Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

14 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до суду зі вказаним позовом до [PERSON] . У позові просила суд стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1000 EUR, щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування цих вимог зазначає, що 02 вересня 2015 року між нею та громадянином Італійської республіки, [PERSON] , укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного юстиції у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] від 02 вересня 2015 року. За час шлюбу, з Відповідачем народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру актів про народження № 53 частина 1 серія А 2017 рік. Дитина проживає з нею та знаходиться на повному утриманні. З моменту повернення до України Відповідач жодного разу не поцікавився на які кошти ми проживаю разом з дитиною, жодного разу не перерахував та не передав кошти та будь-які предмети необхідні для життя дитини. Відповідач також не купляв ніяких речей для утримання сина [PERSON] . Добровільно дане питання вирішувати Відповідач не бажає, тому виникла необхідність стягувати аліменти в судовому порядку. 26.03.2020 року Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя постановив ухвалу згідно якої доручив компетентному суду Республіки вручити відповідачеві [PERSON] , копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Повідомити [PERSON] про дати судового засідання. Допитати відповідача [PERSON] , по суті позовних вимог. Провадження у цивільній справі № 335/1333/20 провадження № 2/335/1106/2020) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги або явки відповідача у судове засідання для розгляду справи по суті, залежно від події, яка станеться раніше. 07.12.2020 року від компетентного суду Республіки Італія до суду надійшли документи за результатами виконання доручення про вручення судових документів, у зв`язку із чим ухвалою суду від 09.12.2020 року відновлено провадження по справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 24.06.2021 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно до якої позивач не змінюючи підставу позову, остаточно просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує та просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву він не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином, в установленому законом порядку, але до суду відповідач не з`явився без повідомлення причин, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, також як і не надходило відзиву на позовну заяву. Судом також повідомлявся представник відповідача [PERSON] , який в судові засідання по даній справі також не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень\~ст.280 ЦПК України\~дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала в поданій нею до суду письмовій заяві. Суд, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Між тими ж сторонами ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили (справа № 335/8156/19) Із судового рішення від 21.04.2021 року встановлено, що у липні 2020 року Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області звернулося до суду з позовом, який було подано в інтересах [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним утримування [PERSON] на території України малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вивезеної з Італійської Республіки.Зобов`язано [PERSON] повернути малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , до місця постійного проживання в Італійській Республіці за адресою: [ADDRESS] район [PERSON] .У разі невиконання [PERSON] рішення про повернення дитини в державу постійного проживання в добровільному порядку - зобов`язано [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , батьку дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання - Італійської Республіки.Покладено витрати, пов`язані з поверненням дитини до Італійської Республіки на [PERSON] , [INFO] .В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.04.2021 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2020 року скасовано та прийнято постанову наступного змісту. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про забезпечення повернення малолітньої дитини до Італійської Республіки відмовити. Стягнуто з [PERSON] до [PERSON] судові витрати в сумі 1260 грн. Вказаним судовим рішенням встановлені обставини, які в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, у тому числі, що 02.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у м. Києві в Україні, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу видане відділом реєстрації актів громадянського стану Муніципалітету Неаполя із перекладом на українську мову. Рішенням Суду Неаполя Італійської Республіки № 18/2020 від 01.02.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітнього [PERSON] , [INFO] , довірено проживання виключно батькові (з негайним поверненням до [PERSON] ), стягнуто з [PERSON] на користь позивача щомісячні аліменти на утримання дитини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , який народився [INFO] в м. Неаполі Італійської Республіки, що підтверджується копією короткого витягу з Книги реєстрації актів про народження з викладом загальних відомостей за 2017 рік, актовий запис № 53, том 1, роз. А, п G із перекладом на українську мову. [PERSON] , [INFO] , має Італійське громадянство та з моменту народження та до виїзду в Україну постійно проживав в Італійській Республіці за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про наявність італійського громадянства, виданої Департаментом демографічних послуг Муніципалітету Неаполя із перекладом на українську мову. Вказаним рішенням також встановлено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] має зареєстроване постійне місце проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] . 23.10.2018 року, [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] виїхала до України. На даний час [PERSON] з дитиною зареєстровані та проживають в Україні за адресою: [ADDRESS] , і потребує матеріальної допомоги з боку батька на утримання дитини, що не спростовано станом на час розгляду даного позову про стягнення аліментів відповідачем. Частиною 1\~ст. 497 ЦПК України\~визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлений\~Законом України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23 червня 2005 року\~(далі Закон № 2709-IV) Згідно з підпунктом 2 п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону № 2709-IV\~іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим\~Законом, та виявляється в тому, що хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідач не є громадянином Україна та не проживає на її території. Отже, у даній справі наявний іноземний елемент. Відповідно до пункту 3 ч. 1\~ст. 2 Закону № 2709-IV, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як підсудність судам України справ з іноземним елементом. Згідно з пунктом 4 ч. 1\~ст. 76 Закону № 2709-IV, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні. Відповідно до частини 1\~ст. 4 Закону № 2709-IV, право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до частини 1\~ст. 66 Закону № 2709-IV\~права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим\~законом\~дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.\~\~ Як уже зазначалось судом вище, і мати (позивач) і дитина на постійній основі проживають в Україні, а тому право цієї країни має тісний зв`язок з правовідносинами щодо утримання дитини. Відповідно до пунктів 2, 4 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до частини 2\~ст. 51 Конституції України\~та частини 1\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2\~ст. 181 СК України\~передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак такої домовленості між позивачем та відповідачем не досягнуто, тому слід врегулювати ці відносини рішенням суду та стягувати з останнього аліменти на утримання дитини. Згідно вимог ч.ч.1,3\~ст.181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням матеріального становища сторін та їх стану здоров`я, стану здоров`я дитини, відсутності перешкод у сторін надавати допомогу на утримання дитини, яка потребує такої допомоги, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище сторін, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення аліментів в розмірі 1/4 частина на утримання сина, який наразі перебуває на утриманні матері і проживає разом із позивачем, і саме такий розмір буде достатнім для утримання дитини і відповідач в змозі його виплачувати, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує також ті обставини, що сторони не позбавлені можливості врегулювання оплати аліментів в добровільному порядку за взаємною згодою з урахуванням інтересів дітей. Відповідно до частини 1\~статті 192 СК України, розмір аліментів, визначених за рішенням суду може бути зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем до суду 14.02.2020 року, а тому аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, враховуючи приписи\~статті 182 СК України,

Outcome: approved