Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

14 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Краснолиманської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши позовні вимоги наступним. Рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 12 січня 1962 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці площею 440 кв.м по [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення між відділом комунального господарства Краснолиманської міської ради Донецької області та [PERSON] 16 січня 1962 року укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами було закінчено до 1966 року. 11 листопада 1995 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який [INFO] помер. [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, оскільки відсутні правовстановлюючи документи на житловий будинок. Посилаючись на законодавство, яке діяло на час закінчення будівництва житлового будинку, позивач вважає, що підставою виникнення у [PERSON] права власності на нерухоме майно був сам факт закінчення будівництва. Просила позовні вимоги задовольнити, визнати на нею право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи не прибула, подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її присутності в судових засіданнях за участі представника адвоката [PERSON] (а.с 33). Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], який діє на підставі ордера (а.с 34), в засіданні суду позовні вимоги підтримав, навів доводи, викладені в позовній заяві і просив їх задовольнити. В засідання суду відповідач Краснолиманська міська рада, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а.с 32), представника не направила, надала заяву з проханням розглянути справу без участі представника в судових засіданнях (а.с. 53). Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 12 січня 1962 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці площею 440 кв.м по [ADDRESS] (а.с 17). На підставі зазначеного рішення між відділом комунального господарства Краснолиманської міської ради Донецької області та [PERSON] 16 січня 1962 року укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, який був нотаріально посвідчений 11 травня 1964 року (а.с .15-16). 18 січня 1962 року на підставі рішення виконкому міськради від 12 січня 1962 року та договору забудівлі від 16 січня 1962 року був проведений відвід земельної ділянки в натурі, що підтверджується актом, складеним представником технічного бюро архітектора (а.с 18). Аналізуючи данні, які містяться в технічній документації на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], складеної 25.11.1965 року та 26.04.2013 року суд приходить до висновку проте, що всі будівлі були побудовані забудовником [PERSON] до 1966 року (а.с 4-13). 11 листопада 1995 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб (а.с. 20). [INFO] року [PERSON] помер (а.с 21). [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, 08.02.2013 року звернулась до приватного нотаріуса Краснолиманського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с 41). Постановою від 17 травня 2013 року про відмову в вчинення нотаріальної дії позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкоємцем не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], як того вимагають п. п. 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України (а.с. 24). За змістом статті 1217 ЦК України на час смерті [PERSON], який помер [INFO] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням вважається перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1965 році. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13. Факт збудування [PERSON] спірного будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію підтверджується технічною документацією житлового будинку [ADDRESS], складеною в листопаді 1965 року інвентаризаційно-технічним бюро м. Красний Лиман. Установивши, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР) і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію, проте спадкоємець не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, суд приходить до висновку про те, що спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а також про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцем права власності на цей будинок у порядку спадкування.

Outcome: approved