Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

14 червня 2016 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28 квітня 2012 р. померла [PERSON], якій належав житловий будинок № 14-а, розташований по вул. 8-го Березня в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області. Вказав, що проживав з [PERSON] на час її смерті і не відмовився від прийняття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв її. Інших спадкоємців немає. Зазначив, що у звязку з його мобілізацією до Збройних Сил України попросив відповідача [PERSON] приглянути за будинком. Повернувшись після демобілізації 02 червня 2016 р. дізнався, що [PERSON] без його дозволу проживає у будинку з чоловіком та двома малолітніми дітьми і відмовляється добровільно виселитися. При цьому внаслідок безгосподаського ставлення та аморального способу життя, привела його майно у стан. Відповідно до якого порушуються санітарні норми внаслідок чого він не може там проживати. З посиланням на ці обставини і статті 317, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України просив виселити відповідачів з їх дітьми з його житлового будинку. У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнала і просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що вона вселилася в спірний будинок з сімєю зі згоди та на прохання позивача. Крім того, також успадкувала спірний будинок від померлої матері, а тому має право на проживання в ньому зі своєю сімєю. Відповідач [PERSON] також заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити мотивуючи тим, що дружина не бажає переїжджати в інше село, оскільки там не має роботи, а без неї він не виселиться. Представник служби у справах дітей висловилася проти задоволення позовних вимог, оскільки таке не відповідає інтересам дітей. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи та покази свідків, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до статей 41, 47 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР. Власник має право користуватися будинком для особистого проживання і проживання членів своєї сімї, інших осіб та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК). В силу ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи і судом встановлено наступне. Власником житлового будинку № 14-а, що розташований по вул. 8-го Березня в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області є [PERSON], яка була зареєстрована та проживала в цьому будинку зі своїм чоловіком [PERSON], тобто позивачем. Відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], тобто позивача, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вони мають двох малолітніх дітей, а саме: доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] зареєстрована з дітьми по вул. Набережна, 38, в с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, а [PERSON] по вул. Жовтнева, 18, в с. Бузьке Новоодеського району Миколаївської області, власного житла, зареєстрованого в установленому законом порядку відповідачі не мають. 28 квітня 2012 року власник спірного житлового будинку [PERSON] померла. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені діти після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч. 4 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень частин 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємцями майна померлої, а саме спірного житлового будинку є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], які в установленому законом порядку звернулись із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини. [PERSON] у звязку з відмовою від своєї частки на її користь матері померлої [PERSON] успадковує 2/3 частки житлового будинку, а [PERSON] 1/3 частки. До цього часу спадкоємці свідоцтво про право на спадщину не отримали. Таким чином, незважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] не отримали свідоцтва про право на спадкове майно вони є його власниками та мають рівні права щодо володіння і користування спірним житловим будинком. Судом зясовано, що відповідач [PERSON] до заміжжя проживала у спірному будинку разом з батьками, а після смерті матері виселилася з нього у звязку з неприязними стосунками, що склалися з батьком ([PERSON]Ф.). Весною 2015 р. [PERSON] за згодою позивача і на його прохання переїхала зі своєю сімєю проживати до спірного будинку у звязку з тим, що позивача було призвано за мобілізацією до Збройних Сил України, де й проживає до цього часу. Наведене свідчить про те, що відповідачі подружжя [PERSON] вселилися до спірного будинку в установленому законом порядку і проживають в ньому на законних підставах. Правила статті 16 ЖК Української РСР про виселення не поширюються на учасників спільної власності спірного житлового приміщення та їх сімей. У таких випадках захист права учасника спільної часткової власності на будинок може здійснюватися іншими способами, передбаченими ст. 16 ЦК України.

Outcome: dismissed