Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

14.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.02.2011 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення донькою повноліття та на своє утримання в розмірі 15% від заробітку (доходу) щомісячно з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сім'ї, ведення господарства, виховання дитини. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки та на її утримання не надає, хоча працює трактористом-машиністом в ФГ «Слобідське» с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області, де отримує стабільний заробіток. Він є фізично здоровим, має можливість приймати участь в утриманні неповнолітньої дитини, а їй одній важко утримувати її, так як вона ніде не працює, проживає за рахунок доходу від домашнього господарства, але цих коштів не вистачає, щоб забезпечити дитині належний рівень життя. Крім того, вона вагітна, тому найближчим часом працевлаштуватись не матиме змоги. Відповідач інших осіб на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення донькою повноліття та на своє утримання в розмірі 15 % заробітку (доходу) щомісячно з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку. Суду пояснила, що з відповідачем однією сім'єю не проживає приблизно п'ять місяців, весь цей час дитину утримує сама, без участі відповідача, який добровільно коштів на утримання доньки не надає. Ухилення відповідача від утримання дитини ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище. Відповідач фізично здоровий, працездатний, працює в ФГ «Слобідське» в с. Клекотина, Шаргородського району Вінницької області, має регулярний дохід, інших осіб на утриманні не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, тому він має змогу та повинен утримувати доньку [PERSON], а також її, так як вона потребує утримання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що працює трактористом-машиністом в ФГ «Слобідське» в с. Клекотина, має постійний дохід у вигляді заробітної плати в сумі приблизно 1500-1600 грн., тому згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Дійсно з позивачкою однією сім'єю не проживає протягом п'яти місяців і за цей час коштів на утримання дитини не надавав. Він фізично здоровий, працездатний, інших осіб, окрім доньки [PERSON], на утриманні не має. Вирішуючи спір суд встановив, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та знаходиться на її повному утриманні, що вбачається із довідки, виданої Михайлівською сільською радою від 28.03.2014 року за №341 (а.с.9). З грудня 2013 року сторони однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть, що вбачається в судовому засіданні із пояснень позивачки та відповідача. Відповідач протягом п'яти місяців, відколи проживає окремо від сім'ї, добровільно коштів на утримання дитини не надає, що стверджувала в судовому засіданні позивачка і не заперечив відповідач. Також, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача, що він фізично здоровий, працездатний, працює у ФГ «Слобідське» с. Клекотина Шаргородського району, отримує заробітну плату в середньому 1600 грн. на місяць, стягнення із заробітної плати з нього не проводиться, що підтверджується довідкою ФГ «Слобідське» від 22.03.2014 року за №68 (а.с.10). Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання доньки, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, протягом останніх п'яти місяців покладено на позивачку, з якою проживає донька, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON]. Позивачка [PERSON] не працює з 18.05.2006 року по даний час, що підтверджується довідкою Михайлівської сільської ради від 28.03.2014 року № 340 (а.с.8). Також, судом встановлено, що позивачка вагітна, термін вагітності - 18-19 тижнів, що підтверджується протоколом УЗД- огляду від 25.04.2014 (а.с.11). Оскільки позивачка має на утриманні дитину, яка не досягла трирічного віку, у зв'язку із чим перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а також, будучи вагітною, тому вона не працює, не має необхідних засобів до існування і потребує утримання. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання доньки, без участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється, хоча відповідач молода та працездатна людина, працює та має постійний заробіток. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину на рівні з позивачкою. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дитини і весь обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки відповідач має постійний заробіток (дохід). До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача, слід визначити у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 14.04.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання донькою сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Крім цього, позивачка наполягала на стягненні з відповідача на її утримання коштів у розмірі 15% від його заробітку щомісячно, з часу звернення з позовом до суду і до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. З врахуванням того, що відповідач працює та має стабільний дохід у виді заробітної плати, до того ж є працездатним і фізично здоровим, не має на утриманні інших осіб, то може надавати допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина, тому суд вважає, що позов [PERSON] в цій частині також підлягає задоволенню, зокрема, слід стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України. Крім того, аліменти на утримання позивачки слід визначити у розмірі 15% від заробітку відповідача щомісячно. При цьому суд враховує, що відповідач з приводу стягнення коштів на утримання дружини заперечень не має. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved