Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

13 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON], у якій просить ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 11 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 366. Свої вимоги обґрунтувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося по причині відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні відносини та обов'язки. Вважає, що їх сім`я розпалась остаточно і примирення в ній неможливе. Ухвалою суду від 18 січня 2016 року сторонам був наданий строк на примирення строком на чотири місяці. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься заява останньої про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити , судові витрати покласти на відовідача. Прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідач [PERSON] після закінчення строку на примирення, наданого сторонам ухвалою суду від 18 січня 2016 року в судові засідання не з'являється з невідомих суду причин, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином,у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, заперечень щодо позову не надав. За вказаних обставин суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224, 225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 11 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 366, що підтверджується свідоцтвом про шюб (а.с.5). При цьому дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]». Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьками яих являються відповідно свідоцтв про народження останніх(а.с.6,7). Шлюбні стосунки між сторонами були припинені по причині відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні відносини та обов'язки. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 18 січня 2016 року подружжю [PERSON] було надано строк на примирення чотири місяці, але за наданий судом час, примирення між сторонами не досягнуто, подружні стосунки не відновлено та позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що їх з відповідачем сім'я розпалась остаточно і примирення між ними неможливе. Спір про місце проживання дітей і розподіл майна між сторонами відсутній. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, відповідач заеречень щодо позову не надав, від спільного життя мають неповнолітніх дітей, що долсягли восьми та дев'ятирічного віку, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, позивач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, бажає у подальшому іменуватись прізвищем «Герасименко» Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved