Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

13 червня 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 15003 грн 17 коп. за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 23 червня 2015 року (далі - Договір-1), що було укладено між сторонами. Мотивуючи свої вимоги, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначив, що відповідач згідно договору отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5600,42 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Разом з тим, відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 28 травня 2019 року сума заборгованості за даним договором становить 15003,17 грн та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 4407 грн 04 коп.; заборгованості про процентам за користування кредитом - 1678 грн 14 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 7580 грн 04 коп.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1337 грн 95 коп. 05 липня 2019 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. 23 серпня 2019 року від [PERSON] надійшов відзив з правовим обґрунтуванням. У відзиві відповідач погоджується з заборгованістю за тілом кредиту та відсотками. Однак, просить застосувати до нарахованого штрафу в сумі 1337 грн 95 коп. строк позовної давності в один рік відповідно до ст.258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, не згодна з нарахованою пенею в сумі 7580 грн 04 коп., тому просить на підставі ст.61 Конституції України та висловленою позицією Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 про застосування двох видів відповідальності за одне й те саме правопорушення, в цій частині банку відмовити. (а.с. 50-55) Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву відповідача [PERSON] , позивач 17 вересня 2019 року подав відповідь на відзив та на заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконала, тому просить суд відмовити відповідачу у задоволені заяви про застосування строку позовної давності та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 червня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток (далі - Генеральна угода), у відповідності умов якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 5600 грн 42 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 червня 2016 року (а.с. 6). Згідно з п. 2.1 Генеральної угоди сторонами було обумовлено погашення заборгованості Позичальника в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 492 грн 72 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Пунктами 2.2 та 2.8 Генеральної угоди визначено, що при порушенні позичальником визначених строків погашення кредиту останній сплачує банку штраф в розмірі 1337 грн 95 коп. та пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Пунктом 1.1.5.25 Умов та правил визначено, що за несвоєчасну сплату послуг, передбачених дійсним договором, Умов та правил клієнт сплачує банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожен день просрочки. (а.с.17) Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконувала своїх договірних зобов`язань зі здійснення щомісячних платежів, передбачених умовами Генеральної угоди. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 28 травня 2019 року у відповідача перед Банком утворилась заборгованість за кредитом в сумі 4407 грн 04 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 1678 грн 14 коп., заборгованість за пенею та комісією 7580 грн 04 коп., штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 1337 грн 95 коп., що загалом складає заборгованість в розмірі 15003 грн 17 коп. Даний розрахунок відповідає умовам договору, та суд вважає вимоги позивача про стягнення заборгованості обґрунтованими. Разом з тим з відповідача [PERSON] не може бути стягнуто суму штрафу в розмірі 1337 грн 95 коп, в зв`язку з подачею нею заяви про застосування позовної давності, строк якої згідно ст. 258 ЦК України становить один рік, оскільки право на нарахування штрафу виникло у банку вже після порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більш ніж на 31 день (п. 2.2 Генеральної угоди). Крім того, вирішуючи вимоги позивача про стягнення пені в сумі 7580 грн 04 коп., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Штраф був нарахований Банком з посиланням на п. 2.2 Генеральної угоди, відповідно до якої сторони домовилися, що у разі порушення Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, строком повернення кредиту є 32-й день з моменту такого порушення, а вся заборгованість вважається простроченою. При цьому, позивачем також одночасно нараховано 7580 грн 04 коп. пені за порушення строків платежів згідно п. 2.8 Генеральної угоди. Вказане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. Між тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову позивачу в частині позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] штрафу в сумі 1337 грн 95 коп. та пені 7580 грн 04 коп. Що стосується, заборгованості по тілу кредиту в сумі 4407 грн 04 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1678 грн 14 коп., суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 127цс14 від 22.10.2014 року, відповідно до якої за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Як вбачається з поштового штампу, даний позов направлено позивачем до суду 31 травня 2019 року, а укладаючи кредитний договір, сторони погодили строк повернення кредиту до 30 червня 2016 року. Відтак, строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками не пропущено. Даний факт не заперечується і відповідачем у відзиві. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 6085 грн 18 коп (заборгованість за кредитом + заборгованість по процентам за користування кредитом). Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп. (платіжне доручення №PROM0ВROFF від 30 травня 2019 року). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у розмірі 6085 грн 18 коп., що становить 40,56 відсотка від позовної вимоги - 15003 грн 17 коп., тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 779 грн 16 коп., що становить 40,56 відсотка від сплаченого позивачем розміру судового збору - 1921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial