Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

12 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдомнаремонт» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він з 03.09.2012 року працював у відповідача охоронником, наказом № 315-к від 30.09.2013 року позивач був звільнений за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Позивач вважає, що за час роботи нараховувалась заробітна плата в порушення вимог трудового законодавства, зокрема, не проводилась оплата у святкові та неробочі дні у подвійному розмірі, у нічний час, у понаднормовий час. У зв'язку з неповною виплатою заробітної плати позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10 000,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути заробітну плату за період з 03.09.2013 року по 30.09.2013 року у сумі 10 000,00 грн., моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн., а також витрати, пов'язані з наданням правової допомоги з підготовки та складанню позовної заяви, у сумі 500,00 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав позов на підставах, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачу виплачувалась заробітна плата з розрахунку збільшеної тарифної ставки з 6,80 грн. до 11,00 грн., що включає доплату за вечірній та нічний час, відповідачем не була завдана позивачу моральна шкода, довідка, надана від адвоката, не може бути належним доказом понесення позивачем витрат за надання правової допомоги, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом № 287-ПР/12-К від 03.09.2012 року позивача [PERSON] прийнято на посаду охоронника та призначена заробітна згідно штатного розкладу (а.с. 27). Згідно наказу № 1/1 від 03.01.2012 року внесено доповнення до штатного розкладу, з яких вбачається, що оклад за посадою охоронника складає у місячному розмірі 1 134,00 грн., у погодинному розмірі 6,80 грн., доплата за роботу у вечірній час становить - 20 % годинної тарифної ставки за кожний час роботи, що дорівнює 1,36 грн., за роботу у нічний час - 35 % годинної тарифної ставки за кожний час роботи, що дорівнює 2,38 грн. (а.с. 24). Позивача [PERSON] наказом № 315-к від 30.09.2013 року звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням штату працівників (а.с. 4). Згідно розрахунку розміру заробітної плати, охороннику [PERSON] за період роботи з вересня 2012 року по вересень 2013 року нараховувалась заробітна плата з урахуванням допалати за вечірній, нічний час, за роботу у святкові та неробочі дні (а.с. 31). Позивачу виплачена заробітна плата за вересень 2012 року у сумі 1 514,25 грн. 31.102012 року, за жовтень 2012 року у сумі 1 730,57 грн. 04.12.2012 року, за листопад 2012 року у сумі 1 622,41 грн. 25.12.2012 року, за грудень 2012 року у сумі 1 622,41 грн. 01.02.2013 року, 11.02.2013 року, за січень 2013 року у сумі 1 730,57 грн. 27.02.2013 року, за лютий 2013 року у сумі 1 946,89 грн. 02.04.2013 року, за березень 2013 року у сумі 2 163,22 грн. 30.04.2013 року, 07.05.2013 року, за квітень 2013 року у сумі 1 946,89 грн. 01.06.2013 року, 04.06.2013 року, 10.06.2013 року, за травень 2013 року у сумі 1 730,57 грн. 26.06.2013 року, за червень 2013 року у сумі 1 622,41 грн. 30.07.2013 року, за липень 2013 року у сумі 1 730,57 грн. 02.09.2013 року, за серпень 2013 року у сумі 1 946,89 грн. 25.09.2013 року, за вересень 2013 року у сумі 5 053,23 грн. 31.10.2013 року (а.с. 36). Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків та потребують від нього додаткових старань для організації свого життя. Ст. 116 Кодексу законів про працю України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За таких обставин, враховуючи, що нарахування заробітної плати позивачу проводилося відповідно до вимог чинного трудового законодавства, заборгованості по заробітній платі немає, що підтверджено позивачем у судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за період з 03.09.2013 року по 30.09.2013 року у сумі 10 000,00 грн., оскільки вказані позовні вимоги як необґрунтовані та безпідставні не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з того, що відповідачем не порушені права позивача, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, до судових витрат, серед інших, належать і витрати на правову допомогу. Ч. 1-2 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 84, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надана довідка від адвоката, яка не відповідає встановленим законом вимогам (а.с. 9), жодних належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу у сумі 500,00 грн. не надано, тому суд відмовляє у стягненні витрат на правову допомогу. Таким чином, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдомнаремонт» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed