Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

13 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, та надання дозволу на зняття та реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері, стягнення аліментів, посилаючись на те, що сторони проживали разом з березня 2008 року по травень 2010 року. [INFO] в них народилась донька [PERSON] . З травня 2010 року у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, на час розгляду справи позивач проживає разом із своєю дочкою по [ADDRESS] . Також позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів її доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та надання дозвіл на зняття та реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги викладені у позовній заяві підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надсилала, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи органу опіки та піклування не заперечив щодо задоволення позову та надав відповідний висновок. Представник третьої особи Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради подав заяву про розгляд справи у їхню відсутність, при вирішенні справи поклався на думку суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у ній докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з березня 2008 року по травень 2010 року. [INFO] в них народилась дочка [PERSON] . З травня 2010 року у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, на час розгляду справи позивач проживає разом із своєю донькою по [ADDRESS] , що підтверджується копією акту №219 від 07 липня 2021 року. Відповідно до довідки №01-21/169 від 4 липня 2021 року виданої НВК №9 м. Хмельницького про участь матері у вихованні учениці 7-Г класу НВК №9 [PERSON] , встановлено, що остання навчається у закладі з 1 вересня 2015 року, за час навчання в школі матір дитини не брала участі у вихованні дитини, не відвідувала батьківських зборів, не цікавилася життям дитини в закладі. Згідно характеристики учениці 7-Г класу [PERSON] вихованням, піклуванням дитини займаються її батько та баба, які відвідують батьківські збори, підтримують тісний контакт з класним керівником та педагогічним колективом. Ці обставини в судовому засіданні також були підтвердженні показаннями свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивачки та бабою малолітньої [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. В силу ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Допитана як свідок неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що бажає проживати разом із батьком, який створив їй належні умови для проживання, навчання та виховання. Пояснила, що не бажає проживати разом із матір`ю, оскільки остання погрожує, що забере її у батька. Крім цього зазначила, що матір забороняла займатися танцями, спортом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно висновку психолога від 07 липня 2020 року проживання [PERSON] з [PERSON] сприятиме її нормальному зростанню і розвитку. Цим же висновком рекомендовано визначити місце проживання дитини разом із батьком, оскільки це є вибором дитини, крім цього батько дитини фактично з немовлячого віку забезпечує усі базові потре6би дитини. 27 вересня 2021 року органом опіки та піклування - виконавчого комітету Хмельницької міської ради було надано висновок №3098/01-31, з якого вбачається за доцільне визначити місце проживання [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Суд, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що оскільки неповнолітня виявила бажання проживати разом із своїм батьком, а також, що саме позивач створив їй належні умови для проживання, матеріально утримує її, особисту прихильність дитини, а тому вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] із батьком, що буде відповідати її найвищим інтересам та сприяти створенню рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Діти потребують матеріального утримання, в розмірі необхідному та достатньому для їх гармонійного розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Право вибору способу стягнення аліментів надано тому із батьків з ким проживає дитина, зокрема кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідне право передбачене у ст.181 цього Кодексу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд, зважаючи на те, що позивач та відповідач є працездатними особами, тому з урахуванням положень ст.ст.181-183 СК України вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення 13.07.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. ч. 1 ст. 242 ЦК України визначено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Ч.1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 «Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», затверджених постановою КМУ від 02.03.2016року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно п.26 «Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Враховуючи, що місце проживання малолітньої дитини визначено разом із батьком, рішення суду про це, є підставою для здійснення реєстрації місця проживання дитини тільки за заявою батька дитини без згоди іншого із батьків, у зв`язку із чим в задоволенні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері слід відмовити. Судові витрати по справі становлять 1 816 грн, які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved