Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

14 березня 2017 року позивач в особі голови Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] звернувся до суду з позовом, просить відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від батька [PERSON], [INFO], без позбавлення його батьківських прав, стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, доходу на користь опікуна або державної установи, куди буде влаштований малолітній. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON].є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Мати дитини, [PERSON] померла [INFO] року. За інформацією Маріупольської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернат №21 [PERSON] навчається з третього класу, має проблеми зі здоров'ям. Батько дитини на протязі тривалого часу не приймає участі у вихованні та утриманні сина, що відображається на емоційному стані дитини, яка проживає та фактично знаходиться на утримані тітки [PERSON]. Відповідач не прикладає жодних зусиль для подолання складних життєвих обставин, ігнорує допомогу працівників Центрального районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради з метою надання сім'ї різних форм соціальної допомоги та збереження біологічної родини. За інформацією поліції [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде антигромадський спосіб життя, не працює. На комісії з питань захисту прав дітей 8.02.2017 року прийнято рішення про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] у батька, без позбавлення його батьківських прав. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, до зали суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не прибув, суду надав заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, просив справу розглядати за його відсутності. Особисто в заяві зазначив, що за місцем його проживання на теперішній час відсутні належні умови для проживання сина, із-за зловживання спиртними напоями він фактично не приймає участі у виховані сина, який з листопада 2016 року проживає та знаходиться на утриманні у [PERSON], яка є дружиною його рідного брата. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, оскільки [PERSON] не займається вихованням сина, із-за зловживання спиртними напоями не може забезпечити його проживання за місцем свого мешкання, тому з листопада 2016 року малолітній [PERSON] проживає у неї та знаходиться на її утриманні. Неявка в судове засідання зазначених осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані докази дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Враховуючи позицію сторін, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27серпня 2007 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року в місті Маріуполь Донецької області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №555. Батьками дитини зазначені: [PERSON], [PERSON]. Мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, про що за свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] складено 13.06.2016 року відповідний актовий запис №1296. За даними психолого-педагогічної характеристики Маріупольської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернет І-ІІІ ступенів №21 малолітній [PERSON] навчається в школі з третього класу, має проблеми зі здоров'ям. Батько дитини [PERSON] з грудня 2016 року не приймає участі у вихованні та утриманні сина, що відображається на емоційному стані дитини, у якої останнім часом покращився психологічний стан завдяки спілкуванню з тіткою [PERSON] Згідно повідомлення Центрального районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 19.01.2017 року, на момент візиту встановлено, що [PERSON] має тимчасові підробітки, на обліку у Центрі зайнятості не перебуває, у помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми, але останній знаходився в кімнаті з залишковими явищами алкогольного сп'яніння. Батько самоусунувся від виховання малолітнього сина, тому [PERSON] перебуває у родині дядька та його дружини [PERSON] Спеціалісти центру неодноразово запрошували[PERSON] відвідати центр для підписання договору про соціальний супровід, однак не отримали від батька згоди на подальшу співпрацю. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1, 4 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних в'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Проте враховуючи категоричну позицію відповідача, який позов визнав повністю, таким чином погодився із доводами позивача щодо відмови та самоусунення його від участі у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON], приймаючи до уваги, що [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків, суд погоджується з тим, що на даний час наявні підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки обстановка в сім'ї неблагонадійна для дитини, його розвитку та самоусвідомлення. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає доцільним відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від батька [PERSON] без позбавлення останнього батьківських прав. За ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням зазначених норм відповідач зобов'язаний утримувати свого сина незалежно від факту відібрання дитини (тимчасового влаштування до державного закладу) та сплачувати визначені судом аліменти. Позивач просить стягувати з відповідача на утримання малолітнього [PERSON]аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів на користь опікуна або державного закладу, куди буде влаштована дитина. Відповідач позов визнає, тим самим не заперечує проти визначеного розміру аліментів, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON], на користь опікуна або державної установи, куди буде влаштована дитина, аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1600 гривень за вимогу про відібрання дитини та 1600 гривень за вимогу про стягнення аліментів, а разом - 3200 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved