Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

13 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Просив визнати висновки відповідачів у протоколі № 15 від 28.02.2014 року такими, що не відповідають дійсності та зобов'язати їх принести свої вибачення на засіданні профспілки у присутності членів профспілки ТОВ «Метінвест-МРМЗ» занесенням факту принесених вибачень у протокол засідання профспілки, стягнути солідарно із відповідачів моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він був прийнятий на роботу юристом профспілки ТОВ «Метінвест-МРМЗ» з випробувальним строком. На засіданні профспілки 28.02.2014 року, з протоколом якої він був ознайомлений 05.03.2014 року, член профспілки [PERSON] вніс пропозицію про розірвання з юристом профкому [PERSON] трудового договору, як такого, що не витримав випробувальний строк, не компетентного в знанні трудового законодавства. [PERSON] дану пропозицію занесла у протокол засідання профспілки від 28.02.2014 року, тобто офіційний документ. Вважає дане твердження голослівним, таким, що не підтверджено документально, таким, що ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію. У зв'язку з вказаними діями відповідачів погіршилися його стосунки з оточуючими людьми, у працівників підприємства пропала довіра к наданим їм юридичним консультаціям та рекомендаціям, у них є сумніви щодо його правомочності та грамотності. Вважає, що діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду, яка виражається в тому, що порушився його звичайний образ життя, спокій та сон, він переніс нервовий стрес, тому оцінює моральну шкоду в 10000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того доповнив, що [PERSON] не є фахівцем в області права, не є членом державної кваліфікаційної комісії тому не мав права оцінювати його знання юриста, вважає висловлювання з боку [PERSON] образливими, такими, що принижують його ділову репутацію. [PERSON], яка була секретарем засідання профспілки занесла висловлювання [PERSON] до протоколу. Просить визнати такими, що не відповідають дійсності висловлювання відповідачів, зобов'язати їх публічно у присутності членів профспілки принести вибачення із занесенням до протоколу профспілки та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач був прийнятий на роботу юристом профспілки з випробувальним терміном два місяця і члени профспілки одноголосно проголосували, за винятком голови профспілкового комітету, що він не витримав даний випробувальний термін, так як не має досвіду роботи юрисконсульта. Пояснив, що тільки підсумував думку всіх членів профспілкового комітету, що [PERSON] не компетентний в знанні трудового законодавства, а [PERSON], як секретар зборів занесла це в протокол. Вважає, що даним висловлюванням торкнувся тільки ділових якостей позивача і це жодним чином не впливає на його репутацію, честь та гідність. Вказував, що не ображав позивача, що не принижував його честь і гідність. Більше того, перед тим, як підсумувати думку всіх членів профспілкового комітету, кожен з них висловлював свою думку, так як багато хто звертався до нього за юридичною консультацією, проте належної консультації не отримали, документи які надходили на розгляд профспілкового комітету не знаходили юридичного обґрунтування з боку позивача, як юриста. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, надав суду письмові заперечення, відповідно до наданих заперечень пояснювала, що 28 лютого 2014 року на засіданні профспілки розглядалося питання про трудові відносини зі штатними робітниками профспілки. Виконуючи обов'язки члена профспілки [PERSON] вніс пропозицію про розірвання з юристом профкому [PERSON] трудового договору, як таким, що не витримав випробувальний термін, оскільки [PERSON] був прийнятий на роботу з випробувальним терміном. Пропозиція [PERSON] була законною і розглянута всіма членами виборчого органу, вона же як секретар зборів внесла цю пропозицію до протоколу. Вважає, що оцінка позивача, який не пройшов випробувальний термін не може визнаватися інформацією, яка принижує честь чи ділову репутацію особи, бо висновки щодо ділових якостей позивача являються оціночними судженнями, право на свободу висловлювання яких гарантовано законом, і ця оцінка виражена в пристойній формі, в виразах, які прийнятні у спілкуванні людей. Висловлювань, які ображають на адресу позивача з її боку і з боку [PERSON] не було. Просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на повагу до гідності та честі. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 (далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] вважає, що його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації було порушено діями відповідачів, які виразились у тому, що на засіданні профспілки при розгляді питання про трудові відносини зі штатними робітниками профспілки, [PERSON], як член профспілки вніс пропозицію про розірвання з юристом профкому [PERSON] трудового договору, як таким, що не витримав випробувальний термін, не компетентного в знанні трудового законодавства, [PERSON], як секретар зборів внесла цю пропозицію до протоколу. Саме ці висловлювання позивач вважає, порочать його честь та ділову репутацію. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду юрисконсульта профспілки ТОВ «Метінвест-МРМЗ» з випробувальним строком. Саме на засіданні профспілки обговорювалося питання про трудові відносини зі штатними робітниками профспілки, де член профспілки [PERSON] вніс пропозицію про розірвання з юристом профкому [PERSON] трудового договору, як таким, що не витримав випробувальний термін. Допитані у судовому засіданні свідки, з боку позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт присутності на зборах 28.02.2014 року де вирішувалося питання про розірвання з юристом профкому трудового договору, як таким, що не витримав випробувальний термін. Дана пропозиція одного із членів профспілки - [PERSON] обговорювалася всіма членами профспілки, кожних із них висловлював свою думку, після чого всі, за виключенням [PERSON], проголосували за розірвання з юристом профкому [PERSON] трудового договору, як такого, що не витримав випробувальний строк, не компетентного в знанні трудового законодавства. Факт того, що члені профспілки проголосували за некомпетентність юриста профкому [PERSON] та про розірвання з ним трудового договору, підтвердив і свідок [PERSON] Суд приймає до уваги показання вищезазначених осіб, тому як на їх покази посилався позивач, як на свої докази при обґрунтування вимог при подачі позовної заяві. Виходячи з норм Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. З таким правом кореспондується обов'язок, визначений статтею 68 Конституції України про недопустимість посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені які такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Враховуючи характер інформації, яка була висловлена на засіданні профспілки [PERSON] та внесена відповідачкою [PERSON], як секретарем зборів у протокол, є оціночним судженням, більш того стосується трудових відносин, які склалися між позивачем та профспілкою ТОВ «Метінвест-МРМЗ», а тому, відповідно до ст..277 ЦК України, не є предметом судового захисту. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Оцінюючи докази, надані позивачем в судовому засіданні на підтримку позовних вимог, суд вважає що [PERSON] висловив на зборах профспілки ТОВ «Метінвест-МРМЗ» оціночні судження щодо ділових якостей позивача, який був прийнятий на роботу з випробувальним терміном, при цьому, ця оцінка виражена в пристойній формі, в виразах, які прийнятні у спілкуванні людей, відповідно не може визнаватися інформацією, яка принижує честь чи ділову репутацію позивача. Що ж стосується дій відповідачки [PERSON], то вона взагалі, як секретар зборів тільки внесла до протоколу оціночні висловлювання [PERSON], при цьому прилюдно позивача не ображала і відповідно не принижувала його честь, гідність та ділову репутацію, тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем.

Outcome: dismissed