Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

12\~червня 2019\~року представник\~позивача звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований позивач, її чоловік та онук, відповідач [PERSON] , [INFO] , який з 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Вказує, що всі матеріальні витрати по утриманню будинку позивач несе самостійно. Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди у здійснені права користування і розпорядження належним позивачу нерухомим майном. Ухвалою судді від 08 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по справі. (а.с.18-19). Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.22) Відповідач в судові засідання не з`явився про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений в установленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не надав. До суду повернувся конверт з відміткою причина повернення: інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки пересилання поштового відправлення. В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ухвали від 25 вересня 2019 року суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом досліджено докази, які містяться в матеріалах справи та встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 21 листопада 1978 року власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину [PERSON] набула право власності в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . (а.с.7). Із свідоцтва про укладання шлюбу виданого 15 травня 1981 року слідує, що [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] внаслідок чого отримала прізвище [PERSON] . (а.с.8). Із довідки виданої квартальним комітетом №3 Світловодської міської ради від 03.05.2019 слідує, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач, її чоловік та відповідач [PERSON] , [INFO] , онук, який за даною адресою з 2015 року не проживає. (а.с.9) Актом від 03.05.2019, засвідченим головою квартального комітету № 3 виконавчого комітету Світловодської міської ради, підтверджено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. (а.с. 10). Таким чином в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] , який є онуком позивача, зареєстрований, але не проживає в будинку [ADDRESS] більше року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, оскільки інтереси позивача порушені, він не має змоги користуватися та розпоряджатися належним йому майном на свій розсуд. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved