Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

12 лютого 2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (Позивач) звернулося до Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] (Відповідач) про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, згідно якого просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 26\~714, 10 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом 22\~083, 31 грн., проценти за користування кредитом 3\~815, 09 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 730, 23 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст.625 ЦК України) 63, 50 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 21, 97 грн., та судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи у розмірі 2 102, 00 грн. Заяву обґрунтовують наступним: 04.03.2019 між Акціонерним товариством «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 357/0967. Шляхом підписання Договору сторони, а саме АТ «Ощадбанк» - з одної сторони та Позичальник з другої сторони, досягли згоди щодо врегулювання усіх майнових та організаційних аспектів, та уклали даний Договір. П.12.6 «Заключних положень» Договору зазначається: «підписаний Договір Сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами Сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту Договору». Враховуючи вищевикладене, зазначають, що даними діями відповідач погодився з умовами користування Кредитом та підтвердив укладення між ним та Банком Кредитного договору. Відповідно до п. п. 4.2.1, 4.2.2 Кредитного договору «Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим Договором. При виникненні простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку». Згідно п. 2.1 Договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 25 000 гривень, а також сплатити проценти за користування Кредитом не пізніше 01.03.2024 року в розмірі 56 % річних. У зв`язку з цим, Банком перед Позичальником зобов`язання були виконані у повному обсязі, а саме надані грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Однак, на сьогоднішній день, відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання, а тому, станом на 30.01.2020 заборгованість відповідача перед Банком складає 26\~714, 10 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом 22\~083, 31 грн., проценти за користування кредитом 3\~815, 09 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 730, 23 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст.625 ЦК України) 63, 50 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 21, 97 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в своїй позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд ухвалити рішення на користь позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, також не проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить повідомлення суду за вих. №7632 від 30.04.2020 року, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 04.03.2019 між Акціонерним товариством «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 357/0967. При укладенні Договору про споживчий кредит сторони керувались ГЛАВОЮ 52 Цивільного кодексу України : «Поняття та умови договору» а саме: ч. 1 ст. 626, відповідно до якої договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості згідно ч.1 ст. 627. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п.1 ст. 628). Шляхом підписання Договору сторони, а саме АТ «Ощадбанк» - з одної сторони та Позичальник з другої сторони, досягли згоди щодо врегулювання усіх майнових та організаційних аспектів, та уклали даний Договір. П.12.6 «Заключних положень» Договору зазначається: «підписаний Договір Сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами Сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмету та змісту Договору». Враховуючи вищевикладене, зазначають, що даними діями відповідач погодився з умовами користування Кредитом та підтвердив укладення між ним та Банком Кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У свою чергу, відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до п. п. 4.2.1, 4.2.2 Кредитного договору «Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим Договором. При виникненні простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку». Згідно п. 2.1 Договору Банк зобов`язався надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 25 000 гривень, а також сплатити проценти за користування Кредитом не пізніше 01.03.2024 року в розмірі 56 % річних. У зв`язку з цим, Банком перед Позичальником зобов`язання були виконані у повному обсязі, а саме надані грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Однак, на сьогоднішній день, відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання, а тому, станом на 30.01.2020 заборгованість відповідача перед Банком складає 26\~714, 10 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом 22\~083, 31 грн., проценти за користування кредитом 3\~815, 09 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 730, 23 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст.625 ЦК України) 63, 50 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 21, 97 грн. (розрахунок додано) Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 78, 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У свою чергу, відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми процесуального законодавства України, позивачем були надані належні, допустимі, достовірні, а також достатні докази (розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку) неналежного виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання передбачені Главою 51 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Так, відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності Договором/ законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Оскільки відповідач в установлений договором строк не сплатив суму кредиту, проценти за користування кредитом, тобто не виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов договору кредиту, усі ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2102,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved