Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

13.07.2015р. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та з врахуванням зменшених позовних вимог просила стягнути з відповідача: - заборгованість за депозитним вкладом по договору банківського вкладу «Англійський «Постійний» Здорова добавка» «Тринадцяти місячний» №648360/2013 від 17.09.2013р. в сумі 269 016 грн. 21 коп., - 3% річних від суми боргу за вказаним договором за час прострочення за період з 12.02.2015р. по 08.07.2015р. в сумі 3 228 грн. 31 коп., - інфляційні витрати за час прострочення за цим же договором за період з 12.02.2015р. до 08.07.2015р. в сумі 98 190 грн. 92 коп., а всього просила стягнути з відповідача 370 435 грн. 44 коп., обгрунтовуючи позовні вимоги наступним. 17.09.2013р. між нею і ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» був укладений договір банківського вкладу «Англійський «Постійний» «Здорова добавка» «Тринадцяти місячний» №648360/2013, згідно якого вона розмістила у відповідача грошовий вклад в іноземній валюті в розмірі 24 000 долара США 72 центи зі ставкою 10,5% річних нарахованих на вклад і датою вимоги вкладу - 17.10.2014р. Після настання строку вимоги вкладу, позивачка звернулась до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», однак отримала відмову у зв*язку із відсутністю грошових коштів. З 21.11.2014р. у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 12.02.2015р. на підставі заяви про виплату переказу Фондом гарантування вкладів ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» їй виплачена гарантована сума в розмірі 200 000 грн. Однак, повернуті кошти не покривають в повній мірі суму грошового вкладу, який був внесений нею на рахунок відповідача за умовами договору банківського вкладу, а тому вважала, що відповідач має зобов*язання повернути їй решту вкладу у розмірі 269 016 грн. 21 коп., а також 3% річних від суми боргу за вказаним договором за час прострочення за період з 12.02.2015р. по 08.07.2015р. в сумі 3 228 грн. 31 коп., інфляційні витрати за час прострочення за цим же договором за період з 12.02.2015р. до 08.07.2015р. в сумі 98 190 грн. 92 коп., а всього просила стягнути з відповідача - 370 435 грн. 44 коп. Просила задовольнити уточнений позов на підставі ст.ст. 23, 526, 611, 625, 629, 533, 1058, 1060, 1061 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги з врахуванням їх уточнень підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення майнових прав позивачки як власника банківського вкладу, її прав як споживача фінансових послуг, а також порушення відповідачем договірних зобов*язань. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в справі є поштові повідомлення (а.с. 21, 30, 36, 44, 58), подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника (а.с. 45) та подав суду заперечення проти уточненого позову (а.с. 69-70), в яких просив у позові [PERSON] відмовити з тих підстав, що 12.02.2015р. позивачці виплачена гарантована сума вкладу в розмірі 200 000 грн., а решта коштів банківського вкладу в розмірі 167 586 грн. 01 коп., які перевищують гарантовану суму, не підлягають стягненню в примусовому порядку, оскільки відповідно до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів до банку задовольняються в порядку черговості, а відповідно до частини 5 ст.36 цього ж Закону, під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників не здійснюється. Позивачку включено до списку акцептованих кредиторів на суму 167 586 грн. 01 коп. Враховуючи те, що з 21.11.2014р. у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а з 20.03.2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», відповідач вважав, що підстави для задоволення позову відсутні. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі. Розглянувши справу в межах уточнених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне уточнені позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 17.09.2013р. між [PERSON] і ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» був укладений договір банківського вкладу «Англійський «Постійний» «Здорова добавка» «Тринадцяти місячний» №648360/2013, згідно якого вона розмістила у відповідача грошовий вклад в іноземній валюті в розмірі 24 000 долара США 72 центи зі ставкою 10,5% річних нарахованих на вклад і датою вимоги вкладу - 17.10.2014р. (а.с. 7 - копія договору). Внесення позивачкою грошових коштів в сумі 24 000,72 долара США, що в еквіваленті станом на 17.09.2013р. відповідало 191 837,75 грн., підтверджується меморіальним ордером №727367 від 17.09.2013р. (а.с. 8 - копія), а також випискою по особовому рахунку [PERSON] (а.с. 9 - копія). На підставі заяви на виплату переказу від 12.02.2015р. (а.с. 10 - копія заяви), [PERSON] Фондом гарантування вкладів ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» виплачена гарантована сума в розмірі 200 000 грн. В матеріалах справи є відповідь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» адвокату Ванджураку Р.В. від 02.07.2015р. про відмову повернути суму вкладу, яка перевищує гарантовану суму виплати 20 000 грн. (а.с. 11 - копія). Відповідно оприлюдненої у засобах масової інформації, 21.11.2014р. у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 40), а з 20.03.2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (а.с. 51 - довідка, а.с. 53 - копія рішення). Інформація про початок ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» офіційно оприлюднена у газеті «Голос України» №54 від 26.03.2015р. (а.с. 79). Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного. Вирішуючи спір, суд виходив із того, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016р., справа №6-2558цс15, вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг а банк - їх виконавцем... Так, між сторонами: ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] склалися договірні відносини згідно договору банківського вкладу. Тобто, договірні правовідносини у позивачки [PERSON] виникли саме із відповідачем ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», а тому суд вважає, що саме він повинен відповідати за заявленим позовом. При цьому, у будь-яких договірних правовідносинах із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» позивачка не перебуває, претензій до останнього щодо виконання ним покладених на нього обов*язків вона не має. На час розгляду справи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб (підприємців) запис про ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відсутній. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Визначення договору банківського вкладу дано в ст.1058 ЦК України, де вказано, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов*язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина 1). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина 3). Позивачка вказувала про те, що після настання строку вимоги вкладу, вона звернулась до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», однак отримала відмову у зв*язку із відсутністю грошових коштів, про що письмових доказів суду не надала. При цьому, в пункті 1.7. договору банківського вкладу «Англійський «Постійний» «Здорова добавка» «Тринадцяти місячний» №648360/2013 від 17.09.2013р. передбачено, що дата вимоги вкладником вкладу - 17.10.2014р. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення договору. Умови пролонгації вкладу для кожного окремого депозитного продукту оголошені на сайті банку. У відповідності до імперативної норми ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах (частина 1). Згідно положень частини 2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов*язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов*язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов*язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов*язковим для його виконання сторонами. Вирішуючи питання дати пред*явлення вимоги позивачкою до банку про повернення суми вкладу, суд виходить із умов договору, укладеного між сторонами, де дата такої вимоги погоджена обома сторонами, як 17.10.2015р., а також з врахуванням того, що доказів про пролонгацію договору банківського вкладу, кошти за яким є предметом даного спору, умови такої пролонгації відповідно до даного виду депозитного продукту, суду не надані, а відповідач в своїх письмових запереченнях проти позову не спростовував та не заперечував тих обставин справи, що позивачка зверталась до банку про повернення вкладу з настанням строку його повернення згідно договору, а саме: 17.10.2014р., а тому суд визнає датою пред*явлення вимоги позивачкою до відповідача повернути повну суму вкладу у зв*язку зі спливом строку договору банківського вкладу, саме: 17.10.2016р. Оскілки відповідач суму вкладу позивачці не повернув, а тому саме 17.10.2015р. у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відповідно до умов договору виник обов*язок повернути позивачці повну суму вкладу (згідно договору в сумі 24 000,72 долара США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.10.2014р. відповідало 310 809,32 грн.) і нараховані відсотки. Суд враховує, також, положення ст.41 Конституції України, де вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказана конституційна норма кореспондується з правилами частини 1 ст.1074 ЦК України, де передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов*язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансування тероризму, передбачених законом. Таким чином, відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського рахунку позивачки суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.41 Конституції України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1068, 1074 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. При цьому, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що находяться на його рахунку, можуть бути передбачені спеціальним законом. Порядок та умови виплати коштів за договорами банківського рахунку у випадках неплатоспроможності банків та виведення їх з ринку шляхом ліквідації, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р., на норми якого посилався відповідач в заперечення проти позову. Однак, суд вважає, що положення вказаного вище Закону, в тому числі ст.ст. 36, 52, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки обов*язок повернути позивачці повну суму вкладу і нараховані відсотки виник у відповідача ще до запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які мали місце лише 21.11.2014р. А ст.58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом*якшують або скасовують відповідальність сторін. Крім цього, суд вважає за необхідне вказати про те, що у відповідності до пункту 1) частини 5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р., під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. А відповідно до пункту 1) частини 6 цієї ж норми права, обмеження, встановлене пунктом 1) частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов*язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення банку Фондом з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Суд вважає, що нездійснення задоволення вимог вкладників, крім зазначених у п.1) частини 6 ст.36 вказаного вище Закону, стосується заборони повернення виплат Фондом, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на вимогу вкладника, тобто у випадку, коли така вимога подається останнім безпосередньо до уповноваженої особи Фонду, який набуває повноваження органів управління банку, а уповноважена особа має право діяти від імені банку без довіреності (ст.ст. 36, 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). В спірному випадку, строк договору банківського вкладу «Англійський «Постійний» «Здорова добавка» «Тринадцяти місячний» №648360/2013 від 17.09.2013р. закінчився 17.10.2014р., а тому до спірної ситуації підлягають застосуванню загальні норми цивільного законодавства, які регулюють правовідносини банківського вкладу (депозиту). Така позиція підтверджується і положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який визначає порядок виплати коштів за судовим рішенням, у разі задоволення позову, який не змінюється, а рішення підлягає виконанню з дотриманням положень цього Закону. Таке рішення не зобов*язує Фонд проводити виплати і задовольняти вимоги кредиторів, здійснення яких заборонене ст.36 цього Закону, або ж порушувати встановлену ним черговість виплат. На користь зазначеного свідчить і те, що відповідно до пункту 9) частини 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника зумовлює обов*язкове зупинення виконавчого провадження, а прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника його закінчення, після чого виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (п.3-1 ч.1, ч.5 ст.49 цього Закону). Тобто, порядок виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, визначено відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено зупинення виконавчого провадженні при запровадженні тимчасової адміністрації, а при прийнятті рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, - його закінчення із надсиланням виконавчого документа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таке вирішення аналогічної ситуації викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.05.2016р. у справі №760/5093/15, провадження №6-32866св15, в якій колегія суддів не погодилась із правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у справі №6-2001цс15 від 20.01.2016р., яка була розглянута в порядку глави 3 розділу V ЦПК України з тих підстав, що колегія суддів вважала, саме у вказаний вище спосіб реалізуються положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не шляхом позбавлення особи права на судовий захист. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що на час розгляду справи у відповідача залишається невиконаним договірний обов*язок, який виник 17.10.2014р., повернути позивачці суму вкладу і нараховані відсотки. Вирішуючи питання стосовно розміру вкладу, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує те, що 12.02.105р. [PERSON] виплачена гарантована сума в розмірі 200 000 грн., що по офіційному курсу НБУ станом на день виплати відповідало 7 968,13 доларів США (200 000 : 25,10). Таким чином, не повернутою залишилась сума вкладу в розмірі 16 032,59 доларів США (24 000,72 - 7 968,13), яка станом на день постановлення судового рішення за офіційним курсом НБУ відповідає 397 928 грн. 88 коп. (16 032,59 х 24,82). Враховуючи те, що відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, а сума банківського вкладу, яку просить стягнути позивачка дорівнює 269 016 грн. 21 коп., а тому саме цю суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у зв*язку із невиконанням договірних зобов*язань перед позивачкою, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Щодо стягнення 3% річних. В частині 2 ст.625 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов*язання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, суд враховує, що положення частини 2 ст.625 ЦК України передбачають спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов*язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011р. у справі №6-40цс11). В даному випадку, маємо місце прострочення виконання відповідачем грошового зобов*язання перед позивачкою з 17.10.2014р. по 11.08.2016р. (день постановлення рішення суду) і прострочення складає 663 дні. Таким чином, 3% річних від суми боргу становить 87,37 долара США (16 032,59 х 3% х 663 : 365), що на день постановлення рішення в еквіваленті за офіційним курсом НБУ відповідає 2 168,52 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на підставі ст.625 ЦК України, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 98 190 грн. 92 коп. задоволенню не підлягають, оскільки суть інфляції полягає у знеціненні національної валюти по відношенню до долара США, але в спірному випадку грошове зобов*язання між сторонами виражено у іноземній валюті - доларах США та стягується в еквіваленті до національної валюти - гривні у відповідності до правил ст.533 ЦК України. Тобто, закон не передбачає можливості стягнення інфляційних витрат у зобов*язаннях, які виражені в іноземній валюті. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову і необхідність його часткового задоволення. Що стосується стягнення з відповідача 1 000 грн. правової допомоги, суд приходить до наступного. Так, в матеріалах справи є договір №6-1-15 від 22.01.2015р. про надання правової допомоги, укладений між позивачкою і адвокатом Ванджурак Р.В., в пункті 3.1. якого сторонами погоджено про те, що винагорода за надану правову допомогу визначається за домовленістю між сторонами і закріплюється додатковою угодою, яка є невід*ємною частиною даного договору. Така додаткова угода в матеріалах справи відсутня. Натомість, в справі є акт №1 про умови надання правової допомоги від 22.01.2015р., де вказано, що виконавець отримав від замовника суму в розмірі 1 000 грн. в якості авансу до умов договору про надання правової допомоги №6-1-15 від 22.01.2015р. (а.с. 15). При цьому, належних і допустимих доказів про сплату вказаної вище суми позивачкою і отримання її адвокатом у встановленому законом порядку, суду не надано. Враховуючи те, що розмір понесених стороною витрат на правову допомогу підлягає доказуванню на загальних підставах, суд вважає за необхідне у їх стягненні з відповідача відмовити, у зв*язку із недоведеністю понесення позивачкою цих витрат. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 722 грн. 86 коп.

Outcome: partial