Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

13 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду по позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що 01 березня 2015 року померла його мати [PERSON], якій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом належала земельна ділянка, яку вона успадкувала після смерті своєї матері, тобто його баби, [PERSON], проте за життя невстигла у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку. Позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на земельну, у зв»язку із відсутністю державної реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю на ім»я його померлої матері [PERSON], у зв»язку із чим позивач змушений звертатися до суду із позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. В судовому засіданні позивач підтримав пред»явлений ним позов та просив його задовільнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] визнав пред»явлений до нього позов, та просив задовольнити позовні вимоги позивача, який є братом, у зв»язку із тим, що між ними існує домовленість щодо поділу спадкового майна, що залишилося після смерті їхньої померлої матері [PERSON], згідно Договору про поділ спадкового майна від 06 жовтня 2015 року. Третя особа [PERSON], батько позивача та відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01 березня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, яка є матір»ю [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями Свідоцтв про їх народженя (а.с. 6, 55, 56). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2011 року, виданого Маловисківською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області, реєстровий № 1-1421, спадкоємцем майна земельної ділянки № 278, площею 4,49 га., розташованої на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON], є її дочка [PERSON], вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 024668, виданого Маловисківською міською радою Кіровоградської області 16 травня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, за № 3967 (а.с. 38). Про перехід права на земельну ділянку належну [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 024668 до її дочки [PERSON] свідчить також і напис на Державному акті на право приватної власності на землю, здійснений державним нотаріусом Маловисківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області (а.с. 7). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулися 21 липня 2015 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що залишилася після смерті їхньої матері [PERSON] (а.с. 46, 47). Третя особа [PERSON], батько позивача та відповідача відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї дружини [PERSON], що підтверджується Заявою про відмову від прийняття спадщини від 21 липня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] (а.с. 48). Постановою приватного нотаріуса Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] від 05 жовтня 2015 року позивачу та відповідачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,49 га., розташовану на території Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті їхньої матері [PERSON], через відсутність реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку (а.с. 54). 06 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо поділу спадкового майна, що залишилося після смерті їхньої матері [PERSON], в тому числі і щодо спірної земельної ділянки, яка повинна була перейти у власність [PERSON] (позивачу), що підтверджується копією Договору про поділ спадкового майна, реєстровий № 714, посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] (а.с. 53). Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 ст. 1260 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодеку, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять набуття права помелою 01 березня 2015 року [PERSON] на земельну ділянку № 278, площею 4,49 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 024668 виданого 16 травня 2001 року Маловисківською міською радою Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3967, виданого на ім»я [PERSON] і відсутність державної реєстрації за померлою [PERSON] права власності на зазначену вище земельну ділянку не може бути перешкодою для її спадкоємця у спадкуванні зазначеної вище земельної ділянки, оскільки померла набула право на неї з моменту звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] (баби позивача), і крім того на її ім»я було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом та здійснений відповідний запис на Державному акті на право приватної власності на землю. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, і такими, що підялагють задоволенню. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що відповідач у справі не порушував та неоспорював прав позивача на предмет позову, оскільки підставою звернення до суду з позовом стало те, що спадкодавець позивача за час життя не зареєструвала право приватної власності на землю у встановленому законом порядку, а тому з врахуванням думки позивача, який просив суд судові витрати у справі покласти на нього, суд вважає, що судові витрати необхідно залишити по фактично понесених. На підставі викладеного,

Outcome: approved