Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

12 липня 2019 року АТ «Мегабанк» здало на пошту позов до [PERSON] , в якому вказує, що 17 листопада 2016 між АТ «Мегабанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №1-402-824-2-16-Г, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 22000 грн., в обмін на зобов`язання повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі за користування ним у строки та в порядку встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2019 року в нього утворилася заборгованість в розмірі 33506 грн. 13 коп., з яких: 20949 грн. 65 коп. - залишок за кредитом, 7 грн. 15 коп. - несплачені відсотки за період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року, 449 грн. 33 коп. - несплачена комісія за травень 2017 року, 12100 грн. - штраф, з яких 9900 грн. - штраф відповідно до п. 6.3 договору, 2200 грн. - штраф відповідно до п. 6.2 договору. Посилаючись на викладене, просило стягнути з [PERSON] на користь товариства вказану суму. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 19 липня 2019 року відкрито провадження в справі. У судове засідання представник позивача АТ «Мегабанк» - Черкасов І.Р. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 44, 45). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про його виклик до суду на веб-порталі судової влади України (а. с. 39, 42, 48). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2016 року між ПАТ «Мегабанк», нині АТ «Мегабанк», і [PERSON] було укладено кредитний договір №1-402-824-2-16-Г, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 22000 грн. на споживчі цілі на строк з 17 листопада 2016 року до 15 листопада 2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних та комісійних винагород. З огляду на п. 1.3 зазначеного договору кредит було надано на споживчі цілі (а. с. 5). Відповідно до п. 3.2.1, 3.2.3, 3.2.4 вказаного договору позичальник зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16:00 години 15 листопада 2019 року; своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах; у день підписання договору і не менше ніж на строк його дії застрахувати своє життя на користь кредитодавця. Згідно з п. 4.2, 4.4, 4.10 договору погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за договором позичальник здійснює ануїтетними платежами. Сплата ануїтетних платежів здійснюється позичальником щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,9% від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. У разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 днів, кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом у повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 4.8 договору (0,1% річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 договору. Відповідно до п. 6.3 у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. Як вбачається з п. 6.2 договору позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за невиконання будь-яких інших прийнятих на себе зобов`язань за договором. Позивач свої зобов`язання по договору виконав, видавши [PERSON] через касу банку 22000 грн. У той же час, останній скориставшись кредитними коштами не виконує належним чином умови договору, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2019 року в [PERSON] утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 33506 грн. 13 коп., з яких: 20949 грн. 65 коп. - залишок по кредиту, 07 грн. 15 коп. - несплачені відсотки за період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року, 449 грн. 33 коп. - заборгованість за комісією за травень 2017 року, 12100 - штраф, з яких 9900 грн. - штраф відповідно до п. 6.3 договору у розмірі 45% від суми кредиту, 2200 грн. - штраф відповідно до п. 6.2 за невиконання обов`язку, передбаченого п. 3.2.4 договору (а. с. 8). У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору ПАТ «Мегабанк», нині АТ «Мегабанк», 30 серпня 2017 року направило відповідачу вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 21). Однак, відповідач до цього часу заборгованість за договором не сплатив. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконує належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь АТ «Мегабанк» необхідно стягнути 33056 грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з наступного: 20949 грн. 65 коп. - залишок по кредиту, 07 грн. 15 коп. - нараховані та несплачені відсотки за період з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року, 12100 - штраф. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача комісії у сумі 449 грн. 33 коп., то ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку(прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо) (пункти 3.1, 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (у редакції чинній на момент укладення договору). Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-1746цс16), Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 491/1114/15-ц). Враховуючи імперативне врегулюванням законодавством про захист прав споживачів умов щодо нарахування комісії з обслуговування кредитного договору, пункт кредитного договору 4.4 щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості не підлягає застосуванню, отже відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги банку в частині стягнення комісії в розмірі 449 грн. 33 коп. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам (98,66%) слід також стягнути 1895 грн. 26 коп. понесених і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial