Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

14.11.2016 року [PERSON], звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що він з відповідачкою з 14.08.2011 року по 27.05.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 27.05.2016 року розірвано. Від шлюбу у них народилися діти: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні та вихованні позивача, а тому він просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей, у розміри 1/3 частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до 27.12.2029 року, щомісячно. Свої вимоги обґрунтовує посилаючись на статті 180-183 СК України. У позові зазначає, що відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча спроможна це робити. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав із підстав, які зазначені у його позовній заяві до відповідачки та просить суд задовольнити позов у повному обсязі при цьому надав суду пояснення про те, що він з відповідачкою після розірвання шлюбу не проживає спільно. Відповідачка будь-якої допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надає. З дітьми не спілкується, їхньою долею не цікавиться. Доказів відносно того, що він звертався до відповідачки, або вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки не має. Відповідачка у судовому засіданні щодо предявленого позову позивача заперечує. При цьому, зазначає про те, що дійсно вони із позивачем мають спільних дітей дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають по місцю проживання позивача. Вона ніде не працює, коштів не має. Їй самій необхідні кошти на своє утримання. Допомогу позивачу надає, однак доказів належного утримання дітей не має. У звязку із чим просить суд відмовити у позові позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON], підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з батьком [PERSON] Сімейні відносини між сторонами припинені, спільно вони не проживають. Домовленості про утримання дітей сторони не досягли. За рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 27.05.2016 року, місцем проживання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], визначено за місцем проживання батька [PERSON], для подальшого виховання. Відповідачка на протязі більше року проживає від сімї і дітей окремо та ухиляється від виконання материнських обовязків по утриманню дітей, не піклується про їх здоровя, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток. Не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, хоча має таку можливість, оскільки є фізичною здоровою особою, не хворіє на хронічні захворювання, і має можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Однак самоусунулася від виховання та утримання дітей поклавши (скинувши) свій обовязок матері утримувати дітей до досягнення ними повноліття лише на їх батька [PERSON] Доказів відносно утримання дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у добровільному порядку відповідачка у судовому засіданні суду не надала. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того відповідно до ст.187 СК України слідує, що один із батьків добровільно має відповідне право на виконання свого обовязку по утриманню дитини, оскільки утримання дитини її батьками є обовязком останніх, який, як правило, виконується ними добровільно. Добровільна сплата аліментів на дитину може здійснюватися різними способами безпосередньо (особисто) платником аліментів шляхом вручення аліментів їх одержувачу, шляхом перерахування аліментів банківським переказом, поштою, тощо. У відповідності до ч.1 ст.191 зазначеного Кодексу слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку суд дійшов висновку, щодо необхідності стягнення з відповідачки [PERSON], коштів (аліментів) у примусовому порядку, для забезпечення інтересів дітей, забезпечення їх матеріального становища, не порушення їхнього права на достатній життєвий рівень, згідно вимог ст.183 СК України, у частці від заробітку (доходу) відповідачки, а саме у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, а затим у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення молодшою дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. На підставі наведеного та

Outcome: approved