Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

15.01.2015 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі ? частина всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2008 році сторони уклали шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач, який записаний батьком дітей у їхніх свідоцтвах про народження, проживає з дружиною та дітьми, при цьому не надає дітям матеріальної допомоги. Позивач не в змозі утримувати дітей самостійно. Відповідач не сплачує аліменти на дітей добровільно, тому позивач звернулася до суду. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов, з зазначених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні визнає позовні вимоги і не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14.02.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції (свідоцтво серії [NUMBER], а.с. 4). З даного свідоцтва та інших доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідач є громадянином Російської Федерації. Згідно даних адресної довідки Карлівського РС ДМС від 20.01.2015 року, відповідач зареєстрований на території України (м. Карлівка) і має посвідку на проживання від 15.04.2013 року. (а.с. 12) У пункті 2 Листа ВССУ від 16.05.2013 року, роз'яснено, що джерелами правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У ст. 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Досліджені судом матеріали свідчать на користь того, що відповідач постійно проживає на території України, ним було укладено шлюб, за правилами українського законодавства, в шлюбі народжено 2 дітей: [PERSON], [INFO] в м. Карлівка Полтавської області, Україна та [PERSON], [INFO] в м. Карлівка Полтавської області, Україна. (а.с. 2-3) Таким чином, на правовідносини щодо стягнення аліментів на утримання дітей, поширюється національне законодавство України. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення - що передбачено ст. 182 СК України. Статтею 182 СК визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей. Згідно довідки Карлівської міської ради від 15.01.2015 року, [PERSON], [PERSON] та їхні спільні діти, проживають в [ADDRESS]. (а.с. 5) Разом з тим, в судовому засіданні сторони визнають, що станом на час розгляду справи, відповідач проживає окремо - в м. Полтава. Суд вважає таку обставину доведеною, згідно з правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Обов'язок відповідача утримувати дітей встановлено законом, незалежно від того чи перебуває він у шлюбі з їхньою матір'ю. Відповідач визнав позов у повному обсязі і не заперечує проти стягнення з нього аліментів в примусовому порядку, тому суд приходить до висновку, що його матеріальний стан та стан здоров'я, дозволяють сплачувати аліменти на утримання дітей, у визначеному позивачем розмірі. В судовому засіданні встановлено, що на даний час діти проживають з позивачем, а відповідач проживає окремо. Отже позивач має право на отримання аліментів від відповідача, на утримання їхніх спільних неповнолітніх дітей. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частина всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], починаючи з дня подачі позову і до досягнення ними повноліття. З урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України, з відповідача також має бути стягнуто на користь держави, судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved