Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

13 березня 2019 року до суду звернувся представник Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у своїй позовній заяві зазначив, що 31 серпня 2016 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено договір № 1108 про надання освітніх послуг. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснювати навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем- спеціаліст, за спеціальністю - Менеджмент (менеджмент організацій і адміністрування), починаючи з 1 курсу 1 семестру, на заочній формі навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року. Згідно п. 3.1 Договору відповідачка зобов`язалась своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені Договором. Відповідно до п.5.1 Договору, загальна вартість освітньої послуги на час укладення договору становить 8278,00 грн., передбачено внесення плати за послуги щомісячно, до 10 числа до початку звітного періоду. Відповідно до наказу ДВНЗ «Криворізький національний університет» № 514 су від 31 березня 2017 року [PERSON] було відраховано зі складу студентів університету за невиконання вимог навчального плану. Таким чином, утворилась заборгованість за фактично отримані освітні послуги в розмірі 826, 80 грн., оскільки [PERSON] не сплатила ці кошти за період з 01 лютого 2017 року по 15 лютого 2019 рік. В позовній заяві йдеться про те, що на адресу Відповідачки було надіслано письмову претензію № 226 від 13 червня 2017 року , однак заборгованість погашена не була, спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку виявилось не можливим. На підставі зазначеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості за надання освітніх послуг з урахуванням інфляційних витрат , 3 % річних , також просив стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 19 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження на 08 квітня 2019 року. Через неявку сторін розгляд справи відкладено на 08 травня 2019 року. Представник позивача ДВНЗ «Криворізький національний університет» Балахтар К.Г. до суду не з`явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки до суду відповідача не заперечувала. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, однак до суду не з`явилась, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надала. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, та матеріалами справи доведено , що 31 серпня 2016 року між сторонами у справі було укладено договір № 1108 про надання освітніх послуг. Відповідно до умов зазначеного договору, позивачка [PERSON] (за договором іменована як «Замовник» та « Одержувач » в одній особі) прийняла на себе зобов`язання за рахунок власних коштів здійснювати навчання на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст, за напрямом - Менеджмент (менеджмент організацій і адміністрування), починаючи з 1 курсу 1 семестру, на заочній формі навчання . Пунктом 1.2 Договору сторонами узгоджено строк надання освітньої послуги - з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року, [PERSON] у свою чергу прийняла на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та в порядку , що встановлені договором. Отже, розділом 5 Договору сторонами узгоджено , що загальна вартість освітньої послуги на час його укладення становить 8278,00 грн., оплата має здійснюватись Замовником щомісячно, до 10 днів до початку звітного періоду. Відповідно до наказу ДВНЗ «Криворізький національний університет» № 514 су від 31 березня 2017 року [PERSON] було відраховано зі складу студентів університету за невиконання вимог навчального плану (за невиконання вимог .4 Договору). Відповідачкою [PERSON] не було сплачено за надані (отримані нею) освітні послуги в розмірі 826, 80 грн, за період з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 рік , що підтверджено наявним у матеріалах справи розрахунком. Станом на 15 лютого 2019 року [PERSON] не сплатила заборгованість , що стало підставою для звернення представника позивача до суду. В матеріалах справи міститься копія Претензії № 226 від 13 червня 2017 року , яка була надіслана на адресу мешкання (реєстрації) [PERSON] у якій повідомлено про суму заборгованості та запропоновано сплатити її у добровільному порядку у встановлений строк. Факт надсилання претензії підтверджується письмовим реєстром поштового відправлення, однак на сосен звернення до суду зазначена сума заборгованості відповідачкою не погашена. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виходячи з положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 615 ЦК України передбачено у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання свого грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до розрахунків, що міститься в матеріалах справи заборгованості [PERSON] перед ДВНЗ «Криворізький національний університет» за договором про надання освітніх послуг № 1108 від 31 серпня 2016 року становить : 826,80 грн. - сума основного боргу за період з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року , 203,89 - інфляційні витрати та 50 грн. 63 коп. - три відсотки річних. Загальна сума боргу, що підлягає стягненню з урахуванням штрафних санкцій дорівнює 1081 грн. 32 коп. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги ДВНЗ «Криворізький національний університет» ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому позов слід задовольнити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved