Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

14.02.2017 року [PERSON], звернулася до суду з позовом в інтересах своєї малолітньої онуки: [PERSON], [INFO], який в процесі прийняття судом позову до розгляду, у порядку ст.31 ЦПК України уточнила та просить суд позбавити батьківських прав відповідачів стосовно їх малолітньої дитини - доньки [PERSON], і стягнути з відповідачів аліменти на її утримання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], та [PERSON], є батьками малолітньої [PERSON] Підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів є те, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, залишили дитину на виховання позивачки, не піклуються про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, не доглядають за нею. Дитина знаходиться за місцем проживання позивачки і перебуває на її повному матеріальному утриманні та вихованні. Позивачка [PERSON], у судовому засіданні вимоги заявленої позовної заяви, з уточненими вимогами підтримала повністю із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. При цьому надала пояснення суду про те, що онука (донька) [PERSON] з січня місяця 2009 року (після розірвання шлюбу між відповідачами) залишена останніми на її догляд та виховання, де і знаходиться по даний час та перебуває на її утриманні і вихованні. Батько дитини проживає окремо від неї в с.Лопатичі Олевського району Житомирської області, мати також проживає окремо в с.Рудня Бистра Олевського району. Батьки дитини не спілкуються із нею вже понад дев'ять років, не провідують її та не цікавляться її життям і здоров'ям, дитина не пам'ятає своїх батьків та не має до них будь-яких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу не бачила їх. Відповідачі: [PERSON], та [PERSON], у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи про, що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток. Заяв щодо розгляду чи відкладення розгляду справи з поважних причин до суду не подали. Явку своїх представників до суду не забезпечили. Під час розгляду справи представник Органу опіки та піклування міської ради Олевської об'єднаної територіальної громади Житомирської області [PERSON], заявлені позовні вимоги позивачки підтримала із підстав, які наведено вище та просить суд задовольнити заявлені [PERSON], позовні вимоги, оскільки проведена робота відповідними службами стосовно [PERSON], та [PERSON], і їх відповідального батьківства щодо своєї дитини позитивних результатів не дали, а самі відповідачі будь-яких висновків для себе не зробили. Представник служби у справах дітей Олевської районної державної адміністрації Житомирської області [PERSON], у судовому засіданні позов [PERSON], підтримала із підстав зазначених у позовній заяві та пояснила про те, що [PERSON], та [PERSON], є батьками малолітньої [PERSON] Батьки дитини з дня її народження покинули останню за місцем проживання бабусі - [PERSON], в [ADDRESS] на її виховання і утримання. Таким чином самоусунулися від виховання і утримання дочки [PERSON]. Дитина наразі перебуває на повному утриманні та вихованні бабусі - [PERSON] Відповідачі за час перебування дитини у бабусі жодного разу не відвідували її. Відповідачі свідомо не виконують своїх обов'язків по утриманню та вихованню дитини, як батьки, мати дитини, не має постійного місця проживання та роботи. Батьки (відповідачі) не піклуються та не створюють належних умов для фізичного і розумового розвитку дитини, чим ухиляються від виконання своїх обов'язків. Вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав стосовно їхньої дочки [PERSON] і стягнути з них кошти на її утримання. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Дитина - дочка [PERSON] з дня свого народження, тобто з [INFO] року, періодично, а затим з січня місяця 2009 року залишена відповідачами на догляд своєї бабусі [PERSON] де і знаходиться по даний час та перебуває на утриманні і вихованні останньої, що стверджується висновком органу опіки та піклування міської ради Олевської об'єднаної територіальної громади Житомирської області та слідує із актів обстеження матеріально-побутових умов цієї ж міськради, сім'ї [PERSON], - бабусі дитини відповідачів [PERSON], та [PERSON] (а.с.10-14). Відповідачі залишили дитину. Батько дитини проживає з січня 2009 року окремо від неї в с.Лопатичі Олевського району Житомирської області, мати також проживає з січня місяця 2009 року окремо, не має постійного місця проживання та роботи. Батьки дитини не спілкуються із нею вже понад дев'ять останніх років, не провідують її та не цікавляться її життям і здоров'ям. Вихованням дитини не займаються, не піклуються про її фізичний, духовний розвиток, не доглядають за нею. Батьки батьківських обов'язків не виконують, самоусунулися від виховання дитини, і не цікавляться долею дитини, що слідує із висновку органу опіки і піклування міської ради Олевської об'єднаної територіальної громади та висновку органу опіки і піклування Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області.(а.с.10,14). З висновку органу опіки і піклування міської ради Олевської об'єднаної територіальної громади від 28.12.2016 року та висновку органу опіки і піклування Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області від 26.02.2016 року слідує, що органи опіки і піклування зазначених рад вважають за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів відносно малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки мати - [PERSON], та батько - [PERSON], ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини.(а.с.10,14). В судовому засіданні також не встановлено жодних обставин, які б об'єктивно унеможливлювали чи перешкоджали відповідачам [PERSON], і [PERSON], належно виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дитини. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини та заслухавши пояснення позивачки, думку представників третіх осіб, вивчивши надані письмові докази (висновки про доцільність позбавлення батьківських прав, акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON],), які підтверджують викладені обставини, суд вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини: дочки [PERSON]. Відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Із змісту ч.2 ст.166 СК України слідує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.4 ст.167 СК України переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Разом із тим, статтею 180 СК України також передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі наведеного та встановленого, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню, оскільки суд вважає доведеним, що відповідачі ухиляються від своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню малолітньої дитини, а тому мають бути позбавлені батьківських прав і з них повинні бути стягнуті кошти на утримання дитини в судовому порядку, в межах приписів статей 180, 182, 183 СК України. Так, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідачі ухиляються від обов'язку утримувати малолітню дитину, чим ставлять її у скрутне матеріальне становище та порушують її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання малолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідачів в судовому порядку, згідно вимог ст.183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі по 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), із кожного, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом не встановлено обставин, за якими відповідачі [PERSON], і [PERSON], могли б бути звільнені від обов'язку утримувати свою малолітню дитину. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved