Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

14 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 62150 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 01 жовтня 2011 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики-застави, згідно якого він передав у борг 5000 гривень строком до 01 грудня 2011 року. Однак до теперішнього часу відповідачкою не було прийнято заходів щодо виконання прийнятих зобов'язань. Крім того, у договорі між ним та відповідачкою була досягнута домовленість про сплату за користування грошовими коштами процентів у розмірі 10% на місяць від суми боргу, а у разі невиплаті процентів у встановлений строк, вони підлягають сплаті у розмірі 15% від суми боргу. Крім того, договором передбачено при несвоєчасному поверненні суми боргу виплата пені у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочки. Оскільки строк виконання грошового зобов'язання закінчився 01 грудня 2011 року, а борг не повернуто, окрім суми основного боргу у розмірі 5000 гривень, просив стягнути з відповідачки суму нарахованих відсотків за період з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2014 року, що складає 38500 гривень, інфляційні у розмірі 825 гривень, 3% річних у розмірі 450 гривень та пеню за період з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2014 року у розмірі 27375 гривень, а всього 62150 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з клопотанням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином та своєчасно. У зв'язку з чим суд розглядає дану справу на підставі матеріалів, які маються у справі та за відсутності відповідачки, постановляючи заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З договору позики-застави від 01 жовтня 2011 року вбачається, що [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 5000 гривень та зобов'язалася повернути зазначену суму до 01 грудня 2011 року із щомісячною сплатою процентів за користування грошима у розмірі 10% від суми боргу. Пунктом 1.3 вказаного договору зазначено, що у разі невиплаті процентів у встановлений строк, вони підлягають сплаті у розмірі 15% від суми боргу. Відповідно до п. 1.4 при несвоєчасному поверненні боргу позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочки (а.с. 3). Таким чином, між сторонами було укладено договір позики, на який розповсюджуються вимоги Розділу ІІІ (параграфу 1 Глави 71) ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст.. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як пояснив позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] не виконала умови договору позики від 01 жовтня 2011 року, оскільки не повернула у встановлений строк, тобто до 01 грудня 2014 року, суму боргу у розмірі 5000 гривень, та не сплатила проценти за користування грошима. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає, що сума боргу за договором позики від 01 жовтня 2011 року у розмірі 5000 гривень підлягає стягненню з відповідачки [PERSON], а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі. Крім того, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача проценти за користування грошима, а саме за договором позики від 01 жовтня 2011 року - грошова сума у розмірі 28500 гривень (5000 гривень х 15% : 100 х 38 місяців = 28500 гривень). Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань договором або законом можуть бути передбачені сплата 3% річних від простроченої суми та якщо це встановлено договором, інший розмір процентів; неустойка (пеня), розмір якої обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Згідно заявлених позивачем вимог, підлягають стягненню з відповідачки 3 % річних в розмірі 450 гривень (5000,00 гривень х 3% : 100 х 3 роки = 450 гривень), пеня за несвоєчасне повернення боргу в розмірі 27375 гривень (5000 гривень х 0,5% : 100 х 365 днів х 3 роки = 27375 гривень), та індекс інфляції у розмірі 825 гривень ( 5000 гривень х (116,5%(за період з січня 2012 року по вересень 2014 року, виходячи з розрахунку: 0,998х1,005х1,162=1,165)-100%) : 100% = 825 гривень. Аналізуючи вищевикладене, суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення на його користь грошових коштів за договором позики від 01 жовтня 2011 року у розмірі 5000 гривень, процентів за користування грошима у розмірі 28500 гривень, 3 % річних в розмірі 450 гривень, пені за несвоєчасне повернення боргу в розмірі 27375 гривень, та індексу інфляції у розмірі 825 гривень, а всього 62150 гривень. Відповідно до ч.3 ст.. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 621,50 гривень.

Outcome: approved