Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

14 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач мотивує вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось з причин відсутності спільних поглядів на життя, подальше проживання разом та збереження шлюбу є неможливим. Неповнолітня дитина [PERSON] проживає з матір`ю. Спір щодо проживання неповнолітньої дитини відсутній. Спір про поділ майна, що є спільною власністю, буде вирішуватись окремо. Ухвалою судді від 26 грудня 2018 року по справі відкрито провадження. 10.07.2019 року відповідачка звернулась до суду з заявою про надання строку на примирення (а.с. 20). Ухвалою від 12 серпня 2019 року наданий подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення 3 (три) місяці. Провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу зупинено до закінчення строку для примирення, тобто до [INFO] (а.с.26). Розгляд справи призначений на 12 листопада 2019 року. Учасники справи в судове засідання 12 листопада 2019 року не з`явились. Позивач надав заяву, якою позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю. Підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу та вважає, що примирення не можливі. Зазначив, що з лютого 2017 року по теперішній час шлюбні стосунки не підтримують. Відповідач надала заяву, якою позовні вимоги визнала, підтвердила, що шлюб розпався, з лютого 2017 року по теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, примирення не можливе. Просить залишити собі після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи та фактичні обставини, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2013 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, зроблений актовий запис № 873. Подружжя мають спільну дитину: неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] ), яка залишиться проживати з матір`ю. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом надавався подружжю строк для примирення, однак як зазначає позивач примирення не може бути досягнуто, оскільки з 2017 року по теперішній час шлюбні відносини не підтримують. Відповідно до роз`яснень, даних в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, майнового спору та спору щодо проживання доньки не існує. Сторони з лютого 2017 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі.

Outcome: approved