Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

12 червня 2017 року на адресу суду від [PERSON] надійшла позовна заява з вимогами до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, надалі Шевченківський ВДВС,\~про стягнення грошей, які знаходяться на збереженні без достатньої правової підстави, індексу інфляції та 3% річних за користування чужими коштами. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] покликається на те, що 20.02.2017 Шевченківським ВДВС від позивачки було отримано разом із заявою про примусове виконання та ухвалою від 07 лютого 2017 року Шевченківського районного суду м. Львова про забезпечення позову у цивільній справі №466/10562/16-ц, надалі ухвала від 07.02.2017, оригінали квитанцій ПАТ «Кредобанк» №ПН3112 від 09.02.2017 та №ПН1055 від 17.02.2017 про сплату позивачкою авансового внеску в сумі 6400,00 грн., однак при відмові державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження авансовий збір не було повернуто. У звязку з наведеним просила суд з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 6480,75 грн., з яких: 6400,00 грн. сума основного боргу, 57,60 грн. інфляційні втрати, 23,15 грн. 3% річних. Заявою від 10.08.2017 представник позивачки адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору №17.07-26.01 від «26».07.2017 про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та Адвокатським обєднанням «[PERSON] та Партнери» (а.с. 25 27), і ордеру від 27.07.2017 серії ЛВ №098304, виданого цим Адвокатським обєднанням (а.с. 32), у звязку з сплатою відповідачем 27.07.2017 суми основного боргу уточнив позовні вимоги, зменшивши їх розмір на сплачену відповідачем суму та збільшивши розмір нарахувань на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Просить суд стягнути з Шевченківського ВДВС на користь [PERSON] 295,56 грн., що складається з: 244,53 грн. інфляційні втрати, 51,03 грн. 3% річних, а також судові витрати (а.с. 46 47). Ухвалою від 10.08.2017 судом витребувані з Шевченківського ВДВС матеріали виконавчого провадження за зверненням [PERSON] 04.10.2017 через канцелярію суду від представника позивачки адвоката [PERSON] надійшло клопотання з проханням розгляд справи здійснювати без участі позивачки та її представника на підставі наявних у справі доказів та з урахуванням того, що сторона позивача позовні вимоги в редакції заяви від 10.08.2017 підтримує повністю. Відповідач через свого представника [PERSON], який діє на підставі довіреності від 27.06.2017 №В-9 (а.с. 63), був належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, призначеного на 17 год. 00 хв. 04.10.2017, що підтверджується наявною у матеріалах справи відповідною розпискою [PERSON] (а.с. 66). Однак відповідач явки свого представника в черговий раз не забезпечив та не повідомив суд в порядку ч. 2 ст. 77 ЦПК України про поважність причин неприбуття представника в судове засідання. Відповідач також не скористався своїм правом на подання заперечень проти позову. При таких обставинах суд згідно ст. 169 ЦПК України\~ вважає, що справу можливо слухати у відсутності осіб, які беруть участь у цивільній справі позовного провадження, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими (ст.ст. 57-59 ЦПК України). Судом встановлено, що 20.02.2017 Шевченківським ВДВС від [PERSON] у поштовому конверті рекомендованого листа №7900047460677 від 17.02.2017 (а.с. 4) було отримано разом із заявою про примусове виконання за вх. №2393/03-4719 від 20.04.2017 (а.с. 3; ВП №53451624, а.с. 4) та ухвалою від 07.02.2017 (ВП №53451624, а.с. 3) оригінали квитанцій ПАТ «Кредобанк» №ПН3112 від 09.02.2017 (ВП №53451624, а.с. 2) та №ПН1055 від 17.02.2017 (ВП №53451624, а.с. 1) про сплату [PERSON] авансового внеску в сумі 6400,00 грн. (шість тисяч чотириста гривень 00 коп.). 23.02.2017 держаним виконавцем Шевченківського ВДВС [PERSON] прийняте рішення, оформлене повідомленням від 23.02.2017 вих. №В-9/4840 про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, яким ухвалу від 07.02.2017 повернуто [PERSON] без прийняття до виконання, що підтверджується вказаним повідомленням (ВП №53451624, а.с. 5). Відповідно до абзацу 13 ч. 4 ст. 4 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок. Строки повернення стягувачу сплаченого ним авансового внеску при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання чинним законодавством не визначено. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 12.04.2017 [PERSON] пред'явила відповідачу відповідну вимогу від 11.04.2017 (а.с. 6, 7), яку Шевченківський ВДВС отримав 21.04.2017 (а.с. 8), однак у семиденний строк, визначений ч. 2 ст. 530 ЦК України, від дати отримання такої вимоги кошти для [PERSON] не повернув, а здійснив це лише 27.07.2017, що підтверджується: банківською випискою від 09.08.2017 ПАТ «Кредобанк» (МФО Банку 325365) за період з 25.07.2017 по 01.08.2017 поточного рахунку 2625401494751, відкритого для [PERSON] (а.с. 49) та платіжними дорученнями Шевченківського ВДВС від 25.07.2017 №№158, 159, сплаченими органом державної казначейської служби 27.07.2017 (ВП №53451624, а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у звязку з простроченням Шевченківським ВДВС виконання грошового зобовязання на користь [PERSON] вимоги останньої про стягнення з Шевченківського ВДВС на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 295,56 грн., що складається з: 244,53 грн. інфляційні втрати, 51,03 грн. 3% річних, є правомірними і підлягають до задоволення. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд приходить до переконання, що з урахуванням, згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», як джерела права практики Європейського суду з прав людини, щодо визначення поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), а також щодо можливості стягнення (сплати) суми відшкодування судових та інших витрат безпосередньо на рахунки представників заявників (див., наприклад, рішення у справах: «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31.05.2005; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява №7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013) з Шевченківського ВДВС на користь Адвокатського обєднання «[PERSON] та Партнери» підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень) згідно умов Договору №17.07-26.01 від «26».07.2017, укладеного цим адвокатським обєднанням з [PERSON] (а.с. 25 27) за участь адвоката [PERSON] в одному судовому засіданні 10.08.2017 (а.с. 50 51). Також з Шевченківського ВДВС на користь [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору в розмірі 640,0 грн. (а.с. 9)

Outcome: approved