Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

14 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування на утриманні. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 02.08.1985 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який з 2001 року перебував на обліку в Криворізькому північному обєднаному УПФУ Дніпропетровської області і отримував пенсію в розмірі 2900 грн. За життя [PERSON] в 2010 році було встановлено висновком МСЕК 45% втрати профпрацездатності, за повторним висновком від 29.09.2016 80 % втрати профпрацездатності. 24 грудня 2016 року [PERSON] помер, та 21.07.2017 МСЕК встановлений причинний звязок смерті від профзахворювання. На час смерті чоловіка позивач перебувала на пенсійному обліку з 2011 року і отримувала пенсію в розмірі 1400 грн. Вважає, що після виходу на пенсію і до смерті чоловіка перебувала на його утриманні як непрацездатна, оскільки основним та постійним джерелом засобів її існування була пенсія та щомісячні виплати чоловіка, інших джерел окрім своєї пенсії не має. Також, зазначила, що незважаючи на те, що позивач та її чоловік були зареєстровані за різними адресами, вони мешкали разом однією сімєю. Просить встановити факт перебування її на утриманні чоловіка для призначення їй щомісячних платежів. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити, пояснили, що згідно до вимог закону позивач має право на отримання щомісячних платежів після смерті чоловіка, оскільки на час його смерті позивач була непрацездатною і перебувала на його утриманні. Позивач пояснила суду, що дійсно її чоловік за життя зареєструвався в квартирі своїх батьків, але продовжували вони проживати разом в квартирі, яка належала їм обом як подружжю і саме з цієї квартири вона поховала свого чоловіка. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, пояснила, що оскільки позивач отримувала пенсію у більшому ніж прожитковий мінімум розмірі, вона не може вважатися утриманцем, і не має право на отримання щомісячних страхових виплати після смерті чоловіка. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 серпня 1985 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом ЗАГСа Саксаганського районного виконкому м. Кривого Рогу, актовий запис № 681 (а.с. 8). Згідно копії постанови ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі від 28.10.2016 на підставі висновку МСЕК від 29.09.2016 серія 12 А.АА № 043151, яким потерпілому встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 80 % та 2 група інвалідності, призначено [PERSON] щомісячну грошову суму в розмірі 6060,51 грн, починаючи з 26 вересня 2016 року, провівши донарахування щомісячних виплат за вересень 2016 року в розмірі 1010,09 грн. (а.с. 11). 24 грудня 2016 року [PERSON] помер (а.с. 9). Відповідно до копії довідки МСЕК АА № 0000174 від 21 липня 2017 року встановлений причинний звязок смерті [PERSON] з професійним захворюванням (а.с. 10). Судом встановлено, що на час смерті чоловіка позивачу виповнилося 60 років і вона перебувала з 05.09.2011 на пенсійному обліку, що підтверджується копією паспорта (а.с. 6), копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с. 12), і вона отримувала пенсію в розмірі 1390,88 грн. (а.с. 13). За життя [PERSON] отримував пенсію в розмірі 2900 грн., і даний факт не оспорювався сторонами. Факт спільного мешкання позивача з померлим чоловіком [PERSON] підтверджений показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які кожна окремо, суду показали, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом однією сімєю за адресою: м. Кривий Ріг вул. Січеславська, 25/85, де позивач доглядала чоловіка до самої смерті і звідти і поховала, що також не оспорювало ся сторонами і у суду немає підстав сумніватися в показах вказаних свідків і таких доказів суду не надано. Крім того, з акту про фактичне проживання, складеного 02 лютого 2017 року мешканцями будинку № 25 по вул. Січеславська в м. Кривому Розі, затвердженого ТОВ «Житлокомцентр», вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сімєю з 05.07.2011 по день смерті [PERSON] 24 грудня 2016 року (а.с. 16). Згідно довідки № 13985 від 14.08.2017, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян [PERSON] Покровської районної в м. Кривому Розі ради, [PERSON] був зареєстрований за адресою [INFO] з 23.01.1986 по 21.06.2011(а.с. 15). Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом та ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.\~Такими непрацездатними особами є, зокрема\~особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого\~статтею 26\~Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику з прав про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. З системного аналізу норм цивільного законодавства та зважаючи на розяснення, викладенні\~\~у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи дохід сімї позивача складався з щомісячних страхових виплат та пенсії померлого [PERSON], що разом складало 8960,51 грн., щомісячно, а також пенсії позивача [PERSON], яка станом на грудень 2016 року складала 1390,88 грн. Тобто розмір доходу померлого майже в шість разів перевищував розмір доходу позивача. Отже, позивач отримуючи невеликий дохід в порівнянні з доходом померлого фактично постійно перебувала на утриманні останнього. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2015 у справі № 6-6273св15. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON], являючись непрацездатною особою у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», перебувала на утриманні померлого [PERSON], адже отримувана нею пенсія становила лише незначну частку доходу сімї, і її позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, п. 35 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. На підстав п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, понесені позивачем витрати на оплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved