Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

13 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] за участю третьої особи: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею 47/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Власником інших 57/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] Позивач зазначає, що з 21.04.1997 року за вищевказаною адресою зареєстрований її племінник [PERSON], однак фактично за вказаною адресою ніколи не проживав та не проживає. Зважаючи на те, що [PERSON] не проживає у вказаному будинку та ніколи не проживав, позивач вважає відповідача таким що втратив право користування вказаним приміщенням, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Представник позивача, [PERSON], що діє на підставі довіреності до судового засідання не з'явився, надавши до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності та задовольнити позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про день та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення в газеті Урядовий кур'єр, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власницею 47/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с 7). Власником інших 57/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11) З 21.04.1997 року за вищевказаною адресою зареєстрований племінник позивачки [PERSON], що підтверджується випискою з домомовї книги (а.с. 8-9), однак фактично за вказаною адресою ніколи не проживав та не проживає, що підтверджується актом комітету мікрорайон Центр-1, який був складений у присутності двох свідків та з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 1980 року по теперішній час. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не мешкає без поважних причин в будинку, що належить на праві власності позивачці з 1980 року, договірні відносини між позивачкою та відповідачем щодо винаймання спірного житла - відсутні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги з огляду на їх обгрунтованість. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved