Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

14.12.2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 13.11.2016 року помер його батько - [PERSON]. За життя [PERSON] заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом, спадкоємців за заповітом не має. Спадкоємцями першої черги за законом є його матір, дружина померлого [PERSON] та він, син померлого [PERSON] Після смерті його батька відкрилась спадщина, до складу якої входять: житловий будинок та господарські будівлі та споруди в м. Бориспіль, вул. Івана Миколайчука, буд. 1 (колишній провулок Лісний, адреса змінилась відповідно рішення Бориспільської міської ради від 17 грудня 2015 року №42-2-VII). За життя, [PERSON] не зареєстрував своє право власності на спадковий збудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а лише мається інвентаризаційна-реєстраційна справа в КП «Бориспільське БТІ», що являється підтвердженням наявності спадкового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Його матір [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на його користь. Інших спадкоємців які б мали право за законом на обовязкову частку із спадкового майна не має. З вищенаведеного випливає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] В установлений законом 6-ти місячний строк, він як спадкоємець звернувся до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька, в результаті чого нотаріусом було заведено спадкову справу та зареєстровано в спадковому реєстрі. Але у видачі йому свідоцтва було відмовлено, у звязку з відсутністю у його правовстановлюючого документа на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та рекомендовано звернутись до суду. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Івана Миколайчука, (колишній провулок Лісний, адреса змінилась відповідно рішення Бориспільської міської ради від 17 грудня 2015 року №42-2-VII) в м. Бориспіль, Київської області після смерті його батька [PERSON], який помер 13 листопада 2016р., актовий запис про смерть за №682. В судове засідання позивач не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, 21.02.2018 року подав до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутність, на підставі наявних матеріалів справи. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.79). Відповідач [PERSON] в судове засідання не заявилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, 21.02.2018 року подала до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує (а.с.80). Представник третьої особи Бориспільської міської ради не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, 02.03.2018 року подав до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у його відсутність, також просить прийняти рішення за наявними матеріалами справи. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що 13.11.2016 року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смерті 16.11.2016 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 682, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в м. Бориспіль, вул. Івана Миколайчука, буд. 1 (колишній провулок Лісний, адреса змінилась відповідно рішення Бориспільської міської ради від 17 грудня 2015 року №42-2-VII). За життя [PERSON] заповіт не склав. Родинні стосунки між [PERSON] та померлим [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.21). За життя, [PERSON] не зареєстрував своє право власності на спадковий збудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а лише мається інвентаризаційна-реєстраційна справа в КП «Бориспільське БТІ», що являється підтвердженням наявності спадкового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (13-21). На день смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги являлись [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Інших спадкоємців які б мали право за законом на обовязкову частку із спадкового майна не має. З вищенаведеного випливає, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] В установлений законом 6-ти місячний строк, позивач як спадкоємець звернувся до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька, в результаті чого нотаріусом було заведено спадкову справу за № 9/2017 та зареєстровано в спадковому реєстрі за №47662591, що підтверджується даними відповідного витягу (а.с.22). Щодо прийняття спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачу в нотаріальній конторі було надано відмову, оскільки в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок (а.с.10). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На даний час позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У 1952 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, інвентаризаційна-реєстраційна справа в КП «Бориспільське БТІ» визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до\~статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~статтею 3 зазначеного Закону\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним (формальним) визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 3.\~ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, інвентаризаційно-реєстраційні справи оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Отже, житловий будинок який знаходиться за адресою в м. Бориспіль, вул. Івана Миколайчука, буд. 1 (колишній провулок Лісний, адреса змінилась відповідно рішення Бориспільської міської ради від 17 грудня 2015 року №42-2-VII), був побудований у 1969 році, без порушень встановлених норм та правил при будівництві будинку. Відповідно до ст. 10-13 глави ІІІ\~\~Інструкції\~\~ про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах\~\~і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності\~\~на нерухоме майно, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної\~\~місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного акту\~\~інвентаризаційно-реєстраційна справа в КП «Бориспільське БТІ» є актом органу влади, що підтверджує право приватної власності. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, якби спадкування відбувалось за законом, спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину був би [PERSON] Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] має право на спадщину за законом, а саме право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: вул. [PERSON], (колишній провулок Лісний, адреса змінилась відповідно рішення Бориспільської міської ради від 17 грудня 2015 року №42-2-VII) в м. Бориспіль, Київської області. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином у позивача виникла необхідність звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за законом, після смерті [PERSON] Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, чи проживали на день смерті разом із спадкодавцем, крім позивача, - не має. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями. Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивача порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON], а також те, що він має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не зміг його отримати з незалежних від його причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. В матеріалах цивільної справи є інвентаризаційна-реєстраційна справа на житловий будинок на імя [PERSON] Указані докази свідчать про те, що даний будинок з погосподарськими будинками не є обєктом самочинного будівництва (а.с.13-21). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємцем власником зазначеного нерухомого майна. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, який сплатив їх при поданні позову, за його клопотанням. На підставі викладеного та ст.ст. 25, 182, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1241, 1261, ч. 5 ст. 1268, 1297 ЦК України, ст. 41 Конституції України,

Outcome: approved