Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

13 жовтня 2016 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.09.2016 року. У шлюбі мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу, накопичивши достатньо коштів, подружжя придбало житловий будинок [ADDRESS] вартістю 73 601,00 грн. Відповідно до ст.ст. 60 та 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності і частки їх є рівними. Просила суд поділити будинок між подружжям та визнати за нею право власності на 2/3 частки будинку та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у сумі 629,99 грн., витрати за надання юридичної допомоги - 400,00 грн. та витрати за проведення оцінки вартості спірного майна в сумі 600 грн. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідно до ч.ч.2,3 ст. 71 СК України вона може ставити питання про збільшення її частки в будинку в інтересах дитини, а саме, сина [PERSON], який є інвалідом з дитинства і користується спеціальним засобом пересування. Вважає дану обставину суттєвою та істотною при вирішенні питання щодо поділу майна подружжя. Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, хоча судом належним чином повідомлений про час, місце та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомив та заяви про відкладення розгляду з поважних причини не надав, як і заперечень проти позову, тому, суд, отримавши згоду позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалює рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них відносини: позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2016 року розірвано (а.с.33). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.13), який є інвалідом з дитинства (а.с.14). Згідно договору купівлі-продажу від 09.03.2007 року, тобто під час шлюбу, [PERSON] від імені [PERSON] продала [PERSON] будинок [ADDRESS] вартістю 73 601 грн., що вбачається з договору купівлі-продажу, довідки КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» (а.с.11-12). В результаті правочину відповідач [PERSON] став одноосібним власником вказаної нерухомості. За змістом ст. ст. 10, 11, 60, 61 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, спірний будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто сторін у справі. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Сторони у справі не домовилися про порядок поділу майна, тому, спір вирішується у судовому порядку. Позивачка не довела судові своєї позиції щодо збільшення своєї частки у спільно набутому майні подружжя, зокрема не надала доказів того, що її чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Крім того, позивачка, взагалі, не мотивує вимоги тим, що відповідач не утримує дітей чи розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відсутність таких доказів та посилань позивачки на вказані обставини у позовній заяві не дає можливості судові застосувати ч.ч.2,3 ст. 70 СК України та збільшити розмір частки дружини у спільному майні. Подібні доводи містяться і в роз'ясненнях, викладених в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та поділити спільне майно подружжя таким чином: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], як на приховану частку дружини у спільно набутому майні подружжя, без виділу в натурі, а за [PERSON] залишити право власності на іншу 1/2 частку вказаної нерухомості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути розподілені пропорційно задоволених вимог. Так, позов задоволено на 75%, тому, з 400 грн. правової допомоги на користь позивача з відповідача має бути стягнуто 300 грн., а з 626,99 грн. судового збору - 479,24 грн. Стосовно витрат позивачки на проведення оцінки вартості спірного майна в сумі 600 грн. суд має зазначити, що такі витрати в розумінні ст. 79 ЦПК України не є судовими витратами, а, тому, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial