Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

13.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів стягнутих з [PERSON] рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року на утримання дочки 2013 року народження з твердої грошової суми розміром 2000 гривень на ј частину від усіх видів заробітку ( доходу) до досягнення дочкою повноліття, а також про визначення (підтвердження) місця проживання дочки [PERSON] [INFO] з матір'ю -[PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 12.10.2012 року перебувала у зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1511 шлюбі з [PERSON], який розірвано на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.03.2016 року. Від даного шлюбу 02.05.2013 року народилась дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] виданим відділом ДРАЦС у м.Одесі реєстраційної служби ОМУЮ, в якому батьком дитини зазначений [PERSON]. На даний час малолітня [PERSON], [INFO] мешкає разом з матір'ю, про що свідчить надана до матеріалів справи довідка про склад сім'ї та реєстрацію місця мешкання від 24.04.2017 року за №793. Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо. У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов'язків з утримання дитини, [PERSON] зверталась до суду з позовом про стягнення з останнього аліментів на утримання доньки . Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року вирішено стягнути з [PERSON], [INFO] ІНН [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 ( дві тисячі ) гривень, щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Однак у зв'язку з тим, що судом не вирішувалось питання щодо визначення місця мешкання дитини [PERSON], [INFO], позивач вважає за доцільне визначити місце мешкання дитини разом з матір'ю, що в свою чергу надасть їй можливість самостійно вирішувати питання щодо тимчасового виїзду дитини за кордон на нетривалий термін без нотаріального погодження батька дитини, а також у зв'язку з суттєвою зміною матеріального становища відповідача, а саме підвищення розміру його доходів, позивач вважає за можливе змінити розмір аліментів стягнутих з [PERSON] рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року з твердої грошової суми у розмірі 2000 гривень на ј частку всіх видів заробітку ( доходу) відповідача щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні представник позивача адвокат Кліменко В.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов про визначення місця мешкання дитини та зміни розміру стягуваних за рішенням суду аліментів, в якому останній зазначив, що розмір аліментів визначений рішенням суду від 10.10.2017 року доцільним, оскільки у зв'язку з його частим переміщенням та можливою зміною розміру заробітної плати чи в меншу чи в більшу сторону, стягнення у часті від доходу вважає недоцільним, також зазначив, що позивач жодного разу до нього не зверталась з вимогою щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини, про що свідчить його звернення до суду з відповідним позовом щодо встановлення способу і порядку його участі у вихованні дитини у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.10.2012 року перебувала у зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1511 шлюбі з [PERSON], який розірвано на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.03.2016 року. Від даного шлюбу 02.05.2013 року народилась дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] виданим відділом ДРАЦС у м.Одесі реєстраційної служби ОМУЮ, в якому батьком дитини зазначений [PERSON]. На даний час малолітня [PERSON], [INFO] мешкає разом з матір'ю, про що свідчить надана до матеріалів справи довідка про склад сім'ї та реєстрацію місця мешкання від 24.04.2017 року за №793. Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо. У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов'язків з утримання дитини, [PERSON] зверталась до суду з позовом про стягнення з останнього аліментів на утримання доньки . Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року вирішено стягнути з [PERSON], [INFO] ІНН [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі ) гривень, щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття. При розгляді справи про стягнення аліментів, судом постановлено рішення в межах позовних вимог, тобто щодо стягнення аліментів на утримання дитини. При розгляді позову щодо стягнення аліментів у судовому засіданні представник позивача [PERSON]- адвокат Кліменко В.П. погодився на розмір аліментів, що стягуватимуться з відповідача на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмір 2000 гривень. При розгляді зазначеної справи позовних вимог щодо визначення місця мешкання дитини [PERSON] з матір'ю позивачем заявлено не було. Відповідно до вимог ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON]продовжує проходити службу в УСБУ в Одеській області, його матеріальне становище за 2018 рік значно покращилося (на 26%), що підтверджується довідкою з місця його служби в ГУ СБУ в Донецькій та Луганських областях №15/569 від 27 вересня 2018 року. Так, за період з січня до червня 2018 року (6 місяців) його доход становив 71 876 грн. Тобто, середньомісячний доход відповідача у першому півріччі 2018 року становив 11 979 грн. (71 876:6). Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Батьки у відповідності до ст. 141, 150, 180, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» однаково відповідальні за виховання, навчання і розвиток дитини та мають рівні обов'язки по її утриманню. В даний час матеріальне становище відповідача значно змінилось. Враховуючи той факт, що в матеріалах справи міститься довідка з місця роботи [PERSON] з якої вбачається, що середній заробіток останнього становить 13000,57 гривень, його грошове забезпечення за 2018 рік ( з липня 2018 по листопад 2018року) становить 65002,86 гривень, тому суд вважає за можливе змінити розмір аліментів, стягуваних з відповідача за рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року з твердої грошової суми у розмірі 2000 гривень на ј частку від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дочкою повноліття тобто до 02.05.2031 року. Щодо визначення місця мешкання дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч.5ст.157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей. Аналогічна норма міститься й у положеннях Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 95 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 619). Так, згідно п.п.3 п.4 Правил, виїзд з України громадяни, які не досягли 16-річіюго віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду у якому визначено місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на не нотаріально посвідченою згодою інших осіб. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Ч.3 ст. 29 ЦК визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.04.2017 року за №424/01-11 яким визначено спосіб участі громадянина [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Отже, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Враховуючи, що на даний час дитина проживає разом з позивачем, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини для гармонійного розвитку дитини, а тому суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір'ю у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved