Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

14 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що з [PERSON] вона перебуває в шлюбі з 10 травня 1995, від якого [INFO] народився син [PERSON]. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, близько місяця разом не проживають, мають намір розірвати шлюб. На даний час син проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач являється працездатним, здійснює незареєстровану підприємницьку діяльність і отримує близько 5000 грн. щомісячно, а тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина. Інших дітей у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги зменшила і просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно, додатково обґрунтувавши позов тим, що у користуванні [PERSON] мається три автомобілі марки «Газель», два з яких зареєстровані за ним, а один за нею, але користується ними він сам у підприємницьких цілях, а саме, здає в оренду або ж надає послуги з вантажних перевезень. Від цієї незареєстрованої підприємницької діяльності відповідач отримує достатньо високий дохід - близько 5000 грн. в місяць. Однією сім'єю на даний час вони не проживають, відповідач звернувся до суду про розірвання шлюбу. Шлюб між ними розірвано за рішенням суду від 29.01.2014 року. А оскільки дитина залишилася проживати з нею та знаходиться на її утриманні, вона бажає стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн., які відповідач має можливість сплачувати. Відповідач позов визнав частково в мінімальному розмірі в межах 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме в розмірі 385 грн., пояснивши, що він на даний час не отримує такий високий дохід, як вважає позивачка. В зв'язку з його незадовільним станом здоров'я, він не може в повній мірі займатися підприємницькою діяльністю, офіційно ніде не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, проживає разом з матір'ю-пенсіонеркою, за якою здійснює догляд та матеріально допомагає. Спільне майно подружжя не розділене, все знаходиться у дружини, окрім трьох автомобілів. Позивачка займається підприємницькою діяльністю, має магазин і орендує на ринку модуль, тобто має стабільний дохід, матеріально забезпечена. Добровільно він надає матеріальну допомогу сину. Але, враховуючи, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, і взагалі ніяких доходів не отримує, тому має можливість сплачувати аліменти лише в розмірі 385 грн. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 10 червня 1995 року укладено шлюб (а. с. 4). Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с. 3). На даний час син проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Позивачка [PERSON] на даний час займається підприємницькою діяльністю, орендує торговий модуль на місцевому ринку, та має на праві власності нежитлове приміщення - магазин (а.с. 37, 38), який здає в оренду, що в судовому засіданні позивачка не заперечила. Вона має місячний дохід в загальному розмірі 2000 - 3000 грн. Відповідач, не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, офіційно ніде не працює, але і в центрі зайнятості населення як безробітній на обліку не перебуває (а.с. 31), що в судовому засіданні він підтвердив. Обгрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач вказав, що він не може займатися підприємницькою діяльністю в повній мірі, за станом здоров'я, має захворювання і перебуває на диспансерному обліку в лікарні, про що надає довідку (а.с. 30). Але, зі змісту довідки не вбачається, що в зв'язку з захворюванням відповідач обмежений у працездатності. Інвалідом він не являється. Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу за відповідачем зареєстровано два автомобілі марки «Газ», третій автомобіль марки «Газ» зареєстрований за позивачкою, хоча користується ним відповідач (а.с. 18, 23,36). Автомобілі [PERSON] використовує у підприємницьких цілях, здаючи їх в оренду за дорученнями і надаючи послуги з перевезення вантажу, про що розміщені оголошення в газеті (а.с. 19-21,44-46). Від цієї незареєстрованої підприємницької діяльності відповідач отримує дохід, який ніде не зафіксований. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-182, 184 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У 2014 році прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі: з 1 січня - 1286 грн., з 1 липня 1320 грн. і з 1 жовтня - 1373 грн. Відповідно до положень Сімейного кодексу України батьки мають рівні обов'язки по утриманню неповнолітньої дитини. Відповідно до приписів ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу Позивачка не надала суду достатніх доказів, що відповідач має щомісячний дохід в розмірі близько 5000 грн., на що вона посилалася як на доказ в підтвердження позовних вимогах, і зможе сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. Однак, відповідачем також не доведено, що він не займається незареєстрованою підприємницькою діяльністю, і що не отримує ніякого прибутку від використання вищезазначених автомобілів у вказаних цілях. В своїх запереченнях, які надані і в письмовій формі, відповідач навпаки пояснює, що не може займатися такою діяльністю в повній мірі. Тобто вбачається, що він все таки займається підприємницькою діяльністю, хоча і не зареєстрованою. Посилання відповідача на те, що він має незадовільний стан здоров'я, утримує свою пристарілу матір (а.с. 30, 36), і тому має можливість сплачувати аліменти лише у визнаному ним в розмірі 385 грн., суд вважає безпідставними, оскільки ним не надано доказів, що такий стан його здоров'я обмежує його працездатність, а його матір, яка є пенсійного віку і отримує пенсію, дійсно за медичним висновком потребує стороннього догляду і додаткових коштів на утримання. Суд при визначенні розміру аліментів враховує всі надані сторонами докази про їх матеріальний стан, стан здоров'я, склад сім'ї кожного з них, і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню - стягненню підлягають аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, що буде матеріально врівноважувати матеріальний стан кожної із сторін і забезпечить утримання неповнолітнього сина. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial