Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

15.01.2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Савранської селищної ради, третя особа [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. 19.02.2014р. позивач замінив неналежного відповідача Савранську селищну раду на відповідача [PERSON]. 31.03.2014р. та 30.05.2014р. позивач звернувся до суду з письмовими заявами про уточнення позовних вимог та просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 21/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS], укладений між позивачем та [PERSON], 20.02.2010 року та визнання за ним права власності на 21/50 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 20.02.2010р. між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 21/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] За умовами договору [PERSON] продав, а позивач купив зазначене нерухоме майно. Житловий будинок сторонами договору був оцінений в 33000грн., які [PERSON] повністю сплатив. Договір був укладений у простій письмовій формі так, як [PERSON] не були приведені до ладу правовстановлюючі документи на будинок. За даними позивача між ним та продавцем було досягнуто усіх істотних умов договору. Після виконання зобов'язань покупця, продавець розпочав виготовлення технічної документації із землеустрою для присвоєння земельній ділянці на якій розташований будинок кадастрового номеру, щоб нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу так, як згідно п. 6 ст. 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, …, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти, однак [PERSON] не встиг цього зробити, так як [INFO] помер. Позивач зазначив, що між ним та покійним [PERSON] було досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме сплата позивачем визначеної сторонами вартості будинку, передача продавцем ключів від будинку. Відповідач [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], яка відмовляється, як спадкоємець виконувати зобов'язання спадкодавця. Дані обставини змушують позивача звернутись до суду з позовом про захист своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про неможливість явки в судове засідання. Крім того вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглянути справу за його відсутності (а. с. 41). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій зазначила, що їй відомо про наявність зобов'язань спадкодавця [PERSON] перед позивачем, а також вказала на те, що вона не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на зазначене у позові нерухоме майно (а. с. 36). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку та доводи позивача викладені ним в позовній заяві, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено. 20.02.2010р. між позивачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 21/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] (а. с. 3). За умовами договору [PERSON] продав, а позивач купив зазначене нерухоме майно. Житловий будинок сторонами договору був оцінений в 33000грн., які [PERSON] повністю сплатив (а. с. 4). [INFO] продавець помер (а .с. 5). Згідно довідки Савранської районної державної нотаріальної контори відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] (а. с. 27). Згідно вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається в тому числі із правочинів. Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є дійсним, якщо його недійсність не встановлена законом чи судом. За правилами статті 657 ЦК України угоди стосовно передання права власності на нерухоме майно підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно приписів частини 2 статті 219 ЦК України суд може визнати дійсним правочин, який не набув нотаріального посвідчення, якщо правочин дійсно відповідає справжній волі сторін, а нотаріальне посвідчення не відбулось, з підстав які не залежали від волі сторони, яка звертається за визнанням угоди дійсною. Також, відповідно приписів частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовились до всіх істотних умов і це підтверджено письмовими доказами, а також відбулось повне або часткове виконання цього правочину, суд може визнати цю угоду дійсною. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. У зв'язку з тим, що продавець та покупець дійсно мали намір саме продати та купити нерухоме майно, фактично угода виконана, її нотаріальному посвідченню заважає ухилення відповідача від явки до нотаріуса та небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Здійснити державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно позивачу завадила відсутність нотаріального посвідчення угоди. Враховуючи положення статті 16 Цивільного Кодексу України, одним із способів захисту цивільного права є зокрема визнання права. Відповідно правил, встановлених ст. 126 ЦПК України, в одному позові можуть бути об'єднані декілька вимог, якщо слухання цих справ окремо ускладнить розгляд справи по суті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Стаття 1218 ЦК України, визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, між позивачем та померлим [PERSON] виникли майнові зобов'язання з приводу виконання умов договору купівлі-продажу. Оскільки [PERSON] помер, то його зобов'язання мають виконати спадкоємці. Приймаючи до уваги, що відповідно до матеріалів справи та вказаних вище норм матеріального права, правовідносини у справі допускають правонаступництво, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] є належним відповідачем по справі. Таким чином суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та обов'язки сторін, а тому у суду наявні підстави щодо прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved