Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

14 грудня 2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вказана заява (а.с.2-4). В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що вони є рідними доньками [PERSON], який постійно проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] Починаючи з 2000 року батько хворів на онкологічне захворювання - пухлина головного мозку, у зв'язку із чим, перебував на амбулаторному лікуванні в КЗ «ДМКЛ №22» (нині КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №12»). [INFO] батько знаходився вдома де йому стало погано - сильно боліла голова та серце, втратив свідомість, у зв'язку із чим, викликали дільничного лікаря з лікарні №22. Приблизно об 16-00 год. прибула фельдшер з лікарні. Батько був живий та йому намагались надати медичну допомогу, він помер. Факт смерті було зафіксовано дільничним фельдшером лікарні №22, про що зроблено відповідний запис у амбулаторній картці [PERSON] Фельдшер надав матері заявників - [PERSON] довідку про смерть батька, в якій вона поставила підпис, та повідомила, що тепер можна ховати померлого, а після звернутися до лікарні для отримання свідоцтва про смерть. 27 лютого 2011 року [PERSON] поховано. 28 лютого 2011 року [PERSON] звернулась до лікарні для отримання свідоцтва про смерть [PERSON], але їй було відмовлено, у зв'язку із тим, що в амбулаторній картці померлого зроблено запис про обов'язковість проведення патологоанатомічного розтину померлого перед похованням, про що під підпис була ознайомлена [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яке за життя мати належним чином не оформила. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті [PERSON], заявниці дізнались, що померла мати так і не отримала свідоцтво про смерть [PERSON], який на теперішній час значиться зареєстрованим у домоволодінні [ADDRESS], оскільки відсутній актовий запис про його смерть. Заявниця [PERSON] зверталась до КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №12» для отримання свідоцтва про смерть батька та до Новокодацького відділу РАЦС у м. Дніпрі із метою реєстрації смерті [PERSON], але їй було відмовлено установами. Встановлення факту смерті батька необхідно заявникам задля зняття померлого з реєстраційного обліку та подальшого оформлення спадщини. У зв'язку із вищевикладеними обставинами, заявники вимушені були звернутися до суду із даною заявою, в якій просять суд, встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровська, який помер [INFO] Заявники до суду надали письмові заяви, в якій просять справу розглядати без своєї присутності. Вимоги підтримали та просять задовольнити у повному обсязі (а.с.49,50). Заінтересована особа - Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явилась. Про день, час та розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилала. Заінтересована особа - КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №12» в особі свого представника за довіреністю - Мартиненко Т.О., до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати беї своєї присутності. Проти вимог заяви не заперечує (а.с.38). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сім'ю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги належать задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниці народились у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,7). [INFO] [PERSON] померла (а.с.9). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,18). Із журналу запису звертань про невідкладну медичну допомогу встановлено, що [INFO] за адресою: [ADDRESS], здійснено виїзд фельдшера [PERSON], який констатував смерть [PERSON], про що складено довідку (а.с.40,41-48). Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області повідомлено, що актового запису про смерть [PERSON] не виявлено (а.с.25). А також, повідомлено [PERSON], що підстави для реєстрації смерті [PERSON] відсутні, тому що не надано жодного документа, визначеного ст.. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 Розділу 5 Глави ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст.. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» зазначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно до п.5 ч.1 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Отже, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] підтверджується довідкою, якою констатовано його смерть, амбулаторною карткою хворого та журналом запису звертань про невідкладну медичну допомогу КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №12» (колишня назва КЗ «ДМКЛ №22»). У зв'язку із тим, що [PERSON] на теперішній час вважається зареєстрованим за адресою проживання заявників, то метою встановлення факту його смерті є насамперед зняття його із реєстраційного обліку задля належного користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги заяви є законними, обґрунтованими, доведеними, у зв'язку з чим, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved