Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

13.08.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року №22-6428/2011 року [PERSON] поновлено на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 10.12.2010 року. У зв`язку з невиконанням директором Слов`янського психоневрологічного інтернату [PERSON] зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили, з листопада 2012 року по теперішній час структурними підрозділами Головного управління Національної поліції в Донецькій області ведеться досудове слідство по кримінальному провадженню №40212050000000101 від 27.11.2012 року. 17.06.2016 року постановою старший слідчий СВ Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Литвинов В.В. прийняв до свого провадження кримінальне провадження №42012050000000101 від 27.11.2012 року за частинами 2 та 3 статті 382, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України та приступив до досудового розслідування. 25.05.2018 року ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду № 1 -кс/234/2576/18 по справі №234/7079/18 постанову старшого слідчого СВ Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Литвинова В.В. від 24.03.2018 року про закриття кримінального провадження №42012050000000101 від 27.11.2012 року за відсутністю в діяннях складу злочину, передбаченого частинами 2 та З статті 382, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України, скасовано. Протиправною, незаконною, неправомірною є бездіяльність Держави Україна за представництвом Головного управління Національної поліції в Донецькій області, яка полягає у невиконанні службовими особами ГУ НП в Донецькій області вимог статей 3, 8, 9, 19, 40 Конституції України, статей 2, 9, 28, 38, 91-94, 110, 219 Кримінального процесуального кодексу України належним чином провести досудове слідство по кримінальному провадженню №42012050000000101 від 27.11.2012 року, та захистити порушені права [PERSON] на справедливий суд, на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном, недотриманням гарантії реалізації нею права управляти державними справами безпосередньо, порушенням права поширювати та отримувати інформацію, право отримати обґрунтовану відповідь у визначений статтею 219 Кримінального процесуального кодексу України строк. Спричинена позивачу бездіяльністю відповідача моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких вона як фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та у зв`язку із порушенням її прав людини та громадянина, гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у неї сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву, яка позивачем оцінюється в сумі 300456,00 грн. Посилаючись на наведені обставини позивач просить суд стягнути з Держави Україна за представництвом ГУНП в Донецькій області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь спричинену моральну шкоду в розмірі 300456,00 грн. У визначений законом строк Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач не сплатила судовий збір за подання позовної заяви. У позовній заяві позивач ставить питання про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 300 456, 00 грн. ГУНП в Донецькій області є державною установою, а саме центральним органом виконавчої влади, та фінансується суто з державного бюджету відповідно до бюджетної класифікації. Всі витрати здійснюються тільки у межах, встановлених кошторисом на певні цілі і нецільове використання коштів не допускається законодавством (Бюджетний кодекс України, ЗУ «Про Державний бюджет України»). Більше того, кошторисом МВС України не передбачені витрати компенсації за моральну та матеріальну шкоду і це робить неможливим їх виплату за рахунок МВС України. Головне управління Національної поліції в Донецькій області не може виступати у справі представником Держави Україна, оскільки ГУНП Донецькій області не наділено такими повноваженнями, тобто у справі визначено неналежне коло відповідачів. На теперішній час свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує незаконними рішеннями та бездіяльністю слідчих та процесуальних керівників прокуратури Донецької області, порушенням розумних строків розгляду кримінального провадження. Такі процесуальні рішення та бездіяльність слідчого є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України. У той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Крім того, постанови про закриття кримінального провадження були скасовані судами не з підстав неправомірності, а з підстав передчасності їх висновків та необхідністю проведення додаткових слідчих дій, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завданню цим шкоди позивачеві. У зв`язку з чим в задоволенні позову просили відмовити. У судове засідання позивач, [PERSON] , не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Державної казначейської служби у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року частково задоволено позов [PERSON] до Слов`янського психоневрологічного інтернату, третя особа: ГУ ПСЗН Донецької обласної держадміністрації, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. [PERSON] поновлено на посаді завідувача господарством Слов`янського психоневрологічного інтернату з 09.12.2010 року. Стягнуто зі Слов`янського психоневрологічного інтернату на користь [PERSON] 9 939,28 грн. у відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. 27.11.2012 року слідчим СВ Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області внесено відомості до ЄРДР за №42012050000000101 від 27.11.2012 року за ч.1 ст.382 КК України щодо невиконання директором Слов`янського психоневрологічного інтернату [PERSON]. судового рішення про поновлення [PERSON] на роботі. 27.11.2015 року проведення досудового слідства по кримінальному провадженню №42012050000000101 від 27.11.2012 року доручено СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області. 24.03.2018 року старший слідчий СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області своєю постановою закрив кримінальне провадження №42012050000000101 від 27.11.2012 року. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 25.05.2018 року вищевказану постанову слідчого скасовано. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо [PERSON] вчинено не було, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Обставини справи свідчать про те, що оскарження [PERSON] постанови про закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію останньою свого права оскаржувати процесуальну діяльність слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Окрім того, сам факт скасування постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Таким чином, лише незгода позивача з прийнятими працівниками поліції процесуальними рішеннями, які були нею оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові № 199/1478/17 від 30.01.2019 року. Оскільки під час судового розгляду не встановлено як протиправності дій відповідача, так і спричинення позивачу моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, виключається. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, судом не встановлено дій з боку держави Україна за представництвом ГУНП в Донецькій області, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування їй моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», тому, з урахуванням відмови в позові, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed