Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

14 липня 2017 року позивач звернулась до суду із вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилався на те, що вона на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14\~вересня 2016 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул.\~Весела, 9. В належному їй будинку проживає без реєстрації її батько [PERSON], [INFO], у якого у власності є інший будинок за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул.\~Литвиненко, 27, в якому він зареєстрований однак не проживає. Її батько зловживає спиртними напоями, створює умови, неможливі для сумісного проживання дебоширить, ображає її брудною лайкою в присутності дитини, не дає можливості володіти та користуватись належним їй будинком, у вязку з чим вона була вимушена покинути будинок, а її звернення до правоохоронних органів жодних позитивних для неї наслідків не принесли. Відповідач не дбає про будинок, який руйнується і перебуває у занедбаному стані. У звязку з чим просить виселити [PERSON] з будинку № 9 на вул.\~Весела в с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області без. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала з порядком (а.с. 21, 34). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст.\~224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року, наданого суду в копії, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область,\~Новомосковський район, с.\~Миколаївка, вул. Весела, 9 (а.с. 9-12), що також підтверджується копією [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 87561300 від 19 травня 2017 року (а.с. 17). У зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON], [INFO] та її донька [PERSON], [INFO] (а.с. 20). Відповідач [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у вказаному будинку проживають без реєстрації (а.с. 21). Крім того, згідно акта від 26 червня 2017 року, складеного депутатом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO] проживає без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Миколаївка, вул. Весела, 9 (а.с. 22). Як зазначено позивачем у її позовній заяві, відповідач на її вимоги покинути належне їй житлове приміщення відмовив та провокував сварки. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 31). Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до частини першої\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідно до ч. 3\~ст. 116 ЖК України\~осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, оскільки відповідач набув права користування спірним житловим приміщенням з дозволу власника як особа, що є батьком власника приміщення, договору найму між позивачем та відповідачем не укладено, відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні належним їй майном, вимогу в добровільному порядку звільнити займане приміщення не виконує, згоди позивача на проживання у будинку не отримав. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач без належних правових підстав самоправно зайняв жиле приміщення позивача, чим порушує її право власника, доказів протилежного суду не надав, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач виселенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved