Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

14.05.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги позивач мотивує тим, що він є власником 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло № [NUMBER] від 09.12.1999 року. Іншим співвласником 1/2 частини квартири є дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач [PERSON] , є його донькою, яка зареєстрована у вказаній квартирі, але з грудня 2000 року у квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по її утриманні. У добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не встигла, оскільки виїхала до Автономної Республіки Крим, та, починаючи з серпня 2016 року зв`язок з донькою різко обірвався, і по теперішній час місце проживання її невідоме. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у квартирі примушує його, як співвласника, нести додаткові витрати на утримання житла, а також він позбавлений можливості оформити субсидію. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 23 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 20 червня 2019 року. 20.06.2019\~року ухвалою\~Олександрівського районного\~суду Донецької\~області було\~призначено справу до розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 03 липня 2019 року Позивач в судове\~засідання,\~03.07.\~2019\~року,\~не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Проте, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , його дружині [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 09.12.1999 року (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.01.2009 року виконкомом Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, [PERSON] померла [INFO] ( а.с. 14). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 14 травня 2019 року Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідач [PERSON] доводиться донькою позивачу [PERSON] ( а.с. 8). Як вбачається з довідки, виданої Комунальним підприємством «Віднова» № 257 від 14.05.2019 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , з [INFO] , та його донька [PERSON] , з 29.12.1999 року ( а.с. 9). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 11.05.2019 року, складеного комісією у складі представників територіальної громади Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , та його донька - [PERSON] , яка у вказаній квартирі не проживає ( а.с. 10). Вирішуючи заявлену позивачем вимогу, про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України). Відповідно до положень статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені частиною 2 статті 405 ЦК України, а саме: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст.\~156\~Житлового Кодексу\~України,\~члени сім`ї\~власника жилого\~будинку (квартири),\~які проживають\~разом з\~ним у\~будинку (квартирі),\~що йому\~належить,\~користуються жилим\~приміщенням нарівні\~з власником\~будинку (квартири),\~якщо при\~їх вселенні\~не було\~іншої угоди\~про порядок\~користування цим\~приміщенням.До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім`ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви, відповідач - [PERSON] не проживає у квартирі з 2000 року, тобто більше одного року, в квартирі відсутні її особисті речі, хоча перешкод щодо проживання в квартирі їй ніхто не чинив. Доказів, щодо існування будь-якої домовленості між позивачем, як співвласником квартири (іншими співвласниками), та відповідачем, як членом сім`ї, щодо подальшого проживання відповідача у квартирі та користування житловим приміщенням суду не надано. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача як співвласника, так як позивач несе додаткові витрати по утриманню житла та зайві комунальні витрати. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з положень норм ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач - [PERSON] , втратила право користування квартирою, як член сім`ї співвласника, в зв`язку з її тривалою відсутністю і не проживанням в даній квартирі більше одного року, без поважних причин. Отже, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved