Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

12 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на гараж. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням 20 сесії 5 скликання Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради Білопільського району від 14 жовтня 2008 року йому надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва гаражу площею 0,01 га на прибудинковій території будинку [ADDRESS] . У 2009 році на вказаній земельній ділянці без оформлення дозвільної архітектурно-будівельної документації збудував гараж. 05 жовтня 2011 року отримав державний акт серії [NUMBER] на право власності на зазначену вище земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва. В той же час Відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури Білопільської РДА відмовив йому у видачі документації про містобудівні умови та обмеження, яка є необхідною для подальшого отримання декларації про готовність будівництва до експлуатації та без якої не можливо зареєструвати право власності на новобудову. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить визнати за ним право власності на гараж під № [NUMBER] площею 32,7 кв. м., розташований [ADDRESS] території будинку [ADDRESS] . Ухвалою від 13 червня 2019 року позовна заява [PERSON] залишена без руху, у зв`язку з відсутністю доказів того, що позивач звертався до Інспекції державного будівельного архітектурного контролю з приводу прийняття об`єкта гаражу до експлуатації та вказане питання було предметом розгляду зазначеного компетентного державного органу (а. с. 35-36). Ухвалою від 26 червня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 42-43). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд прави без його участі, позов підтримує (а. с. 47). Представник відповідача Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з`явився. Селищний голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають (а. с. 46). У зв`язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням 20 сесії 5 скликання Жовтневої селищної ради від 14 жовтня 2008 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,01 га в [ADDRESS] (а. с. 6). У подальшому, у 2011 році розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража за зазначеною вище адресою, площею 0,0092 га (а. с. 8-9). 05 жовтня 2011 року на підставі рішення 5 сесії 6 скликання Жовтневої селищної ради від 15 квітня 2011 року позивачу видано державний акт серії [NUMBER] , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №592065531001331, яким посвідчено право власності останнього на земельну ділянку для індивідуального гаражного будівництва, площею 0,0092 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7). Рішенням Миколаївської селищної ради Білопільського району №35 від 29 січня 2019 року за заявою [PERSON] гаражу площею 32,7 кв. м., розташованому у дворі будинку [ADDRESS] присвоєно адресу: гараж [ADDRESS] 4 у дворі будинку [ADDRESS] (а. с. 17). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що право власності на гараж за зазначеною вище адресою ні за ким не зареєстроване, документ, підтверджуючий право власності на нього відсутній, замовником технічної документації на вказану нерухомість є [PERSON] (а. с. 14, 29-31). Згідно з висновком та довідкою КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 29 та 30 січня 2019 року відповідно, гараж №4 за адресою: [ADDRESS] зведений з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм та правил, знаходиться в межах земельної ділянки, не виходить за червону лінію вулиці, а також не знаходиться на суміжних земельних ділянках (а. с. 15-16). Із письмового роз`яснення відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва, екології та інфраструктури Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 29 грудня 2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень для будівництва індивідуального гаражу за вказаною вище адресою (а. с. 10). Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області позивачу відмовлено у прийнятті в експлуатацію вищезазначеного гаража та рекомендовано звернутися до суду (а. с. 40). Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України визначено загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди, інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 5 означеного Закону прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. ст. 4, 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на гараж має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивач має право на збудований гараж, однак він не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатись ним у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відмовою компетентних органів у реєстрації права власності, а відтак, невизнане право підлягає захисту судом. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання за ним права власності на гараж [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved