Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

14 червня 2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про припинення права власності, визнання права власності. В позовній заяві просить суд припинити право спільної часткової власності на 1/6 частину квартири №29, що розташована в м. Українка, буд.2, Обухівського району Київської області, яке зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстраційний номер №2507 від 21.10.2008 року, яке посвідчено Українською міською державною нотаріальною конторою та визнати за [PERSON], право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON], є власником 5/6 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а 1/6 частина даної квартиру належить [PERSON] на праві на спадщину за законом. Дана квартира є двокімнатною тому виділити в натурі частку [PERSON] неможливо. В звязку з цим відповідачка звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом про стягнення грошової компенсації за її 1/6 частину квартири, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.02.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь \~[PERSON] грошову компенсацію за 1/6 частину квартири [ADDRESS] в сумі 83560 грн. 24 коп. Станом на 06.06.2018 року вся сума боргу була сплачена та виконавче провадження закінчене. Оскільки [PERSON] на виконання рішення суду сплатила грошову компенсацію за 1/6 частину спірної квартири, однак право власності на цю частку не набула, на що вона звернулась з листом до відповідачки з проханням зявитись до нотаріуса для укладення договору дарування 1/6 частини квартири, на що в разі неявки відповідачки вона буде вимушена звернутись до суду з позовом. Під час розгляду справи позивач [PERSON] подала зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.02.2012 року позов [PERSON] задоволено частково стягнуто з [PERSON] грошову компенсацію за 1/6 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 83560 грн. 24 коп. З 02.02.2012 року по 06.06.2018 року [PERSON] ухилялась від виконання рішення суду та продовжувала користуватись та володіти належній [PERSON] 1/6 частці спірної квартири. [PERSON] 14.02.2013 року та 04.03.2013 року притягувалась до адміністративної відповідальності за тривале невиконання рішення суду. За невідомих обставин, без належного повідомлення було закрите виконавче провадження. [PERSON] з 02.02.2012 року не виконувала рішення, не сплачувала грошове зобовязання компенсації спірної частки, що з дійсної вартості суттєво порушило право [PERSON], як власника та законні сподівання на справедливу сатисфакцію майнового інтересу, внаслідок інфляційного знецінення грошової одиниці, оскільки станом на 31.07.2018 року дійсна вартість 1/6 частки спірної квартири, що складається з двох кімнат житловою площею 25,8 кв.м., загальною площею квартири 48,7 кв.м. має складати 123259, 7 грн. (15186*48,7/6). Середня ринкова вартість одного кв.м., відповідно висновку від 10.08.2018 року оцінювача [PERSON] складає 15186. Тому позивач вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягнення борг в сумі відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення суду, а також три проценти річних від прострочення суми. Просила суд стягнути з [PERSON] інфляційний борг у розмірі 116980 грн. 05 коп., 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 15886 грн. 21 коп., а також судові витрати. 20 липня 2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання за правилами загального провадження. 13 вересня 2018 року винесено ухвалу про прийняття зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та про обєднання вимог за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. 22 жовтня 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 13 листопада 2018 року винесена ухвалу про задовольняння заяви про забезпечення позову та накладення арешту на\~5/6 частин квартири [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав повністю, проти зустрічного позову заперечив повністю, посилаючись на те, що спірна квартира є частковою власністю, позивач виплатила грошову компенсацію за 1/6 частину квартири, але за відповідачкою ще досі зареєстровано право власності. Несвоєчасність виплати компенсації частки полягала на той час в браку коштів, а також у відмові відповідача отримувати кошти, збільшувався розмір компенсації, а поданий зустрічний позов подано після повного виконання грошової заборгованості. Відповідач в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, зустрічний позов підтримала\~ повністю, посилаючись на те, що [PERSON] з часу винесення рішення 02.02.2012 року не сплачувала компенсацію визначену судовим рішенням, таким чином ухилялась від його виконання. Відмова від отримання коштів від позивачки особисто, або через банківську установу полягала тільки в тому, що стягнення компенсації повинно проходити межах виконавчого провадження через органи ВДВС. Однак за шість років кошти обезцінились, станом на сьогодні вартість спірної квартири, що складається з двох кімнат відповідно до висновку оцінювача складає в розмірі 123259, 7 грн., тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню борг у сумі відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання рішення суду, а також три проценти річних від простроченої суми. Представник відповідача [PERSON] проти первісного позову заперечила, зустрічний позов підтримала\~ повністю, мотивуючи, що позивачка ухилялась тривалий час від виконання рішення суду за який гроші знецінились, тому вартість компенсації збільшилась. Оскільки з моменту виникнення зобовязання по сплаті компенсації вартості частки у спільному майні, що є підставою припинення права власності такої частки, загальний строк позовної давності за спірними правовідносинами сплинув 03.02.2015 року, тому просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні первісних позовних вимогах, а зустрічні задовольнити. Суд вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягає задоволенню, щодо вимог зустрічного позову суд не вбачає для їх задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дежравного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 21.02.2018 року за [PERSON] зареєстрована 5/6 частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], підстава виникнення права власності: договір дарування № 2579 від 21.10.2005 року, виданого Українською міською державною нотаріальною конторою та договір дарування №1775 від 27.04.2004 року виданого приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України - є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Чинним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.02.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь \~[PERSON] грошову компенсацію за 1/6 частину квартири [ADDRESS] в сумі 83560 грн. 24 коп. 23.05.2012 року в.о. начальником відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції [PERSON] винесена постанова про відкриття провадження №32787472 по виконавчому листу №2-126/12 виданий Апеляційним судом Київської області від 22.05.2012 року. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини \~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Станом на 06.06.2018 року вся сума боргу та виконавчий збір позивачем сплачено відповідно квитанцій № 137 від 24.04.2018 року на суму 551,00 грн.; № 138 від 24.04.2018 року на суму 8356,02 грн.; № 337 від 24.05.2018 року на суму 83560,24 грн. Старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] від 11.06.2018 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в звязку з повним його виконанням та скасування заходів забезпечення у вигляді накладення арешту на майно. Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Судом встановлено, що [PERSON], на виконання рішення суду сплатила грошову компенсацію за 1/6 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], тому суд погоджується із доводами позову про наявність правових і фактичних підстав для визнання за нею право власності на 1/6 частину спірної квартири. Відповідно до ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~та\~п.2 ч.1 ст.3,\~ст.321\~ЦК України,\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~ст.92 Конституції України,\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328\~ЦК України). Відповідно до аналізу, який зроблений судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України «Про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень норм\~ст.ст.16,391,386\~ЦК України\~власник вправі\~звернутися до\~суду з\~вимогою про\~захист порушеного\~права будь-яким\~способом,\~що є\~адекватним змісту\~порушеного права,\~який ураховує\~характер порушення\~та дає\~можливість захистити\~порушене право. Таким чином, вимоги первісного позову грунтуються на законі. Заперечення відповідача за первісним позовом суд вважає необґрунтованими, оскільки умови передачі права власності на спірну частину нерухомого майна вже встановлені чинним судовим рішенням і не можуть бути змінені. Так, вартість 1/6 частини квартири встановлена рішенням Обухіського районного суду Київської області від 02.02.2012 року в розмірі 83\~560 грн. 24 коп., саме таку суму позивач була зобовязана сплатити відповідачеві для набуття права власності на це майно. Правових підстав для зміни суми, яка підлягає виплаті відповідачеві як грошова компенсація вартості майна суд не вбачає, а наведені відповідачем підстави юридично не спроможні. Крім того, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає, оскільки право на позов у позивача за первісним позов виникло після виконання грошового зобовязання, сплати передбачених рішенням суду коштів, тобто з 06.06.2018 року, а не з моменту винесення судового рішення, як помилково зазначає відповідач. При вирішенні зустрічного позову суд приймає до уваги наступне. Доводи зустрічного позову ґрунтуються на розрахунку, який очевидно не узгоджується із дійсними обставинами спору. Так, інфляційні нарахування, три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання розраховані зустрічним позивачем з 02.02.2012 року по 04.06.2018 року, оскільки, на його думку, саме в цей період було невиконано грошове зобовязання. Суд не погоджується із такими доводами, а самим зустрічним позивачем під час судового розгляду було визнано невірність такого періоду. Так, початок виникнення грошового зобовязання він повязував із днем винесення судового рішення, а не з днем його вступу в законну силу, що у часі настало значно пізніше. День припинення грошового зобовязання також не узгоджується із матеріалами справи, оскільки рішення суду виконувалось поступово, боржником визначені судовим рішенням кошти сплачувались частинами протягом певного періоду, тому і розрахунок повинен був би здійснюватись в залежно від залишку несплаченої заборгованості, а не на повну суму боргу. Також позивачем за зустрічним позовом в судовому засіданні визнано помилковість розрахунку з огляду на те, що індекси інфляції ним враховувались річні, тобто за повний календарний рік, хоч грошове зобовязання існувало частину 2012 та 2018 року. Помісячний розрахунок заборгованості суду не представлено. Заперечення відповідача за зустрічним позовом в частині розрахунку заборгованості позивачем переконливо не спростовані, від повного, всебічного та обєктивного встановлення судом цієї обставини позивач за зустрічним позовом ухилився, при цьому визнавши в судовому засіданні недоліки власного обрахунку заборгованості. Крім того, правові підстави зустрічного позову залишились неконкретизованими під час судового розгляду. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобовязань сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідача ґрунтуються на законі та письмових доказах, суд прийшов до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню. При цьому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення вимог зустрічного позову під час розгляду справи не встановлено, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат сторонами на вирішення суду не подавалось, в задоволенні зустрічного позову відмовлено, тому понесені сторонами судові витрати слід залишити за ними.

Outcome: approved