Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

13.05.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 23.12.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду підписавши заяву разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». [PERSON] зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту не виконує, в зв`язку з чим станом на 21.03.2019 року має заборгованість - 11789,00 грн. Позивач вимагає стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.12.2011 року у розмірі 11789 грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 1921 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням на офіційному веб-сайті Валківського районного суду Харківської області. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлений, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача в порядку, передбаченому ст.ст. 279, 280 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, рішення має містити зазначення процесуальних дій у справі. 13 травня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 29.05.2019 року провадження у справі відкрите та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки будь-яких даних про вручення відповідачу матеріалів позову до суду не надійшло, з метою недопущення порушення прав відповідача, ухвалою судді від 17.07.2019 року вирішено здійснити перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін у цивільній справі. Відповідача повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.12.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно змісту якого, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказані обставини підтверджено долученою до позову копією анкети-заяви від 23.12.2011 року, яка містить підпис [PERSON] про ознайомлення ним з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). (а.с.11) Отже, уклавши кредитний договір, сторони погодили його істотні умови, які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Згідно умов договору позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов встановлено, що у разі невиконання зобов`язань за договором, клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплату винагороди банку. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.(а.с.20). Як витікає з п. 2.1.1.4.6 Умов, позивач має право, у разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінити умови кредиту, встановивши термін повергнення кредиту дев`яносто першого дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту і вимагати від Клієнта повернення кредиту, сплати винагороди , комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі. Таким чином, оскільки [PERSON] не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та не сплатив платежі по відсоткам, а також іншим витратам відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором - зобов`язання за вказаним договором належним чином відповідач не виконав. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги умови кредитного договору та розрахунок наведений позивачем. За відсутності заперечень з боку відповідача судом встановлено, що у [PERSON] станом на 21.03.2019 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 11789 грн., а саме: 5161,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1952,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2904,86 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 732,97 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пенею є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що у зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 537,57 грн. - штраф (процентна складова). Що стосується даних позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положенням ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 року у справі № 554/2743/14-ц. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500,00 грн. та процентної складової в розмірі 537,57 грн.). Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1751,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial