Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

13 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Миколаївської селищної ради Білопільського району про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 1/2 частину житлової квартири в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер їхній з [PERSON] та [PERSON] батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді житлової квартири [ADDRESS]. Спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління спадковим майном прийняв він, його сестра [PERSON], оскільки вони на той час проживали у вказаній квартирі. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався, оскільки фактично прийняв спадщину після смерті батька. У березні 2018 року з метою реєстрації місця проживання у вказаній квартирі він звернувся до Білопільського РС УДМС України в Сумській області, однак у реєстрації місця проживання йому було відмовлено у зв'язку з необхідністю отримання згоди власника житла. Тоді ж він дізнався, що юридичним власником квартири, де він проживає та яка належала його батьку, є його сестра [PERSON], яка у 2010 році у порядку спадкування після смерті батька отримала в Улянівській державній нотаріальній конторі Білопільського району свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Вказує, що від спадщини, яка залишилася після смерті батька, він ніколи не відмовлявся та будь-яких заяв з цього приводу не писав. Оскільки Улянівська державна нотаріальна контора на даний час ліквідована, тому він не може звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на його ім'я. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11 березня 2010 року, та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Ухвалою від 20 липня 2018 року відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Наслідки визнання позову судом їй роз'яснені. Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району в судове засідання не з'явився, голова селищної ради Ігнатьєв І.А. надіслав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Сумського обласного державного нотаріального архіву в судове засідання не з'явився, завідувач нотаріального архіву Грек О.О. направила заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, заперечень проти позову не мають. Представник третьої особи - Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради в судове засідання не прибув, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був [PERSON] (а. с. 10). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а. с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі й на трикімнатну житлову квартиру [ADDRESS] яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району 02 березня 2010 року (а. с. 33). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Білопільського району від 11 липня 2018 року №1026, позивач [PERSON] з дня народження та станом на [INFO] року проживав разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, вступивши у володіння спадковим майном, але свою частку не оформив оскільки не звертався за її оформленням. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Миколаївської селищної ради не посвідчувався. [PERSON] й на даний час постійно без реєстрації проживає у вказаній квартирі (а. с. 9). Також відповідно до довідки виконавчого комітету Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради Білопільського району від 09 березня 2010 року №2034, яка була надана [PERSON] для пред'явлення до Улянівської державної нотаріальної контори, спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла його донька [PERSON], яка постійно проживала з померлим до дня його смерті та після його смерті вступила в управління спадковим майном. Про інших спадкоємців у вказаній довідці не зазначено (а. с. 32 з. с.). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] своєчасно прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], вступивши в управління та володіння спадковим майном, а отже їхні права на спадщину є рівними. У той же час, відповідно до копії спадкової справи, 11 березня 2010 року [PERSON] звернулася до Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, у вигляді житлової квартири [ADDRESS]. У вказаній заяві [PERSON] зазначила, що інших спадкоємців, які вчасно прийняли спадщину, крім неї, немає (а. с. 32). Факт прийняття спадщини [PERSON] нотаріусом було перевірено за вказаною вище довідкою виконавчого комітету Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради Білопільського району від 09 березня 2010 року №2034. Цього ж дня, тобто 11 березня 2010 року, державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області Бойко О.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №264, відповідно до якого [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] успадкувала трикімнатну житлову квартиру [ADDRESS] яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району 02 березня 2010 року, яке зареєстроване у Білопільській госпрозрахунковій виробничій дільниці у складі комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №975 та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 29825934 (а. с. 34 з. с.). Таким чином, при видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] було порушено право іншого спадкоємця першої черги [PERSON], а саме [PERSON], який також, як і [PERSON], прийняв спадщину після смерті батька. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 1296 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З огляду на викладене, враховуючи, що у зв'язку з видачою [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом були порушені права [PERSON], як іншого спадкоємця [PERSON] першої черги за законом, про якого [PERSON] не вказала у заяві до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тому суд вважає за необхідне свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11 березня 2010 року Улянівською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №264, визнати частково недійсним в частині спадкування [PERSON] права власності на 1/2 частину трикімнатної житлової квартири [ADDRESS] Сумської області, оскільки вона не мала законного права на успадкування цієї частини спадкового майна після смерті батька, бо цю частину фактично успадкував її брат [PERSON] Крім того, за позивачем [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 частину трикімнатної житлової квартири [ADDRESS] Сумської області, залишивши у власності [PERSON] 1/2 частину зазначеної житлової квартири. Відповідно до ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України з належного відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 352,40 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат, а також повернути позивачу з державного бюджету судовий збір в сумі 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved