Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

13 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому висунув [PERSON] вимогу про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позов обґрунтовував тим, що [INFO] в с. Шельпахівка Христинівського району Черкаської області у віці 70 років померла його мати [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із рухомого та нерухомого майна, у тому числі житлового будинку, земельної частки (паю), майнового паю та іншого майна. Спадкоємцями після смерті [PERSON] залишилось четверо її дітей, але спадщину прийняв лише позивач [PERSON] , оскільки на день смерті матері він був зареєстрований та проживав з нею в одному будинку. Після смерті [PERSON] позивач спадщину не оформляв і вважав, що ніхто її не оформляв. У 2017 році під час перегляду в апеляційному порядку рішення Христинівського районного суду, яким його сестра [PERSON] оформила спадщину після смерті померлого [INFO] батька [PERSON] , [PERSON] стало відомо, що його сестра відповідач [PERSON] успадкувала майно покійної матері [PERSON] , визначивши додатковий строк для прийняття спадщини. Державний нотаріус Христинівської районної державної нотаріальної контори, куди позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] не заявив про себе, як про спадкоємця, та не надав доказів на підтвердження факту прийняття спадщини. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] поступила нечесно по відношенню до нього та одноособово оформила спадкові права на земельну частку (пай), хоча знала, що [PERSON] проживав з покійною матір`ю і прийняв спадщину після її смерті. З посиланням на ст. 1301 ЦК України та з урахуванням поданої 26.07.2019 заяви про зміну предмета позову, [PERSON] просив суд поновити йому пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.12.2008 ВМВ №121026, що видане Христинівською районною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] про спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029, визнати частково недійсним виданий на ім`я [PERSON] . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 3, 2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029 серії ЯИ №546591, визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029. Також [PERSON] просив стягнути з відповідача на свою користь 7 000 грн витрат на правничу допомогу. У поданому 30.01.2018 відзиві відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, посилаючись на їх безпідставність, та просила суд у задоволенні позову відмовити. Вважає, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки після смерті у лютому 2003 року їх батька [PERSON] усе належне йому майно, у тому числі і житловий будинок по [ADDRESS] , успадкувала [PERSON] . Ні на день смерті [PERSON] , ні на день смерті [PERSON] позивач у селі Шельпахівка не проживав, оскільки працював водієм сміттєвозу МАЗ в Ірпінському виробничому управлінні комунального господарства Київської області і там же проживав. Відповідач зазначає, що посилання [PERSON] на паспорт з відміткою про місце реєстрації, як на доказ факту проживання по [ADDRESS] , суперечить наведеним ним особисто відомостям про місце проживання у позовній заяві - [ADDRESS] , та датованих 27.08.2008 заявах в адресу Христинівського районного суду Черкаської області, в яких місцем свого проживання він зазначив с. Розкошівку Теплицького району Вінницької області. Також [PERSON] зазначила, що у серпні 2008 року у провадженні Христинівського районного суду Черкаської області перебували цивільні справи за її позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та за її заявою про встановлення факту родинних стосунків з покійною. Позивач [PERSON] брав участь у розгляді цих справ як відповідач та як заінтересована особа і не заперечував проти доводів [PERSON] про те, що між нею та [PERSON] і [PERSON] відсутній спір стосовно спадкового майна. Крім того, відповідач вважає, що позовна вимога [PERSON] пред`явлена поза межами встановленого строку для звернення до суду за захистом цивільного права або інтересу, а тому у поданій 04.06.2018 заяві просила відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. [PERSON] правом на подачу відповіді на відзив не скористався. Представник позивача адвокат Мельник О.Ф. 13.06.2018 та 26.04.2019 подав до суду заяви, в яких просив поновити [PERSON] пропущений строк для звернення з позовом до суду, посилаючись на те, що відомості про оформлення відповідачем [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] позивачу стали відомими лише у 2016 році і ці обставини настали з незалежних від нього причин, а тому строк для звернення з позовом до суду він пропустив з поважних причин. У поданих 26.04.2019 додаткових поясненнях представник [PERSON] адвокат Барська Т.М., посилаючись на вимоги ст. 127, 175 ЦПК України ч.4-5 ст.267 ЦК України, вказала, що заява про поновлення пропущеного строку для звернення з позовом до суду підлягає залишенню без розгляду як така, що подана представником позивача, а не позивачем, і на стадії судового розгляду, а не одночасно із позовом. Також представник відповідача зазначила, що з дня смерті [PERSON] пройшло майже 12 років, десять з яких позивач був обізнаний, що [PERSON] оформила свої спадкові права. Жодних обставин, які б з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, не наведено, доказів на підтвердження їх існування не надано. За наслідками з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами представник відповідача адвокат Барська Т.М. 05.02.2020 надала суду додаткові пояснення в порядку ст. 241 ЦПК України та пояснила, що досліджені у суді матеріали справи підтвердили, що позивачу [PERSON] упродовж останніх 12 років, які минули з дня смерті спадкодавця [PERSON] до дня звернення з позовом до суду, було відомо про реалізацію [PERSON] своїх спадкових прав, оскільки усі дії вона здійснювала відкрито, публічно та за участі позивача. Крім іншого, представник відповідача стверджувала, що факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] не доведений, на що вказують подані позивачем написані власноручно заяви про розгляд цивільних справ №2-776/08 та №2о-29/08 без його участі, довідка -роз`яснення державного нотаріуса, відомості виконавчого комітету Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, показання свідка [PERSON] . Також представник відповідача адвокат Барська Т.М. вважає, що представник позивача [PERSON] адвокат Мельник О.Ф. не довів перед судом існування поважних причин, які упродовж одинадцяти років від дня смерті спадкодавця та отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, перешкодили йому своєчасно звернутись до суду. Представник відповідача заперечила проти стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, позаяк з наданих суду представником позивача договору про надання правничої допомоги, розрахунку, акту виконаних робіт та квитанції від 09.01.2020 неможливо встановити дійсні обставини справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник О.Ф. позовні вимоги [PERSON] з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримав повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та заявах про поновлення пропущеного строку для звернення з позовом до суду. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Барська Т.М. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог із мотивів, наведених у відзиві на позов та наданих суду додаткових письмових пояснень у порядку ст. 241 ЦПК України. Ухвалою суду від 14 грудня 2017року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на майно в порядку спадкування відкрите провадження. 03.05.2018 підготовче провадження у справі закрите та справу призначено до судового розгляду по суті. У зв`язку із задоволенням заявленого головуючому судді Олійнику М.Ф. відводу, справа відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду порядку передана на розгляд судді Орендарчуку М.П., який ухвалою від 26.06.2019 прийняв справу до свого провадження та призначив у ній підготовчий розгляд. Ухвалою суду від 25.10.2019 підготовче провадження у справі було закрите і справу призначено до судового розгляду по суті, а саме по позовних вимогах зазначених у заяві від 26.07.2019 в якій позивач [PERSON] просив суд поновити йому пропущений строк для звернення до суду за захистом порушеного права, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.12.2008 ВМВ №121026, що видане Христинівською районною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] про спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029, визнати частково недійсним виданий на ім`я [PERSON] . Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 3, 2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029 серії ЯИ №546591, визнати за позивачем право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що [INFO] у громадян [PERSON] і [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджує копія виданого повторно 02 лютого 2017 року Христинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до копії виданого повторно 10 червня 2016 року Христинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 70 років,про що 08 числа листопада місяця 2006 року виконавчим комітетом Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області складено відповідний актовий запис №16 (а.с.4). Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 04.09.2008, що ухвалене у цивільній справі №2-776/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, [PERSON] визначений додатковий строк для прийняття спадщини після смерті померлої [INFO] матері [PERSON] (а.с.20,40). Відповідно до ухваленого 04.09.2008 у справі 2о-29/08, що розглянута в порядку окремого провадження за заявою [PERSON] , рішення Христинівського районного суду Черкаської області, встановлений факт родинних відносин мати - дочка між [PERSON] та [PERSON] (а.с.22, 40 зв. сторона). Після смерті [PERSON] за поданою 19.12.2008 [PERSON] заявою заведена спадкова справа №472 за 2008 рік та 19.12.2008 [PERSON] державним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в загальному пайовому фонді підприємства «Перемога» визначеного у розмірі 7987 гривень, та свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення сільськогосподарського товарного виробництва розміром 3,30 га, яка розташована в межах Шельпахівської сільської ради, що підтверджують заведені державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи (а.с.38, 39, 41,42). Після видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення сільськогосподарського товарного виробництва площею 3,30 га, [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029 в адміністративних межах Шельпахівської сільської ради серії ЯИ №546591 (а.с.5). Одержаний за заявою [PERSON] 08.12.2017 витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки підтверджує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029 в адміністративних межах Шельпахівської сільської ради складає 149844,31 грн (а.с.7). Згідно з виданою 28.07.2017 виконавчим комітетом Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області довідкою, померла [PERSON] , [INFO] , була постійно зареєстрована і проживала в селі Шельпахівка Христинівського району Черкаської області в житловому будинку по [ADDRESS] , який відповідно до даних погосподарської книги належить померлому [INFO] [PERSON] . Крім [PERSON] , в будинку, відповідно до відомостей погосподарської книги, яка ведеться за даними паспортів під час реєстрації та зняття з реєстрації, реєстрації народження та реєстрації смерті громадян, був зареєстрований і прожив [PERSON] (а.с.10). Довідкою від 16.05.2019 виконавчий комітет Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області підтвердив, що жодних дій по реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] виконком ніколи не вчиняв, а тому будь - які документи, що підтверджують цю обставину у виконавчому органі відсутні. Також відомості про реєстрацію [PERSON] у селі Шельпахівка Христинівського району Черкаської області відсутні і в Книзі обліку паспортів. Підстави для внесення записів про реєстрацію місця проживання [PERSON] в с. Шельпахівка до погосподарської книги у виконкомі відсутні, відомостей про час та підстави їх внесення погосподарська книга не містить. Органами нотаріату [PERSON] роз`яснено, що підстави для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] відсутні, оскільки він не заявив про себе як про спадкоємця, та не надав до нотаріальної контори документів, які б підтвердили факт прийняття спадщини у встановлений законом спосіб, що підтверджує датована 14.09.2017 довідка - роз`яснення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.8). [INFO] у селі Шельпахівка Христинівського району Черкаської області у віці 63 роки помер [PERSON] , що підтверджує копія виданого 03.02.2003 Шельпахівською сільською радою свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.23). Згідно з довідки Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області від 27.06.2017 з дня смерті [PERSON] в управління його майном, яке складається із земельної ділянки, майнового паю та житлового будинку [ADDRESS] , вступила [PERSON] (а.с.24). Відповідно до копії посвідченого 06.04.1999 секретарем виконавчого комітету Шельпахівської сільської ради заповіту, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, заповів дочці [PERSON] (а.с.25). Допитана як свідок [PERSON] показала, що житловий будинок [ADDRESS] вона успадкувала після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . У будинку проживала лишень їх матір [PERSON] , а позивач у справі [PERSON] проживав у селі Розкошівка Теплицького району Вінницької області та в м. Ірпінь Київської області. Ні вона, ні її покійна матір, як власники житлового будинку по [ADDRESS] , ніколи не давали згоди на реєстрацію [PERSON] у цьому житлі. Досліджені матеріали цивільної справи №2-776-2008 підтверджують, що в серпні 2008 року [PERSON] зверталась до Христинівського районного суду Черкаської області з вимогою до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. [PERSON] брав участь у розгляді справи як відповідач і у поданій до суду власноруч написаній заяві від 27.08.2008 вказав, що проживає у селі Розкошівка Теплицького району Вінницької області, позовні вимоги [PERSON] визнає і просить їх задовольни, а справу розглянути у його відсутність (матеріали цивільної справи №2-776-2008). Згідно з матеріалами цивільної справи №2о-29-2008, провадження у якій відкрите 18.08.2008 за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, [PERSON] брав участь у справі як заінтересована особа і заявою від 27.08.2008 просив справу розглянути у його відсутність (матеріали цивільної справи №2о-29-2008). Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина перша ст. 1221 ЦК України унормовує, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин ( ст.1222 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст.1269 ЦК України). Стаття 29 ЦК України в редакції на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , як місце проживання фізичної особи визначала житловий будинок, квартиру, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ч. 1,3 ст.1272 ЦК України). Пленум Верховного Суду України пунктом 23 постанови № 7 від 30.05.2008 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд бере до уваги аргументи відповідача про те, що факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] не підтверджений відповідними документами, та відхиляє доводи представника позивача про те, що постійне місце проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, як встановлена обставина, доведенню перед судом не підлягає. Також суд зазначає, що ні копія, ні оригінал паспорту [PERSON] для дослідження у судовому засіданні, як доказ на підтвердження факту проживання із [PERSON] , представником позивача не надавався. Як випливає із довідки роз`яснення державного нотаріуса від 14.09.2017, надана виконавчим комітетом сільської ради 28.07.2017 довідка факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] не підтверджує. Разом з тим, відомості цього датованого 28.07.2017 документу не підлягають врахуванню як встановлені обставини, оскільки виконком сільської ради реєстрацію [PERSON] .В. у будинку [ADDRESS] не здійснював і документами, які б підтверджували цю обставину, не володіє. З вимогами до суду про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач не звертався, інших доказів на підтвердження цієї обставини суду не надавав. Ураховуючи, що факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] не доведений, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимоги позивача про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2008 ВМВ №121026, що видане Христинівською районною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] про спадкування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029, визнання частково недійсним виданого на ім`я [PERSON] . Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №546591, визнання за позивачем права власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2952 га з кадастровим номером 7124688000:03:001:0029. Статтями 257, 261 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. За змістом ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (постанова Верховного Суду України у справі № 6-152цс14). Представник позивача, заперечуючи проти застосування строку позовної давності до виниклих правовідносин, указував на те, що після смерті [PERSON] позивач спадщину не оформляв і вважав, що ніхто її не оформляв. Проте, з дня смерті спадкодавця у 2006 році, отримання відповідачем [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом у 2008 році, і до звернення до суду з позовом у грудні 2017 року, пройшов дуже значний час, отже позивач на власний розсуд не цікавився своїми спадковими правами, а тому зазначене дає підстави вважати, що він об`єктивно міг довідатись про порушення його спадкових прав і що спірне майно на підставі державного акту належить його сестрі [PERSON] . У поданих представником позивача адвокатом Мельником О.Ф. заявах про поновлення позивачу [PERSON] пропущеного строку для звернення з позовом до суду відсутні документально підтвердженні обставини, які об`єктивно перешкодили позивачу звернутись до суду з позовом з дотриманням вимог законодавства, якими врегульовані питання строків позовної давності. Посилання представника позивача на те, що відомості про оформлення відповідачем [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] позивачу стали відомими лише у 2016 році і ці обставини настали з незалежних від нього причин, а тому строк для звернення з позовом до суду він пропустив з поважних причин, спростовані матеріалами цивільних справ за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин, в яких позивач приймав участь як сторона та заінтересована особа, і визнавав позицію [PERSON] про те, що остання є єдиною спадкоємицею після смерті матері [PERSON] і ні [PERSON] , ні [PERSON] жодних прав на спадкове майно не пред`являють. Про застосування позовної давності відповідачем [PERSON] подано заяву (а.с.66). Відповідно до роз`яснень в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у позові, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, суд не застосовує наслідки спливу строків позовної давності до даних правовідносин, оскільки в позові необхідно відмовити за його безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 77 ЦПК Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач не довів правомірність заявлених вимог, тоді як відповідач надав належні, допустимі, достовірні докази на їх спростування, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] . За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи ( ч. 1 ст. 133 ЦПК України). До витрат , пов`язаних з розглядом справи, пункт 2 ст. 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на позивача у разі відмови в позові. З урахуванням того, що позовна заява задоволенню не підлягає суд приходить до висновку про відмову у стягненні понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Водночас, даючи оцінку наданим представником позивача адвокатом Мельником О.Ф. доказам на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. До витрат на правничу допомогу адвоката належить гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Зі змісту наданого представником позивача договору про правничу допомогу не можливо встановити час його укладення, порядок обчислення гонорару (фіксований, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару,порядок його сплати. Наведені у розрахунку та акті виконаних робіт відомості про обсяг наданих адвокатом послуг суперечать відомостям розрахунку адвоката у цій же справі, який надавався суду у 2019 році (а.с.110). Квитанцією від 24.04.2019 адвокат підтверджує, що [PERSON] сплатив йому гонорар в розмірі 6000 грн, а квитанцією від 09.01.2020 - що 7000 грн. Факт 10-годинної участі у судових засіданнях суперечить наявним у матеріалах справи фактично проведеним судовим засіданням. Не відповідають дійсності відомості про те, що адвокат надавав допомогу [PERSON] у підготовці позовної заяви, оскільки позовна заява датована 12.12.2017, а в ордері ЧК 49155 від 30.01.2018 (а.с.29) адвокат Мельника О.Ф. вказав, що ордер видав на підставі договору від 15.12.2017. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed