Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

13.11.2017 [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування вимог посилається на те, що з 10.09.1965 року працювала прибиральницею та комірником на шахті «Орджонікідзе», 19.11.2001 р. була звільнена у звязку із скороченням штату. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.07.2003 року, була поновлена на роботі і пропрацювала до 11.10.2006 року, звільнена в звязку із виходом на пенсію. Лише у жовтні 2017 року Позивачу стало відомо, що при її звільненні з роботи підприємство зобовязано було виплатити їй одноразову допомогу, оскільки вона пропрацювала на шахті «Орджонікідзе» більше 20 років і відповідно до пункту 6.1 Галузевої угоди на 2005-2006 рр., Відповідач зобовязаний був виплатити одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Перед звільненням середньомісячна заробітна плата Позивача складала 475, 06 грн., отже одноразова допомога повинна була бути виплачена в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат - в розмірі 1 425, 18 грн. В звязку з тим, що Відповідач не виплатив їй одноразову допомогу, у відповідності до ст. 117 КЗпП України виплата середнього заробітку повинна бути здійснена працівникові за час затримки по день фактичного розрахунку. За період не проведення повного розрахунку з 12.10.2006р. по 12.03.2008р. (499 днів), сума середнього заробітку становить 11 057, 84 грн. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його та позивача відсутності, вимоги [PERSON] підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Корчака М.В. фактично на заперечувала проти задоволення позову, просила під час винесення рішення у справі, зазначити про обовязок при виконанні судового рішення утримати з нарахованої суми позивачу суми ПДФО та інші обовязкові платежі, відповідно до позиції ВСУ від 18.07.2018 року, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до паспортних даних позивач [PERSON] народилась 24 лютого 1939 року. Із трудової книжки [PERSON] встановлено, що позивач 10.09.1965 року була прийнята працювати прибиральницею на шахту «Орджонікідзе», потім працювала комірником, 19.11.2001 року була звільнена з підприємства, в звязку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Пізніше, рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.07.2003 року, [PERSON] була поновлена на роботі, про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці. Більш того, згідно із записом у трудовій книзі № 12 вказано, що запис № 11 про звільнення Позивача є недійсним. 11.10.2006 року [PERSON] була звільнена з підприємства, в звязку із виходом на пенсію. Відповідно до довідки від 26.10.2015 року виданої Відповідачем, заробітна плата Позивача на момент звільнення з підприємства становила: серпень 2006 року 477, 27 грн., при цьому відпрацьовано 167 годин; вересень 2006 року - 451, 75 грн., відпрацьовано 168 годин; за вказані 2 місяці середньочасова заробітна плата Позивача становила 2, 77 грн., а середньомісячна заробітна за вказаний період становила 475, 06 грн. Із Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 рр. встановлено (п.1.12 Угоди): Угода набирає чинності з 1 січня 2005 року і діє до укладення нової угоди або перегляду цієї Угоди. П.1.4 Угоди передбачено, що Угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині, обумовлені окремими пунктами - на пенсіонерів, які оформляли пенсії на цих підприємствах, інвалідів праці та сімї працівника, загиблих на виробництві. П.6.1 Угоди передбачено виплачувати працівникам при виході на пенсію за рахунок коштів підприємства одноразову допомогу у порядку, передбачених колективним договором та в розмірі залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7.5 роки до 15 років середньомісячну заробітну плату, від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати, від 20 і більше років - трьохмісячної середньої заробітної плати. Угода підписана Міністром промислової політики України, Головою Центрального комітету профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України, Головою правління державної акціонерної компанії «Укррудпром» В.О. Колосовим та іншими. Відповідно до Наказу міністерства промислової політики України та Фонду державного майна України №65/322 від 22.02.1999р. «Про створення Державної акціонерної компанії «Укррудпром» була створена державна акціонерна компанія «Укррудпром», в формі відкритого акціонерного товариства, до складу якої передане майно державних підприємств і організацій. Пакет акцій ВАТ «Центрального гірничо-збагачувального комбінату», у розмірі 50% плюс одна акція залишилася в державній власності. Відповідно до договору оренди державного майна від 30 грудня 1998 року та договору за № 1167-16-01/2001 від 09.11.2001 року - ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» передав у власність майновий комплекс шахту ім. Орджонікідзе ВАТ «Центральному гірничо-збагачувальному комбінату». З вищезазначеного вбачається, що вимоги до власників підприємства передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу та Колективним договором підприємства, в частині Соціальних гарантій (соціального захист) які були чинні на час звільнення Позивача із підприємства - різняться. Так, Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу. Колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Галузевої угодою, в даному випадку суд вважає, що слід керуватися Галузевою угодою. Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств на які вони поширюються та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників - є недійсними, заборонено включати їх до договорів і угод. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі, в даному випадку слід керуватися Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України, а не Колективним договором. Стосовно періоду роботи Позивача на шахті «Орджонікідзе», коли дана шахта входила до складу іншого підприємства, слід звернути увагу на наступне. Так, ч. 2 статті 36 КЗпП України встановлено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. Частиною 3 статті 36 КЗпП України, передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) - дія трудового договору працівника продовжується. Статтею 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року N 2269-XII, передбачено, що орендар стає правонаступником прав та обовязків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу, більш того, правонаступником прав та обовязків підприємства, повязаних з діяльністю цього структурного підрозділу. У разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обовязки за договором оренди. Суд вважає, що при звільненні з підприємства Відповідач зобов'язаний був виплатити Позивачу одноразову допомогу при звільненні, у розмірі середньомісячної заробітної плати, оскільки [PERSON] пропрацювала на шахті «Орджонікідзе» більше 25 років. Постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( Із змінами та допосвненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пункту 2 Порядку… передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Виплата повинна була бути проведена в день звільнення - 11.10.2006 року, заробітну плату слід брати за два останні місяці перед звільненням. Відповідно до довідки від 26.10.2015 року виданої Відповідачем, заробітна плата Позивача на момент звільнення з підприємства становила: серпень 2006 року 477, 27 грн., при цьому відпрацьовано 167 годин; вересень 2006 року - 451, 75 грн., відпрацьовано 168 годин; за вказані 2 місяці середньочасова заробітна плата Позивача становила 2, 77 грн., а середньомісячна заробітна за вказаний період становила 475, 06 грн. При середньомісячній заробітній платі 475, 06 грн. та у відповідності до п. 6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006рр. Відповідач зобовязаний був виплатити Позивачу одноразову допомогу при звільненні з підприємства на пенсію, в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що становить 1425, 18 грн. (475, 06 грн. х 3 =1425, 18 грн.) Підлягають задоволенню позовні вимоги Позивача, в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Статтею 47 КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу, в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при винесенні рішень. Суд, відповідно до статті 117 КЗпП України стягує на користь позивача середній заробіток за період затримки виходячи із розрахунку: з 12.10.2006 року по 12.03.2008 року (за який просить позивач), у розмірі 11 057, 84 грн. Сума даного стягнення обгрунтована та підтверджена належним розрахунком, так заробітна плата Позивача перед звільненням з підприємства становила: серпень 2006 року 477, 27 грн., при цьому відпрацьовано 167 годин; вересень 2006 року - 451, 75 грн., відпрацьовано 168 годин; за вказані 2 місяці середньочасова заробітна плата Позивача становила 2, 77 грн., при 8 часовому робочому дні середньоденна заробітна плата становить 22, 16 грн., тобто за 499 дня (період недоплати за який просить позивач стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) з 12.10.2006 року по 12.03.2008 року сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 11 057 грн. 84 коп. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки вихідна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду. Суми, які суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача як середній заробіток та вихідну допомогу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів, але такі податки та збори із зазначених сум, присуджених за рішенням суду, підлягають нарахуванню відповідачем при виконанні цього судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми вихідної допомоги і середнього заробітку при виплаті позивачу, внаслідок чого виплачена позивачу на підставі судового рішення сума середнього заробітку та вихідної допомоги зменшується на суму податків та зборів. Крім того, суд звертає увагу, що відрахування із вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не погіршує становище Позивача, оскільки працівник отримав цю вихідну допомогу і середній заробіток з відрахуванням податків та зборів, про що також наголошує Державна фіскальна служба України в своєму розясненні стосовно оподаткування вихідної допомоги. Позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з Відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки Позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved