Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

13.11.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.11.2016 року між ним та відповідачем було підписано договір позики про те, що він надав відповідачу безвідсоткову позику в сумі 85 000 доларів США на строк до 24.11.2018 року. 10.09.2018 року відповідач повернув позивачу 5 000 доларів США. Станом на 04.11.2020 року відповідач свої зобов`язання не виконав в повному обсязі, грошові кошти в сумі 80 000 доларів США не повернув. Відповідно до курсу НБУ станом на 04.11.2020 року курс долару до гривні складає 28,6 грн., а отже, сума боргу становить 2 288 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити позивачу суму 3% річних із простроченої суми за кожний день прострочення оплати у розмірі 133 706 грн. 96 коп. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 24.11.2016 року у розмірі 2 288 000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на його користь 3% річних із простроченої суми за кожний день прострочення оплати у розмірі 133 706 грн. 96 коп.; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. 16.11.2020 року ухвалою суду справу прийнято до провадження та прийнято рішення про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 19-20). 11.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якій остання зазначає, що визнає позовну заяву [PERSON] частково, в частині стягнення суми боргу за договором позики. Просить судне застосовувати до неї штрафні санкції, оскільки вона перестала сплачувати борг через скрутне матеріальне становище, крім того, укладеним договором позики між нею та позивачем не було передбачено стягнення 3% річних від простроченої суми (а.с.29). 11.03.2021 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника (а.с.32). 11.03.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника (а.с.35). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів без участі сторін. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позивач передає, а відповідач отримує безвідсоткову позику у сумі 85 000 доларів США (а.с.5). 24.11.2016 року на підставі розписки, яка складена відповідачем, остання отримала від позивача на підставі договору позики від 24.11.2016 року грошову суму у розмірі 85 000 доларів США та зобов`язалась повернути до 24.11.2018 року (а.с. 6). 10.09.2018 року відповідач повернула позивачу частину боргу в розмірі 5 000 доларів США (а.с. 6). Відповідно до вимог статей 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інший речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання маж бути виконане у гривнях. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми становить: з 24.11.2018 року по 04.11.2020 року - кількість прострочених днів складає 711 днів, а отже сума 3% річних становить (3%*711/365*2 288 000,00= 133 706, 959) 133 706 грн. 96 коп. Твердження відповідача про те, що з неї не підлягає стягнення 3% річних від простроченої суми, оскільки укладеним договором позики не було передбачено таке стягнення, суд не приймає до уваги, оскільки сплата відповідної штрафної санкції передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, а умовами договору може бути передбачено більш високі проценти, ніж передбачено Законом. Судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних, яка становить: 133 706 грн. 96 коп. за період з 24.11.2018 року по 04.11.2020 року. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved