Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

14 квітня 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування позову вказав, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1-753, виданого 12.11.2013 року Веселинівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. На даний час за цією адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] та син [PERSON], оскільки він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2004 року по 29 березня 2011 року, але подружнє життя не склалося, тому 29.03.2011 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано. В даний час відповідачка проживає з іншим чоловіком за адресою [ADDRESS], проте зареєструвати місце проживання за фактичною адресою відмовляється з надуманих причин. Тому він звернувся до суду з позовом за захистом свого права і просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, які втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і з тих же підстав та просив суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, які втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], оскільки вони в цьому будинку не проживають з січня 2011 року. Представник позивача [PERSON] вважає, що позов підлягає повному задоволенню, оскільки відповідачка з сином сторін не проживають в будинку з січня 2011 року, а тому втратили право користування цим житловим будинком відповідно до Закону. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що в даний час вона не бажає виписуватися, так як їй ніде з сином зареєструватися. Законний представник неповнолітнього [PERSON] - [PERSON]., яка діє в інтересах неповнолітнього, позов не визнала і вказала, що вона не бажає, щоб сина знімали з реєстрації в цього будинку, оскільки у неї не має свого власного будинку, де б вона з сином могла зареєструватися. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], законного представника неповнолітнього [PERSON], дослідивши матеріали у справі, в межах заявлених вимог та наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1-753, виданого 12.11.2013 року Веселинівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. - (а.с. 5,6). Як вбачається з будинкової книги відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] з 26 листопада 2009 року. - (а.с. 8-12). Відповідно до акту від 26 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] в даному будинку не проживає та її місце проживання не відоме. - (а.с. 14) Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2011 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано. - (а.с. 7). Матеріалами справи встановлено, що відповідачка разом з сином [PERSON] з січня 2011 року не проживають у [ADDRESS], з 2012 року відповідачка проживає з іншим чоловіком та спочатку проживали в [ADDRESS], а нині проживають в [ADDRESS]. Будь-яких доказів, які б свідчили про вимушене непроживання відповідачки з сином [PERSON] на спірній площі, судом не добуто. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Як з`ясовано в судовому засіданні і таке підтверджується актом від 26.02.2014 р., складеним депутатом Веселинівської селищної ради та сусідами позивача, відповідачка не проживає у спірному будинку з січня 2011 року. На момент розгляду справи відповідачка з малолітнім сином [PERSON], [INFO], проживають в [ADDRESS]. Враховуючи, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, і що такі перешкоди створюються відповідачкою позивачеві, оскільки відповідачка добровільно не бажає знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS], що перешкоджає позивачеві продати свій будинок, та те, що малолітній син сторін після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою і нині разом з нею проживають в [ADDRESS], то суд, дослідивши наведені докази та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням, розташованим в [ADDRESS], в зв'язку з чим підлягають зняттю з реєстрації за вказаною адресою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved