Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

14 лютого 2018 року позивач [PERSON]звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 березня 2006 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Запорізькому міському відділу реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 142. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені на початку січня 2017 року у звязку відсутністю взаємопорозуміння, втрати почуття довіри, поваги та любові один до одного. Просила шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Іванова». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, в межах заявлених позовних вимог, вислухавши учасників процесу, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації акті цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 142, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2006 року. Шлюбні відносини між сторонами припинені на початку січня 2017 року у звязку відсутністю взаємопорозуміння, втрати почуття довіри, поваги та любові один до одного. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть. З вказаних підстав суд вважає, що сімя розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя є відсутність взаємопорозуміння, втрата почуття довіри, поваги та любові один до одного. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, шлюб підлягає розірванню. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved