Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

13 серпня 2021 року на суду з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми попередньої оплати, у якій просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, передані в якості попередньої оплати за обладнання, у загальному розмірі 5 000,00 євро та 40 000,00 грн., а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 879, 00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на початку лютого 2019 року він домовився з [PERSON] , що останній відчужить позивачу певне обладнання, а позивач розрахується шляхом здійснення передоплати. Відтак, 06 лютого 2019 року позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату за обладнання, а саме 2 500,00 євро та 40 000, 00 грн., а відповідач зобов`язався здійснити поставку товару на протязі 14 днів. 13 лютого 2019 року відповідачем було отримано ще одну додаткову суму до авансу у розмірі 2 500,00 євро. Наведене підтверджується власноручно складеною відповідачем розпискою. Однак, незважаючи на домовленість між сторонами, у зазначені в розписці строки товар позивачу переданий не був і правочин взагалі не відбувся через те, що відповідач довгий час ухиляється від виконання свого обов`язку, а й нещодавно й зовсім зник з поля зору та ігнорує вимогу позивача повернути отримані кошти. Позивач зазначає, що сплачені ним платежі відповідачу відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. У зв`язку з тим, що відповідач у встановлені в розписці строки не передав позивачу попередньо оплачений останнім товар, а передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в якості повернення авансу у загальному розмірі 5 000,00 євро та 40 000,00 грн. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28 квітня 2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів та стягнути з позивача судові витрати, які будуть понесені або мають бути понесені відповідачем. Так, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що передана відповідачу позивачем грошова сума є авансом, відповідач у встановлені строки не передав позивачеві попередньо оплачений товар, тому передана в якості авансу сума у загальному розмірі 5 000,00 євро та 40 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В якості доказу існування відповідних правовідносин позивач надає розписку, зі змісту якої « [PERSON] получил передоплату за оборудование 2500,00 (две тысячи пятсот евро) 40000,00 (сорок тысяч грн. 00 коп.) от [PERSON] . Срок поставки 14 дней. 06.02.2019 получил предоплату 2500,00 (две тысячи пятсот евро) 13.02.2019». Документ, який сторона позивача називає розпискою, не містить відомостей про те, хто саме та від кого отримував певні суми грошей. Зазначено, що це був « [PERSON] » та « [PERSON] ». Жодної згадки про отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] цей документ не містить, адже ініціали можуть належати кому завгодно. До того ж зазначений документ підписано від отримувача коштів двома різними підписами, а щодо отримання другої суми 2500,00 євро, взагалі не зазначено, хто і від кого їх отримав. Відповідач стверджує, що жодних договорів про відчуження «певного обладнання» відповідач із позивачем не укладав. У позовній заяві сторона позивача посилається на норми ст.693 ЦК України, отже правильним буде припустити, що позивач вважає, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, адже норми зазначеної статті регулюють саме такі правовідносини. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Договір купівлі-продажу у подібних випадках є двохстороннім. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суми зазначені у позовній заяві, як передплата, більше ніж у двадцять разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян, відповідно цей правочин мав вчинятися у письмовій формі, відповідно до вимог ст. 208 ЦК України. Доказів письмового оформлення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем до позовної заяви не додано. Між тим, однією із загальних послуг, додержання яких є необхідним для чинності правочину ст. 203 ЦК України зазначає - вчинення правочину у формі, встановленій законом. Таким чином, жодного доказу укладення сторонами договору купівлі-продажу «певного обладнання» матеріали провадження не містять. Неукладання договору між сторонами не може створювати обов`язків для відповідача щодо повернення позивачеві будь-яких грошових коштів, тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. (а.с.70-75). 09 серпня 2021 року на адресу суду від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що на початку лютого 2019 року сторони домовились, що відповідач відчужить позивачу певне обладнання, а позивач розрахується шляхом здійснення передоплати. Сторони погодили, що сума передоплати та строк поставки будуть письмово зафіксовані в розписці, яку сторони визначили як спрощену форму договору. Позивач зміг віднайти платежі відповідача на його користь від 26 липня 2019 року у розмірі 5 000,00 грн., від 10 серпня 2019 року у розмірі 5 000,00 грн. та від 23 серпня 2019 року у розмірі 7 984,00 грн., які останній спершу сумлінно здійснював в якості повернення попередньої оплати. Відтак, доводи відповідача щодо відсутності жодних договірних відносин між ним та позивачем, які б створювали для нього певні обов`язки, не відповідають дійсності та направлені на введення суду в оману і намагання уникнути повернення значної суми коштів, а також не можуть бути прийняті, тому представник просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.81-87). Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача (а.с.95). Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача (а.с.94). Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з`явилися у судове засідання. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених законом. За правилами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Підставою заявлених вимог позивач [PERSON] зазначив те, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу обладнання, на виконання якого він передав відповідачу [PERSON] в якості попередньої оплати грошові кошти в сумі 2 500,00 євро, 40 000, 00 грн., а потім додатково в сумі 2 500,00 євро, проте у встановлений договором 14-денний строк відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, не передав товар покупцеві, у зв`язку з чим на підставі ч.2 ст.693 ЦК України, яка передбачає обов`язок повернення попередньої оплати товару, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, просить стягнути з відповідача грошові кошти, передані позивачем в якості попередньої оплати. На підтвердження укладення між сторонами договору купівлі-продажу обладнання позивач посилається на копію розписки наступного змісту: « [PERSON] получил предоплату за оборудование 2500,00 (две тысячи пятьсот евро) 40 000,00 (сорок тысяч гривен 00 коп.) от [PERSON] строк поставки 14 дней. 06.02.2019. Получил предоплату 2500,00 (две тысячи пятьсот евро) 13.02.2019.» (а.с.8). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 202 ЦК України договір є правочином. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина 1 статті 206 ЦК України). У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу (пункт 3 частини 1 статті 208 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина 2 статті 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина 1 статті 14 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За правовою природою договір купівлі-продажу є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Дослідивши надані сторонами докази, позиції сторін, викладені у позовній заяві, відзиві на позов, відповіді на відзив, суд приходить до висновку, що розписка, на яку посилається позивач [PERSON] , не містить істотних умов договору купівлі-продажу, а саме назви обладнання, його кількість і вартість, також не містить повного прізвища, ім`я, по батькові сторін договору, інших даних, які б дозволяли ідентифікувати фізичних осіб, які уклали договір (РНОКПП фізичних осіб або їх дати народження, паспортні дані, місце проживання), отже, вказана розписка жодним чином не вказує про обов`язок відповідача [PERSON] нести обов`язок по договору купівлі-продажу щодо передачі товару покупцеві, та відповідно про зустрічне право позивача [PERSON] вимагати передачі оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно відзиву на позов відповідач [PERSON] взагалі оспорює факт укладання ним договору купівлі-продажу обладнання з позивачем у формі розписки, на яку посилається позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог. Між тим, під час судового розгляду справи позивач та його представник клопотань про долучення до справи оригіналу розписки та про призначення по ній судової почеркознавчої експертизи документане заявляли. Оцінюючи доводи позивача щодо здійснення відповідачем [PERSON] платежів на користь позивача від 26.07.2019 року на суму 5000 грн., 10.08.2019 року на суму 5000 грн., 23.08.2019 року на суму 7 984 грн., суд приймає до уваги, що долучені позивачем платіжні документи, а саме: квитанція від 26.07.2019 року, виписка по рахунку позивача з даними про поповнення 10.08.2019 року і 23.08.2019 року рахунку позивача готівкою платником [PERSON] , не містять даних про призначення цих платежів, отже не є доказом повернення суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу обладнання відповідачем. Оскільки позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме укладення сторонами договору купівлі-продажу обладнання, та передачу позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 5 000,00 євро і 40 000 гривен в рахунок попередньої оплати за договором, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] з підстав заявлених у позові не підлягають задоволенню. За правилами ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню останньому, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed