Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

12 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2014 року, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбні відносини припинено, відповідач проживає окремо. Неповнолітні діти мешкають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, має на утриманні дочку від попереднього шлюбу, працює, має постійний дохід. Позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, з урахуванням уточнень. Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності не заперечує щодо задоволення позивних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.08.2014 року у Дзержинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 127. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2016 року батьками неповнолітнього [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2016 року батьками неповнолітнього [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітні діти знаходиться на утриманні матері, батько дитини матеріально не утримує синів в добровільному порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. З матеріалів справи вбачається, що днем пред`явлення позову позивачем є 12.12.2019 року. Врахував вимоги ст.ст. 182,183 СК України, а саме: реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, оскільки відповідач знаходиться у працездатному віці, працює, має інші аліментні зобов`язання та, будучи, батьком дітей, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей та відповідачем не заперечуються заявлені позовні вимоги, суд вважає, що на користь позивача з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей, виходячи зі згоди відповідача в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 року та продовжувати до досягнення найстаршою дитиною сином [PERSON] , [INFO] повноліття, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Позивач був звільнений від сплати судового при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст. 141 ЦПК України. Відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved