Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

12 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.03.2003 р. відділом реєстрації актів громадського стану Буського районного управління юстиції, актовий запис № 26. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка серед іншого, складається з земельних ділянок сільськогосподарського використання (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району, а саме, двох земельних ділянок загальною площею 1,9674 га, що належали померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №092659, виданого 10.10.2001 року на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Нивицької сільської ради від 13.08.2001р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 16757. За свого життя батько заповіту не залишав. Спадкоємцями першої черги за законом окрім неї, були мати (батькова дружина), а також брат та сестра (діти померлого). Після смерті батька позивач прийняла спадщину в розумінні ч.1 ст.549 чинного на той час ЦК УРСР , відкрила у державного нотаріуса Буської державної нотаріальної контори спадкову справу № 84/04. Основну частину спадщини (1/3 частину квартири та грошові вклади в банку) переоформила на себе. Мати та брат з сестрою від своїх часток в спадщині відмовилися. Інших спадкоємців окрім неї, в тому числі осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині батька немає. Просить визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 0,7338 га, ділянку площею 1,2336 га, загальною площею 1,9674 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 13 червня 2019 року у підготовчому судовому засіданні до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] (а.с.34,39). Позивач в судове засідання не з`явилася. Клопотала про розгляд справи за відсутності позивача, заочно. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.69,76). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач. Представник відповідача Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області повторно в судове засідання не з`явився, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.32, 45). Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.41,42,44,73). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та за наявними матеріалами у справі. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 13.03.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Буського районного управління юстиції, актовий запис № 26 (а.с.10,49). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 1 жовтня 1971 року та свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 2 жовтня 1993 року (а.с.67). Після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема земельна ділянка, площею 1,9674 га, яка складається з двох земельних ділянок, площею 0,7338 га та площею 1,2336 га, які передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №092659, виданого 10.10.2001 року Нивицькою сільською Радою народних депутатів на підставі рішення XІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської Ради народних депутатів від 13.08.2001 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16757 (а.с.66, 66-зворот). Із копій матеріалів спадкової справи №84/04 вбачається, що після смерті батька позивач прийняла спадщину на підставі ст.549 чинного на той час ЦК УРСР , відкрила у державного нотаріуса Буської державної нотаріальної контори спадкову справу № 84/04 (а.с.12,13, 47-61). [PERSON] , мати позивача, та [PERSON] , брат позивача, відмовилися від спадщини на користь [PERSON] (а.с.63,65) Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved