Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

14 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 94. 15 листопада 2012 року згідно рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області шлюб з відповідачем було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO],яка проживає с матір*ю. Після розірвання шлюбу і до цього часу позивач сплачує аліменти, надає грошову допомогу дитині на харчування, придбання одягу, та інші потреби. Фактично із самого моменту розлучення, у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, створювалися штучні перешкоди зі сторони відповідача . Позивач має бажання бачитися зі своєю дитиною, приймати участь у її вихованні. Просив суд: 1.Зобов'язати [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою. 2.Визначити наступні способи [PERSON] участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO], особисте спілкування: - побачення два рази на тиждень: кожну суботу та неділю з 10.00 год. до 20.00 год. за місцем мого проживання без присутності матері дитини. - спільний відпочинок: першу половину всіх шкільних канікул дитина проводить з батьком. - необмежене спілкування з донькою [PERSON], [INFO] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батько та донькою. -у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з донькою або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; - в день побачення з донькою, позивач має право забирати доньку з дому, або школи особисто. 3.3обов'язати [PERSON], за два дні до дня зустрічі [PERSON] з донькою, надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживанню перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково,виклавши обґрунтування у письмових запереченнях, де вказано, що 19 листопада 2005 року між відповідачем та позивачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного у правління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 94. До червня 2009 року сторони проживали однією сім'єю, але з вказаного періоду перестали підгримувати шлюбні стосунки і фактично вже не були однією сім'єю. Не були пов'язані спільним побутом, внаслідок чого подальше спільне житія і збереження шлюбу стало суперечити їхнім інтересам, так як кожен із сторін мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. 15 листопада 2012 року згідно рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу і до цього часу [PERSON], як мати виховує малолітню доньку, визначені рішенням суду. Фактично з самого моменту розлучення у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки. Відповідач намагалася врегулювати це питання із позивачем мирним шляхом, неодноразово зверталась до нього та просила не чинній їй перешкод у вихованні дитини в зв'язку з розлученням, а також не заперечувала спілкуванні з ним, адже сторони мають дівчинку, для якої спілкування з батьком так само важливо як із матір'ю так із батьком. Вважає, що дії позивача свідчать про умисне порушення її прав щодо виховання дитини, участі у вихованні доньки та її розвитку, порушення інтересів дитини, яка також потребує спілкування, як з батьком так із матір'ю, потребує її піклування та участі в її житті, а також порушення норм чинного законодавства, адже позивач не має жодного права чинити перешкоди у вихованні нашої спільної дитини. Окрім того на початку 2014 року відповідач з іншим чоловіком виїхала жити до м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, та забрала із собою доньку [PERSON]. Адресу проживання та знаходження доньки, місце її навчання повідомила позивачеві, що також свідчить про не перешкоджання позивачеві в участі та вихованні, вільному спілкуванні із донькою (а.с.28-31). Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, вислухавши думку представника служби у справах дітей Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, прокурора прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню. З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 19 листопада 2005 року,про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за №94. Подружжю присвоєно прізвище «[PERSON]»(а.с.6). З свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] народилася 04.05.2006 року, батьками записані: [PERSON], [PERSON](а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №27 від 15.11.2012 року. після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвища «[PERSON]»(а.с.8). З довідки наданої Васильківською селищною радою, Васильківського району, Дніпропетровської області №983 від 02.04.2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований в [ADDRESS](а.с.9). З довідки наданої Васильківською селищною радою, Васильківського району, Дніпропетровської області №6284 від 23.11.2012 року вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS]. Має доньку-[PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні (а.с.10). З характеристики наданої Васильківською селищною радою, Васильківського району, Дніпропетровської області №469 від 01.04.2014 року вбачається, що [PERSON] зі слів сусідів спиртними напоями не зловживає, із сусідами підтримує добрі відносини, скарг на поведінку [PERSON] від них не надходило. Не одружений, має доньку, яка проживає окремо(а.с.11). Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №З-197/0/276-14 від 10.07.2014 року «Про порядок участі у вихованні дитини [PERSON]» вбачається, що надано право участі батькові [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]. Батько має право, за взаємною попередньою домовленістю з матір'ю дитини в телефонному режимі, бачитися з дитиною два рази на місяць у денний період: забирати дитину за місцем проживання матері м. Кривий Ріг та спілкуватися з дитиною вільно на території міста без присутності матері (ігрові майданчики, ігроленд, кінотеатр, тощо). На період шкільних канікул, за бажанням дитини та за взаємною попередньою домовленістю з матір'ю дитини в телефонному режимі, батько має право проводити з дитиною частину канікулярного періоду за адресою свого проживання: [ADDRESS]. Матері не створювати перепон для спілкування дитини з батьком. Якщо перешкоди для спілкування будуть чинитися і далі, то батько має право на звернення до суду з позовом про їх усунення(а.с.37). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства передбачено», що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. При таких обставинах суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved