Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

14.07.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] «Про стягнення грошових коштів», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог ( т. 1, а.с.а.с. 2-5, 84-85 ), просив суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Lexus RX350 в сумі 389 150 гривен 27 копійок, а також понесені судові витрати в загальній сумі 6371 гривен 20 копійок. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в період з 1997 до початку 2014 він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] . Факт проживання однією сім`єю встановлений рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 16.06.2015. В період проживання однією родиною ними за спільні кошти, на потреби сім`ї, було набуто у спільну власність подружжя майно, а саме автомобіль марки Lexus RX350, легковий універсал-В,2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який за взаємною згодою був зареєстрований на ім`я відповідача. Він є співвласником зазначеного автомобіля. Після припинення шлюбних відносин відповідач без його згоди здійснила продаж автомобіля, а отриманими коштами розпорядилася на власний розсуд. Питання про поділ автомобіля сторонами не вирішувалось, грошових коштів позивач від продажу автомобіля не отримував. Оскільки з моменту продажу автомобіля минув значний час, позивачем було замовлено та отримано висновок судового експерта - автотоварознавця, відповідно до якого вартість автомобіля складає 778 300,55 грн. Таким чином, позивач вважає, що 1\\2 частина суми вартості автомобіля підлягає стягненню на його з відповідача. 17.01.2018 відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що проти позову заперечує, так як відповідач не приймає участі у вихованні дитини, у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів на суму 56266,66 грн., все спільно нажите майно вже було розподілене між сторонами відповідним рішенням суду. (т.1, а.с.57). 19.02.2019 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що в період з 1997 до початку 2014 вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин сторони домовились про розподіл сумісних транспортних засобів, згідно якого в індивідуальній власності відповідача залишається спірний автомобіль марки Lexus RX350, у позивача залишається автомобіль марки Мерседес. Зазначеними транспортними засобами сторони розпорядилися на власний розсуд. Окрім того, [PERSON] просить суд застосувати строки позовної давності, так як на її думку з 24.06.2014 розпочав спливати строк позовної давності щодо стягнення компенсації частини вартості автомобіля, тобто з кінцевої дати визначеної судом на усунення недоліків зустрічної позовної заяви про розподіл автомобіля в справі за її позовом. У зв`язку з чим відповідач просила відмовити у позові, застосувавши строк позовної давності. (т.1, а.с.а.с. 158-160). 17.03.2019 та 16.07.2019 позивачем [PERSON] подано, відповідно, відповідь на відзив та письмові пояснення, в яких зазначено, що позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З інформації згідно баз даних Регіонального сервісного центру в Харківській області вбачається, що на ім`я [PERSON] спірний автомобіль було зареєстровано 13.03.2007, а знято з обліку з метою перереєстрації на іншу особу 13.11.2014, тобто в день відчуження. На момент продажу автомобіля сторони не проживали разом і тому позивач не міг дізнатися про намір відповідача продати автомобіль. Отже, про порушення свого права власності позивач дізнався лише з 13.11.2014 тобто з дати відчуження автомобіля. На думку позивач, саме з 13.11.2014 має відраховуватись початок перебігу позовної давності за позовними вимогами позивача (т.1, а.с.а.с. 169-173; т. 2. а.с.а.с. 1-6 ). 03.06.2019 адвокатом Агаєвою С.М., яка дії в інтересах відповідача [PERSON] подано клопотання про закриття провадження у справі, з тих підстав, що спір між тими ж сторонами про поділ спільного майна вже було вирішено в судовому порядку. (т.1, а.с.а.с. 205-207). 16.07.2019 позивачем [PERSON] подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі (т.1, а.с.а.с. 217-218). 07.08.2019 ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] та її представника Агаєвої С.М. про закриття провадження у справі було відмовлено. (т.2, а.с.а.с. 82-83). 24.10.2019 відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов (т.2, а.с.а.с. 90-92). 24.10.2019 ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова відмовлено [PERSON] у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову до [PERSON] про стягнення компенсації вартості 1\\2 частини автомобілів. (т.2, а.с.86-87). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діє на підставі відповідної довіреності, договору про надання правої допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру ( т. 1, а.с. 79; т. 2, а.с.а.с. 76-78 ), у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог та відповіді на відзив. При цьому наголошували на тому, що в період перебування в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, для потреб родини, за сумісні кошти ними був придбаний спірний автомобіль та зареєстрований за взаємною згодою на ім`я відповідача. Спірний автомобіль було відчужено відповідачем без його згоди, де знаходиться на теперішній час автомобіль невідомо. Щодо продажу спірного автомобіля відповідачем позивачу стало відомо в 2017 році. Відповідач [PERSON] та її представник Агаєва С.М. , яка діє на підставі відповідного договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру ( т. 1, а.с.а.с. 156-160, 165 ), у судовому засіданні заперечували проти позову, з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності. При цьому відповідач [PERSON] наголошувала на тому, що в період перебування в фактичних шлюбних відносинах з позивачем, для потреб родини, за сумісні кошти ними був придбаний спірний автомобіль та зареєстрований за взаємною згодою на її ім`я, однак автомобіль був їх з позивачем сумісною власністю. Після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем, спірний автомобіль нею було відчужено без згоди позивача, розмір отриманої суми вона не пам`ятає, де знаходиться на теперішній час автомобіль її невідомо, гроші витратила на власні потреби, позивачу частину грошей не надавала, позивач не був обізнаний щодо наміру та реалізації автомобіля, вона його не повідомляла. На час продажу вартість автомобілю відповідними фахівцями не встановлювалась, ціна автомобіля була встановлена нею та покупцем за домовленістю сторін та є на той час ринковою. З позовом про розподіл нерухомого майна до суду вона звернулась до продажу автомобіля, рухоме майно вона з позивачем в судовому порядку не розподіляла. Суд, вислухав пояснення сторін, представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. В судовому засіданні, з досліджених копій судових рішень встановлено, що 16.06.2015 заочним рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 16.06.2015, яке було залишено без змін ухвалами апеляційного суду Харківської області від 24.11.2015 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.04.2016, а також роз`яснено ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 24.04.2019, зокрема між іншим, встановлено факт проживання однією родиною без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 2017 року по жовтень 2012 року. ( т.1, а.с.а.с. 7-10, 11-13, 14-16, 208 ). Також в судовому засіданні встановлено, що в період проживання однією родиною без реєстрації шлюбупозивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 27.02.2007 був придбаний автомобіль марки Lexus RX350, легковий універсал-В,2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який 13.03.2007 був зареєстрований на ім`я відповідача [PERSON] , про що свідчать досліджені в судовому засіданні копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. (т.1, а.с.а.с. 21-22, ). З довідки наданої Регіональним сервісним центром МВС України в Харківській області вбачається, що згідно баз даних, які використовує РСЦ в Харківській області, щодо реєстрації та перереєстрації автомобіля Lexus RX350, номер кузова [NUMBER] , спірний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] 13.03.2007. 13.11.2014 автомобіль Lexus RX350, номер кузова [NUMBER] перереєстровано на нового власника ( т.1 а.с.96). З копій довідки - рахунку ТОВ « ВІП Єксперт » від 13.11.2014 серії ВІА № 765214, акту технічного стану та оцінки транспортного засобу і номерного агрегату № 185 вбачається, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем [PERSON] покупцю [PERSON] за 368146,94 гривень. ( т. 1, а.с.а.с. 100-111 ). Відповідно до довідки від 05.10.2017, яка видана Регіональним сервісним центром в Харківській області за [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані (т.1, а.с.33). На підставі заяви позивача [PERSON] Харківським НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса 19.06.2018 складено висновок судово - автотоварознавчої експертизи №14358, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки Lexus RX350, легковий універсал-В,2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , зі строк експлуатації сім років на момент проведення дослідження складає 778300,55 гривен. (т.1 а.с.а.с.86-92). В судовому засіданні наявними доказами стверджено, що вказаний спірний автомобіль, по взаємної згоді сторін був придбаний під час перебування останніх в фактичних шлюбних відносинах та проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, на ім`я відповідача, тому вони є спільним сумісним майном сторін. Спірний автомобіль сторонами був придбаний для потреб їх родини, які знаходились в їх користуванні. Також в судовому засіданні встановлено, що 13.11.2014 відповідачем [PERSON] був реалізований спірний транспортний засіб, без відома та згоди на укладення договору купівлі - продажу позивача [PERSON] , про що останньому стало відомо лише в 2017 році. Отримані від реалізації автомобіля кошти відповідачем [PERSON] були використані на власний розсуд без відома та згоди позивача [PERSON] . Вказані встановлені в судовому засіданні обставини щодо зазначених правовідносин, в частині придбання спірного транспортного засобу за рахунок сумісних коштів сторін, його призначення та використання для потреб родини сторін, в судовому засіданні були підтверджені та не заперечувались як позивачем [PERSON] , так і відповідачем [PERSON] , а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін суд виходить із наступного. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення викладено в ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними. Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. В пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12. 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як роз`яснив в абзаці 1 п. 24 постанови ПВС України від 21.12. 2007 № 11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 22 постанови ПВС України від 21.11.2007 року № 11 - вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено в судовому засіданні відповідачем [PERSON] спірний автомобіль марки Lexus RX350 був реалізований без згоди позивача [PERSON] , а тому суд вважає, що згоди на реалізацію транспортного засобу на момент його відчуження між сторонами не досягнуто, а від так, в такому випадку застосовується дійсна вартість спірного автомобіля, визначена у вищезазначеному експертному висновку № 14358 від 19.06.2018 наданому Харківським НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, на час розгляду справи, а саме в розмірі 778300,55 грн. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на грошову компенсацію вартості 1\\2 частині спірного автомобіля, виходячи з вартості автомобіля 778300,55 гривен, а саме у розмірі 3282,40 грн. (778300,55 / 2). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц наведений правовий висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 у справі № 607/4701/13-ц. Щодо вимог відповідача [PERSON] про застосування строку позовної даності суд виходить з наступного: Як встановлено судом на момент відчуження спірного автомобіля марки Lexus RX350 сторони [PERSON] та [PERSON] не підтримували шлюбно - сімейних стосунків, не мешкали разом, а тому позивач [PERSON] не міг дізнатися про відчуження відповідачем [PERSON] спірного автомобіля. З довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області вбачається, що спірний автомобіль марки Lexus RX350 був знятий з обліку з метою перереєстрації 13.11.2014, тому суд приходить до висновку, що саме з моменту відчуження автомобіля повинен вираховуватись строк позовної давності, так як саме з моменту відчуження автомобіля були порушені права позивача, як співвласника відчуженого транспортного засобу. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з вказаним позовом 14.07.2017, тобто в межах строку позовної давності. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з залученням експерта. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 3282,40 гривен та витрати на проведенні судово - авто товарознавчої експертизи у розмірі 3088,80 гривен. Таким чином, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню вищезазначені судові витрати у вказаних розмірах. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 16, 325, 356, 358, 368, 383 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69-71 СК України,

Outcome: approved