Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

13.02.2017 року заявниця через свого представника за довіреністю звернулася до суду із заявою, в якій (в частині, по якій суд відкрив провадження) просить оголосити померлим її сина [PERSON], [INFO], який з 17.03.2006 року знаходиться у розшуку як безвісно зникла особа і про якого з того часу заявниця не отримувала жодних відомостей, кореспонденції, дзвінків, тобто від якого відсутня будь-яка інформація щодо його статусу. Заявниці оголошення сина померлим необхідно для того, що б зменшити оплату комунальних послуг, які припадають на частину [PERSON], за місцем її реєстрації. Ухвалою суді від 22.02.2017 року провадження по справі було відкрито, справа призначена до слухання суддею одноособово, оскільки нормами нової редакції ст. 124 Конституції України та ст.5 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в Україні з 30.09.2016 року не передбачена наявність таких осіб, які здійснюють судочинство, як народні засідателі. В той же час ч.2 ст.18 та ч.4 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України така категорія осіб, які мають право відправляти правосуддя як народні засідателі, станом на день відкриття провадження по справі залишилася. 31.10.2016 року пленум Верховного суду України у своїй постанові №21 від 31.10.2016 року «Про відмову у зверненні до Конституційного суду України з конституційним поданням щодо відповідності частини другої статті 18, частини четвертої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України частині пятій статті 124, частині першій статті 127, частині четвертій статті 129 Конституції України» зазначив, що «згідно з пунктом 1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечить Конституції України. Це саме стосується і набуття чинності законом про внесення змін до Конституції України. Таким чином, положення частини другої статті 18 та частини четвертої статті 234 ЦПК України фактично втратили чинність після набуття чинності вказаним Законом України «Про внесення змін до Конституції України» як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинної Конституції, у звязку з чим не можуть бути предметом розгляду Конституційного Суду України. Отже, положення частини другої статті 18 і частини четвертої статті 234 ЦПК України, на сьогодні є фактично не чинними». Зміни до ЦПК України з цього приводу були прийняті законом від 09.02.2017 року №1847-VIII «Про внесення змін до ЦПК України що розгляду справ за участю присяжних», який набрав законної сили 12.03.2017 року та відповідно до якого були внесені зміни до ч.2 ст.18 та ч.4 ст.234 ЦПК України, а саме відбулася зміна народних засідателів на присяжних. В той же час відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного закону, якщо справа розпочата слуханням або з народними засідателями або суддею одноособово, то вона повинна бути розглянута в тому складі, в якому вона була розпочата. Таким чином, справа буде розглядатися по суті суддею одноособово. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином через свого представника за довіреністю [PERSON]А.(а.с.24), причини неявки суду не повідомила, проте її представник [PERSON] (а.с. 14) надала до суду заяву від 15.03.2017 року (а.с.29), в якій просила розглянути справу за відсутності як самого заявника, так і її представника, заявлені вимоги своєї довірительки підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа в особі свого уповноваженого представника Первомайський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Харківській області - у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с.23), проте представник вказаної особи за посадою (начальник відділу [PERSON]П.) надала суду заяву від 25.02.2017 року за №284-15.38-05.05-04 разом з витребуваними судом документами про народження [PERSON], в якій просила провести слухання справи за відсутності представника заінтересованої особи, проти заявлених [PERSON] вимог не заперечувала (а.с.25-28). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до копії запису акту про народження дитини від 26.12.1978 року, наданого заінтересованою особою по справі на виконання ухвали суду від 22.02.2017 року, [PERSON] народився 07.12.1978 року у с. Єфремівка Первомайського району Харківської області на підставі довідки про народження від 08.12.1978 року, виданої Первомайською центральною районною лікарнею (а.с.26). Згідно з витягом №00017713492 від 25.02.2017 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, наданого заінтересованою особою по справі на виконання ухвали суду від 22.02.2017 року, [PERSON] народився 07.12.1978 року, про що Єфремівською сільською радою Первомайського району Харківської області 26.12.1978 року було внесено актовий запис №34 та видане свідоцтво про народження серії ІІ-ВЛ №355065. При цьому батьками [PERSON] були зазначені [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], заявниця по справі. Відповідно до довідки Єфреміської сільської ради Первомайського району Харківської області №52 від 24.01.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] разом із заявницею по справі (а.с.6). Згідно з довідкою Первомайського відділу поліції Головного управління національної поліції у Харківській області від 01.02.2017 року за №457/119-88/01-20 громадянин [PERSON], [INFO], розшукується з 2006 року як безвісно зниклий громадянин відповідно до системи ОРС «Розшук» №8816017 від 17.03.2006 року (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а відповідно до ч. 4 вказаної статті порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ч.3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Таким чином, судом встановлено, що останні відомості про [PERSON] мали місце 17.03.2006 року, тобто строк відсутності за останнім відомим місцем перебування та місцем реєстрації вказаної особи на момент звернення до суду становив 10 років та 11 повних місяці. При цьому суд зазначає, що днем смерті [PERSON] буде вважатися день набрання законної сили рішенням суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають прав відчужувати протягом пяти років нерухоме майно, що перейшло до них у звязку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Згідно з ч.2 ст. 249 ЦПК України після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до ч.7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved