Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

13.06.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 15 червня 2002 року відділомреєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалосяу зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та поваги один до одного. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Сторони не ведуть спільне господарство, з травня 2017 року проживають окремо. За таких обставин, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. В судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 140 (а.с.3). Від спільного подружнього життя сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 29.08.2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 09.08.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.4-5). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення виявилось невдалим, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Стосовно визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За наведених обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів щодо спільної домовленості батьків про місце проживання дитини, суд відмовляє у задоволені вимог в цій частині. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 141, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial