Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

12 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] грошові кошти за борговою розпискою в розмірі 38963 грн. 29 коп., три відсотки річних в розмірі 323 грн. 45 коп. та інфляційні в розмірі 1363 грн. 72 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 29 березня 2017 року від відповідачки отримав грошові кошти в розмірі 5000 доларів США в рахунок часткового погашення його частки у спільно придбаному автомобілі, при цьому загальна вартість частки позивача була визначена за погодженням з відповідачем в розмірі 6500 доларів США. Залишок боргу [PERSON] перед позивачем склав 1500 доларів США, які остання зобовязувалася повернути до 31 грудня 2017 року, про що складено письмову розписку 29.03.2017 року. Оскільки кошти відповідач не повернула, тому 5 березня 2018 року позивач направив письмову претензію з вимогою повернути борг. На час звернення позивача до суду відповідач грошові кошти, які зобовязувалася повернути, про що також писала в телефонній переписці не повернула, а тому просив стягнути грошові кошти. Разом тим у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України з 01.01.2018 року по 11 квітня 2018 року просив стягнути три відсотки річних та інфляційні. У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву і просила відмовити в задоволенні позову, оскільки передача коштів позивачем їй не відбувалась, а тому відсутні підстави для їх повернення. Також пояснила суду, що в день написання боргової розписки позивачем було переоформлено на неї автомобіль HYUHDAI IX35, який був придбаний за спільні кошти. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.03.2017 року була написана письмова розписка [PERSON], згідно якої вбачається, що останній отримав від [PERSON] 5000 доларів США в рахунок його долі у вартості спільно придбаного автомобіля [NUMBER]. В подальшому [PERSON] в строк до 31.12.2017 року зобовязується передати належну йому частину вартості автомобіля в сумі 1500 доларів США, що залишилася (а.с. 4, 5). Одночасно відповідач під текстом розписки «зі змістом і суттю викладених умов в даній розписці повністю згодна, їх підтверджую та зобовязуюсь виконати» поставила свій підпис та дату, що свідчить про визнання нею боргу на суму 1500 доларів США. Текст боргової розписки містить безумовне та однозначне зобовязання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідача. Аналіз змісту розписки дає підстави стверджувати, що сторона відповідача визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, а саме 29.03.2017 року, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За змістом розписки зазначено, що передача 1500 доларів США передбачає складання додаткової розписки на вказану суму. Повне виконання фінансових зобовязань дійсне при наявності двох розписок на загальну суму 6500 доларів США. Вказана розписка дана добровільно. Оригінал боргової розписки, приєднаний позивачем до позовної заяви, наданий суду саме цією стороною, долучений до матеріалів справи. Текст оригіналу розписки не містить надпису позивачки щодо повернення суми боргу, а так само у суду відсутні підстави для висновку про новацію, припинення зобовязання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. 05.03.2018 року позивач направив претензію [PERSON], в якій просив передати йому решту вартості автомобіля в сумі 1500 доларів США протягом двох тижнів з моменту отримання даної претензії, в звязку з чим буде зватися до суду (а.с. 5). 09.03.2018 року відповідач отримала претензію щодо повернення коштів, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 6). Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Одночасно з тексту телефонної переписки між сторонами, що не заперечувала відповідач в судовому засіданні вбачається, що остання визнавала за собою неповернуту частину боргу перед позивачем та також зобовязувалася повернути кошти, щоб не було претензій (а.с. 8, 9). Таким чином, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини за договором позики, на підтвердження чого надано боргову розписку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, його змісту, а й факту обовязку повернення грошової суми позивачу. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Резюмуючи наведене, суд встановивши правову природу такої розписки з наданням оцінки наявності обовязкових її елементів відповідно до положень статей 1046, 1047, 1049 ЦК України та з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах суду №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року, №6-1662цс17 від 18 жовтня 2017 року, №6-996-цс17 від 13 грудня 2017 року, Верховного Суду №61-880св17 від 23.01.2018 року, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за розпискою від 29.03.2017 року в розмірі 38963 грн. 29 коп. (1500 доларів СШАх2597,5527=38963,2905). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином розрахунок 3% річних складатиме за період з 01.01.2018 року по 11.04.2018 року, що становить 101 день в розмірі 323 грн. 45 коп. (38963,29 грн.х3%х101:365днів=323,45). У постанові від 27.01.2016 року ВСУ прийняв заяву про перегляд і прийшов до висновку, що офіційний індекс інфляції це знецінення зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобовязанні індексації не підлягає. Відповідачем у справу був наданий власний розрахунок боргу, за яким індекс інфляції на борг у доларах США не нараховувався і ВСУ прийняв цей розрахунок як доказ. Одночасно, суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування та стягнення інфляційних коштів, оскільки за договором позики кошти визначалися у валюті доларах США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial