Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

13 серпня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № ZRRWGA00000055 від 18 липня 2008 року. В судовому засідання представник позивача, позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Пояснив, що 18 липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRRWGA00000055. Згідно умов договору банк зобов`язувався надати [PERSON] грошовий кредит у розмірі 243936 грн. терміном до 18 липня 2013 року на споживчі цілі, а відповідач - повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ZRRWGA00000055 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором № ZRRWGA00000055. в тому ж розмірі, що і боржник та у випадку невиконання ним своїх зобов`язань, [PERSON] та [PERSON] відповідають перед банком солідарно. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконував, а саме здійснював погашення заборгованості за кредитом з порушення встановлених договором строків, внаслідок чого станом на 15 липня 2019 року заборгованість позичальника перед банком становить 394596,93 грн. Вважає безпідставним твердження [PERSON] про те , що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до п.6.1 кредитного договору № ZRRWGA00000055, договір діє до повного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судове засідання з`явився, направив до суду заяву в який заперечив щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, просив відмовити банку у задоволенні вимог у зв`язку з їх безпідставністю та застосувати строк позовної давності при прийнятті судом рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року укладено кредитний договір № ZRRWGA00000055, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався надати [PERSON] грошовий кредит на споживчі цілі ( купівлю житла), на строк з 18 липня 2008 року по 18 липня 2013 року включно у розмірі 243936 грн. ( п.8.1 Договору). [PERSON] зобов`язується використати кредит на цілі зазначені в п.8.1 Договору, спалити відсотки за користування кредитом відповідно до п.8.1., 2.3.1,2.3.2.,2.3.3.,3.1,3.2 Договору. Відповідно до п.8.1. Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 6838,29 грн. згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. ( а.11.13). Додатками до кредитного договору визначено Загальну вартість кредиту (а.с.14) та Графік погашення кредиту (а.с.14-15). В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за Договором №ZRRWGA00000055, 18 липня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за договором в тому ж розмірі, що і боржник та у випадку невиконання своїх зобов`язань [PERSON] по кредитному договору, відповідає разом з позичальником перед банком солідарно. ( п.п.2,4 Договору). Відповідно до п.12 Договору, порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.16). Свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 15 липня 2019 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 2091719,44 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 223789,62 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 143229,59 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 27577,72 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 1697122,51 грн. Разом з тим банк просить стягнути з відповідачів лише заборгованість в розмірі 394596,93 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту - 223789,62 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 143229,59 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом -27577,72 грн. (а.с.6-7). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про повне погашення заборгованості за кредитним договором. За результатами розгляду даної справи суд частково задовольнив позов банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на квартиру [ADDRESS] , що була предметом іпотеки за договором іпотеки квартири. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції було змінено та доповнено, однак в частині звернення стягнення на квартиру за договором іпотеки залишено без змін. Також при розгляді вищезазначеної справи було з`ясовано, що банк у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язання за кредитним договором № ZRRWGA00000055, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за договором, надіславши йому 14 грудня 2011 року під вихідним номером 30.1.0.0/2-435 вимогу про дострокове повернення кредиту і пов`язаних з ним платежів, надавши при цьому 30-денний термін для виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань. Даний лист був отриманий [PERSON] 13 січня 2012 року та залишений без виконання останнім. ( а.с.62-67). Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то строк пред`явлення банком вимог до боржника підлягає обрахуванню від цієї дати. Відповідна правова позиція щодо обрахування строків звернення до суду, висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, справа № 523/10225/15-ц. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що строк позовної давності щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за Кредитним договором сплив 29 травня 2018 року, оскільки право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за Кредитним договором виникло у позивача 14 лютого 2012 року, однак було перервано здійсненням платежів позичальником, останній платіж був здійснений 28 травня 2015 року, що підтверджується поясненням представника позивача та випискою з рахунку позичальника [PERSON] . Із цим позовом банк звернувся до суду 07 серпня 2019 року, тобто з пропущенням строку загальної позовної давності за вимогами до позичальника. Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З пункту 12 договору поруки від 18 липня 2008 року вбачається, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Враховуючи те, що банк листом від 14 грудня 2011 року направив [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту та використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за договором, то за таких обставин у Банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 14 лютого 2012 року протягом наступних п`яти років та припинилося таке право 15 серпня 2017 року. Сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора на вимогу виконання грошових зобов`язань. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Outcome: dismissed