Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

12 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 06 серпня 2015 року у виконавчому комітеті Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №15. Від даного шлюбу у них народилась одна дитина: донька [PERSON] (22.02.2015 р.н.), яка не досягла 1 року, окрім цього позивачка, на момент звернення з позовом до суду, є вагітною. Сімейне життя в них не склалось, на даний час вони не проживають разом, шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. Оскільки 30.11.2016 року [PERSON] вчинив стосовно [PERSON] протиправні дії, що містять ознаки кримінального правопорушення, просить суд розірвати шлюб. Зважаючи на той факт, що відповідач проживає окремо від дитини, аліменти на інших дітей не сплачує, утриманців не має, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1000 грн. на місяць, починаючи з дня подання позову. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягав позивач. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, однак надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечували. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 06 серпня 2015 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконавчим комітетом Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №15 (а.с.5). В шлюбі народилась одна дитина: донька [PERSON] (22.02.2016 р.н.), що підтверджується свідоцтвом про народження, видане мерією м. Матесалка, Угорщина від 23.02.2016 року серії МА №3401802 (а.с.6-7). Зі слів позивачки вона на даний час перебуває в положенні. Згідно витягу з кримінального провадження №12016070080000975 30.11.2016 року [PERSON] 30.11.2016 року звернулась до правоохоронних органів із заявою, в якій просить прийняти міри стосовно свого чоловіка - [PERSON], який 30.11.2016 року о 09.00 год., перебуваючи в с. Фанчиково, по вул. Партизанська, 5, Виноградівського району, Закарпатської області, вчинив з нею сварку, в ході якої ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та намагався її побити. Дії відповідача кваліфіковані за ч.1 ст.129 КК України. Відповідно до ч.2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Оскільки факт вчинення відповідачем протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо позивача в судовому засіданні доведено та підтверджено витягом з кримінального провадження №12016070080000975, суд визнає право [PERSON] на звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу, під час її вагітності та до досягнення їх спільної з відповідачем дитини одного року. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, спору, щодо місця проживання дитини немає, дитина залишається проживати з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В позовній заяві позивачка зазначила, що на утриманні відповідача немає інших дітей та непрацездатних батьків. Відповідач проти даного факту не заперечував, у звязку з чим суд не вбачає за необхідне з'ясовувати відомості про наявність на утриманні [PERSON] інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, однак враховує зазначені сторонами відомості при ухваленні рішення. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання малолітньої дитини відповідно до ст. 184 СК України з визначенням їх розміру у твердій грошовій сумі із заробітку батька. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року №1801-VІІІ, з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1355 грн., 30 відсотків від якого становить суму в розмірі 406 грн. 50 коп. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, а саме: доньки [PERSON] (22.02.2016 р.н.), слід визначити в розмірі 1000 грн., із доходів [PERSON] щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. Судові витрати при розірванні шлюбу, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на позивача. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved