Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

12 січня 2017 року позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідачки, у якій просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач є батьком [PERSON] та [PERSON], мати - [PERSON] померла [INFO]. Жодного з покладених законом батьківських обов'язків щодо дітей відповідач не виконує. Починаючи з 02.08.2016 року діти перебувають на обліку в службі у справах дітей, як такі, що проживають в сім'ї, яка опинилась у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, вихованням дітей не займається, не утримує їх, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. В зв'язку з тим, що відповідач повністю самоухилився від виконання своїх обов'язків щодо виховання, матеріального утримання дітей, з метою вирішення подальшої долі дітей та захисту їх інтересів виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради вважає, що наявні всі підстави, для позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні представник позивача надала суду пояснення, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні надав усні пояснення та не заперечував проти задоволення позову. Третя особа на стороні позивача [PERSON] просила позов задовольнити, оскільки її син не займається вихованням своїх дітей. Заслухавши у судовому засіданні пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач - [PERSON], є батьком [PERSON] та [PERSON]. Мати - [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до актів обстеження матеріально побутових умов проживання малолітніх дітей з'ясовано, що діти проживають з бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. м. Новоград-Волинський. Даний будинок зі зручностями, для дітей відведено місце для сну, відпочинку та проведення дозвілля. Також з'ясовано, що батько дітей [PERSON] не цікавиться життям дітей, не бере участі у їх вихованні (а.с.12) Згідно інформації, ЗОШ №5 [PERSON] має середній рівень знань на уроках неуважний та пасивний. Останній проживає з бабою - [PERSON], яка займається його вихованням та утриманням. Батько хлопчика [PERSON] не відвідує батьківські збори не цікавиться навчання дитини (а.с.15). [PERSON] відвідує ДНЗ № з 13.08.2014 року. Дівчинка завжди охайна та доглянута, її вихованням займається баба [PERSON]. батько участі у виховання дитини не приймає, успіхами доньки не цікавиться (а.с.16). Відповідно до інформації Новоград-Волинського В.Н. ГУНП в Житомирській області [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпА (невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей) (а.с.24). Висновком органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради - визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно, ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 року вбачається, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 цього Закону, батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина та ін. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи слідує і в судовому засіданні встановлено, що відповідачем неналежним чином не виконувалися покладені на нього обов'язки по вихованню та утриманню дітей, він свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей: не виявляє щодо їх батьківської турботи та піклування, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не цікавляться їх життям, здоров'ям, навчанням, свої обов'язки щодо виховання і піклування про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей не виконує. Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] слід задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, на даний час офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей, окрім доньки [PERSON] та сина [PERSON], та непрацездатних осіб на утриманні - не має. За таких обставин, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, у розмірі, зазначеному в позові. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved