Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

13.11.2019 р. адвокат Зотіков Сергій Євгенович, як представник [PERSON] , звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], вчинений 31.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 24302, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту від 24.12.2007 року № 640/807-К807, за період з 11.05.2015 року по 04.10.2017 року, в загальній сумі 174 788,63 дол. США. Позовна заява мотивована тим, що у листопаді 2019 року позивач дізналася з Єдиного реєстру боржників, що відносно неї Вітовським районним відділом Державної виконавчої служби м. Миколаїв ведеться виконавче провадження № 60503144 про стягнення коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» згідно виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] Однак, вважає, що цей виконавчий напис здійснено без підтвердження в установленому порядку безспірності заборгованості. Виконавчий напис здійснено на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак, цей пункт Переліку на час винесення оскаржуваного виконавчого напису втратив чинність, що унеможливлювало стягнення заборгованості. Також позивач вказує, що заборгованість за оскаржуваним виконавчим написом не є безспірною, оскільки за умовами договору у разі невиконання обов`язків протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та позичальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня погасити кредит. Останні платежі за кредитом були 10.10.2008 року, 10.11.2008 р. позивач нічого не сплатила і не платила протягом 60 днів, отже за умовами договору строк повернення кредиту був змінений на 11.01.2009 року, в яку позичальник повинен був повернути банку всю суму кредиту з усіма нарахованими процентами, штрафними санкціями. Оскільки позичальник цього не зробив, у Банку виникло право вимоги 12.01.2009 р. Отже з моменту виникнення права вимоги 12.01.2009 року, пройшло більше трьох років, відтак виконавчий напис не могло бути вчинено. До того ж, позивач вказує, що після зміни строку кредитування банк не мав права нараховувати проценти. Окрім цього, позивач зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження міститься оригінал договору від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року, яким затверджено графік погашення кредитної заборгованості, сплати прострочених процентів, Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 12.12.2013 р. Однак позивач не підписувала цих документів, у зв`язку з чим вважає Договір про внесення змін до Договору кредиту нікчемним. Ухвалою від 15.11.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. За клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] засвідчені ним копії документів, на підставі яких 31.10.2017 року ним був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24302, та у Вітовського районного відділу ДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області копії документів з матеріалів виконавчого провадження № 60503144: Договору від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту від 24.12.2007 року № 640/807-К807, Додатку № 1 до Договору від 12.12.2013 року, Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Ухвалою від 15.11.2019 року зупинено стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 31.10.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за № 24302. Ухвалою від 15.01.2020 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» Акціонерне товариство «Альфа-Банк». 17 січня 2020 року до суду надійшов відзив АТ «Альфа-Банк», в якому представник банку не визнав позов, вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що вчинений відповідно до законодавства, та що заборгованість позивача перед банком існує та підтверджена документами згідно з переліком, затвердженим Кабінетом міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Посилається на правові висновки Верховного Суду України в постанові від 05.07.2017 року у справі №754/9711/14-ц. 04.03.2020 року до канцелярії суду надійшла заяви представника позивача адвоката Зотікова С.Є. про зміну предмету позову, якою просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], вчинений 31.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 24302, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту від 24.12.2007 року № 640/807-К807, за період з 11.05.2015 року по 04.10.2017 року, в загальній сумі 174788,63 дол. США, та встановити нікчемність Договору від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року та Додатку №1 до цього Договору. Ухвалою від 10.03.2020 р. дану заяву представника позивача прийнято до розгляду та за клопотанням позивача витребувано із Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) оригінали документів з матеріалів виконавчого провадження № 60503144: Договору від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту від 24.12.2007 року № 640/807-К807, Додатку № 1 до Договору від 12.12.2013 року, Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 12.12.2013 року. 06 травня 2020 року на виконання вимог ухвали від 10.03.2020 до суду надійшли оригінали: договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року; Договір про внесення змін б/н від 12.12.2013 року; Додаток №1 до Договору від 12.12.2013 року; Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 12.12.2013. Ухвалою від 07.05.2020 року за клопотанням позивача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання: чи виконані підписи від імені [PERSON] самою [PERSON] , чи іншою особою у Договорі про внесення змін до договору кредиту № 640/807-К807 від 24 грудня 2007 року, від 12 грудня 2013 року: на 1-й сторінці в правому нижньому куті під написом «Позичальник»; на 2-й сторінці в розділі «Реквізити та підписи Сторін» перед написом « [PERSON] », та в правому нижньому куті під написом « Позичальник »; у Додатку №1 до Договору про внесення змін до договору кредиту № 640/807-К807 від 24 грудня 2007 року, від 12 грудня 2013 року: в розділі «Реквізити та підписи сторін» під написом « [PERSON] » та в правому нижньому куті під написом « Позичальник »; у Детальному розписі сукупної вартості кредиту, зазначення процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту (поточна дата 04.12.2013 року), на 2-й сторінці в графі «Позичальник». Проведення експертизи доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Підготовче провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою від 17.06.2020 р. провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду разом зі справою клопотання експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України із проханням надати чіткий перелік вільних та умовно-вільних зразків підпису [PERSON] із зазначенням назв та граф документів, які містять ці зразки підпису. Ухвалою від 14.07.2020 року за клопотанням позивача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені ті ж самі питання, що і в ухвалі від 07.05.2020 року. Крім того, на виконання клопотання експерта в ухвалі зазначений перелік вільних та умовно-вільних зразків підпису [PERSON] із зазначенням назв та граф документів, які містять ці зразки підпису. Проведення експертизи доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Підготовче провадження по справі на час проведення експертизи зупинено. 28.10.2020 року до суду надійшли матеріали даної справи та висновок експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 275 від 31.08.2020 року, у зв`язку з чим підготовче провадження у справі поновлено ухвалою від 30.10.2020 року. Ухвалою від 18.01.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 09.03.2021 року. 15.01.2021 року до суду надійшли копії документів від нотаріуса [PERSON], які були надані банком для вчинення виконавчого напису від 31.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 24302. В судовому засіданні 09.03.2021 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, а представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] в судове засідання не з`явився, пояснень по суті спору від третьої особи не надійшло. 17 березня 2021 року від представника банку надійшли письмові пояснення від 01.03.2021 року, в яких банк заперечує позовні вимоги, посилаючись на дотримання вимог закону при вчиненні виконавчого напису, на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц стосовно того, що частиною 10 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», що була чинною до 10.06.2017 року, встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Щодо встановлення нікчемності Договору про внесення змін від 12.12.2013, зазначає, що вказаний договорі вчинений у письмовій формі, що відповідає вимогам чинного законодавства і не може вважатись нікчемним. Вважає, що оскільки позивач заперечує факт укладення вищенаведеного Договору про внесення змін, це свідчить про оспорюваність даного правочину, а тому позивачем не правильно обрано спосіб захисту. 18.03.2021 року до суду надійшла заява представника позивача про надання заперечень на пояснення представника банку від 01.03.2021 року, в якій позивач вважає, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц не підлягає застосуванню, оскільки обставини вказаної справи істотно відрізняються від обставин даної справи. Посилається на правові висновки Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постановах від 23.04.2020 року у справі № 661/1892/18 (н/п 61-1699св19), від 16.12.2020 року у справі № 640/4666/18 від (61-21377св19),від 09.12.2020 року у справі № 361/6751/16 (н/п 61-6621св19), постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.06.2020 року по справі № 138/240/16-ц (н/п 61-14987св19). 16.04.2021 року до суду надійшла заява представника позивача щодо врахування позиції Миколаївського апеляційного суду в аналогічній справі № 487/7563/19. В судове засідання 27.04.2021 року представники сторін не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 09.03.2021 року, суд дійшов наступного. 24.12.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] укладено Договір кредиту № 640/807-К807, за умовами якого позичальник [PERSON] отримала від банка на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 84078 дол. США зі сплатою 13,00 % річних та поверненням основаної суми заборгованості частинами: з січня 2008 по грудень 2022 щомісячно до 10 числа 467,00 дол. США, та в грудні 2022 рок - 485,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 23.12.2022 року. Відповідно до п.п. 2.4., 2.4.1. Договору кредиту нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, а їх сплата здійснюється не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. Також встановлено, що 12.12.2013 року складено Договір від про внесення змін до Договору кредиту №640/807-К807 від 24.12.2007 року. Цим Договором визначено, що заборгованість [PERSON] по сплаті кредиту на дату його укладення становить 79407,90 дол. США, а зі сплати процентів за користування кредитом 56128,50 дол. США. Додатком № 1 до цього договору сторони встановили новий графік погашення кредиту - з січня по квітень 2014 року щомісячно по 100 дол. США, с травня 2014 по листопад 2022 року - щомісячно по 759,69 дол. США, і в грудні 2022 року - 759,83 дол. США, а також графік відстрочених до сплати процентів - з травня 2014 року по березень 2015 року щомісячно по 4677,38 дол. США, та в квітні 2015 року - 4677,32 дол. США. 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24302, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за вказаним Договором кредиту, за період з 11.05.2015 року по 04.10.2017 року, в загальній сумі 174788,63 дол. США, в тому числі заборгованість за кредитом - 79407,90 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 95380,73 дол. США. Постановою старшого державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 06.11.2019 року Юхимець А.В. було відкрите виконавче провадження № 60503144 з виконання даного виконавчого напису. Постановою державного виконавця Вітовського РВ ДВС від 12.11.2019 року вказане виконавче провадження було передане до Заводського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, який в подальшому перейменовано у Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Звертаючись із позовом, позивач зазначала, що не укладала та не підписувала Договір від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту, тому вважає його нікчемним. Стосовно вимоги позивача про встановлення нікчемності Договору про внесення змін до Договору кредиту, суд дійшов наступних висновків. За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ч.ч. 1,2,4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 ст. 215 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Пунктом 7.1. Договору кредиту встановлено, що всі додатки, зміни та/або доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмові формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін, з обов`язковим посиланням на цей Договір. Згідно ч. 2 абзац 1 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України № 275 від 31.08.2020 року, підписи від імені [PERSON] під написом «Позичальник» з лицьової сторони, під текстом «Реквізити сторін» в графі « [PERSON] » та під написом «Позичальник» зі зворотної сторони в Договорі від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року; під текстом «Реквізити та підписи сторін Сторона 2 [PERSON] » та під написом «Позичальник» в Додатку №1 до Договору від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року; в графі «Позичальник» зі зворотної сторони в Детальному розписі сукупної вартості кредиту, зазначення процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, поточна дата 04.12.2013 року, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Недійсним є правочин, якщо його недійсністьвстановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другоїстатті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц, пункти 53, 54, за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічні правові висновки, стосовно встановлення нікчемності правочину в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17. З огляду на висновок судової почеркознавчої експертизи, суд зазначає, що Договір від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року та Додаток № 1 до нього, які не підписувались позивачем, не породжують правових наслідків для позивача та не можуть вважатись вчиненими в письмовій формі, а відтак є нікчемними (ст.ст. 654, 1055 ЦК України). Відтак, суд вважає зазначений спосіб захисту прав не є належним та ефективним, а тому слід відмовити в задоволенні вимоги про встановленні нікчемності Договору від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року та Додатку № 1. Щодо вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, а саме, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядок вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Умовами Договору кредиту визначені строки сплати чергових платежів на погашення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом - щомісячно до 10 числа. Згідно з пунктами 3.3.8, 3.3.9. Договору кредиту позичальник зобов`язалася своєчасно та в повному обсязі погашати кредит, проценти та інші платежі відповідно до умов договору. Відповідно до пункту 4.5 Договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пунктом 3.3.10 Договору кредиту також передбачений обов`язок позичальника достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених зокрема пунктом 4.5. цього Договору. Таким чином, у пункті 4.5 Договору кредиту № 640/807-К807 від 24.12.2007 року сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення. Зазначений пункт не оскаржувався сторонами Договору кредиту, не визнавався судом недійсним, тому згідно ст.ст. 204, 627, 629 ЦК України даний пункт є обов`язковим для сторін Договору кредиту. Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 04.10.2017 року, що надавалась нотаріусу для вчинення виконавчого напису, позивачка здійснила 10.10.2008 року платежі за Договором кредиту на повернення кредиту та процентів, строк сплати наступних щомісячних платежів настав 10.11.2008 року, однак відповідні платежі позивачем сплачені не були, і протягом наступних 60 днів не сплачувались, наступний платіж зі сплати процентів був сплачений тільки 04.04.2011 року. Отже, відповідно до п. 4.5. Договору кредиту строк повернення кредиту був змінений на 12 січня 2009 року, тобто на перший робочий день після спливу 60 днів з початку несплати щомісячних платежів 11.10.2008 року, і позивачка зобов`язана була протягом одного робочого дня, тобто 12 січня 2009 року погасити кредит в повному обсязі. Оскільки у вказану дату кредит із нарахованими процентами погашений не був, з наступного дня 13.01.2009 року у банку виникло право вимоги заборгованості за Договором кредиту. Подальші платежі на погашення процентів, зазначені в довідці банку від 04.10.2017 року: від 04.04.2011р., 05.03.2021р., 10.04.2012р. та 14.05.2012 р. не вплинули на зміну строку повернення кредиту, оскільки були здійснені поза межами 60 календарних днів з початку прострочення, визначених пунктом 4.5 Договору кредиту. Судом відхиляється доводи відповідача, що строк повернення кредиту не змінювався, з посиланням на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц, оскільки обставини цих справ не є подібними, зокрема правовий висновок Верховного Суду не стосується умови договору, аналогічної пункту 4.5. Договору кредиту в даній справі. Натомість, Верховний Суд у постановах від 16.12.2020 року у справі № 640/4666/18 від,від 09.12.2020 року у справі № 361/6751/16, аналізуючи умову кредитного договору, подібну до п. 4.5. Договору кредиту в цій справі, в контексті застосування законодавства про захист прав споживачів дійшов висновку про чинність наведеної умови, оскільки вона не визнавалась судом недійсною, та відповідно, про зміну строку повернення кредиту безпосередньо на підставі такої умови, без пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, наведено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий висновок щодо припинення нарахування процентів після спливу зміненого строку повернення кредиту в подібних обставинах викладених у постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 756/17216/13-ц, від 02.11.2016 року у справі № 759/11503/14-ц, від 07.12.2016 року у справі № 753/21547/14-ц. Верховний Суд від даного правового висновку не відступав. Отже, припис ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому після спливу 12.01.2009 року зміненого строку повернення кредиту право банку нараховувати проценти на суму кредиту за визначеною договором ставкою припинилося, а отже, до суми заборгованості за виконавчим написом були безпідставно включені проценти, нараховані банком по жовтень 2017 року. Крім того, нотаріус запропонував стягнути з позивачки заборгованість за період з 11.05.2015 року по 04.10.2017 року, однак таке визначення заборгованості суперечить довідці ПАТ «Укрсоцбанк» від 04.10.2017 року та розрахунку вимог банку, які надавалися банком нотаріусу і які свідчать про фактичне стягнення заборгованості з листопада 2008 року, а не з 11.05.2015 року як зазначено у виконавчому написі. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису на ці обставини уваги не звернув. Зважаючи на те, що строк повернення кредиту був змінений на 12.01.2009 року, банк звернувся до нотаріуса лише 31.10.2017 року з пропуском встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку з дня виникнення права вимоги. З викладених підстав оспорюваний позивачем виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Це відповідає правовому висновку Верховного Суду в постанові від 23.04.2020 року у справі № 661/1892/18 за подібних обставин справи. Суд не бере до уваги посилання банку на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 05.07.2017 року у справі №754/9711/14-ц, оскільки вони не спростовують позовних вимог щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 були визнані незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, яка була залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, оскільки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було зупинено за закінчення касаційного розгляду ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року та від 04.04.2017 року. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що виконавчий напис нотаріуса здійснено з порушеннями чинного законодавства, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. З огляду на наведене, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити частково. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, який підлягав сплаті позивачем при поданні позовної заяви, а саме у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial