Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

14 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту [PERSON], [PERSON] або позивачі) звернулися до Полтавського районного суду з позовом до Селянського (Фермерського) господарства «Арем» (далі по тексу С(Ф)Г «Арем» або відповідач) про стягнення на користь [PERSON] заборгованості з орендної плати за договорами оренди землі в сумі 55425,07 грн., стягнення на користь [PERSON] заборгованості з орендної плати за договором оренди землі в сумі 18475,02 грн. та розірвання договорів оренди від 29 липня 2009 року №040954600053 та №040954600051 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18 січня 2018 року). В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на систематичне невиконання відповідачем умов договорів оренди від 29 липня 2009 року №040954600053 та №040954600051, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості по сплаті орендної плати в загальному розмірі 73900,09 грн. та відповідно до вимог ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для розірвання договору оренди землі. 22 січня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву згідно якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачі в порушення вимог статті 1481 Земельного кодексу України не звернулися до С(Ф)Г «Арем» з повідомленням про набуття ними права власності на орендовані останнім земельні ділянки. У зв'язку з чим відповідач у відповідності до вимог ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України мав право не виконувати свого обов'язку щодо виплати орендної плати. Однак, С(Ф)Г «Арем» регулярно протягом 2014 - 2016 років добровільно здійснював розрахунки з позивачами та виплачував їм орендну плату у розмірах та порядку встановленому договорами оренди землі, що підтверджується відомостями про видачу готівкових коштів за орендовані паї, видатковим ордером та податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку. 13 лютого 2018 року відповідачем до суду подано відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якому останній посилався на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву. Треті особи: Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» явку своїх уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Позивач та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивачів, їх представника та представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 29 липня 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та С(Ф)Г «Арем» (орендар) укладено договір оренди землі, за умов якого орендодавець надає, орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Василівської сільської ради Полтавської області загальною площею 5,36 га. кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 липня 2009 року за №040954600051 (а.с. 5 - 7). [INFO] [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 лютого 2016 року виданого державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] успадкували по ? частині приватизованої земельної ділянки площею 5,3587 га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 8). Крім того, 29 липня 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та С(Ф)Г «Арем» (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець надає, орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Василівської сільської ради Полтавської області загальною площею 5,36 га кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 10 - 12). Рішенням Полтавського районного суду від 01 лютого 2016 року визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,3600 га, кадастровий номер [NUMBER] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 13 - 14). Частиною першою статті 1481 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Пунктами 40 вказаних вище договорів оренди встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до пунктів 9 та 10 зазначених вище договорів оренди землі орендна плата вноситься зокрема орендарем у формі та розмірі грошима в розмірі 5% від грошової оцінки на суму 4007,88 грн. в рік. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Згідно інформації наявної на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (http://land.gov.ua/info/derzhheokadastr-povidomliaie-pro-znachennia-koefitsiientu-indeksatsii-normatyvnoi-hroshovoi-otsinky-zemel-za-2017-rik/) коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель в Україні становили у 2009 році - 1,059, 2010 році - 1,0, 2011 році - 1,0, 2012 році - 1,0, 2013 році - 1,0, 2014 році - 1,249, 2015 році - 1,433 та у 2016 році - 1,0. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Суд погоджується з твердженнями позивачів щодо зміни коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель в Україні протягом 2014 та 2015 років та необхідністю проведення відповідачем виплат з орендної плати за землю з урахуванням вказаних коефіцієнтів. У зв'язку з чим розмір орендної плати за договорами оренди за 2014 рік мав становити 5301,19 грн. (80157,64 грн. х 1,059 х 1,249 х 5% де 80157,64 грн. - нормативно грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання договору; 1,059 та 1,249 - коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки за 2009 та 2014 роки; 5% - розмір орендної плати), а у 2015 та 2016 роках розмір орендної плати мав становити 6361,43 грн. (80157,64 грн. х 1,059 х 1,249 х 1,2 х 5% де 80157,64 грн. - нормативно грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання договору; 1,059, 1,249 та 1,2 - коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки за 2009, 2014 та 2015 роки; 5% - розмір орендної плати). Судом встановлено, що позивачі в рахунок орендної плати отримували у 2014 році грошові кошти в сумі 3400,00 грн. ([PERSON] - батько позивачів) та 4800,00 грн. ([PERSON]), що підтверджується відомостями на видачу готівки за орендну земельного паю за 2014 рік (а.с. 165 - 167). Надані відповідачем аркуші блокнота, згідно яких у 2015 році [PERSON] отримав кошти в загальному розмірі 12800,00 грн. (а.с. 168, 169); у 2017 році [PERSON] отримав кошти в загальній сумі 68 340,00 грн. (а.с. 172) не можуть бути належними та допустимим доказами проведення С(Ф)Г «Арем» виплат позивачем орендної плати, оскільки не відповідають вимога Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не дають можливості встановити якого числа проводилась виплата коштів, за який період та на виконання вимог якого договору, також з їх змісту не можливо встановити хто саме проводив виплати сум вказаних на аркушах блокноту. Крім того, вказані аркуші мають виправлення, закреслення та дописану інформацію, не засвідчені жодним чином, а також не містять підписи осіб, які у них зазначені. У 2016 році позивачі отримали кошти в загальній сумі 27 000 грн. (18 000,00 грн. [PERSON] та 9000,00 грн. [PERSON]) виплата проводилась згідно видаткового касового ордеру від 19 вересня 2016 року (а.с. 173), у якому наявний підпис одержувача - [PERSON] Справжність підпису у видатковому ордері позивачами не оспорюється. Витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26 лютого 2016 року №165/86-16 від 23 грудня 2015 року №1730/15-15 та від 01 липня 2015 року №38-28-0.2-1065/15-15 не можуть бути підставами для підвищення розміру орендної плати в односторонньому поряду у зв'язку з наступним. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Пунктами 9 та 10 вказаних договорів встановлено орендну плату за користування земельними ділянками в розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки (80157,6 грн), яка становить 4007,88 грн. Обчислення розмірів орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації. Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно із пунктом 36 договорів оренди від 29 липня 2009 року зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни договору спір розв'язується в судовому порядку. Отже, зміна нормативно грошової оцінки земельних ділянок є підставою для внесення змін до договору оренди в частині визначення розміру орендної плати. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачами суду не надано доказів повідомлення відповідача про зміну нормативно грошової оцінки земельної ділянки та звернення до нього із пропозицією про внесення змін до договорів оренди. Таким чином за 2014 - 2017 роки відповідач мав сплатити на користь позивачів кошти в сумі 24385,48 грн. (по 12192,74 грн. кожному) за договором №040954600051 від 29 липня 2009 року та сплатити на користь [PERSON] 24 385,48 грн. за договором №040954600053 від 29 липня 2009 року. У той час як згідно матеріалів справи відповідачем [PERSON] (з урахуванням коштів отриманих його батьком) сплачено кошти в сумі 24 500 грн., а [PERSON] (з урахуванням коштів отриманих його батьком) 10 700,00 грн. Отже, сума коштів несплачена відповідачем на користь [PERSON] становить 12 078,22 грн., а на користь [PERSON] становить 1492,74 грн. які підлягають стягненню в судовому порядку. Надаючи оцінку позовним вимогам щодо розірвання договору оренди землі, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору, що полягала в систематичній несплаті в повному обсязі орендної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки «систематичність», має значення саме несплата орендної плати, тоді як у вказаній справі має місце сплата орендної плати, але у меншому розмірі. Судом встановлено, що за період з 2014 року по 2017 рік відповідач мав сплатити на користь [PERSON] кошти в сумі 36 578,22 грн. та на користь [PERSON] кошти в сумі 12 192,74 грн., у той час як відповідачем [PERSON] сплачено кошти в сумі 24 500,00 грн., а [PERSON] 10 700,00 грн. Отже, відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки в ході розгляду справи не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати, а встановлено несвоєчасну виплату орендної плати у меншому розмірі. При цьому суд зазначає, що позивачі не зверталися до відповідача з претензією щодо сплати орендної плати не в повному обсязі. Отже, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договорів оренди земельної ділянки, оскільки в ході розгляду справи не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати. Твердження позивачів щодо надсилання відповідачу в квітні 2016 року листа про розірвання спірних договорів оренди судом оцінюються критично, оскільки позивачами суду не надано копії вказаного листа та доказів його тримання, а опис вкладення не є належним доказом надіслання відповідачу саме листа про розірвання спірних договорів, оскільки у працівників пошти відсутній обов'язок перевіряти зміст документів вказаних у описі. Крім того, судом встановлено, що позивачі в порушення вимог статті 1481 Земельного кодексу України протягом одного місяця з дня набуття права власності на земельні ділянки не повідомили С(Ф)Г «Арем» про набуття ними права власності на земельні ділянки, які перебувають у нього в оренді. Твердження позивачів щодо обізнаності відповідача про оформлення ними права власності на орендовані С(Ф)Г «Арем» земельні ділянки, оскільки 20 серпня 2015 року [PERSON] уповноважено брата директора відповідача [PERSON] на оформлення спадкових документів на земельні паї після померлих батьків [PERSON] та [PERSON], судом оцінюються критично, оскільки це не звільняє позивачів від виконання вимог Земельного кодексу України в частині повідомлення орендаря про зміну власника орендованої ним земельної ділянки. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судовий збір по справі на підставі ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача - [PERSON] підлягають стягненню судові витрати понесені ним при подачі позову по сплаті судового збору у розмірі - 281,60 грн.(1280 грн. х 22% =281,60 грн.), а на користь позивача - [PERSON] підлягають стягненню судові витрати понесені ним при подачі позову по сплаті судового збору у розмірі - 103,42 грн.(1280 грн. х 8,08% =103,42 грн.). Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з явкою до суду, суд вважає їх безпідставними та не обгрунтованими з наступних підстав. Позивачем- [PERSON] в позовній заяві особисто вказано адресу місця проживання, а саме: [ADDRESS]. Посадочні документи, надані для підтвердження понесених витрат, містять інформацію, що [PERSON] 11.12.2017 та 26.12.2017 здійснював переїзд з міста Києва до міста Полтави, проте доказів, що це якось пов'язано з розглядом даної справи не надано. Крім того, наявність представника у справі виключає необхідність особистої присутності позивача під час проведення судового засідання, що в своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial