Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

13.12.2018 року представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів громадян, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь державного закладу, в якому перебуватиме дитина або опікуна. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] має двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У відношенні [PERSON] є одинокою матір`ю. З 01.02.2018 року діти перебувають на обліку в Службі у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Через недбальство [PERSON] малолітній [PERSON] не пройшов медичний огляд та не приступив до занять в школі, тим самим порушено право дитини на освіту. З 12.09.2018 року малолітнього [PERSON] за заявою [PERSON] було влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки мати покинула сина на співмешканця та його матір. З відповідачем систематично проводилась профілактично - роз`яснювальна робота, в ході якої остання попереджалась про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків., надавала пояснення, зобов`язання, в яких неодноразово надавала згоду на позбавлення батьківських прав у відношенні дітей у випадку їх невиконання. На відповідача неодноразово складалися адміністративні протоколи за ст.ст. 173-2, 184 КУпАП. З вересня 2018 року мати жодного разу не відвідала дитину у комунальному закладі, до служби у справах дітей з питання повернення сина на виховання не зверталась. Оскільки зазначені фактори в своїй сукупності є свідченням умисного невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої дитини, на її захист Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 01.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження В судове засідання представник позивача Іванова О.В. не з`явилась, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Представники третіх осіб - Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Грузицька І.В. та КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Орісік О.С. в судове засідання не з`явилися, кожен окремо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позбавлення [PERSON] батьківських прав не заперечували, позовні вимоги органу опіки підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відзив на позовну заяву не надала. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року зазначено, що «… учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Так, [PERSON] є матір`ю малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про його народження серії [NUMBER] від 30.05.2012 року та серії [NUMBER] (а.с.6, 18). Відомості про батька сина [PERSON] внесено за прізвищем та громадянством матері - [PERSON] , а ім`я та по-батькові дитини батька записано за її вказівкою в порядку ст.135 СК України, що слідує з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 11.12.2018 року (а.с.23, зворот а.с. 23). Дослідженням матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживала зі співмешканцем [PERSON] , який є батьком другої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, на теперішній час [PERSON] змінює своє місце проживання. Як слідує з листа Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №654/5.2 від 12.09.2018 року (а.с.14), сім`я [PERSON] перебуває на обліку як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Умови для проживання дітей незадовільні, мати неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки. Мати [PERSON] не займається вихованням дітей, не виходить на зв`язок, місце її перебування невідоме. За інформацією адміністрації КЗШ №119 малолітній [PERSON] не пройшов медичне обстеження перед навчальним роком, часто відсутній на навчальних заняттях, що викликає занепокоєння. Крім того, із заяв [PERSON] , поданих до Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради (зворот а.с.15,16,зворот а.с. 18, ас. 19) слідує, що останньою не створені належні житлові умови для дітей, зокрема [PERSON] , в квартирі брудно, грибок, запас продуктів обмежений. Просить тимчасово влаштувати сина до центру реабілітації. Зобов`язуються створити належні умови. Спеціалісти служби проводять з нею профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків та зловживання алкогольними напоями. Крім того, згідно заяви від 12.03.2019 року [PERSON] зазначила, що її донька [PERSON] проживає на даний час з батьком [PERSON] , а її син [PERSON] перебуває в центрі реабілітації дітей за письмовою заявою [PERSON] , оскільки вона залишила свого сина на сторонню йому людину, вона не бачила свого сина 7 місяців, не утримувала його, не цікавилась його життям та здоров`ям. Згідно заяви [PERSON] від 12.09.2019 року, яка є матір`ю співмешканця відповідача, вона просить влаштувати дитину до реабілітаційного центру, оскільки відповідач пішла у невідомому напрямку, до дітей не з`являється, не хвилюється за них, не телефонує (а.с. 21). 07.09.2018 року. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов в квартирі за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] проживала сім`єю слідує, що умови є незадовільними для проживання дітей. Наявний неприємний запах (сморід), брудно , пліснява, шпалери обдерті. У дітей відсутня окрема спальня та робоче місце, речі брудні, обмаль іграшок та книжок (акти обстеження від 31.01.2018 року, від 14.08.2018 року а.с.7,8). Згідно з протоколом засідання ради профілактики №2 КЗШ №119 від 31.08.2018 року було постановлено поставити на облік сім`ю учня 1-а класу [PERSON] , як сім`ю, яка опинились у складних життєвих обставинах. Організувати рейд в сім`ю, тримати на контролі з боку адміністрації, класного керівника (а.с. 12). Судовим розглядом також встановлено, що з 12.09.2018 року малолітній [PERSON] влаштований до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради. З часу влаштування дитини до комунального закладу [PERSON] жодного разу сина не навідала, ним не цікавились За фактом неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, свідченням чому є відповідь Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (зворот а.с.12, 15). Встановлені судом обставини, підтверджені обсягом наявних доказів в своїй сукупності суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача [PERSON] життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім її малолітнього сина, фактично умисно самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків, що суд розцінює як свідоме нехтування їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У силу вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 11.12.2018 року №10/36-5104 (а.с.36-37), вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Крім того, відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, не прийняття участі в його вихованні, безвідповідальне ставлення до нього загалом. При цьому така поведінка [PERSON] є винною та свідомою. Подання відповідачем заяви про влаштування дітей до інтернату, та залишення дітей під наглядом сторонніх осіб без попередження про це є безпосередніми свідченнями самоусунення від виконання батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього дітей. Провівши ретельний аналіз життя [PERSON] , у тому числі відсутність офіційного місця роботи, часту зміну місця проживання, характеризуючи дані, її ставлення до сина, пасивне відношення до нього протягом останнього часу, відсутність тенденції до виправлення, та враховуючи заяву [PERSON] про визнання позову, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення її батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України її право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як слідує з положень ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач є фізично здоровою особою в працездатному віці, має можливість та зобов`язана утримувати своїх дітей, не дивлячись на фактичну відмову від них, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення із [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття - на користь опікуна або державного закладу, в якому перебуватимуть діти. При цьому, відповідно до ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з осіб, які будуть стягувачами аліментів, не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти продовжуватимуть стягуватись з вирахуванням тієї рівної частки (1/6 відповідно), що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, звільненого від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в 1409,60 грн. за одночасне пред`явлення немайнової та майнової вимог, які є окремими об`єктами справляння судового збору. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved