Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

12 липня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну частку (пай) розміром 7,20 в умовних кадастрових гектарах, що належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0059425 від 17 лютого 1997 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 30 квітня 1997 року, яку передано із земель КСП «Інгулець» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після якої відкрилась спадщина у виді вказаного права на земельну ділянку, яку вона прийняла фактично, шляхом проживання із померлою на момент смерті. Оскільки оформлення вказаних спадкових прав у позасудовому порядку неможливе, позивач звернулася до суду із вказаними вимогами. На судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи поклався н розсуд суду. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 15 зробленим 15 вересня 1995 року Новодмитрівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області. Згідно з актовим записом зробленим 22 червня 1950 року (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка при реєстрації шлюбу змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (свідоцтво про шлюб, актовий запис № 80 видане 29 грудня 1973 року. Відповідно до листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Гідулян І.Ю. та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16 липня 2021 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0059425 від 17 лютого 1997 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 30 квітня 1997 року, яку передано із земель КСП «Інгулець» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області встановлено, що за померлою було визнано право на земельну частку (пай) розміром 7,20 га в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до листа виданого 16 квітня 2019 року №233/01/16 приватним нотаріусом Гідулян І.Ю. у задоволенні заяви на одержання свідоцтва про прийняття спадщини [PERSON] було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відповідно до довідки виданої 05 вересня 2019 року Новодмитрівською сільською радою позивач до дня смерті [PERSON] проживала з нею за адресою: [ADDRESS] . Заповіт на земельну частку (пай) за сертифікатом серії ХС № 0059425 від 17 лютого 1997 року в сільській раді відсутній. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані статтями 9, 525, 527, 529, 548, 549, 561 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п`ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК) ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку зі смертю. Суд встановив, що позивач, будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як дочка, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті матері шляхом вступу в управління майном у виді особистий речей, речей господарчого вжитку, тощо, що вбачається з факту їх сумісного проживання на момент смерті та продовження проживання позивачки за вказаною адресою впродовж шести місяців після смерті матері. Наведені норми також свідчать про те, що прийняття спадщини здійснюється в цілому щодо усього майна, а отже позивач, шляхом вступу в управління частиною спадкового майна, вважається таким, що прийняв спадщину також у виді зазначеного права на земельну частку (пай). Цей факт надає право позивачу вимагати визнання за ним права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді права, що належало її матері, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися та його учать обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved