overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

14.05.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 26.10.2010 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву, в який просила розглянути справу без її особистої участі, наполягала на розірванні шлюбу. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву, в який просив розглянути справу без його особистої участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 26 жовтня 2010 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

14.05.2014 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.09.1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Чорнухинській селищній Раді Перевальського району Луганської області, актовий запис № 70. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося. Шлюбні стосунки фактично припинені з вересня 2012 року з тих причин, що між ними постійно виникали сварки та конфлікти на побутовому ґрунті, втрачено почуття кохання. Вважає, що сім'ю з відповідачем зберегти неможливо, просить шлюб розірвати, спірного майна немає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб із відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу із позивачем. Пояснив, що зберегти сім'ю неможливо, так як позивач має намір одружитись з іншим чоловіком. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що 26.09.1998 року сторони зареєстрували шлюб у Чорнухинській селищній Раді Перевальського району Луганської області, актовий запис № 70 (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, з вересня 2012 року сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі статей 110 - 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

14.05.2014 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 24.07.2004 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Тривалий час вона та відповідач проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, проживання окремо один від одного, втрати почуття поваги та любові, шлюб носить формальний характер. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягала на підставі викладених у ньому обставин, просила його задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 24.07.2004 року зареєстровано шлюб між сторонами у Відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом № 520 /а.с.5/. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

14.05.2014 року позивач звернулася до суду та свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем мають дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Однак відповідач коштів на утримання дитини не надає. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує. Відповідач жодних заяв чи клопотань суду не надав. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони мають дитину - дочку [PERSON], [INFO]. /а.с.6/ Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. /а.с.5/ Сторони не досягли згоди з приводу утримання дитини. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані ст.ст. 180-183, 191 СК України, відповідно до положень яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення дитиною повноліття, в тому числі шляхом стягнення аліментів на підставі рішення суду у твердій грошовій сумі або частині від доходу з дня подачі позову до суду. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в заявленому позивачем розмірі з дня подачі позову до суду. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору. Відтак відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

14.05.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору кіпівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Позивачка у судове засідання не з’явилася, але надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутність та про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду. Із позову вбачається, що відповідачу на праві особистої власності, належало нерухоме майно: будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Краматорськ, вул. К. Либкнехта, 41. 23.09.2013 року між позивачем [PERSON] й відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу даного майна, розташованого за адресою: вул. К.Либкнехта,41. Зазначений договір складався ними

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

14.05.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, зазначивши, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 27.10.2008 року, від шлюбу народився син: [PERSON], [INFO]. З січня 2014 року позивачка та відповідач вони не проживають. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, їй самій важко утримувати дитину, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. До судового засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач до судового засідання також не з'явився, надав суду заяву, у якій позов визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до представленої суду копії свідоцтва про народження, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дитини. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

14.05.2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що народила дитину - [PERSON], [INFO], батьком якого записаний відповідач. Посилаючись на те, що вона і дитина проживають окремо від відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивачка просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач до суду також не прибув, подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнав. Суд, вивчивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, вислухавши їх пояснення, дійшов висновку про виникнення між сторонами спору з обумовленого ст. 180 СК України обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року і її батьками записані позивачка та відповідач а.с. 6. Виходячи з вимог ст.ст. 59-61 ЦПК України позивачка довела свої вимоги на стягнення аліментів у визначеному нею розмірі, оскільки утримує дитину, батьком якої записаний відповідач і він не надає їй матеріального утримання. Позовні вимоги узгоджуються з вимогами закону, доказів на протилежне відповідач не надав. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України На підставі ст. 367 ЦПК України суд визнає за обов'язок допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць з часу звернення позивачки до суду з даним позовом з 14.05.2014 року по 14.06.2014 року - включно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

14.05.2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 05.07.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-24004-050707, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в загальній сумі 2 099 грн на умовах визначених договором, з розрахунку 5% річних, із остаточним терміном повернення та сплати всіх виплат по ньому не пізніше 04.07.2009 року. Банк свої зобов'язання виконав повністю, проте позичальник належним чином не виконує умови укладеного кредитного договору в зв'язку з чим, станом на 27.02.2014 року, перед позивачем виникла заборгованість по сплаті кредиту в сумі 1 426 грн 65 к., що й зумовило останнього звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, заявивши в цивільному позові клопотання про розгляд справи за його відсутності, надавши згоду на проведення заочного розгляду справи, за умов відсутності відповідача, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.158 ЦПК України /а.с.4/. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, в силу положень ст.74 ЦПК України, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи /а.с.23/. Про причини неявки до суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідача за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

14.05.2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 27.05.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-24046-270507, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в загальній сумі 1 419 грн на умовах визначених договором, з розрахунку 12 % річних, із остаточним терміном повернення та сплати всіх виплат по ньому не пізніше 26.01.2008 року. Банк свої зобов'язання виконав повністю, проте позичальник належним чином не виконує умови укладеного кредитного договору в зв'язку з чим, станом на 20.03.2014 року, перед позивачем виникла заборгованість по сплаті кредиту в сумі 1 499 грн 77 к., що й зумовило останнього звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, заявивши в цивільному позові клопотання про розгляд справи за його відсутності, надавши згоду на проведення заочного розгляду справи, за умов відсутності відповідача, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.158 ЦПК України /а.с.2 зворот/. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась також, в силу положень ст.74 ЦПК України, була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи /а.с.21/. Про причини неявки до суду не повідомила. Клопотань про розгляд справи за його відсутності не надала, у зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідача за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

14.05.2014р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог він зазначив, що між сторонами був укладений кредитний договір № 001-04157-120308 від 12.03.2008р., по якому банк надав [PERSON] кредит у вигляді відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000грн., встановивши ліміт на рахунку в сумі 2500грн., на умовах, визначених цим Договором. У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав у зв'язку із чим станом на 20.03.2014р. виникла заборгованість у розмірі 4 532,50грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши заяву, де просить справу розглянути у відсутність його представника, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. У зв'язку із чим, судом ухвалене рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно кредитного договору № 001-04157-120308 від 12.03.2008р. укладеного між позивачем та відповідачем, останньому надано кредит у вигляді відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000грн., встановивши ліміт на рахунку в сумі 2500грн., на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач в порушення ст. 526 Цивільного кодексу України та умов договору, своїх зобов'язань не виконав, що призвело до створення заборгованості перед позивачем. Згідно розрахунку доданого до матеріалів справи, заборгованість становить 4 532,50грн., яка і підлягає стягненню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

14.05.2014 р. позивачка звернулась до суду з вказаним позовом , обґрунтовуючи свої вимоги з врахуванням уточнених вимог тим , що вона перебувала у шлюбі з відповідачем , від якого вони мають двох доньок : [PERSON] ,[INFO] , та [PERSON], [INFO]. Рішенням Любашівського районного суду Одеської області їх шлюб було розірвано. Відповідач проживає окремо , в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Посилаючись на викладене , позивачка просила суд щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю , заявивши , що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі. Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом безспірно встановлено , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох доньок : [PERSON] ,[INFO] , та [PERSON], [INFO]. У свідоцтвах про народження дітей відповідач записаний їх батьком і в судовому засіданні не оспорює своє батьківство. ( а.с. -4,5) В судовому засіданні також безспірно встановлено , що сторони розірвали шлюб і спільно не проживають . Діти знаходяться на утриманні позивачки. Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Судом встановлено , що відповідач працює і має постійний заробіток . Оскільки відповідач позов визнав повністю , обставин , які б перешкоджали стягненню аліментів з відповідача у визначеному позивачкою розмірі , не встановлено, суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі , стягнувши з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 243 гривні 60 коп. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць На підставі викладеного ,

Outcome: approved