Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

13 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що позивач з 01 вересня 1979 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачою [PERSON] . Неповнолітніх дітей на утриманні в подружжя немає. Протягом останнього часу спільне життя між ними погіршувалось, що призвело до припинення шлюбних відносин. Оскільки на даний час шлюб носить формальний характер, просив шлюб розірвати. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду . Позивач у судове засідання не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без його участі, на примирення не погоджується, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] не подала відзиву на позовну заяву, у судове засідання не прибула, на адресу суду направила заяву про визнання позову та слухання справи без її участі. Дослідивши наявні у справі докази, які надані лише позивачем, судом встановлено такі факти та відповідні ім правовідносини. 01 вересня 1979 року [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Вербилівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис за №11. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повтоно виданим 29 грудня 2020 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Судом встановлено, що сторони по справі на утриманні неповнолітніх дітей не мають. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом вказаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Таким чином застосування строку для примирення є правом , а не обов`язком суду. Вивчивши обгрунтування позову позивача, який просив не надавати строк для примирення, оскільки між сторонами відсутні будь-які шлюбні відносини, визнання позову відповідачкою, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме інтересам сторін. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони припинили спільне проживання, позивач заперечує щодо примирення, відповідачка визнала позов, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища відповідачка не подала. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved