Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

12 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на його користь 627550,50грн. середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 жовтня 2017 року його звільнено з посади начальника юридичного відділу ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із зміною в організації виробництва і праці. При виплаті заробітної плати за серпень 2017 року йому повинна була бути виплачена премія за липень 2017 року, оскільки він в цьому місяці був працівником Держенергонагляду, однак відповідачем в порушення вимог КЗпП України та Колективного договору, як при виплаті заробітної за серпень 2017 року, так і при звільненні його з роботи цього зроблено не було. 31.05.2018 року він звернувся до відповідача з листом щодо виплати премії за липень 2017 року, однак у виплаті такої йому було відмовлено. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.11.2018 р., яке залишене без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.04.2019р., відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити йому премію за липень 2017 року. Лише в процесі примусового виконання рішення державною виконавчою службою, 24.10.2019р. відповідачем видано наказ №36-к/оп про виплату йому премії за липень 2017 року, а 25.10.2019р. ця премія йому виплачена. Таким чином відповідач в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, не виплачував належний йому платіж з 28.10.2017р. (наступного за звільненням дня) по 24.10.2019р. (день, що передував виплаті премії), а тому повинен виплати йому середній заробіток за весь час затримки виплати належного йому платежу по день фактичного розрахунку. Для обчислення середньомісячної заробітної плати, ним враховано заробітну плату за останні два місяці роботи, з вирахуванням відпускних та матеріальної допомоги, що за серпень 2017 року становить 9822,15грн., а за вересень 2017 року - 12607,92грн. З врахуванням кількості відпрацьованих днів за ці два місяці - 30, ним визначено середньоденний заробіток, який становить - 747,67грн. (9822грн. + 12607,92грн. = 22430,07грн.; 22430,07грн. / 30=747,67грн.). Таким чином, ним визначено середній заробіток за час затримки виплати належних платежів в період з 28.10.2017р. по 30.11.2017р. в розмірі 25420,78грн.(747,67грн. середньоденної заробітної плати * 34 календарні дні, за які не виплачено належні йому платежі). В подальшому збільшувався розмір посадового окладу, а тому, вважає, що розмір його середньоденного заробітку, у відповідності до абз.1 п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р., повинен збільшуватись на відсотковий показник збільшення розміру посадового окладу. Так, з 01.12.2017р. розмір посадового окладу був збільшений з 11009грн. до 11525грн., тобто на 4,68707%. А тому, його середньоденний заробіток в період з 01.12.2017р. по 30.06.2018р. становить 782,71 (747,67 * 4,68707% ). Таким чином, ним визначено середній заробіток за час затримки виплати належних платежів в період з 01.12.2017р. по 30.06.2018р. в розмірі 165934,52грн.(782,71грн. середньоденної заробітної плати * 212 календарних днів, за які не виплачено належні йому платежі). З 01.07.2018р. розмір посадового окладу зріс з 11525грн. до 12699грн., що становить 9,92625%, а тому його середньоденний заробіток становитиме 860,40грн. Таким чином, ним визначено середній заробіток за час затримки виплати належних платежів в період з 01.07.2018р. по 30.11.2018р. в розмірі 131641,20грн.(860,40грн. середньоденної заробітної плати * 153 календарних дні, за які не виплачено належні йому платежі). З 01.12.2018р. розмір посадового окладу збільшився до 13219грн, тобто на 4,34131%, а тому його середньоденна заробітна плата становитиме 897,75грн. Таким чином, ним визначено середній заробіток за час затримки виплати належних платежів в період з 01.12.2018р. по 30.06.2019р. в розмірі 190323,00грн.(897,75грн. середньоденної заробітної плати * 212 календарних днів, за які не виплачено належні йому платежі). З 01.07.2019р. розмір посадового окладу був збільшений до 14500грн., тобто 9,69060%, а тому його середньоденний заробіток становитиме 984,75грн. Таким чином, ним визначено середній заробіток за час затримки виплати належних платежів в період з 01.07.2019р. по 24.10.2019р. в розмірі 114231,00грн.(984,75грн. середньоденної заробітної плати * 116 календарних днів, за які не виплачено належні йому платежі). З врахуванням наведеного, вважає, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки належних йому платежів за період з 28.10.2017р. по 24.10.2019 року в загальному розмірі 627550,50грн. (за період з 28.10.2017р. по 30.11.2017р. - 25420,78грн. + за період з 01.12.2017р. по 30.06.2018р. - 165934,52грн. + за період з 01.07.2018р. по 30.11.2018р. - 131641,20грн. + за період з 01.12.2018р. по 30.06.2019р. - 190323,00грн. + за період з 01.07.2019р. по 24.10.2019р. - 114231,00грн.) 17 грудня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 12 лютого 2020 року представник відповідача - [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити мотивуючи наступним. [PERSON] працював у відокремленому підрозділі «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП НЕК «Укренерго» на посаді начальника юридичного відділу з 11.12.2007р. по 19.10.2015р., звільнений з роботи у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України» ДП НЕК «Укренерго» від 04.08.2017р. №1059-к був поновлений на посаді начальника юридичного відділу та приступив до роботи з 07.08.2017р. на підставі наказу №1060-к від 07.08.2017р. «Про допуск до виконання обов`язків [PERSON] ». Наказом ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України» ДП НЕК «Укренерго» від 27.10.2017р. позивача звільнено з роботи у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019р. [PERSON] поновлено на посаді та стягнуто з ДП «НЕК «Укренерго» на його користь 207778,06грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2017р. по 27.02.2019р. 31.05.2019р. ДП «НЕК «Укренерго» видало наказ №647-к про поновлення позивача на роботі, з яким він ознайомився 05.06.2019р. Окрім цього, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.11.2019р., яке ще не набрало законної сили, оскільки оскаржується відповідачем у Львівському апеляційному суді, задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 60342,73грн. за період з 28.02.2019р. по 04.06.2019р. Окрім цього, в провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ПрАТ «НЕК «Укренерго» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 64544,71грн. в період з 28.10.2017р. по 27.02.2019р., та середнього заробітку за час невиконання рішення суду в період з 28.02.2019р. по 04.06.2019р. в розмірі 26739,02грн. Зазначає, що Львівський апеляційний суд у своїй постанові від 27.02.2019р., яка не скасована вищою судовою інстанцією, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, встановив середньоденний заробіток позивача у період його вимушеного прогулу в розмірі 622,09грн. Разом з тим, відповідач заперечував та заперечує щодо середньоденного заробітку позивача в розмірі 622,09грн., та вважає, що такий становить 605,45грн. Таким чином, наведений у позовній заяві коригований розрахунок суми середнього заробітку за період з 28.10.2017р. по 24.10.2019р. ґрунтується на необґрунтованих, невірно розрахованих первинних сумах середньоденного заробітку. Також зазначає, що суми виплат, на які претендує [PERSON] , у своїй переважній більшості оспорюються відповідачем і є предметом розгляду в інших позовних провадженнях. Неоспорюваною сумою є лише премія за липень 2017 року, виплачена згідно наказу ПрАТ «НЕК «Укренерго» №366-к/оп 24.10.2019р. в розмірі 3767,20грн. У разі задоволення позовних вимог, просить суд взяти до уваги такі обставини, як розмір заробітної плати [PERSON] , правову природу невиплаченої відповідачем суми (премії за липень 2017 року) у розумінні ст.2 Закону України «Про заробітну плату» саме як заохочувальної виплати, а не основної чи додаткової заробітної плати, істотність цієї суми порівняно з середнім заробітком позивача, а тому співмірно зменшити суму відшкодування середнього заробітку. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк п`ять днів для усунення недоліків, а саме сплати судового збору в розмірі 6275,50грн. 26 лютого 2020 року позивачем на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду усунуто недоліки позовної заяви та сплачено судовий збір у визначеному розмірі. Ухвалою суду від 04 березня 2020 року провадження у справі зупинено до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №761/9584/15-ц. Ухвалою суду від 20 березня 2020 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити. Вважає, що у даній справі відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку, оскільки в нього немає значної перерви до моменту звернення до суду, є намагання досудового вирішення питання стягнення премії, а після відмови відповідача він відразу звернувся з позовом про її стягнення. Після набрання чинності рішення суду про стягнення премії, відповідач свідомо не виконував його пів року і лише в процесі примусового виконання премія була йому виплачена. Середній заробіток за час прострочення виплати премії в розмірі 627550,50грн. розрахований ним у відповідності до вимог чинного законодавства. Сума невиплаченої йому премії становить третину його заробітку та її невиплата спричинена свідомими незаконними діями відповідача. Представник відповідача ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» - Сивик А.П. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним в відзиві, просить в задоволенні позову відмовити. Звертає увагу суду, на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром невиплаченої премії. В ході розгляду справи будь-яких інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подавалось. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що з 11.12.2007р. позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке реорганізоване шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», на посаді начальника юридичного відділу відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго». 19.10.2015р. [PERSON] звільнений з роботи у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2017р. [PERSON] поновлено на посаді начальника юридичного відділу з виплатою за час вимушеного прогулу середнього заробітку в розмірі 224 869,50 грн. 27.10.2017р. [PERSON] був знову звільнений з роботи у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019р. його знову поновлено на посаді начальника юридичного відділу з виплатою за час вимушеного прогулу середнього заробітку в розмірі 207778,06 грн. Крім того, постановою Львівського апеляційного суду від 04.03.2020р. з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 38569,58грн. Пунктом 5.2.14.4 Колективного договору укладеного між сторонами передбачено, що премію за виконання основних результатів виробничо-господарської діяльності виплачувати не пізніше місячного строку після закінчення звітного періоду при виплаті зарплати за місяць. При виплаті заробітної плати за серпень 2017 року, так і при звільненні [PERSON] з роботи 27 жовтня 2017 року, належна йому премія за липень 2017 року виплачена не була. 31.05.2018р. [PERSON] звернувся до ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» із заявою щодо виплати йому премії за липень 2017 року, однак листом №01/09-4090 від 05.07.2018р. йому було відмовлено у виплаті такої. 17.08.2018р. [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом до ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» в тому числі щодо нарахування та виплати йому премії за липень 2017 року. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.11.2018р., яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2019р., ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» зобов`язано нарахувати та виплатити на користь [PERSON] винагороду за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік та премію за липень 2017 року (а.с.10-15). Постановою Шевченківського районного відділу ДВС м.Київ від 30.05.2019р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на виконання вищезазначеного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.11.2018р. Постановою Шевченківського районного відділу ДВС м.Київ від 17.09.2019р. на боржника ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» накладено штраф за невиконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01.11.2018р. (а.с.16, 17) 24.10.2019р. відповідачем видано наказ №366-к/оп про нарахування та виплату [PERSON] премії за липень 2017 року у розмірі 40% від його посадового окладу, що складає 3767,20грн. Наказ отримано 24.10.2019 (а.с.18). Як встановлено судом та сторонами не заперечується, зазначена премія за липень 2017 року отримана [PERSON] наступного дня після видачі відповідного наказу - 25.10.2019р. Статтею 43 Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами статті 233 КЗпП України та статті 21 Закону № 108/95-ВР. За змістом статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою визначено структуру заробітної плати, вбачаються три її складові - «основна заробітна плата», до якої законодавцем віднесено винагороду за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці; «додаткова заробітна плата», що включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, а також премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; «інші заохочувальні та компенсаційні виплати», до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, чинним законодавством премію працівника у разі його звільнення віднесено до додаткової заробітної плати, а частиною першою статті 47 КЗпП України гарантовано її виплату у день звільнення працівника разом з іншими належними працівнику виплатами на дату звільнення. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, по день фактичного розрахунку. В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки розрахунок з позивачем мав бути здійснений відповідачем 27.10.2017р. (день звільнення), а наказ про виплату премії видано лише 24.10.2019р., то розрахунок відшкодування відповідно до статті 117 КЗпП України слід виконати за період з 28.10.2017р. до 24.10.2019р. включно. За період з 28.10.2017 року по 24.10.2019 року було 497 робочих днів з урахуванням п`ятиденного робочого тижня позивача, а відтак тривалість затримки виплати премії становитиме 497 днів. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019р. у справі №464/7491/17, яка набрала законної сили, не скасована вищою судовою інстанцією, [PERSON] поновлено на посаді начальника юридичного відділу з виплатою за час вимушеного прогулу середнього заробітку. Зазначеною постановою встановлено, що середньоденний заробіток позивача [PERSON] становить 622,09грн., виходячи з такого: 6 054,95грн. (нарахована заробітна плата за серпень 2017 року) + 12 607,92грн. (нарахована заробітна плата за вересень 2017 року)/ 30 днів (11 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у серпні 2017 року) + 19 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у вересні 2017 року). А розмір заробітку за вересень визначається так: 23 892,15 грн. (нарахована заробітна плата за вересень 2017 року) - 11 284,23 грн. (нарахована сума матеріальної допомоги на оздоровлення) = 12 607,92 грн. (9960,52 (оклад) + 996,05 (надбавка за стаж роботи) + 1651,35 (премія серпня). Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд вважає безпідставними покликання позивача на необхідність перерахунку його середньоденного заробітку щоразу при підвищенні посадового окладу, а саме, що такий повинен збільшуватись на відсотковий показник збільшення розміру посадового окладу, виходячи з наступного. За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення. Таким чином, п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено корегування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення тарифних ставок та посадового окладу за період, протягом якого за працівником саме зберігається середній заробіток, а не при застосуванні відповідальності за порушення строків розрахунку при звільненні. Оскільки суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційними виплатами, мірою відповідальності підприємства, а не середньою заробітною платою, що зберігається за ним та по суті не є оплатою праці за виконану роботу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 01 квітня 2020 (справа № 686/23071/18, провадження № 61-19742св19). Крім цього, середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. А відтак, при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно брати до уваги робочі дні, а не календарні дні, як зазначає в заявлених вимогах позивач. Зазначений висновок висловлений у постанові ВС КЦС від 31 жовтня 2018 року у справі №569/10189/16-ц. Таким чином, середній заробіток позивача [PERSON] за час затримки виплати премії становитиме 309178,73грн. (497 - робочих днів затримки виплати премії * 622,09грн. - середньоденний заробіток позивача) . Разом з тим, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Сума невиплаченої позивачу премії за липень 2017 року становить 3767,20грн, та є більш ніж у вісімдесят разів меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні - 309178,73 грн. Так, звільнено позивача [PERSON] 27 жовтня 2017 року, із заявою про виплату належної йому премії за липень 2017 року до відповідача він звернувся 31 травня 2018 року, а до суду - 17 серпня 2018 року, тобто більше ніж через півроку після звільнення, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 16 квітня 2019 року, його позовні вимоги задоволено та зобов`язано відповідача нарахувати премію, та наказ про її виплату видано відповідачем 24 жовтня 2019 року та наступного дня така отримана позивачем. З огляду на очевидну неспівмірність визначеної суми середнього заробітку зі розміром заборгованості, характером цієї заборгованості - премія, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат саме у сумі 30 000 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача [PERSON] потрібно стягнути судовий збір у розмірі 299,76 грн.

Outcome: partial