Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

13 квітня 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 листопада 2015 р. вона з відповідачем зареєстрували шлюб в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1638. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2016 року у зв'язку із тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння. Просилашлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. Від позивача та відповідача надійшла заява, в якій вони просять розглянути справу за їх відсутності. Проти постановлення рішення за їх відсутності не заперечують, надати строк для примирення не просять. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1638, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7 листопада 2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 9 березня 2016 року, актовий запис № 270 від 09.03.2016. Шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2016 року з причин відсутності взаєморозуміння. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть, обидва наполягають на розірванні шлюбу. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просить суд відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, та права малолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved