Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

13.11.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.04.2016р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області він зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 46, у зв'язку з чим відповідач своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку [PERSON], 29.08.2016р.н. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися - з липня 2017 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про поділ спільного майна немає. Між сторонами досягнуто згоди про місце проживання дитини разом з матірю. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем (а.с. № 3 - 4). У наданій суду заяві від 14.12.2017р. позивач просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати, оскільки має на меті створити нову родину, також просить винести рішення в судовому засіданні за його відсутності. На фіксуванні процесу технічними засобами не наполягав (а.с. № 18 - 19). Відповідач в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення судом, підтвердила той факт, що сімейне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, втрату почуттів. Відповідач з позивачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Строку на примирення просила не надавати, вважає, що збереження родини є неможливим. Зазначила, що за домовленістю з позивачем їх спільна дитина проживає та буде проживати після розірвання шлюбу з нею. Справу просила розглянути за її відсутності, на фіксуванні процесу технічними засобами не наполягала (а.с. № 15 - 16). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 23.04.2016р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 46, у зв'язку з чим відповідач своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 12). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку [PERSON], 29.08.2016р.н. (а.с. 13). Дитина проживає разом з матірю та буде проживати після розірвання шлюбу, про що сторони дійшли згоди у добровільному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, строку на примирення просила не надавати, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. Зясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення для задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з липня 2017 року, і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідач позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved