Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

14 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON], який продовжує навчання. Просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з дня подачі позовної заяви і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2021 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на час його навчання в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.01.2016 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, тобто до [INFO] року. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. На вказане рішення суду позивач [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у зв'язку з продовженням навчання в Донецькому національному медичному університеті ім. Горького, в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) до закінчення навчання. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що дохід відповідача не є мінливим та він також не одержує дохід в натурі, загальна сума доходу відповідача складає 7 387 грн. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач перебував на стаціонарному лікуванні з 22.01.2016 року по 03.02.2016 року згідно із випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, а витрати на ліки в загальній сумі 1 601,80 грн. підтверджуються накладною за грудень 2015 року. При цьому, не надано доказів того, що відповідач перебував на лікуванні в грудні 2015 року і йому призначалося відповідне лікування в цей період. Останнє лікування відповідач проходив в січні 2016 року, а перед цим - у 2010 році. Від [PERSON] та [PERSON] надішли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явився. Представник позивача [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача [PERSON] просила її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з п. 3 та п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який [INFO] року досяг повноліття. [PERSON] з 01.09.2015 року навчається в Донецькому національному медичному університеті ім. М. Горького, термін закінчення навчання - 30.06.2021 року. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] частково, судом першої інстанції було враховано, що відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи, йому встановлено 70 % втрати професійної працездатності безстроково, він потребує додаткових видів допомоги у вигляді медикаментозного лікування за наслідками трудового каліцтва, лікування у невропатолога, епілентолога. Також, суд виходив з можливості надання повнолітньому сину утримання матір'ю [PERSON], яка працює на ВК «Краснолиманська» та отримує заробітну плату, розмір якої складає в середньому 3 818 грн. на місяць. Визначаючи розмір аліментів на повнолітнього сина, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позовні вимоги частково у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. та з урахуванням всіх обставин справи, суд вважав, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно. Проте погодитися з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі погодитись не можна, виходячи з наступного. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як передбачено ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є студентом 1 курсу медичного факультеті за фахом «Лікувальна справа» Донецького національного медичного університету ім. М.Горького та отримує стипендію у розмірі 825,00 грн. Позивач [PERSON] працює на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» та за 6 місяців 2015 року отримала заробітну плату у загальному розмірі 12 431,29 грн. Відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи внаслідок трудового каліцтва, отримує пенсію по інвалідності щомісячно по 1 074 грн. та щомісячні страхові виплати втрати у зв'язку з втратою працездатності - 6 313 грн. Тобто [PERSON] після досягнення 18-літнього віку продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а його батько [PERSON] має таку можливість, отримуючи постійний дохід у вигляді пенсії та страхових виплат. Позивач [PERSON] ставила питання про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, проте суд стягнув їх у твердій грошовій сумі, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 184 СК України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, матеріальне становище позивача та інші обставини справи суд апеляційної інстанції вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 та п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial