Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

13.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.05.1994 року. Від шлюбу вона та відповідач мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, у звязку із чим протягом останніх років стосунки між нею та відповідачем погіршувались, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, не цікавиться потребами сімї, через що виникали сварки, свідком яких стає неповнолітня дитина, що негативно впливає на здоровя останньої. На даний вона та відповідач однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе та суперечить її інтересам. На примирення з відповідачем вона не згодна. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та за фактичним місцем проживання, зазначеним в позовній заяві. Судові повістки, направлені судом на імя відповідача, ним отримані (а.с.14). Отже, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, причин неявки в судові засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не подавав. Таким чином, суд вважає, що відповідач не зявився в судові засідання без поважних причин, заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 14.03.2017 року, не подав. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, повторно не зявився в судові засідання без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка заперечень щодо заочного розгляду справи не має, про що зазначила в заяві до суду, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.05.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АМ №077766 (а.с.5). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні характери і погляди на сімейне життя, втрата почуття любові, взаємоповаги, взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникали сварки та конфлікти, які суперечать інтересам позивачки та шкодять її здоровю та здоровю неповнолітньої дитини. Шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально. Спільного господарства сторони не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки, так як однією сімєю сторони не проживають. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved