Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

12 травня 2015 року позивачка звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу, посилаючись на те, що 09 січня 2014 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Філія «Дніпропетровське РУ» було укладено договір - заяву № 307231/174/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, за яким ним було розміщено вклад у сумі 10 000 доларів США строком до 14 січня 2015 року. Проте, після закінчення строку вкладу, на вимогу позивача відповідач повернув проценти за договором в розмірі 950 доларів США та частково депозитний вклад в розмірі 300 доларів США, однак сума вкладу в розмірі 9 703, 46 доларів США не були йому повернуті. В зв'язку з викладеним, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь вклад в сумі 9 703, 46 доларів США, три проценти річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1 774,89 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 43 813,54 грн. Представник позивача [PERSON] яка представляє інтереси відповідно до довіреності від 06.05.2015 р., не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2015 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено в судовому засіданні, 09 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір - заву № 307231/174/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 10 000 ( десять тисяч доларів США). ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобов'язався виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 10.00% річних. Строк дії договору - 370 днів: з 09.01.2014 року по 14.01.2015 року (а.с.5). Відповідно до пункту 1 договору № 307231/174/370-14 встановлено, що позивач вносить, а відповідач приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок у сумі 10 000 доларів США на строк з 09 січня 2014 року по 14 січня 2015 року, у порядку та на умовах , визначених в цьому договорі - заяві та Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.fcbank.com.ua. Внесення позивачем 09 січня 2014 року вкладу у розмірі 10 000 доларів США на вкладний рахунок, підтверджується квитанцією №7 від 09.01.2014 р. (а.с. 6). Пунктом 6 договору - заяви № 307231/174/370-14, встановлено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 договору - заяви, вклад повертається позивачу в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2. Основних умов. Згідно п. 5.2 Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у договорі - заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у договорі - заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний /картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного договором - заявою. А оскільки строк депозиту сплинув 14.01.2015 р., позивач звернувся до відповідача про розірвання договору та отримання готівкою вкладу та процентів по ньому, що підтверджується копією накладної кур'єрської служби «South West Express» від 16.04.2015 р. за №953528. До теперішнього часу відповідач не виконав свої зобов'язання за договором та не повернув суму вкладу у розмірі 9 703,46 доларів США. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала суду та просила долучити до матеріалів справи копію листа завіреного заст. директора Департаменту обслуговування клієнтів та продажу банківських продуктів філії «Дніпропетровське РУ » АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Калашніковою В.А., в якому зазначено, що 04.03.2015 року набула чинності Постанова Правління Національного банку України від 03.03.2015 за №160 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України», відповідно до якої «банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 гривень на добу на одного клієнта», а також «уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних і депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України». Відповідно до розрахунків процентів за користування грошовими коштами, розрахунку збитків від інфляції наданих представником позивача у судовому засіданні, сума заборгованості станом на 24.04.2015 р. становить у розмірі 215 944,68 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості становить в розмірі 1 774, 89 грн.; інфляційне збільшення суми боргу становить в розмірі 43 813,54 грн. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з вимогами ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 177 та 316 ЦК України гроші також є об'єктами права власності. Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормативно - правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління. Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повно важності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Тобто норми Цивільного кодексу України мають вищу юридичну силу ніж Постанова Національного банку України. А отже, невиконання відповідачем умов договору банківського вкладу з його повернення є безпідставним, та таким, що суперечить вимогам вище та нижченаведеним нормам та вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» : «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Таким чином, відмова від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору і прав позивача, як власника. З огляду на вищевказане, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 9 703, 46 доларів США вкладу за договором - заявою № 307231/174/370-14 від 09.01.2014 р. про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов договору - заяви № 307231/174/370-14 від 09.01.2014р. та п.7.1 гл. 7 Основних умов у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Станом на момент оформлення позовної заяви позивачем на 24.04.2015 р. курс НБУ по відношенню долара США до гривні становить 22,2544. З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1 774, 89 гривень та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 43 813,54 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» відносини, що виникли із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг) регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру станом на момент подання позовної заяви позивачем 08.05.2015р. складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тому до сплати підлягав судовий збір у розмірі 2 615,33 гривень. Пунктом 7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору. Як вбачається з матеріалів справи позивач є споживачем банківських послуг, отже, від сплати судового збору звільняється, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 615,33 гривень. Куруючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 177, 316, 317, 319, 321, 391, 526, 530, 611, 625, 629,1058, 1060, 1074 ЦК України, п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 5 ст. 10, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», суд, -

Outcome: approved