Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

12 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, 25 червня 2011 року уклав шлюб з відповідачкою, але подружнє життя в них не скалося. Відповідачка почала зловживати спиртними напоями, після чого нею вчинялися сварки, вона нищила та псувала спільне майно, і взагалі веде аморальний спосіб життя. По причині таких протиправних діянь позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, але профілактичні міри, які проводились з нею працівниками поліції не дали позитивного результату. Тому позивач рахує шлюб з відповідачкою таким, що вже розпався, поновлювати стосунки з нею не бажає. Від шлюбу сторони мають дочку, [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позов визнала, просить його задовольнити та розглянути справу без її участі. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. З свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого повторно 06 лютого 2019 року вбачається, що 25 червня 2011 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 3) Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння, що створило умови, за яких подружжя тривалий час проживає окремо. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини сторони не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб і причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved