Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

13 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог якого вказала, що 09.12.2016 р. [PERSON] було отримано від [PERSON] грошову суму в розмірі 20000,00 грн., про що було складено відповідний Договір позики від 09.01.2016 р. Одночасно був укладений Договір поруки від 09.01.2016 р., в якому поручителем виступив [PERSON] . Отриману суму позики [PERSON] зобов`язалась повернути позивачу до 09.06.2017 р. 20.08.2018 р. між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії). Оскільки строк повернення позики закінчився в червні 2017 р., а право вимоги вказаної суми коштів у позивача виникло лише в серпні 2018 р., тому вона 25.09.2018 р. направила письмові вимоги відповідачам про повернення позики протягом 30 календарних днів, з моменту отримання ними даних листів, проте відповідачі неякі заходи щодо погашення суми заборгованості не вживали, а тому позивач була змущена звернутись до суду з вказаним позовом та просила суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Договором позики від 09.12.2016 року в сумі 163000,00 грн. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2020 року замінено позивача у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики на її процесуального правонаступника [PERSON] . Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2020 року позов задоволено, та солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 09.12.2016 року в сумі 163000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1630 грн., тобто по 815 грн. з кожного. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14.12.2020 року, заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11.09.2020 року - задоволено та заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11.09.2020 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, проте від представника [PERSON] адвоката Крушельницької М.Р. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час і місце судового розгляду належним чином, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України, згідно положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без їх участі до суду не подавали, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд ухвалює рішення при повторному заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Згідно\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 09.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в суми 20000,00 грн., датою повернення позики сторони визначили 09 червня 2017 року. Згідно п.4.6 даного Договору розмір процентів становить 10 % щомісячно від суми позики, що вказана в п.2.1 даного Договору, тобто 20\~000,00 грн. Згідно п.5.2 Договору за порушення строків (терміну) повернення позики та (або) процентів за позикою Позичальник зобов`язується сплачувати Позикодавцю пеню в розмірі 1 відсоток від простроченої суми за кожен день прострочення. Крім того, 09.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] поручається перед [PERSON] за виконання обов`язку по поверненню позики за [PERSON] за Договором позики від 09.12.2016 року. 20.08.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого [PERSON] набувала права вимагати від Боржників, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників належного виконання обов`язків. Згідно п.3.2 Договору остаточною датою повернення позики є 09 червня 2017 року. [PERSON] в строк, визначений п.3.2 Договору, суму позики не повернула, тим самим порушила свої зобов`язання за Договором позики від 09.12.2016 року перед позикодавцем, а тому повинна нести солідарну відповідальність із [PERSON] , який уклав Договір поруки від 09.12.2016 року, за неналежне виконання зобов`язання. Набувши право вимоги до відповідачів, 20.08.2018 року [PERSON] було направлено письмові вимоги до відповідачів про дострокове виконання боргових обов`язків в повному обсязі протягом 30 календарних днів, з дня отримання цих вимог. Як вбачається з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 24 червня 2020 року, [PERSON] відступила, а [PERSON] набув право вимоги, належне [PERSON] до позичальника та поручителя, зазначених у Додатку №1 і стає кредитором за Договором позики та Договором поруки, які було укладено 09.12.2016 р., між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. А згідно ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.625\~ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вимогами\~ст.1050 ЦК України\~встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу, зокрема,\~ст.625 ЦКУ\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). Статтею 1050 ЦК України\~також встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Аналогічне право на дострокове повернення позики встановлено п. 5.3. договору позики. За приписами\~ст. 553 ЦКУ\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель виповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст.554 ЦКУ). Порушення зобов`язань є підставою для застосування санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ). Відповідно до ч. 1\~ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Проте, на даний час відповідачі не повернули [PERSON] вказану суму боргу в строк, вказаний в розписці, доказів повернення даного боргу суду не надано. Крім того, згідно\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п.4.6 Договору позики від 09.12.2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , розмір процентів становить 10 відсотків щомісячно від суму позики, що вказана в п.2.1 даного Договору (20000 грн.), що складає 2000 грн. Проценти сплачуються щомісячно до 09 числа відповідного поточного місяця за попередній місяць. Проценти (сума процентів не змінюється та не залежить від розміру поверненого тіла позики) оплачуються до моменту повного розрахунку за договором позики (п.4.7 Договору). Тобто, на виконання умов вказаного Договору позичальник повинен сплачувати позикодавцю кожен місяць, починаючи з 09.01.2017 року, розмір процентів, який становить 10% щомісячно від суми позики. Дослідивши матеріали справи, умови вказаного Договору, суд приходить до висновку, що в мотивувальній частині заочного рішення суду від 24.09.2020 року, судом помилково було вказано дату, з якої слід проводити розрахунок процентів з 09.07.2017 року, а тому розрахунок заборгованості, здійснений при подачі позову, саме з 09.01.2017 року, через місяць після укладення Договору, що відповідає п.4.6 вказаного Договору позики і по дату звернення [PERSON] із позовом до суду, є вірним, а тому береться судом до уваги, тобто розмір процентів з 09.01.2017 року по 09.12.2019 року становить 70000 грн., по 2000 грн. за кожен місяць прострочення. Також пунктом 5.2 Договору передбачено, що за порушення строків (терміну) повернення позики та (або) процентів за позикою Позичальник зобов`язується сплачувати Позикодавцю пеню в розмірі 1 відсоток від простроченої суми за кожен день прострочення, що складає 73000 грн. (20000 : 100 х 365). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення в порушенні відповідачами умов договорів позики та поруки від 09.12.2016 р. та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час договір позики є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобов`язань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості.\~За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів в загальному порядку, окрім судового. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, а позивач була звільнена від сплати судового збору, то на підставі приписів ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1630 грн, тобто по 815 грн. з кожного На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved