Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

13 липня 2020 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ляпкало А.І., звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) про захист прав споживачів шляхом визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову, позивач зазначала, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року частково задоволено позов АТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з [PERSON] на користь Банка 4 477, 38 грн. Державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №755/17479/18, виданого 23 жовтня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 4477,38 грн та 1762 грн судового збору. 26 грудня 2019 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду. Отже, [PERSON] виконала заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року. Однак, відповідач продовжує нараховувати пеню та вимагає погасити заборгованість в телефонному режимі. У зв`язку із наведеним, позивач просила визнати зобов`язання за кредитним договором від 18 жовтня 2010 року, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» припиненим у зв`язку з його виконанням. Зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати суму пені за прострочення кредиту, пені за прострочення по кредиту на суму, що вище 100 грн та проценти згідно частини другої статті 625 ЦК України, що нараховані із зобов`язань за договором (без номеру) від 18 жовтня 2010 року, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 24098,13 грн в період від 15 листопада 2018 року до 01 січня 2020 року. Ухвалою судді від 15 липня 2020 року в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 10 вересня 2020 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив, в якому відповідач вказав на те, що звертаючись до суду із зазначеним позовом позивач фактично оскаржує нарахування відповідачем пені та процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України після ухвалення рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором. Однак, позивач не довела підстав, за якими АТ КБ «Приватбанк» не мав би права нараховувати оскаржувану пеню та проценти. При цьому, позивач не навела неправомірності такого нарахування, тому підстави для задоволення позову відсутні. 15 вересня 2020 року представник позивача подав відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідач нарахував пеню за прострочку за кредитом після того, як звернувся до суду із позовом за цим же кредитним договором від 18 жовтня 2010 року, пеню за прострочку за кредитом на суму вище 100 грн, проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. При цьому сума за процентами відповідно до статті 625 ЦК України складає лише 755 грн, а суму у 23 343,09 грн склала пеня за прострочку за кредитом та пеня за прострочку за кредитом на суму вище 100 грн. Однак після ухвалення рішення у відповідача припинилося право нараховувати пеню та проценти після звернення до суду із позовом про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Таким чином, сплата заборгованості позивачем 26 грудня 2019 року та вказівка на те, що відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, не дає право відповідачу нараховувати пеню двох видів та проценти за кредитом з 15 листопада 2018 року до 01 січня 2020 року, за яким відповідач вже звертався до суду про стягнення заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом установлено, що 18 жовтня 2010 року [PERSON] підписала заяву, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 2000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. В порушення умов кредитного договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала у зв`язку з чим утворилась заборгованість по кредиту. 15 листопада 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4477, 38 грн. 20 листопада 2019 року старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийняв постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою наклав арешт на грошові кошти [PERSON] 26 грудня 2019 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. 24 червня 2020 року позивач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» про перерахунок та скасування пені та процентів згідно частини другої статті 625 ЦК України та видачу довідку про відсутність заборгованості по договору від 18 жовтня 2010 року. На письмове звернення [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» надало відповідь про те, що в резолютивній частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року відсутні приписи щодо припинення зобов`язань за кредитним договором, тому АТ КБ «Приватбанк» просить здійснити погашення заборгованості, що існує у позивача перед банком. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження№ 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком не заявлялися. Таким чином, банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів та звернувся у листопаді 2018 року до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право АТ КБ «Приватбанк» нараховувати проценти та пеню за кредитним договором. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ураховуючи те, що позичальник [PERSON] належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором від 18 жовтня 2010 року, виконала рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року про дострокове стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із чим таке зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 522/22959/15-ц. Крім того, за змістом частини першої статті 15 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у передбачений чинним законодавством спосіб. Способи захисту цивільних прав передбачені частиною другої статті 16 ЦК України.У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з частиною третьою статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказувала на те, що після виконання рішення суду про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором відповідач продовжував нараховувати пеню за прострочення кредиту, пеню за прострочку по кредиту на суму, що вище 100 грн та проценти згідно з частиною другою статті 625 ЦК України і сума заборгованості за кредитним договором стала 24 098,13 грн. Правовідносини між сторонами, які стали підставою пред`явлення [PERSON] позову, виникли з приводу надання Банком позивачу грошових коштів за кредитним договором, проте чинне законодавство не передбачає такого способу захисту як зобов`язання відповідача скасувати пеню та проценти, що нараховані із зобов`язань за укладеним між сторонами кредитним договором на з суму 24098,13 грн в період від 15 листопада 2018 року до 01 січня 2020 року. Таким чином щодо даних позовних вимог слід дійти висновку, що позивач обрала неналежний спосіб захисту свого права і його вимоги сформульовані таким чином, що у суду відсутні можливості виконати вимоги частини другої статті 5 ЦПК Україниі обрати спосіб захисту цього права, який би не суперечив закону. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Так, відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Звертаючись до суду із позовом, представник позивача додала до позовної заяви договір №27/05-20 про надання правничої допомоги з описом робіт та наданих послуг, виконаних адвокатом, платіжне доручення від 01 червня 2020 року про оплату [PERSON] послуг адвоката в сумі 12 000 грн та квитанція про оплату послуг за надання правничої допомоги від 01 червня 2020 року. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані позивачем є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин, наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, на підставі положень ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840, 80 грн, оскільки позивач звільнений від оплати судового збору.

Outcome: partial