Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

14 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Очаківського відділу\~поліції ГУНП\~в Миколаївській\~області та\~інспектора СРПП\~№ 2\~Очаківського ВП\~ГУНП в\~Миколаївській області\~Онофрійчука І.М. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 березня 2020 року постановою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області його було визнано невинуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Сам факт складання протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, в якому він не був винним, спричинив йому глибокі моральні страждання, принизив його честь, гідність як порядної людини, порушив налагоджений ритм життя, викликав емоційний дискомфорт, крім того, завдав матеріальних збитків, що полягають у витратах, повязаних із\~викликами до\~суду. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідачів на його користь по 1401 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої незаконними діями відповідачів, а також по 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області та відповідач інспектор СРПП № 2 Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Онофрійчук І.М. у судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що всі рішення та дії в межах справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП було вчинено у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Постановою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 року, винесеної за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача [PERSON] провадження було закрито за недоведеністю події правопорушення та вини останнього у його вчиненні (а.с. 10-11). Вказаною постановою суду було встановлено, зокрема, що протокол про притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності було складено на підставі результату експрес-тесту, проведеного з порушенням інструкції, а лабораторне дослідження біологічного середовища не проводилося, а тому процедура огляду [PERSON] на стан сп`яніння була проведена з грубим порушенням вимог п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, в звязку із чим такий огляд не може вважатися дійсним, а докази є недопустимими. Разом із тим, у зазначеній вище постанові відсутні будь-які посилання на незаконність дій працівників поліції, які були зобов`язані на підставі наданих їм даних скласти протокол про адміністративне правопорушення, адже до їх повноважень не входить обов`язок перевіряти достовірність висновків, наданих лікарем за наслідками медичного огляду особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, аналізуючи надані позивачем докази, суд також звертає увагу на наступне. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Конституційним Судом України у рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади. Крім того, у п. 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» зазначено,\~що при\~вирішенні спору\~про відшкодування\~моральної шкоди,\~заподіяної громадянинові\~незаконними рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю органу\~державної влади,\~його посадовими\~або службовими\~особами,\~судам слід\~виходити з\~того,\~що зазначений\~орган має\~бути відповідачем\~у такій\~справі,\~якщо це\~передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом відповідачем має бути відповідний орган Державного казначейства України. В статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що моральна шкода, завдана незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Отже, відповідно до норм чинного законодавства моральна шкода, завдана особі з вини посадових і службових осіб органу, що здійснює досудове розслідування відшкодовується за рахунок держави і саме держава має бути відповідачем у цій справі. Проаналізувавши викладе вище, суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що суд позбавлений процесуальних повноважень з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача, а так само й притягнути співвідповідача, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити саме за його безпідставністю, а не з підстав незалучення неналежного відповідача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати суд відносить на рахунок позивача, які відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed