Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

13 серпня 2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 липня 2016 року приблизно о 11 год. 20 хв. по пров. Купріна, 7/2 в м. Хмельницькому відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Mersedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Mersedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9218323. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до страховика - ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АІ/9218323. На підставі страхового акту №ОЦ/081/000/16/0105 від 28 вересня 2016 року власнику вказаного автомобіля виплачено страхове відшкодування в розмірі 30 431 грн. 14 к. Вказуючи на те, що [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем, визнаний винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не повідомив страховика про ДТП, то саме на нього покладається обов`язок відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, просив позов задовольнити. Відповідно до ухвали судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Мазурок О.В. від 03 вересня 2019 року вказана цивільна справа передана за підсудністю Шепетівському міськрайонному суду Хмельницької області для розгляду. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено її до судового розгляду на 12 листопада 2019 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надіслав заяву, в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечив проти винесення заочного рішення в справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом останнього. Своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності суду не надав. Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого майнового права і інтересу. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди. Згідно вимог п.1 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Підтвердженням суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Відповідно до п. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як встановлено судом, 25 січня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АІ/9218323, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Mersedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду №95481791 від 28 липня 2016 року, складеною УПП у м. Хмельницькому, вбачається, що 06 липня 2016 року відбулась ДТП за участі автомобіля марки «Mersedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Трембача О.Л. від 05 серпня 2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. 08 липня 2016 року власник пошкодженого автомобіля марки «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до страховика - ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АІ/9218323. Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження №214/16 від 25 липня 2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota Avensis», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження, зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 06 липня 2016 року на час завершення даного дослідження складає 41 339 грн. 33 к. На підставі страхового акту №ОЦ/081/000/16/0105 від 28 вересня 2016 року [PERSON] виплачено 30 431 грн. 14 к., що підтверджено копією платіжного доручення №327 від 28 вересня 2016 року. Відповідно до Договору про відступлення права вимоги №02/08/2019 року від 02 серпня 2019 року, укладеним між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , останній набув права грошової вимоги первісного кредитора до боржників, які виникли внаслідок заподіяння збитків страхувальникам первісного кредитора. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів, що передбачено ст.1 ЗУ «Про страхування». За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 ЗУ «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 ЗУ «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування), що передбачено частиною 1 ст. 999 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі страхова компанія на підставі договору страхування здійснила виплату страхового відшкодування, та тим самим відшкодувала завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Відповідно до змісту статей 559 та 1191 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за статті 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. При регресі право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У пп. «ґ» п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього закону. Відповідно до пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 закону №1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше від трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Однак якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування - то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинне ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Це узгоджується з висновками, викладеними у постановах ВСУ від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15, від 22 березня 2017 року у справі №6-2011цс16 та у постанові ВС від 16 січня 2019 року у справі №208/7291/13-ц. Таким чином, якщо факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила з потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його - то неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 16, 599, 999, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, відповідно ст.27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: dismissed