Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

14.03.2018 року [PERSON] звернулась до Сколівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем, зареєстрованого 22.02.2014 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 249. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.02.2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивач - [PERSON] - просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що відповідач в утриманні та вихованні дітей участі не бере, не допомагає фінансово, на даний час підтримує відносини та проживає з іншою жінкою, шлюб існує тільки формально, примирення між ними неможливе. Термін на примирення просить не надавати. Ухвалою про відкриття провадження від 05.04.2018 року провадження в даній справі відкрито, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.05.2018 року. Підготовче засідання переносилось на 07.06.2018 року та на 18.06.2018 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. 18.05.2018 року відповідачем подано заяву, згідно якої позов визнає в повному обсязі, просить його задоволити. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4\~ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, зважаючи на згоду сторін, суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України - немає. Заслухавши пояснення\~сторін,\~дослідивши наявні\~в матеріалах\~справи докази,\~всебічно і\~повно з'ясувавши\~фактичні обставини\~справи,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об'єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~суд дійшов\~висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстованому шлюбі з 22.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ № 227103. Від шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви позивача до суду. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони не бажають миритися, що вбачається із їх пояснень, наданих в судовому засіданні. Відтак, перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує його особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через відсутність взамопорозуміння, неприязні стосунки, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб носить формальний характер. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1\~ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1\~ст.110 СК України). Згідно зі\~ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з зазначеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved