Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

12 червня 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просила усунути перешкоди у користуванні нею квартирою шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстраційного обліку у цій квартирі. В позові зазначила, що вона є власником 1/20 частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.08.2008 р. В квартирі зареєстровані громадяни України [PERSON], [PERSON] (донька), [PERSON] (донька) та [PERSON], який є її знайомим та був зареєстрований в даній квартирі 28.10.2010 р., але фактично в квартирі не проживає більше чотирьох років та не бере участі в її утриманні. Його реєстрація у квартирі створює для неї негативні наслідки у вигляді додаткових витрат по сплаті комунальних послуг та неможливісті оформити субсидію на оплату комунальних послуг. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що відповідач в даній квартирі ніколи не проживав, в 2010 р. він попросив її зареєструвати його у своїй квартирі тимчасово для того щоб оформити пенсію. Згодом він відмовився знятися з реєстрації і взагалі про його місцезнаходження на теперішній час їй нічого не відомо. Реєстрація відповідача в квартирі створює для неї незручності, бо їй доводиться сплачувати за нього комунальних послуг, вона не може оформити субсидію. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що в матеріалах справи міститься копія оголошення у пресі (а.с.42), причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе справу розглянути в заочному порядку на підставі наявних в ній доказів. Представник третьої особи - Бердянського МВ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, в заяві від 12.08.2015 р. просив розглянути справу за його відсутності (а.с.41). Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивачки, проживають вони в [ADDRESS] з 1971 року. [PERSON] проживає в квартирі № 4 зі своїми дочками, а відповідача вони там ніколи не бачили. На ім'я відповідача іноді приходили листи на цю адресу, але він там ніколи не проживав. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідно до договору дарування від 08.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області за реєстровим номером 2971 (а.с.5) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.09.2008 року № 20217505 (а.с.6), [PERSON] є власником 1/20 частки квартири [ADDRESS] Згідно довідки від 19.06.2015 р. Управління Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області та домової книги, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28.10.2010 р. (а.с.9-11,17). Відповідно до довідки вуличного комітету №22 від 12.06.2015 р. про склад сім`ї у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 р., з наступними змінами, Житловий кодекс регулює правовідносини, що виникають з питань користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, та не може регулювати правовідносини, що виникають у зв'язку з користуванням жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, у зв'язку з чим при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Так, згідно ст.ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦІ України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що не проживання відповідача понад чотирьох років у спірній квартирі та його реєстрація в ній створюють перешкоди у здійсненні права користування позивачем своїм майном, тому порушене право підлягає захисту. Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку в квартирі, то суд приходить до наступного. Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянину надається право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Закон визначає, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи,остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як самостійний спосіб захисту порушеного права, за змістом ст. 16 ЦК України, вимога про зняття з реєстрації не підлягає застосуванню, оскільки зняття з реєстрації нерозривно пов'язане з правом на житло і залежить від вирішення питання про житлові права сторін, які регулюються нормами ЖК України та ЦК України. І тільки після вирішення житлових прав зняття з реєстрації підлягає вирішенню в адміністративному порядку і тільки органом, що передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і не відноситься до повноважень суду. З огляду на викладене, вимога позивача щодо зняття з реєстрації відповідача не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial