Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

13 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому зазначив, що 10 жовтня 2010 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок розташований по вул. Веденка, 24 в с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області. Заповіту на вказаний будинок батько за життя не складав. Спадкоємцями першої черги за законом є він та відповідачі по справі, які не зверталися за оформленням спадкових прав та не претендують на спадщину. Однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті батька, через ненадання правовстановлюючого документу на житловий будинок. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок розташований по вул.Веденка,24 в с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявилась, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вважала що після смерті її чоловіка житловий будинок повинен бути успадкований нею та відповідачами у справі, а не тільки позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 10 жовтня 2010 року в с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії 1-ФП № 120444 виданого виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації смертей 11.10.2010 року було зроблено відповідний актовий запис № 39 (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок, розташований по вул. Веденка,24 в с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, який належав покійному на підставі свідоцтва про право власності виданого 19 грудня 1986 року виконавчим комітетом Висунської сільської ради народних депутатів, зареєстроване у реєстрову книгу 1 за № 129 від 19.12.1986 року, про що свідчить довідка Березнегуватського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 24 від 22.08.2016 року (а.с.16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Копією свідоцтва про народження позивача підтверджується, що покійний [PERSON] є його батьком (а.с.9). Згідно з довідкою Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 2433 від 01.10.2012 року [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав [INFO], на момент смерті разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина, відповідач по справі [PERSON] з 03 липня 1977 року по 30.11.2010 року (а.с.41). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст. 1270 ЦК України). З копії спадкової справи №36/2011 зареєстрованої у спадковому реєстрі за №51021267 слідує, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся позивач та відповідачка [PERSON] із заявою про відмову від спадщини за заповітом на користь позивача (а.с.33-42).). Позивач та відповідач, які є сином та дружиною покійного, є спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину в силу ст. 1268 та 1269 ЦК України, а отже мають право на спадкування іншого майна яке залишилось після смерті [PERSON], зокрема спірного житлового будинку. За розясненням завідувача Снігурівською державною нотаріальною конторою, яка вчиняє нотаріальні дії в порядку заміщення державного нотаріуса Березнегуватської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, через ненадання правовстановлюючого документу на житловий будинок ( а.с.17). За ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу. За поясненнями відповідачки свідоцтво про право власності за житловий будинок знаходиться у неї, однак вона заперечує проти спадкування житлового будинку позивачем, оскільки вважає, що успадкувати спірний будинок повинна вона та інші відповідачі, діти спадкодавця. З огляду на викладене вище та враховуючи що позивачу нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав, відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб. За ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. Однак з матеріалів справи убачається, що спірний житловий будинок був набутий покійним у власність у шлюбі з відповідачкою. Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно після смерті [PERSON] спадкуванню підлягає ? частина житлового будинку яка належала покійному у праві спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене, позивач має право на спадкування лише ? частини житлового будинку, розташованого по вул.Веденка,24 в с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області. Відповідно його вимоги підлягають задоволенню судом частково. Доводи відповідачки про те, що позивач відмовився від спадкування житлового будинку на її користь, суд вважає необґрунтованими та такими що спростовуються матеріалами спадкової справи, з якої убачається що позивач протягом строку встановленого для прийняття спадщини заяви про відмову від спадщини за законом на користь відповідачки [PERSON] нотаріусу не подавав. Враховуючи те, що належним відповідачем у спорах про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради, належним відповідачем у справі є [PERSON] - дружина покійного яка прийняла спадщину згідно вимог цивільного законодавства. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до них слід відмовити, як до неналежних відповідачів.

Outcome: partial