Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Укргазбанк», третя особа без самостійних вимог: Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, про визнання права власності на майно за набувальною давністю та звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що у грудні 2007 року позивач сплатив завдаток відповідачу [PERSON] в сумі 3200 дол. США в рахунок майбутнього продажу йому автомобіля марки Opel Kadett 1.6 І, реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, 1988 року випуску, легковий універсал, шасі № WOL000036J2775966, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. При цьому між сторонами договір купівлі-продажу даного автомобіля не укладався. Залишок коштів за купівлю вказаного автомобіля в сумі 1000 дол. США позивач повинен був передати відповідачу після зняття ним автомобіля з обліку в органах МРЕВ, що останній повинен був зробити протягом трьох місяців з дня отримання ним завдатку. Однак відповідач відмовився це зробити по причині скрутного матеріального становища. Як гарантію виконання своїх зобовязань відповідач передав позивачу автомобіль та технічний паспорт на нього, а також оформив нотаріально посвідчену довіреність на право керувати вищевказаним автомобілем на позивача та його батька. 28.04.2015 року під час руху на згаданому автомобілі позивач був зупинений працівниками ВДАІ Тиврівського РВ УМВС, а вказаний автомобіль затриманий по причині його знаходження в розшуку, який оголошений постановою державного виконавця. Як стало відомо позивачу, на автомобіль накладено арешт постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького МУЮ від 30.09.2014 року за невиконання відповідачем [PERSON] боргових зобов'язань перед ПАТ «Укргазбанк». Позивач вказує на те, що між ним та відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля був укладений ще 08.12.2007 року, тому він є добросовісним володільцем даного автомобіля, володіє ним відкрито та безперервно вже понад сім років, у звязку з чим вважає, що набув право власності на вказаний автомобіль за набувальною давністю. Посилаючись на наведені обставини, просить суд визнати за ним право власності на спірний автомобіль та звільнити його з-під арешту. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, що наведено у позовній заяві, позов просив задоволити. Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON], в судовому засіданні 01.07.2015 року, в задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності. Вказує на те, що [PERSON] заволодів автомобілем на підставі довіреності, посвідченої 08.12.2007 року [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 4079. Довіреність видана для виконання договору доручення, попередньо укладеного в усній формі, що вказано в тексті самої довіреності. Довіреність дійсна до 08.12.2012 року. Таким чином [PERSON] з 2012 року має право протягом трьох років предявити вимогу про витребування свого автомобіля, тобто строк позовної давності закінчується 08.12.2015 року, а право власності за набувальною давністю на автомобіль може виникнути через пять років, тобто у 2020 році. Враховуючи викладене в задоволенні позову просила відмовити. Відовідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] в судових дебатах в задоволенні позову просив відмовити з тих же підстав що і представник ПАТ АБ «Укргазбанк» в судовому засіданні 01.07.2015 року. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13.10.2001 року автомобіль марки Opel Kadett 1.6 І, реєстраційний номер [NUMBER], червоного кольору, 1988 року випуску, легковий універсал, шасі № WOL000036J2775966, належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. 10). 08.12.2007 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в якості авансу грошові кошти в розмірі 3200 дол. США в рахунок майбутнього продажу йому вищевказаного автомобіля, що підтверджується копією відповідної розпискою (а.с. 9). В даній розписці зазначено, що відповідач зобовязується протягом трьох місяців від дня видачі розписки зняти автомобіль з обліку в органах МРЕВ з наступним укладенням договору купівлі-продажу автомобіля. Крім того, в якості гарантій укладання в майбутньому вказаного договору відповідач зобовязався передати позивачу зазначений автомобіль в користування разом з технічним паспортом до нього, а також надати нотаріально посвідчену довіреність на управління автомобілем. Того ж дня між [PERSON] та [PERSON] укладено в усній формі договір доручення, на підставі якого [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] користуватись та розпоряджатись вищевказаним спірним автомобілем, що підтверджується довіреністю від 08.12.2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4079 (а.с. 11). Вказана довіреність видана строком на 5 років та дійсна до 08.12.2012 року. Як встановлено судом, 12.02.2014 року державним виконавцем Староміського ВДВС ВМУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5435-2010 від 06.12.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазбанк» боргу в сумі 17726,47 дол. США (а.с. 12, 15). 30.09.2014 року державним виконавцем в ході вказаного виконавчого провадження винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON] та заборонено його відчуження (а.с. 13). На підставі зазначеної постанови 28.04.2015 року в смт Тиврів Вінницької області вищевказаний спірний автомобіль під керуванням [PERSON] був затриманий працівниками ДАІ та доставлений на тимчасове зберігання до Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області, що підтверджується відповідним актом (а.с. 20). 17.05.2015 року державним виконавцем Староміського ВДВС ВМУЮ описано та накладено арешт на зазначений автомобіль та передано його на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с. 22-25). Частиною 1 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, встановлено єдиний на території України порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, який передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Зазначеними Правилами передбачено обовязок власника транспортного засобу перед його відчуженням зняти такий транспортний засіб з обліку в підрозділі ДАІ. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] зазначений вище спірний автомобіль з обліку в підрозділі ДАІ не знімав і відповідно договір купівлі-продажу даного автомобіля між сторонами укладено не було. Часткова сплата позивачем відповідачу коштів за спірний автомобіль свідчить лише про здійснення ним попередньої оплати вартості предмета договору купівлі-продажу, який мав бути укладений в майбутньому (аванс). Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі виданої відповідачем довіреності від 08.12.2007 року не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем не створює для позивача будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідносин представництва відповідно до Глави 17 Розділу ІV ЦК України. Згідно зі ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до абз. 28 п. 6 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобовязань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Оскільки позивач [PERSON] володів спірним автомобілем саме на підставі договірних зобовязань з його власником (за договором доручення), то в даному випадку норми статті 344 ЦК про набувальну давність застосуванню не підлягають. Разом з тим, у п. 10 Постанови пленуму № 5 від 07.02.2014 року ВССУ розяснив, що якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Зі змісту виданої [PERSON] на імя [PERSON] довіреності від 08.12.2007 року вбачається, що вона видана строком на 5 років та дійсна до 08.12.2012 року. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що після закінчення строку дії довіреності відповідач пред'являв вимоги про повернення йому спірного автомобіля, однак на час розгляду даної справи в суді не закінчився встановлений законом трирічний строк позовної давності для їх предявлення та відповідно ще не розпочався пятирічний строк володіння відповідним рухомим майном (спірним автомобілем), що не дає підстави для набуття права власності позивача на вказаний автомобіль за набувальною давністю за ч. 3 ст. 344 ЦК. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю на спірний автомобіль слід відмовити, а також відмовити у задоволенні позовних вимог про звільнення його з-під арешту, оскільки ця частина позовних вимог є похідною від вимог про визнання права власності на автомобіль, які за висновком суду задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed