Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

13.03.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. В місті Зеленодольськ, Апостолівського району Дніпропетровської області проживає її дочка [PERSON], В 2006 році позивачка познайомилась з матір'ю відповідача і вирішила придбати для свого проживання квартиру в місті Зеленодольськ, яка належала на отой час [PERSON] та [PERSON] За період з травня 2006 року по грудень 2012 року відбулось велика кількість судових засідань, порушувалось кримінальні справи і тільки 27 грудня 2012 року позивачка змогла зареєструвати в державному реєстрі прав своє право власності на спірну квартиру за адресою [ADDRESS]. Таким чином тільки, починаючи з 27.12.2012 року позивачка змогла почати розпоряджуватись на власний розсуд спірною квартирою. Квартира, починаючи з березня 2012 року пустувала і в ній ніхто не проживав. В квартирі відключено електропостачання, тепловодопостачання ті інші комунікаційні послуги. Після реєстрації права власності та отримання правовстановлюючих документів, позивачкою проведено вселення до спірної квартири. В листопаді 2013 року позивачка звернулась до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання відповідача особою, яка втратила право користування належним їй житловим приміщенням на підставі його відсутності та безпідставного не проживання у спірній квартирі понад шість місяців. 06 лютого 2014 року рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області справа їй було відмовлено в задоволені позову, так як в ході судового розгляду встановлено, що відповідач з 22.05.2012 року не проживає в спірній квартирі з поважної причини, так як його було засуджено до позбавлення волі за скоєння злочину. Суд прийняв зазначені обставини як поважну причину відсутності за місцем реєстрації та відмовив позивачці в задоволені позову. Після отримання рішення позивачка вирішила звернутись з новим позовом до суду з підстав того, що відповідач не є наймачем житла, так як втратив таке право користувача та наймача після переходу права власності на спірне житло до позивачки за рішенням суду. На цей час позивачка не реєструвалась в зазначеній квартирі так як має намір зареєструвати в квартирі свого сина разом з невісткою та двома дітьми. Але позивачка не має можливості здійснити таку реєстрацію так як згідно санітарних норм, встановлених в місті Зеленодольськ, їй необхідно, щоб в належній їй квартирі на цей час ніхто не проживав та не був зареєстрований. На цей час позивачка є власником квартири з 27.12.2012 року. З громадянином [PERSON] позивачка договір найму житла не укладала. Відповідач фактично попереджений нею про намір розірвання договору найму житла з часу її попереднього звернення до суду в листопаді 2013 року. Відповідач не є її родичем та членом її родини і тому позивачка вважає, що останній втратив право на користування належним їй майном з часу припинення його права власності на спірну квартиру. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав визначених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовом був не згоден, просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Апостолівського районного суду від 17.04.2008 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] з якого також встановлено що вона придбала дану квартиру у [PERSON] 23.05.2006 року. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ніким неоспорено, рішення суду, щодо визнання за нею права власності на вказану квартиру набрало законної сили 05.05.2008 року. Після реєстрації права власності та отримання правовстановлюючих документів, [PERSON] проведено вселення до спірної квартири, про що складено відповідний акт обстеження від 03 січня 2013 року за участю свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 06 лютого 2014 року рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області справа № 171/3041/13-ц, [PERSON] було відмовлено в задоволені позову, так як в ході судового розгляду встановлено, що відповідач з 22.05.2012 року не проживає в спірній квартирі з поважної причини, так як його було засуджено до позбавлення волі за скоєння злочину. Суд прийняв зазначені обставини як поважну причину відсутності за місцем реєстрації та відмовив їй в задоволені позову. На цей час [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 27.12.2012 року, що підтверджується наявним витягом № 37023083 про державну реєстрацію права, а також технічним паспортом що виданий на її ім'я у якості власника вищевказаної квартири. Відповідност. 405 ЦК України «Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, які виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. із змінами і доповненнями, «На ствердження вибуття суд може приймати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання... Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченій ст. 71 або ст. 107 ЖК України». Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved