Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

14 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати відповідачів такими, що втратили правокористування житловим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.10.2015 року. Позивач зазначає, що 16.07.2018 року він уклав усний договір з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про те, що він, як власник квартири надасть відповідачам тимчасову реєстрацію у своїй квартирі на 6 місяців щоб відповідачі мали можливість оформити та отримати в органах Міграціїної служби посвідку на тимчасове проживання в Україні. Після спливу шести місяців від дня її реєстрації в квартирі вони зобов`язувалися добровільно знятися з реєстрації. Фізично відповідачі в цій квартирі жодного разу не знаходилися, комунальними послугами не користувалися, особистих речей відповідачів в квартирі ніколи не було, жодну поштову кореспонденцію за цією адресою відповідачі ніколи не виписували та не отримували. Оскільки фізично за цією адресою їх ніколи не було, ключів від квартири в них також не було. Оскільки весь цей час в цій квартирі мешкаю я з сином та дружиною.\~Разом з тим, після спливу строку на який відповідачі були зареєстровані, позивач намагався врегулювати спір у досудовому порядку, а саме 6уло здійснено по кілька дзвінків відповідачам та направлено електронного листа, мессенджер «Viber». Дзвінки та смс повідомлення залишилися без відповідей з боку відповідачів. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.01.2020 року Департаменту реєстрації Харківської міської ради станом на 29.01.2020 року. Добровільно відповідачі повинні були знятися з реєстрації до 10.03.2019 року. Але Відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання та з реєстрації не знялися в добровільному порядку. Ніякого майна, що належить відповідачам в квартирі немає. Посилається на cт.71 ЖК України, відповідно до якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Реєстрація місця проживання відповідачів в належній позивачу на праві приватної власності квартирі сторонніх осіб перешкоджає йому користуватися і вільно розпоряджатися належним йому майном, в тому числі завдає суттєвих збитків при оплаті комунальних послуг та послуг на утримання житла (квартирної плати), що призводить до порушення його прав приватної власності, тому позивач звернувся до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився про слухання справи були повідомлені належним чином. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.10.2015 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.01.2020 року Департаменту реєстрації Харківської міської ради станом на 29.01.2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.\~247\~ЦПК\~України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, суд, враховуючи визнання позову відповідачами, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст. 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Частиною 4 статті 206\~ЦПК\~України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~\~В пункті 11 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України №14\~від\~18\~грудня\~2009\~року\~«Про\~судове рішення\~у\~цивільній\~справі» роз`яснено, що за змістом частини четвертої статті 174\~ЦПК (нині частина 4 статті 206 ЦПК) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Виходячи із зазначених приписів Закону та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд, приймаючи до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймає визнання позову відповідачем і ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 405 ч.2 ЦК України визначено, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З аналізу встановлених обставин, відповідно до вказаних норм закону відповідачі не проживають та не користуються означеним житловим приміщенням понад один рік, а тому відповідно до вимог статті 405 ч.2 ЦК України втратили право на користування цим житлом. Таким чином, позов в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позову про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку. Закон України\~«Про\~свободу\~пересування та\~вільний\~вибір\~місця проживання\~в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п. 26 вищевказаних правил. З врахуванням вищенаведеного, вимога позову про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою яка належить позивачу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. В частині вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстрації у зазначеній квартирі, у порядку встановленому зазначеними Правилами та Законом.

Outcome: partial