Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

12 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі продажу, укладеного за допомогою довідки рахунку між [PERSON] та його донькою [PERSON] з відчуження автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , договору купівлі продажу, укладеного між [PERSON] та його донькою [PERSON] з відчуження житлового будинку з присадибною ділянкою землі [ADDRESS] , на підставі їх фіктивності та здійснення процесу реституції відносно майна переданого на виконання фіктивних договорів купівлі продажу, між продавцем [PERSON] і покупцем його донькою [PERSON] , з обов`язковою перереєстрацією цього майна на нового власника [PERSON] , тобто із зобов`язанням кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання недійсних, на думку позивача, правочинів згідно частини 1 статті 216 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про свої сумніви про фактичну укладеність цих угод у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] , на його думку, не мала на момент укладення договорів достатніх грошових коштів для їх здійснення, що гроші за вказаними договорами покупцем продавцю передані не були, автомобіль та житловий будинок покупцеві фактично не передані В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Киричок Г.О., кожен окремо, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами викладеними в позові. Відповідач [PERSON] , представник відповідачів адвокат Маньковський В.П., кожен окремо, заявлені позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні таких відмовити, в тому числі і за спливом строку позовної давності, вказали, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, відповідач поступово гасить борг перед позивачем, [PERSON] не мав наміру позбавитись майна, оскільки не зробив цього одразу після нещасного випадку. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 року заборонено [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , заборонено [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб транспортного засобу марки Opel-Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали, додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на даний час на примусовому виконанні у Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження №53941848 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] на кожного відшкодування витрат в сумі 15232,14 грн на виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №185/9364/16-ц, а також про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] на кожного відшкодування моральної шкоди в розмірі 200\~000 грн на виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №185/4635/15-ц. З [PERSON] по зведеному виконавчому провадженню №53941848 стягнуто коштів на загальну суму 64395,99 грн, з них 31697,06 грн - [PERSON] , 32698,93 грн - [PERSON] (а.с.197-198 т.2). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року у справі №185/4635/15-ц стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] на кожного відшкодування моральної шкоди в розмірі 200\~000 грн. 02 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №1-3021 (а.с.144-145 т.2). Станом на час розгляду справи право власності на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб від 15 липня 2014 року прізвище [PERSON] до укладення шлюбу [PERSON] (а.с.148 т.2). В судовому засіданні сторони у справі визнали факт, що [PERSON] - донька [PERSON] . 22 травня 2015 року автомобіль Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , перереєстрований за довідкою-рахунком на нового власника - [PERSON] , з 02.04.2010 року власником вказаного автомобіля був [PERSON] (а.с.133,105 т.2). На час укладення договорів купівлі-продажу не існувало будь-яких заборон відчуження спірного майна, автомобіля та будинку. Звернувшись до суду з цим позовом, [PERSON] просив визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 02 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , за довідкою-рахунком ААЕ №105035, виданою 22 травня 2015 року. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами другою і третьою\~статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або\~виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (продавець), проти якого ухвалено судове рішення про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його донька (покупець), які укладають договір купівлі-продажу, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора\~ і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. На час звернення з позовом частиною другою статті 11 ЦПК України передбачався принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 655 ЦК України\~ за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. На підставі частини п`ятої статті 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Відчуження транспортного засобу може бути проведено\~одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса;\~продаж шляхом оформлення довідки-рахунку. Згідно із пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі-правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема:\~довідка-рахунок\~за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, придбання [PERSON] спірного \~автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ № 105035, виданою ФОП [PERSON] ,\~було здійснено відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Зазначена правова позиція, зокрема викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 465/5492/15-ц, провадження 613790 св 18. Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК\~України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за статтею 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Суд вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що правова мета договору є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена\~правочином (реальне передання майна у власність іншій особі за певну плату), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі \~\~\~ № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК\~України. При розгляді справи суд встановив, що після укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , продавець [PERSON] продовжив проживати в цьому будинку, що підтверджується листом Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2019 року, актами державного виконавця від 05 квітня 2016 року, 01 червня 2017 року, 10 жовтня 2017 року, 14 вересня 2018 року, довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] (а.с.17, 30, 31, 142 т.2). При розгляді справи суд встановив, що після укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , покупець [PERSON] продовжила проживати за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 17 серпня 2018 року, протоколом допиту [PERSON] , як свідка, від 23 грудня 2019 року, 23 січня 2020 року, 30 серпня 2019 року, довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] , згідно якої її місце проживання зареєстроване в будинку [ADDRESS] тільки з 19.06.2020 року, тобто після пред`явлення даного позову до суду (а.с.18, 22-25, 27-28,149 т.2). Суд критично ставиться до доказу, наданого представником відповідачів, Акту від 26.08.2020 року №29, згідно якого [PERSON] з грудня 2015 року проживала в будинку [ADDRESS] , оскільки він суперечить іншим доказам у справі, а також при допиті голови квартального комітету Чудновець В.І. в судовому засіданні було з`ясовано, що даний Акт було складено на підставі пояснень сусідів без відвідування житлового будинку (а.с.194 т.2). Свідок [PERSON] , сусід, в судовому засіданні повідомив суду, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до складання акту проживали в будинку [ADDRESS] , Настя їздить на автомобілі Опель, 7-8 років тому на автомобілі їздив [PERSON] , Опель стоїть в гаражі. До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки вони суперечать протоколам допиту [PERSON] , як свідка, від 23 грудня 2019 року, 23 січня 2020 року, 30 серпня 2019 року, в яких вона повідомляла своє місце проживання [ADDRESS] . При цьому п.3 спірного договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] передбачено, що передача ключів від будинку буде здійснена не пізніше 09 жовтня 2015 року. Також суд встановив, що покупець [PERSON] знала про те, що судом стягнуто суму відшкодування моральної шкоди з її батька на користь сім`ї [PERSON] в день винесення судового рішення 17.08.2015 року, що підтверджується протоколом допиту [PERSON] , як свідка, від 30 серпня 2019 року (а.с.27-28 т.2). При цьому п.6 спірного договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] передбачено, що продаж будинку вчиняється за узгодженою ціною 69\~234 грн, які отримані продавцем від покупці під час укладення договору, але до його підписання (а.с. 144 зворотній бік т.2). Проте в судовому засіданні продавець [PERSON] вказав суду, що вони домовились про передачу грошових коштів донькою, [PERSON] , поступово на лікування батька, у зв`язку з поганим здоров`ям батька, [PERSON] . Доказів фактичної передачі грошових коштів за спірними договорами купівлі-продажу як будинку, так і автомобіля, від продавця [PERSON] покупцю [PERSON] сторона відповідачів суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно листа Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 11 березня 2019 року, [PERSON] у своєму користуванні має автомобіль Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , який він зберігає на території свого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.17 т.2). На момент купівлі-продажу 22 травня 2015 року автомобілю Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , [PERSON] , продавець, та [PERSON] , покупець, знали про наявність позову на розгляді в суді щодо стягнення коштів з [PERSON] , знали про наявність майнових претензій [PERSON] у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою 20.11.2013 року, в якій загинув син [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , продавець, та [PERSON] , покупець, укладаючи оспорювані договори, були обізнані про існування грошових зобов`язань, виконання вимог, за якими може бути звернуте на предмет цих договорів, договори купівлі-продажу житлового будинку та автомобіля не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, а мали на меті приховання майна у разі примусового виконання грошових зобов`язань. Представник відповідачів просив застосувати у даній цивільній справі строк позовної давності. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, «що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону». Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно було з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Згідно зі ст.256,257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно відміток про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження [PERSON] був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження 16.02.2017 року, при цьому матеріали виконавчого провадження містили інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була отримана 05.08.2016 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, про право власності [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9 т.3). Згідно заяви від 30.03.2017 року [PERSON] , адресованої Павлоградському міськрайонному відділу державної виконавчої служби, Андріанов А.В. просить витребувати документи, що підтверджують відчуження [PERSON] майна, зокрема, автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Заява отримана Павлоградським міськрайонним відділом державної виконавчої служби 30.03.2017 року (а.с.6 т.3). Таким чином, [PERSON] станом на дату подання заяви від 30.03.2017 року достеменно знав про відчуження [PERSON] автомобіля Opel Combo, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER] , будинку за адресою: [ADDRESS] , проте з позовом до суду в межах трирічного строку з моменту, коли йому стало відомо про порушення прав не звернувся. Враховуючи вищевказане, а також зважаючи, що з позовом до суду [PERSON] звернувся 12.05.2020 року, проте знав про порушення своїх прав вже станом на 30.03.2017 року, позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом прав, що є підставою для відмови в позові в повному обсязі. При цьому, позивач не просить поновити пропущений строк звернення до суду, натомість вказує, що дізнався про порушення своїх прав тільки 19.03.2019 року, в підтвердження чого надає суду ксерокопію конверту, який адресований йому від Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вкладення в даний поштовий конверт та доказів, що [PERSON] не знав про порушення своїх прав раніше (а.с.8 т.2). На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed