Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

13.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому 03 листопада 2007 року шлюбі виконкомом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №5. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем. Сторони фактично не проживають разом та не спілкуються три роки, причиною чого стали різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. В звязку із зазначеним, просить судрозірвати шлюб між нею та відповідачем, вирішити питання про стягнення з відповідача судового збору. Відповідно до п.9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. До початку підготовчого судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує повністю, прізвище після розірвання шлюбу просить залишити «Шульга», розгляд справи здійснювати без її присутності. До початку підготовчого судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, виданого 03 листопада 2017 року виконкомом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [PERSON] 1-КИ №090850, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03 листопада 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №5 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження [PERSON] 1-КИ №302296, виданим 05 серпня 2010 року та [PERSON] 1-КИ №507609, виданим 29 липня 2014 року виконавчим комітетом Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області відповідно (а.с.7,8). Відповідно до довідки, виданої 05.12.2017 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] (Леніна), 16/1, разом із дітьми: дочкою [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO]. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Аналізуючи наведені правові норми, приймаючи до уваги, що фактично подружжям припинено сімейні стосунки, примирення між сторонами неможливе, а також врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах з приводу підтримання та визнання позову відповідно, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню як належним чином обґрунтовані. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В звязку із зазначеним, позивачу [PERSON], якою при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., необхідно здійснити повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що відповідно становить 320 грн. 00 коп., а також здійснити стягнення з відповідача на користь позивача 320 грн. 00 коп. судового збору, що відповідає пропорційному розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved