Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

14.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна в рівних частинах, з тих підстав, що з 11.08.2005 року до 17.05.2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . Під час перебування у шлюбі, 05.05.2006 року, сторони придбали, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Боричок К.В., зареєстрованого за №656, житловий будинок [ADDRESS] . До початку слухання справи по сутті, 27.10.2020 року, від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона визнає факт купівлі спірного будинку під час перебування у шлюбі із [PERSON] , однак заперечує проти поділу спірного майна. Як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] зазначила, про наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей від даного шлюбу та повнолітньої доньки від попереднього, які зареєстровані і проживають у спірному будинку; наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей; той факт, що він не користується вищевказаним майном, не утримує його та не сплачує за нього комунальні витрати; факт передачі спільно нажитого майна, а саме земельної ділянці його доньці, під час перебуванні у шлюбі; наявність арешту накладеного на майно боржника; а також порушення строків позовної давності при зверненні до суду із позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав письмову заяву в якій обставини справи підтвердив, позов підтримав в повному обсязі та просив слухати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи. Клопотання про перенесення слухання справи до суду не надходило. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо поділу майна подружжя, які врегульовуються ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містяться у частині 3, 4 ст. 368 ЦК України та частині 1, 2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до п.23 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 11 серпня 2005 року, який розірвано за рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.05.2017 року у справі №299/639/17 (а.с.5-6). Під час перебування у шлюбі, 05.05.2006 року, [PERSON] придбала у [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Боричок К.В., зареєстрованого за №656, саманний житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] (а.с.7). До складу домоволодіння, згідно договору купівлі-продажу, входять житловий будинок (загальна площа 41,7 кв.м.; житлова площа 17,6 кв.м), сарай, ворота, огорожа (а.с.7), які були оцінені станом на 05.05.2006 року на загальну суму 12 415 грн. (а.с.7). Зазначений житловий будинок, разом з іншими спорудами, які входять до складу домоволодіння, знаходиться на земельній ділянці. Питання щодо неї даним позовом не вирішувалось. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності сторін, як подружжя, право власності на яке зареєстроване за відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах. Питання стосовно встановлення порядку користування спірним майном не вирішувалось, оскільки такі вимоги не заявлялись. Що стосується підстав для відмови у позові викладених відповідачем у відзиві, то суд зазначає, що наявність у сторін дітей, які зареєстровані і проживають у даному спірному приміщенні, не може впливати на їх право володіти таким майном і приймається до уваги судом лише при вирішенні питання про позбавлення останніх права на користування таким житлом. Питання про поділ земельної ділянки, яка зі слів відповідачки, була відчужена позивачем під час перебування їх у шлюбі, не входить до позовних вимог, а тому суд не має можливості вирішувати питання, щодо неї. При цьому суд роз`яснює стороні відповідача право на звернення до суду з відповідним позовом після визнання її спільно нажитим майном подружжя. Наявність офіційного працевлаштування, відсутність постійного доходу, приймання участі у вихованні дітей та їх матеріальному утриманню, наявність заборгованості по аліментах та накладення у зв`язку з цим арешту на майно одного із подружжя не впливає на поділ спільно нажитого майна між ними. Зловживання алкогольними напоями [PERSON] відповідачем не доведене, як і факт доведення ним сім`ї до зубожіння у зв`язку з цим. Утримання майна та сплата витрат на його утримання є обов`язком власників майна. При цьому суд зазначає, що [PERSON] не довела в судовому засіданні ухилення позивача від цього обов`язку. У зв`язку із вище наведеним суд роз`яснює відповідачу право на звернення до суду із позовом про відшкодування таких виплат. Порушень строків позовної давності при поданні позову судом не встановлено. Відповідно до проведеної оцінки спірного нерухомого майна, сума судового збору становить 840 грн. 80 коп. і саме цю суму необхідно покласти на позивача за його бажанням. На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. 368 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved