Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

13.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути моральну шкоду, заподіяну умисною незаконною бездіяльністю та невиконанням судового рішення, у розмірі 61 800 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що підставою для звернення до суду з даним позовом є завдання шкоди, внаслідок бездіяльності до Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, що полягала у невиконанні ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року. Позивач вказує, що ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року в тому числі зобов'язано слідчого Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. надати [PERSON] пам'ятку про права та обов'язки потерпілого у кримінальному провадженні № 12014110200002333. Тривала бездіяльність органу досудового розслідування порушує законні права позивача як потерпілого у кримінальному провадженні, триває з 23.01.2015 року та станом на час звернення до суду з позовом не усунута, внаслідок чого позивач змушений був неодноразово звертатись до слідчих суддів Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргами на бездіяльність слідчого. Вказаною протиправною бездіяльністю позивачу завдано моральної шкоди, яку останній посилаючись на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду України оцінює у 61 800 грн. 14.11.2017 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2018 року закінчено підготовче провадження. Станом на час судового засідання з'ясовано відсутність відзиву на позов. Повістки про виклик до суду отримано відповідачем, що стверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових направлень. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2012 року, винесеною за результатами розгляду скарги [PERSON], скасовано постанову дільничого інспектора Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області Бойка С.М. від 29.05.2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи, матеріали № 4902 повернуто прокурору Києво-Святошинського району для організації проведення додаткової перевірки. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2014 року, винесеною за результатами розгляду скарги [PERSON], скасовано постанову дільничого інспектора Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області Бойка С.М. від 05.10.2012 року про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. 358 КК України, матеріали повернуто прокурору Києво-Святошинського району для організації проведення додаткової перевірки. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.07.2014 року, постановленою за результатами розгляду скарги [PERSON] на бездіяльність прокурора Києво-Святошинського району Київської області, що полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов'язано уповноважену особу прокуратури Києво-Святошинського району Київської області внести відомості, зазначені [PERSON] у заяві про злочин від 11.04.2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 30.10.2014 року [PERSON] звернувся до слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. з клопотанням в порядку ст. 220 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у кримінальному провадженні № 12014110200002333, в якому просив: залучити [PERSON], [PERSON] до кримінального провадження в статусі потерпілих; вручити [PERSON], [PERSON] пам'ятку про права і обов'язки потерпілого; надати [PERSON] та [PERSON] для ознайомлення матеріали кримінального провадження № 12014110200002333; виконати письмові вказівки процесуального керівника - прокурора Пастуха І.О.; виконати постанову судді Омельченка М.М.; усі слідчі дії, без виключення, проводити із застосуванням аудіо- відеофіксації технічними засобами за участю осіб, які пряме і безпосереднє відношення до кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.11.2014 року, постановленою за результатами розгляду скарги [PERSON] на бездіяльність слідчого щодо нездійснення розгляду клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, скаргу задоволено. Постановлено зобов'язати слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. надати [PERSON] письмову відповідь про розгляд клопотання від 30.10.2014 року у відповідності до ст. 220 КПК України. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року скасовано постанову слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. від 08.12.2014 року, якою [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні № 12014110200002333. Зобов'язано слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. надати [PERSON] пам'ятку про права та обов'язки потерпілого у кримінальному провадженні № 12014110200002333. Листом від 25.10.2017 року за підписом голови Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] повідомлено про відсутність інформації щодо виконання ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2017 року відведено слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014110200002333. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, постановленим у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Петрова О.В. та Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування матеріальної шкоди, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 390 грн. 70 коп. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Крім того, у статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної діями відповідача, суд виходить з того, що залиття квартири позивача завдало їй негативних емоцій та переживань щодо пошкодження майна та неможливості нормального користування ним і в свою чергу призвело до душевних страждань позивача, порушення її звичного способу життя. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Судовим розглядом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу є бездіяльність Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, яка виявилась у тому, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року, звернута до виконання судом, Києво-Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області виконана не була. Вказана бездіяльність триває з 23.01.2015 року та грубо порушує конституційні права позивача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. За вказаних обставин суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved