Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

13.01.2020 року за ухвалою Дніпровського апеляційного суду із матеріалів кримінальної справи виділений цивільний позов [PERSON] , представник позивача адвокат Скрипнік Ю.О, до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 06.02.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. 07.02.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 30 березня 2020 року. 30.03.2020 року розгляд справи відкладений за клопотанням сторін на 19.05.2020 року. 19.05.2020 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача на 05.08.2020 року. 29.07.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 05.08.2020 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача на 11.08.2020 року 11.08.2020 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача на 24.09.2020 року. 24.09.2020 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача на 02.11.2020 року 24.09.2020 року позивачем наданий доповнений цивільний позов. 02.11.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.12.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 16.12.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог за доповненою позовною заявою позивач просить стягнути з відповідача на його користь на відшкодування спричинених матеріальних збитків 73 900 грн., на відшкодування моральної шкоди 300\~000.00 грн.. і витрати на правову допомогу в сумі 6\~000.00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 01 травня 2018 року, близько 17:16 години, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія категорії «В», керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107» реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] належить гр. [PERSON] , та рухався зі швидкістю приблизно 20 км/год. по вул. Центральна смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в напряму від вул. Нової до вул. Робочої вказаного населеного пункту, в зоні дії знаку 5.45 «Початок насаленого пункту» (смт. Дніпровське). У вищевказаний час, здійснюючи рух по проїзній частині вул. Центральна смт. Дніпровське поблизу будинку № 19А в напряму від вул. Нової до вул. Робочої вказаного населеного пункту, водій [PERSON] , маючи необмежену видимість та об`єктивну можливість виявити мотоцикл «ІЖ Юпітер 5» з реєстраційним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по зустрічній смузі для руху по вказаній вулиці, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті чи інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість та легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не увімкнувши покажчик лівого повороту, почав виконувати маневр - поворот ліворуч, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу для руху, при цьому не надав перевагу в русі мотоциклу, який рухався в зустрічному йому напрямку по вул. Центральна, та скоїв зіткнення передньою частиною автомобіля «ВАЗ 2107» з передньою частиною мотоцикла «ІЖ Юпітер 5» під керуванням гр. [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому [PERSON] , згідно судово-медичної експертизи № 502-Е від 23.05.2018 року, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому велико- та малогомілкової кісток лівої гомілки з раною та садном в ділянці перелому; садна на правому колінному та ліктьовому суглобах, які згідно п.п. 2.1.3.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя; Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року у кримінальній справі № 173/1798/18 року відповідача [PERSON] , було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначене покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, у відповідності до ст. 75 КК України встановлений іспитовий строк на три роки. Також вирішено стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , матеріальну шкоду в сумі 70052 грн., та моральну шкоду в сумі 300 000.00 грн. Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20.12.2019 року вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року в частині призначеного покарання залишений без змін. В частині вирішення цивільного позову скасований і провадження в цій частині направлене на новий судовий розгляд. В результаті вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , перебував на стаціонарному лікуванні у КУ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» з 01.05.2018 року по 01.06.2018 року і з 26.08.2018 року по 10.09.2018 року після чого виписаний на амбулаторне лікування на якому перебував до 18.12.2018 року. З 18.12.2018 року по 08.01.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Верхньодніпровська центральна районна лікарня «ВРР». Потім амбулаторно лікувався, а з 30.01.2019 року по 19.02.2019 року знову знаходився на стаціонарному лікуванні. Після цього знаходився на стаціонарному лікуванні з 15.03.2019 року по 15.04. 2019 року у КУ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги «ДОР» . За даний проміжок часу йому довелось здійснити значні витрати, як пов`язані з лікуванням так і з фактом незапланованого перебування у лікарні. У зв`язку з характером отриманих травм та ушкоджень. Йому була призначена особлива дієта, яка вимагала витрат від 15 до 200 грн. в день. Ним та його дружиною понесені значні матеріальні затрати на придбання ліків, обстеження, сплати до фондів та інше. Витрати пов`язані з лікуванням склади 31 116 грн. Крім того в результаті протиправних дій відповідача позивачеві встановлена ІІ група інвалідності . До травмування позивач працював в ТОВ « КБ Індустрія» і його середній заробіток складав 6112 грн. У зв`язку з тим, що протоколом № 9 засідання комісії із соціального страхування ТОВ «КБ «Індустрія» прийняте рішення не оплачувати позивачеві лікарняний. З травня 2018 року по теперішній час позивач втратив 42784 грн., заробітку, який підлягає відшкодуванню позивачеві відповідно до положень ст. 1195 ЦК України. Також за надання правової допомоги позивачем витрачено 6000.00 грн., оскільки позивач є юридично неосвіченою особою та потребував послуг фахівця в галузі права. Загальна сума понесених позивачем матеріальних затрат складає 79900 грн. Окрім матеріальної шкоди позивачеві спричинена і моральна шкода, яка виразилась у негативних змінах у його житті, переживаннях, настороги, тривоги, емоційних реакціях при згадуванні, зниженому нестійкому настрої, неприємних сновидіннях, емоційної напруги, побоювання щодо свого майбутнього. Оскільки в результаті протиправних дій відповідача позивач змушений був знаходитись 102 дні на стаціонарному лікуванні. На час більше ніж сто днів він втратив можливість самостійно пересуватись, що призвело до прикладання значних зусиль щодо організації навіть елементарних потреб людини. Позивачеві був наданий висновок про необхідність протезування, встановлена ІІ група інвалідності. До цього дня позивач відчуває значні болі, внаслідок чого не може нормально спати, рухатись та навіть просто сидіти, в зв`язку з чим змушений купувати знеболюючі препарати, спричинену йому моральну шкоду оцінює в 300000.00 грн. В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач і представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували просили відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають дійсним обставинам справи. Позивачем не надано рекомендацій лікаря, які б підтвердили, що позивачеві рекомендовані були саме ті лікарські препарати, які він купував. Ідентифікувати чеки та встановити, що витрати здійснені саме позивачем неможливо. Стан здоров`я позивача відновлений і при виписці оцінюється як задовільний. Позивачем не надано будь-якого висновку щодо необхідності лікування. З приводу стягнення заробітного заробітку, то комісією із соціального старування прийняте рішення про відмову позивачеві у його виплаті, що свідчить про відсутність у позивача права вимагати її стягнення і у відповідача. А середній розмір заробітної плати ніякими доказами не підтверджений. Крім того позивачем не надано розшифровки затрат, понесених ним за надання правової допомоги. Спричинення позивачеві моральної шкоди не обґрунтовано та її розмір недоведений будь-якими доказами, тому на думку відповідача задоволенню не підлягає. Крім того ним сплачено дружині позивача 11\~000.00 грн. на лікування позивача, що підтверджується копіями наданих розписок. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. . Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні відповідача [PERSON] , вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено міру покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки з встановленням випробувального строку. Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20.12.2019 року вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року в частині призначеного покарання залишений без змін. За наведених обставин вина відповідача [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується вироком суду та доказуванню не підлягає в силу п. 6 ст. 82 ЦПК України. Так як згідно п. 6 ст. 82 ЦПК України - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивачем зазначається, що в результаті вчинення відповідачем кримінального правопорушення, йому спричинена майнова та моральна шкода, яку він просить стягнути з відповідача. Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.. 22 ЦК України - Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачем зазначено, що спричинена йому майнова шкода полягає із затрат на лікування, втраченого заробітку та витрат за надання правової допомоги. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в цій частині суд виходить з наступного. Судом встановлено, що в результаті травмування в ДТП позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 01.05.2018 року по 01.06.2018 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, також проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в період з 19.12.2018 року по 08.01.2019 року, з 30.01.2019 року по 19.02.2019 року з 15.03.2019 року по 15.04.2019 року, що підтверджується виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого. Згідно яких вбачається, що позивачеві проводились медичні дослідження та призначалась лікарські препарати. Позивачем надані чеки на придбання лікарських препаратів на оплату медичних обстежень на загальну суму 31116 грн. Проте з наданих чеків такими, що можливо прочитати є чеки на суму 18\~925.00 грн. Інші чеки є або не читаємі, або містять лише суму оплати з зазначенням «Продукти», тому дійти висновку що саме купувалось за даними чеками та чи дані витрати здійснені в зв`язку з лікуванням чи потребою позивача в дієтичному харчуванні неможливо. З чого суд приходить до висновку, що позивачеві підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача витрати на придбання лікарських засобів лише на суму 18925.00 грн. Доводи відповідача та представника відповідача про те, що невідомо, хто здійснював опла ту за даними чеками та чи за ними купувались медичні препарати, необхідні для лікування позивача суд вважає безпідставними, оскільки надані позивачем чеки датовані періодом перебування позивача на лікуванні. Згідно виписок з медичних кар позивачеві здійснювались призначення медичних препаратів, проводились медичні дослідження, тому суд вважає дані докази належними та такими, що підтверджують понесені позивачем витрати в зв`язку з лікуванням. А відповідачем будь-яких доказів на спростування даного факту, окрім власних сумнівів не надано Щодо позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку, суд виходить з наступного. Відповідно до ч . 1 ст. 1195 ЦК України - Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Судом встановлено, що до вчинення ДТП з участю сторін позивач працював у в ТОВ «КБ Індустрія» та його прибуток з шість місяців 2018 року склав 21464 грн. 98 коп., що підтверджується довідкою про доходи. Таким чином судом встановлено, що позивач був офіційно працевлаштований та до вчинення стосовно нього ДТП мав прибуток. Згідно акту про нещасний випадок невиробничого характеру від 11.06.2018 року № 1 встановлено, що травма одержана [PERSON] , у вихідний день має не виробничий характер. На підставі ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» комісія з розслідування прийняла рішення за причини алкогольного сп`яніння відмовити [PERSON] , у призначенні допомоги тимчасової непрацездатності. Дана обставина підтверджується і довідкою № 8д від 08.08.2018 року, в якій зазначено, що заробітна плата за вказаний період позивачеві не нараховувалась. \~ \~ \~ Відповідно\~до п.5\~ч.1\~ст.\~ \~23\~ ЗУ\~ «Про\~загальнообов`язкове\~ \~ державне\~ соціальне\~ страхування»\~- Допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням; Таким чином за час перебування позивача на лікуванні роботодавцем не проводилась оплата лікарняного та заробітна плата не призначалась. Оскільки у вчиненому ДТП винним є відповідач, а у позивача хоч і були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, але ДТП сталась не з його вини, а з вини відповідача, у відповідача виникає обов`язок компенсувати позивачеві втрачений заробіток. Проте суд не погоджується з доводами позивача, що його середній заробіток складає 6\~112.00 грн. Оскільки згідно наданої довідки заробіток позивача з 01.02.2018 року по 31.07.2020 року склав 21464.98 грн., відповідно середній заробіток позивача складатиме 21464. 98 грн., : 6 міс. = 3577.5 грн.. Оскільки позивачем не надано доказів, з якого часу він є працевлаштованим після проходження лікування, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 01.05.2018 року по листопад місяць 2018 року, тобто по час складання первісної позовної заяви (цивільного позову), за шість місяців. Таким чином втрачений середній заробіток позивача складатиме 3577.5 грн. Х 6 міс. = 21465.00 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про відшкодування затрат позивача за надання правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 . 3, 4 ст. 1347 ЦПК України - Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суду надана копія квитанції № 07-05/18 про сплату позивачем адвокатові Скрипнікові Ю.А,. 6000.00 грн. Тобто понесені позивачем витрати за надання правової допомоги документально підтверджені. І хоч представником позивача не наданий детальний опис послуг наданих адвокатом, але враховуючи тривалість представництва адвокатом інтересів позивача з літа 2018 року, визначеною сумою понесених затрат, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі, оскільки понесені затрати вважає розумними та співмірними з обсягом наданих юридичних послуг. Таким чином матеріальні затрати позивача складають: 18925.00 грн., (витрати на лікування0 + 21\~465.00 грн., (втрачений заробіток0 + 6000.00 грн. (витрати на правову допомогу) = 46\~390.00 грн. З цієї суми підлягає відрахуванню 11\~000.00 грн., які добровільно надав відповідач на лікування позивача, що підтверджується копіями наданих розписок про отримання даних коштів та визнається позивачем. Таким чином сума, що підлягає відшкодуванню позивачеві складатиме 35 390.00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. \~ Відповідно\~до \~ст.\~1167\~ЦК України\~ \~-\~ Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Враховуючи, що збитки у позивача виникли в результаті вчинення протиправної поведінки відповідачів, а саме вчинення кримінального правопорушення. Наслідком даної поведінки відповідача було спричинення позивачеві тяжких тілесних ушкоджень. В зв`язку з чим позивач протягом тривалого часу знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Позивачеві була встановлена ІІ група інвалідності. Згідно висновку МСЕК позивачеві протипоказані всі види регулярної праці на термін активного лікування та рекомендоване лікування у ортодо-травматолога-хірурга. Таким чином позивач протягом тривалого періоду часу втратив можливість працювати, отримувати прибуток. Змушений був докладати додаткових зусиль, для відновлення стану свого здоров`я, повторного набуття навиків самому себе обслуговувати, задовольняти самому свої елементарні потреби, відновлювати звичай спосіб життя. Тому суд не враховує доводи відповідача та його представника, що на даний час позивач може і ходити, і сидіти і себе обслуговувати, оскільки на ч ас вчинення кримінального правопорушення позивач втратив ці навики, і потребував сторонньої допомоги для забезпечення своєї життєдіяльності. Тому враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, спричинення позивачеві саме тяжких тривалих ушкоджень, тривалого відчуття фізичного болю та моральних страждань за власне майбутнє. Оскільки позивач будучи ще досить молодою людиною, отримав інвалідність, був позбавлений можливості працювати, жити в відповідно до своїх звичок та вподобань. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 200\~000.00 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Визначення морального відшкодування в даній сумі суд вважає спів мірним з отриманими позивачем моральними стражданнями, розумним. Справедливим, та достатнім для відновлення морального стану позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2353 грн., 90 коп. На основі ст. 22, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial