Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

12 січня 2018 року [PERSON] заявила до суду позов, в якому зазначила, що у лютому 2017 року їй стало відомо, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та її чоловік [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № VIUWGA00001514 від 19 липня 2007\~ року, а зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечені\~договором поруки № VIUWGA00001514/1 від 16 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею. Насправді вона такого договору із ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладала, що доведено висновком експертизи, проведеної в рамках цивільної справи № 139/115/17 за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк ПриватБанк до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту. У позові просить визнати договір поруки від 16 серпня 2013 року № VIUWGA00001514/1 укладений між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] недійсним та стягнути на її користь судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на оплату проведення експертизи. Ухвалою суду від 15 січня 2018 року (а.с. 20) відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження. В підготовче засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, клопотав про проведення підготовчого засідання за його відсутності (а.с. 24), заперечень на позов не подав. 12 лютого 2018 року підготовче провадження зарито, справу призначено до судового розгляду по суті на 26 лютого 2018 року (а.с. 27-28). Позивач, представник відповідача та третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилися. Представник відповідача [PERSON] (а.с. 35) подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав без обґрунтування позиції (а.с. 34). На підставі ч. 3 ст. 211, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача на підставі доказів, поданих позивачем та витребуваних у встановленому порядку судом (а.с. 27-28). Представник позивача за довіреністю (а.с. 18) [PERSON] позов [PERSON] підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши подані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору № VIUWGA00001514 від 19 липня 2007\~ року. Відповідно до умов договору [PERSON] надав [PERSON] кредит у розмірі 55180 гривень\~\~ на\~ термін до 17 липня 2017 року, а останній зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Ці обставини стверджуються матеріалами оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 139/115/17 за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк ПриватБанк до [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Так, 17 лютого 2017 року у справі № 139/115/17 було відкрито провадження (а.с. 8), а тому суд надає віри твердженням позивача про те, що у лютому 2017 року їй стало відомо, що зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечені\~договором поруки № VIUWGA00001514/1 від 16 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею - [PERSON]. Заперечуючи факт укладення договору поруки з ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON], в інтересах якої у справі № 139/115/17 діяв за довіреністю (а.с. № 139/115/17 138) [PERSON], заявила клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 26 вересня 2017 року (а.с. 9-10) у справі № 139/115/17 було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Відповідно до Висновку судово-почеркознавчої та технічної експертизи\~№ 5674/5675/17-21 від 04 грудня 2017 року, підписи у графах «один з оригіналів договору мною отримано особисто, [PERSON]М.» на першій сторінці договору, «підпис [PERSON]» та «Один з оригіналів договору мною отримано особисто [PERSON]М.» на звороті договору поруки № VIUWGA00001514/1 від 16 серпня 2013 року виконані рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки чи технічних засобів не [PERSON], а іншою особою (а.с. 11-14, оригінал висновку у матеріалах справи № 139/115/17). Згідно зі ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов'язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов'язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (ст. 553, 554 ЦК України). Тобто, для виникнення правовідносин, що випливають з договору поруки, необхідне вільне волевиявлення сторін (кредитора боржника та поручителя) договору. Відповідно до своєї структури договір поруки є двостороннім право чином. У системі юридичних фактів, які становлять основу виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин, найбільш значне місце займають правочини, оскільки саме вони найчастіше породжують відносини приватно-правового характеру між суб'єктами. Правочин - це дія особи, яка відображає її внутрішню волю. Якщо волевиявлення виражене не чітко, можливе різне тлумачення волі сторін правочину. Тому виникає необхідність у встановленні особливих правил тлумачення волі сторони правочину. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Так, у частині 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити право чин. Однак для вчинення правочину необхідна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб - волевиявлення. Статтею 205 ЦК України способами волевиявлення визначені усна або письмова форма правочину, або ж мовчання. Відповідно до ст. 547 ЦК України договір поруки обовязково має бути укладений у письмовій формі, наслідком недотримання якої є його недійсність. Отже, волевиявлення у такому правочині як договір поруки полягає у підписанні умов договору його сторонами. У цьому засіданні належними доказами безспірно встановлено, що [PERSON] не підписувала договір поруки № VIUWGA00001514/1, укладений 16 серпня 2013 року від її імені. Таким чином, доведено відсутність волевиявлення [PERSON] на встановлення свого обовязку перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідати за виконання кредитного зобовязання [PERSON] Недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог\~закону\~є підставою для визнання недійсним правочину. До такого висновку прийшов і Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 439/8/14-ц. При вирішенні справи по суті суд, крім іншого, має вирішити питання про розподіл судових витрат. До судових витрат, відповідно до ч. 1 та пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать, зокрема, судовий збір, витирати на професійну правничу допомогу, витрати, повязані із проведенням експертиз. При зверненні до суду із цим позовом [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати позивача в сумі 704 гривні 80 копійок мають бути компенсовані їй відповідачем. Крім того, у цивільній справі № 139/115/17 [PERSON], що діяв в інтересах [PERSON] за довіреністю (аркуш 138 т. 1 справи № 139/115/17), було оплачено послуги експерта в сумі 3571 гривня 20 копійок, про що свідчить акт здачі-приймання висновку судового експерта (аркуш 224 т. 1 справи № 139/115/17). Однак, ці витрати повязані з розглядом іншої цивільної справи, крім того, їх понесла особа, яка не заявляє у цій справі позовних вимог, а тому вимога про їх відшкодування не може бути заявлена [PERSON] саме у цій справі.

Outcome: approved