Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

13.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля Додж Евенджер, 2008 року випуску, що був укладений 02.10.2013 року його представником [PERSON] і [PERSON] з [PERSON]; повернути йому автомобіль з чужого незаконного володіння. /а.с. 2-3/ 27.09.2014 року [PERSON] подав до суду доповнення до позову /а.с. 121-122/, в якому просив постановити рішення про тлумачення змісту змішаного договору, укладеного між ним, [PERSON] та [PERSON] у формі розписки від [PERSON] від 05.11.2012 року та довіреності на ім'я [PERSON] та [PERSON] від 05.11.2012 року за №2710, а саме: чи вважати дані правовідносини, як змішаний договір позики та застави, чи вважати змішаний договір позики та доручення. Ухвалою суду від 23.02.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ТОВ «Вента-Ком» про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та тлумачення правочину, залишено без розгляду. Ухвалою суду від 14.07.2014 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи - [PERSON] /а.с. 92/, яка 15.07.2014 року подала до суду позовну заяву /а.с. 98-100/, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, пред'явивши його до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Додж Евенджер, 2008 року випуску, укладений 02.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що у спільній сумісній власності з відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль Додж, марки евенджер, 2008 року виробництва, номер шасі [NUMBER], з реєстраційним номером [NUMBER], зареєстрований на чоловіка. З відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.10.2004 року, тобто автомобіль було придбано під час шлюбу і спірна угода теж укладена під час шлюбу . Таким чином, вона є співвласником автомобілю. Як їй стало відомо, відповідач [PERSON] надав [PERSON] та відповідачу [PERSON] довіреність на право розпорядження автомобілем. В момент вчинення вказаного правочину, щодо видачі вищевказаної довіреності, вона не була повідомлена про це і ніякої згоди не надавала, адже взагалі про таке не знала. Вже у 2013році їй стало відомо, що автомобіль був проданий від імені відповідача [PERSON] його представниками відповідачці [PERSON] Про цю угоду вона також нічого не знала і відповідно ніякої згоди не надавала. Таким чином, без її згоди був вчинений правочин щодо розпорядження їхнім спільним майном, чим порушено її право власності. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що проти позову заперечує та просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання адвокатських послуг від 27.02.2014 року /а.с. 40/, в судове засідання не з'явилася, 11.04.2014 року подала до суду заперечення проти позову, в яких вказала, що з позовом не згодна у повному обсязі, оскільки [PERSON] придбала автомобіль у [PERSON] Вартість майна була сплачена представнику власника автомобіля. Вона є добросовісним набувачем, під час укладення угоди [PERSON] здійснила всі дії щоб пересвідчитися щодо відсутності перешкод для укладення договору. Згідно довіреності, засвідченої нотаріусом, [PERSON] мав повне право розпоряджатися автомобілем. Крім того, вважала, що відсутні підстави для визнання правочину, оскільки для визнання його недійсним встановлено вичерпний перелік вимог, а позов [PERSON] не містить жодної підстави з переліку. Також вважала, що відсутні підстави для витребування майна з володіння [PERSON], оскільки вона є добросовісним набувачем, сплатила кошти представнику позивача, і немає права нести матеріальну відповідальність за те, що власник майна спочатку дав дозвіл на продаж автомобіля, а потім передумав. /а.с. 56-57/ Ухвалою суду від 20.11.2014 року було замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача ТОВ «Вента-Ком». /а.с. 142/ Представник відповідача ТОВ «Вента-Ком» Лещенко О.С., який діє на підставі довіреності від 01.12.2014 року /а.с. 165/, в судове засідання не з'явився, 19.12.2014 року подав до суду заперечення проти позовів, в яких вказав, що продаж автомобіля [PERSON] здійснив без порушення чинного законодавства України, а тому юридичних підстав визнання договору купівлі-продажу немає і він не може бути використаний позивачем в якості інструменту досягнення інших спірних питань в частині врегулювання складних взаємних фінансових непорозумінь і фінансових зобов'язань між [PERSON] та фізичними особами, які вказані в позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову не надала. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Суд зазначає, що згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05.11.2012 року [PERSON] було видано на ім'я [PERSON] та [PERSON] довіреність на право експлуатації та розпорядження належного йому на праві власності автомобіль марки Dodge, модель AVENGER STX, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. /а.с. 5/ Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. 02.10.2013 року між ТОВ «ВЕНТА-КОМ» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №А-372/027050 та на надання послуг в підготовці документів на купівлю транспортного засобу (машини) (передачу права власності на майно) з видачею довідки-рахунки. /а.с. 60/ Предметом даного договору був автомобіль Dodge, модель AVENGER STX, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Як убачається з вищевказаного договору, вартість за яку куплено автомобіль дорівнює - 71760 грн., які сплачуються власнику майна (або його представнику) [PERSON] безпосередньо покупцем самостійно за попередньою домовленістю з ним до підписання цього Договору. Суд вважає, що договір в частині купівлі-продажу автомобіля фактично було укладено між [PERSON] та [PERSON], оскільки в інтересах [PERSON] діяв на підставі довіреності [PERSON] [PERSON] з 16 жовтня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] /а.с. 101/ Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. Частиною 2 та 3 цієї статті передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63 та ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Частиною 1 ст. 67 СК України передбачено, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Як убачається з матеріалів справи, сторонами не заперечується той факт, що позивачка [PERSON] своєї письмової згоди на продаж автомобіля не давала. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки відчуження спірного автомобіля відбулося без письмової згоди [PERSON], що є порушенням вимог ч.3 ст.65 СК України, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним даного автомобіля є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved