Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

12 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], зазначивши, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 січня 2006 року Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 26. Від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позову позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку із сварками, які виникали на ґрунті розбіжності поглядів на сімейне життя, взаєморозуміння в сім'ї відсутнє. З травня 2018 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та спільне проживання. Позивач вважає, що подальше спільне життя як подружжя і збереження сім'ї між ними неможливо, спору щодо спільного майна немає. У зв'язку з наведеним просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності в підготовчому засіданні, в якій позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачем у справі та просив розглянути справу його відсутності в підготовчому засіданні по суті. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання відповідно до положень ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували 28 січня 2006 року у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 26(а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5), та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). З травня 2018 року з причини відсутності взаєморозуміння та постійних сварок сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Позивач не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, її намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. За таких обставин, суд вважає, що їх шлюб розпався, існує лише формально, а тому його слід розірвати. Майнового спору сторонами не заявлено. За вказаних обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що сторони не мають наміру підтримувати шлюбні стосунки, підстав для надання строку на примирення немає, так як сторони наполягають на розірванні шлюбу між ними, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може, подальше збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, а також інтересам неповнолітніх дітей, які мають істотне значення, тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд також вважає за необхідне позивачу, за її заявою, залишити право іменуватися прізвищем «[PERSON]».

Outcome: approved