overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-11 00:00:00

13 липня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 13 листопада 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Через різність характерів спільне життя з відповідачем не склалося. З лютого 2015 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали проживати разом. За таких обставин вважала, що їх шлюб існує лише формально, відновлення стосунків та збереження сім'ї не можливі. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Категорично заперечувала проти надання часу на примирення, вважала що воно не можливе. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та не потребує часу на примирення. Просив розглядати справу без його участі. Вислухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що 12 листопада 2013 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що був зроблений актовий запис №2230. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. З лютого 2015 року вони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, проживають окремо один від одного. За таких обставин, а також зважаючи на категоричну позицію позивача про небажання перебувати у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області від 21 травня 1989 року за № 63, яке зареєстроване в книзі за № 392. В обґрунтування заявлених вимог заявник вказав, що на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області від 21 травня 1989 року за № 63 йому видане Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, яке зареєстроване в книзі за реєстровим № 392. З метою отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права, в грудні 2014 року заявник звернувся до Відділу державної реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції, але йому було відмовлено у видачі витягу, оскільки в Свідоцтві його прізвище помилково вказано Чепіженко, замість - Чипіженко. В звязку з помилкою у вказаному документі заявник не може реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження майном, тому змушений звернутися до суду з вказаною заявою. Заявник та його представник в судове засідання не з'явились. Від представника заявника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності, заявлені вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа Пересадівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила, надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності представника сільської ради, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд визнає заяву такою, що підлягає задоволенню, оскільки факт належності [PERSON], [INFO], Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради Жовтневого району Миколаївської області від 21 травня 1989 року за № 63, яке зареєстроване в книзі за № 392, в якому помилково вказане прізвище власника житлового будинку як Чепіженко, замість - Чипіженко, підтверджений відповідними письмовими доказами у справі, а саме: копією паспорту заявника (а.с. 4-5), копією його свідоцтва про народження (а.с. 6), копією трудової книжки заявника (а.с. 9-14). З матеріалів справи вбачається, що під час виготовлення правовстановлюючого документа у написанні прізвища було допущено орфографічну помилку, надруковано букву «е» замість «и», всі інші відомості щодо особи заявника співпадають з відомостями особи, якій було видано Свідоцтво. Обставин, які спростовують заяву [PERSON], в процесі судового розгляду у справі не встановлено. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити, що він є сином [PERSON], який помер [INFO] року. Свою заяву він мотивує тим, що через розбіжності в написанні його прізвища та прізвища його батька він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті батька. Під час розгляду справи заявник заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник Саратського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції Одеської області та представник Розівської сільської ради Саратського району Одеської області, яких належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення заяви не заперечували. Заслухавши заявника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Згідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як убачається з копії свідоцтва про народження заявника, він народився [INFO] року в с. Замчалове м. Гукове Ростовської області, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] до дня смерті проживав в с. Розівка, Саратського району Одеської області разом зі своїм сином [PERSON], що підтверджується довідкою Розівською сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 20). Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.5). З довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області вбачається, що в актовий запис про смерть [PERSON] внести зміни неможливо (а.с.7). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] є батьком заявника. Нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину через розбіжності в написанні прізвища спадкодавця та прізвища заявника (а.с. 6). Судом встановлено, що [PERSON] дійсно є батьком заявника, він не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує цей факт; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Крім того, встановлення факту родинних відносин породжує для заявника юридичні наслідки. За таких обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки і призначення опікуна, посилаючись на те, що її онук [PERSON] являється інвалідом І «А» групи, потребує постійного стороннього догляду та нагляду. Не в змозі працювати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях, розуміти значення свої дій та керувати ними. [PERSON] проживає разом з заявником за адресою [ADDRESS]. Заявник вважає, що він може бути призначений опікуном свого онука [PERSON], оскільки має можливість та бажання виконувати обов'язки опікуна. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав, посилаючись на обставини викладені в заяві та просив її задовольнити. Заінтересовані особи у судове засідання подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 41 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 108 від 12.02.2016 року, у [PERSON] простежуються клінічні ознаки важкої розумової відсталості (F-72 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), у зв'язку з зазначеним у нього важким (тобто хронічним та стійким) психічним розладом, позбавлений здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатною особою, а також на встановлення над ним опіки і призначення опікуном заявника [PERSON], яка є його бабусею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Військових залізничників, 3/24. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.07.2015р. об 11 год. 57 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.07.2015р. об 11 год. 57 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, напружена. Іспитує слухові обмани сприйняття імперативного характеру. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія. Параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Дзержинського, 35/3/21. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.07.2015р. о 06 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.07.2015р. о 06 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради без направлення, по заяві батька. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, напружена, мова не по суті, іспитує слухові обмани сприйняття, емоційно та поведінкове неадекватна. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Комунарівська, 5/201. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.07.2015р. о 12 год. 08 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.07.2015р. о 12 год. 08 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодер лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора імпульсивна, афективно заряджена. Місця не тримається, активно махає руками, намагається вдарити. Говорить: «я нахожусь под колпаком у свекрови, она наблюдает за нами по скайпу, настраивает против меня дочь». Говорить, що вона «Господь Бог, хазяйка жизни». Виказує маячні ідеї відносин, впливу. Негативно налаштована на адресу оточуючих. Мислення дезорганізоване, непослідовне. Свого стану не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Мандриківська,147/51. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.07.2015р. о 14 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 112.07.2015р. о 14 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДМП № 1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора підозріла, ухиляється від прямих відповідей. Виказує маячні ідеї відносин. Не відмовляється, що пішла з дому та декілька днів жила в знайомого. Вважає, що невістка і донька знаходяться в змові, щоб відібрати квартиру. Під час бесіди починає швидко моргати, до чогось прислуховується, але наявність голосів заперечує. Мислення паралогічне. Судження непослідовне, іноді безглузді. Свого стану не оцінює. [PERSON]Є було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]Є до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

13 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр.Миру, 47/158. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 06.07.2015р. о 18 год. 57 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 06.07.2015р. о 18 год. 57 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Микульського лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора імпульсивна, афективно заряджена, подразлива. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлад особистості та поведінки, внаслідок захворювання головного мозку. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved