Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

14 жовтня 2014 року, представниця ТОВ «Маркс. Капітал», звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначила, що 11.04.2013 р. о 07.30 год., в м. Одесі, по вул. Мельницькій сталася ДТП за участю автомобілю марки «Тойота» д/н [NUMBER], який належить [PERSON] під керуванням відповідача та автомобілю марки «Хюндай» д/н [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням [PERSON], автомобіль якого внаслідок вказаної ДТП отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідками ДАІ, страховим актом, розрахунком страхового відшкодування. Постановою Овідіопольського райсуду від 11.05.2012 р., яка набрала законної сили 22.05.2012 р., відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП у скоєнні вказаного ДТП з накладенням штрафу у розмірі 340 грн. На момент ДТП, між відповідачем та ПрАТ «Страховою компанією «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.12.2011 р. № АА/7457609, за умовами якого, була застрахована цивільна відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні автомобілю марки «Тойота» д/н [NUMBER]. 01.07.2013 р., між позивачами та ПрАТ «СК «Лафорт» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким останні відступили позивачам свої права грошових вимог до боржника [PERSON] Так, 17.04.2012 р., власниця автомобілю марки «Хюндай» д/н [NUMBER] [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Лафорт» з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування, 17.09.2012 р. була проведена калькуляція № В049 вартості збитку вказаного автомобілю та на підставі страхового акту та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування, страховою компанією було виплачено страхове відшкодування у розмірі 1173,23 грн., що підтверджується страховим актом № 15-12-01983-01-1-1 від 20.09.2012 р., розрахунком страхового відшкодування та платіжним дорученням № 4681 від 16.10.2012 р. В добровільному порядку, та у відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідач не відшкодував в порядку регресу суму матеріальної шкоди, у зв'язку з чим, позивачі просили суд, стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 1387,18 грн. та судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, однак надіслала до суду клопотання, в якому, посилаючись на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, повністю підтримала свої позовні вимоги та просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 31-35). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74,76 ЦПК України, за останнім відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання (перебування), що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 2798 від 17.10.2015 р. та поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 28,36,38). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1077,1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особі (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.04.2013 р. о 07.30 год., в м. Одесі, по вул. Мельницькій сталася ДТП за участю автомобілю марки «Тойота» д/н [NUMBER], який належить [PERSON] під керуванням відповідача та автомобілю марки «Хюндай» д/н [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням [PERSON], автомобіль якого внаслідок вказаної ДТП отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідками ДАІ, страховим актом, розрахунком страхового відшкодування (а.с. 9,10). Постановою Овідіопольського райсуду від 11.05.2012 р., яка набрала законної сили 22.05.2012 р., відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП у скоєнні вказаного ДТП з накладенням штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 11). На момент ДТП, між відповідачем та ПрАТ «Страховою компанією «Лафорт» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.12.2011 р. № АА/7457609, за умовами якого, була застрахована цивільна відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні автомобілю марки «Тойота» д/н [NUMBER] (а.с. 12). 01.07.2013 р., між позивачами та ПрАТ «СК «Лафорт» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким останні відступили позивачам свої права грошових вимог до боржника [PERSON] (а.с. 7-8). 17.04.2012 р., власниця автомобілю марки «Хюндай» д/н [NUMBER] [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Лафорт» з повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування, 17.09.2012 р. була проведена калькуляція № В049 вартості збитку вказаного автомобілю та на підставі страхового акту та заяви потерпілого про перерахування страхового відшкодування, страховою компанією було виплачено страхове відшкодування у розмірі 1173,23 грн., що підтверджується страховим актом № 15-12-01983-01-1-1 від 20.09.2012 р., розрахунком страхового відшкодування та платіжним дорученням № 4681 від 16.10.2012 р. (а.с. 13-22). В добровільному порядку, та у відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідач не відшкодував в порядку регресу суму матеріальної шкоди у сумі 1173,23 грн., яка була сплачена ПрАТ СК «Лафорт» на користь власниці пошкодженого автомобілю марки «Хюндай» д/н [NUMBER] [PERSON] згідно платіжного доручення № 4681 від 16.10.2012 р. (а.с. 21). Таким чином, суд дійшов висновку, що ПрАТ СК «Лафорт», право вимоги за яких перейшло за вищевказаним договором факторингу до позивачів - було на законних підставах та у повному обсязі сплачено суму страхового відшкодування [PERSON] що підтверджується вищенаведеними доказами та з огляду на викладене, суд вважає, що сума відшкодування в порядку регресу, яку належить стягнути з відповідача на користь позивачів становить 1173,23 грн., як підтверджену документально - а не 1387,18 грн., як просили позивачі у своєму позові. Крім цього, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн. (а.с. 4).

Outcome: partial