Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

14 березня 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] приходиться їй сином та є зареєстрованим у квартирі, однак не проживає у ній з березня 2014 року, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає, особистих речей у житлі не має. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання, призначене на 11 травня 2016 року не прибув з невідомих суду причин. Третя особа [PERSON] також до суду не з'явився, просив вирішувати справу у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить позивачеві [PERSON] та її чоловікові [PERSON] (третя особа у справі). Як вбачається довідки про склад сім'ї, виданої ПП «Ваш двір» 10 лютого 2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON]. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, складеного КСН «Жемчужний» 15 лютого 2016 року, вбачається, що [PERSON], будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS], не проживає у ній з березня 2014 року і по сьогодення. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред'явлений позов у повному обсязі. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів пред'явленого позову, і тим самим його не оспорює. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved