Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

13 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що в період час з 10 вересня 2005 року по 13 лютого 2019 року перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Під час шлюбу, а саме: 07 грудня 2009 року за спільні кошти позивач разом з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за [PERSON] . На даний час відповідач постійно повідомляє, що квартира належить тільки їй і позивача збирається виселяти. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири, зменшивши частку відповідача у праві власності на квартиру до 1/2 частини. 05 липня 2019 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження від 05 липня 2019 року разом із позовною заявою та додатками до неї були надіслані відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання. (а.с.27) Станом на 07 листопада 2019 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний.(а.с.7) Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , частка у власності становить 1/1, що підтверджується довідкою з Комунального підприємства «Шосткинське міськрайонне бюро технічної інвентаризації». Документ, що підтверджує право власності - Договір купівлі-продажу від 07 грудня 2009 року. Право власності на вказану квартиру зареєстроване в книгу №92 за № 10903 в КП «Шосткинське МБТІ».( а.с. 8) Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказане встановлено і ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна (в тому числі і квартири), за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Презумпція рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності встановлена і ст. 370 та 372 ЦК України. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується, що спірна квартира була набута під час шлюбу, а отже вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, не зважаючи на те, що право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем, та частки сторін у праві власності на квартиру є рівними, оскільки суду не доведено інше, тобто по 1/2 за кожним. При цьому, розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Стаття 392 ЦК України, передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів, які посвідчують право власності. Оскільки до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем не надійшло, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження його права власності на 1/2 частку спірної квартири та зважаючи на те, що у позивача відсутні документи, що посвідчують його право власності на квартиру, що перешкоджає йому у здійсненні своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним майном, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вищевказаної квартири, що відповідатиме положенням ч. 2 ст. 5 ЦПК України. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанції №3 від 13 червня 2019 року вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. (а.с.1) З врахуванням вищезазначеного з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved