Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

14 січня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням. У своїй заяві позивач зазначила, що вона на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 березня 2014 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , який з 2013 року фактично в ньому не проживає. Жодних родинних стосунків з відповідачем вона не має, місце його проживання не відоме. Реєстрація відповідача в будинку порушує її права як власника, оскільки відповідач не сплачує рахунки по комунальним послугам, не несе будь-яких витрат по утриманню будинку, а його реєстрація заважає оформити в установленому порядку субсидію на оплату комунальних послуг. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просила суд визнати визнати [PERSON] , 1970року народження таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку, встановленому п. 4. ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала, крім того зазначила, що дозволу на проживання відповідачу у вказаному житловому будинку як співвласник, не надавала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 березня 2014 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18858837, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5,6). Право власності на іншу 1/2 частину вказаного частину житлового будинку належить [PERSON] , що підтверджується копією Договору дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, а також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86546457від 05 травня 2017 року (а.с. 31-33). Згідно довідки Відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Глобинської міської ради від 18 грудня 2019 року, у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , 1970 року народження (а.с. 4). Реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджується також копією будинкової книги ( а.с.10-11). Відповідно до письмових пояснень свідка [PERSON] , жительки [ADDRESS] , остання підтверджує, що [PERSON] , 1970 року народження, дійсно з 2013 року за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає (а.с.15 -16). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, через реєстрацію в ньому відповідача, який фактично за вказаною адресою з 2013 року не проживає, не є членом її сім`ї, отже втратив право користування вказаним приміщенням, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved