Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

12 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалась на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що з 05 червня 2012 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки виявилось, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання поведінки та взаємовідносин у сім'ї, що призводило до непорозуміння між ними та сварок. У серпні 2012 року їх сімейні стосунки були фактично припинені, з цього часу вони постійно мешкають за різними адресами, не ведуть спільне господарство. Неповнолітня дочка проживає разом з нею, у її вихованні чоловік участі не приймає. За час окремого проживання вона дійшла висновку про втрату почуття любові до чоловіка, неможливість збереження сім'ї та необхідності юридичного оформлення фактичного розлучення між ними. На теперішній час примирення та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Посилаючись на наведене, позивачка просить суд розірвати шлюб. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомив про причини неявки, у зв'язку з чим за згодою позивачки суд відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] громадяни України [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 05 червня 2012 року, актовий запис № 164 в книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Для кожного з них цей шлюб перший. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено і визнано сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з серпня 2012 року фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання у даному випадку подружжю строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, категоричне небажання позивачки продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивачки відповідає її дійсній волі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища та не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved