Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

14 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на тримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 грн., але не менше ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2016 року і до досягнення донькою повноліття 06.07.2028 року. Крім того, позивач просить, після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, відновити їй її дошлюбне прізвище «Чеховська». В обґрунтування своїх позовних вимог до відповідача позивач вказує, що, по-перше, їх сімя фактично розпалася та існує лише формально, оскільки через різні погляди на життя та несумісність характерів вони припинили шлюбно-сімейні відносини і проживають окремо; і, по-друге, їх малолітня донька [PERSON], за взаємною згодою між ними, проживає з нею, але відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої вказав, що проти задоволення позову позивача не заперечує. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 13 червня 2008 року в Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 241; від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач вказує, що шлюб з відповідачем існує лише формально, оскільки їх сімя фактично розпалася, вони не ведуть спільного господарства і живуть окремо, та що строк для примирення їм не потрібен. Як слідує з адресованої суду письмової заяви відповідача від 29.12.2016 р., він не заперечує проти вищевказаних доводів позивача (а.с.14). З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За приписами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 085413, дошлюбне прізвище позивача «Чеховська», а після реєстрації шлюбу з відповідачем позивачу було присвоєне прізвище «Курява», отже, після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач має право відновити своє дошлюбне прізвище. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивач вказує в позовні заяві, що, за взаємною згодою між нею і відповідачем, їх малолітня донька [PERSON] проживає з нею, але відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Проте сторони не досягли згоди щодо участі відповідача у утриманні їхньої доньки. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Однак сторони не надали суду доказів щодо стану здоровя та матеріального становища їхньої доньки [PERSON], щодо стану здоровя та матеріального становища відповідача, щодо наявності у відповідача інших дітей та/або непрацездатних утриманців, та щодо того, чи має відповідач будь-які фінансові зобовязання та/або чи проводяться з нього будь-які стягнення за виконавчими документами. Разом з тим, як випливає з позовної заяви позивача та адресованих суду письмових заяв сторін, відповідач працює та його робота повязана з відрядженнями. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., повязані із сплатою судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved