Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

14.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 18.11.2019 року провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відзив на позов відповідач не подав. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 17.07.2020 року закрите підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та призначено справу до судового розгляду. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що в 1990 році вона за власні кошти розпочала будівництво житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] .На момент будівництва даного будинку вона не перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] . У 1995 році будівництво житлового будинку було завершено. Однак у зв`язку з фінансовими труднощами, які виникли на той момент, позивачка була позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на дане нерухоме майно. З метою заробітку позивачка виїхала до Федеративної Республіки Німеччини, де 08.10.2003 року уклала шлюб з громадянином цієї країни - [PERSON] . У вересні 2006 року [PERSON] припинила спільне проживання зі своїм чоловіком та повернулася на постійне місце проживання до України. 12.10.2007 року позивачка зареєструвала за собою право власності на зазначений вище житловий будинок. На момент проведення державної реєстрації права власності на дане нерухоме майно, позивачка офіційно перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вважає, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить їй на праві особистої приватної власності, не зважаючи на набуття на нього права власності під час перебування у шлюбі з [PERSON] , оскільки його будівництво було здійснення ще до укладення шлюбу з її чоловіком та за власні кошти останньої. З урахуванням викладеного просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 129,6 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання неодноразово не з`являвся, від вручення йому судових повісток, які надсилалися за його місцем реєстрації, відмовлявся. У зв`язку з чим суд розцінює, що відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Будь-яких клопотань про розгляд справи за його відсутності не надходило, у зв`язку з чим відповідно до ст. 280 ЦПК України судом застосовано заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1995 році, що підтверджується актом ввода в експлуатацію, складений комісією виконавчого комітету Білинської сільської ради народних депутатів та затверджений Білинською сільською радою Балтського району Одеської області, підтвердженням чого є копія довідки від 21.10.2019 року № 849, видана старостою Білинського старостинського округу Балтської міської ради Одеської області (а.с.13). Як вбачається з копії свідоцтва про одруження, 08.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] в присутності робітника РАГСу в м. Вайлер-Симмерберг укладено шлюб (а.с.12). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.10.2007 року № 16263397 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2007 року (а.с. 14-15), за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В силу ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку було здійснено до моменту вступу позивачкою у шлюбні відносини з її чоловіком - [PERSON] . Право власності на даний житловий будинок на ім`я позивачки було зареєстровано на момент перебування її у шлюбних відносинах з чоловіком. Проте всі витрати, пов`язані з його будівництвом були понесені позивачкою особисто за власні кошти, тобто будь-якої фінансової допомоги на будівництво даного нерухомого майна її чоловік не надавав. Тобто, сам по собі факт державної реєстрації права власності на будинок в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, судом встановлено, а наданими позивачкою доказами, які наявні в матеріалах справи, зокрема, копією довідки від 21.10.2019 року № 849, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.10.2007 року № 16263397 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.10.2007 року, підтверджено, що житловий будинок загальною площею 129,6 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , а не спільною сумісною власністю подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved