Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

13 січня 2021 року адвокат Биченко А.О., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» (далі за текстом ТОВ «ФК «АЛАНД»), в якій просить: 1) визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4549 від 03 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, які були утримані із заробітної плати в рамках виконавчого провадження № 62625386, відкритого на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем № 4549 від 03 липня 2020 року, у сумі 9730,92 гривень. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що у грудні 2020 оку позивачу стало відомо, що відносно нього винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 24 липня 2020 року ВП № 62625386, згідно якої вбачається, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 4549 про стягнення з [PERSON] та користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованість з розмірі 19\~511,12 гривень. У вказаному виконавчому написі нотаріус зазначає, що строк платежу за кредитним договором № 005-26511-170214 від 17 лютого 2014 року настав, стягнення заборгованості проводиться за період з 14 травня 2020 року по 25 травня 2020 року, сума заборгованості складає 19\~011,12 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14\~706,87 гривень, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 4\~304,25 гривень, витрати за вчинення виконавчого напису 500 гривень. Станом на момент подання позову позивачу нічого не було відомо про переуступлення права вимоги від ПАТ «Дельта Банк», з яким позивач укладав кредитний договір, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а потім до ТОВ «ФК «Аланд». Оскільки, на думку представника позивача, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення з 14 травня 2020 року по 25 травня 2020 року, незважаючи на те, що кредитний договір було укладено 17 лютого 2014 року, і право вимоги банку виникло ще в 2014 році, а тому період стягнення перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Крім того, з виконавчого напису нотаріуса вбачається, що кредитний договір укладався між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», в той же час стягувачем за спірним кредитним договором наразі є ТОВ «ФК «АЛАНД», яке нібито набуло право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги № 14/05/2020-ФА, укладеного 14 травня 2020 року, про який позивачу нічого невідомо. Оскільки на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису від 03 липня 2020 року визначена товариством заборгованість не є безспірною, не надано вимоги про погашення боргу, відсутнє підтвердження про вручення повідомлення з вимогою боржнику, представник позивача вважає, що оскаржуваний виконавчий напис слід скасувати. Крім того, вважає також, що в силу положень ст. 216 ЦК України порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 9\~730,92 гривень, які були утримані з [PERSON] під час примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою Артемівського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 14\~січня 2021\~року залучено\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Київ\~Клітченко Оксану\~Анатоліївну та\~приватного нотаріуса\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Горая Олега\~Станіславовича до\~участі у\~справі у\~якості третіх\~осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 00 хвилин 12 лютого 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 12 лютого 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 08 годину 30 хвилин 09 березня 2021 року у зв`язку з неявкою сторін по справі. Ухвалою суду від 09 березня 2021 року відкладено судове засідання на 08 годину 30 хвилин 06 квітня 2021 року у зв`язку з тим, що третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явився, однак відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні, а представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте визначений судом строк для подання відзиву на позовну заяву не сплив, з метою не порушення визначеного статтею 191 ЦПК України права відповідача на подання відзиву на позовну заяву. 29 березня 2021 року до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій він просить: 1) визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4549 від 03 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, які були утримані із заробітної плати в рамках виконавчого провадження № 62625386, відкритого на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем № 4549 від 03 липня 2020 року, у сумі 11\~966,37 гривень. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року прийнято до провадження заяву [PERSON] , який діє від імені та в інтересах [PERSON] , про збільшення позовних вимог, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» на користь [PERSON] грошових коштів, які були утримані із заробітної плати в рамках виконавчого провадження № 62625386, відкритого на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем № 4549 від 03 липня 2020 року, у сумі 11\~966,37 гривень. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. 09 березня 2021 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява, у якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути без його та позивача участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи без його участі, як і відзиву на позовну заяву, до суду не надходило. Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., які про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за їх адресами місцезнаходження, зазначеними в Єдиному реєстрі приватних виконавців України та в Єдиному реєстрі нотаріусів, до судового засідання не з`явились за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило. Оскільки представник відповідача та треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03 липня 2020 року приватним нотаріусом\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, за яким підлягає стягненню з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 005-26511-170214 від 17 лютого 2014 року, укладеним з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами 144/К від 26 січня 2018 року є ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами 14/05/2020-ФА від 14 травня 2020 року є ТОВ «ФК «АЛАНД», заборгованість за кредитним договором № 005-26511-170214 від 17 лютого 2014 року. Строк платежі за кредитним договором № 005-26511-170214 від 17 лютого 2014 року настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 14 травня 2020 року по 25 травня 2020 року. Сума заборгованості складає 19\~011,12 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14\~706,87 гривень, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 4\~304,25 гривень, витрати за вчинення виконавчого напису 500 гривень (а.с. 18-19). При вчиненні вказаної нотаріальної дії нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі за текстом Перелік). Згідно копії заяви № 005-26511-170214 позивач надав оферту ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укласти з ним договір на невизначений строк, в рамках якого відкрити поточний рахунок № [NUMBER] , операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, з лімітом кредитної лінії 15\~000,00 гривень строком 364 (календарних) дні з можливістю пролонгації (а.с. 20). Постановою про відкриття виконавчого провадження № 62625386, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. 22 липня 2020 року, вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 4549, виданого 03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального заборгованості в розмірі 19\~511,12 гривень (а.с. 16-17). З копії звіту про здійснення відрахування та виплати,виданого командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] та помічником командира начальником фінансової служби [PERSON] , вбачається, що за період з 01 серпня 2020 року по 31 січня 2021 року з заробітної плати [PERSON] , яку він отримує у вказаній військовій частині, утримано в межах виконавчого провадження № 62625386 11\~966,37 гривень (а.с. 83). Відповідно до\~ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі за текстом Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною дією. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172\~(далі\~за текстом Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат» та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Із аналізу наданих доказів встановлено, що виконавчий напис нотаріуса, що оспорюється, вчинений 03 липня 2020 року щодо кредитного договору, який був вчинений в простій письмовій формі 17 лютого 2014 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та позивачем, зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарних дні. При цьому заявником є ТОВ «ФК «АЛАНД», яке за договором відступлення право вимоги отримало права кредитора за цим договором у 2020 році від ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Зазначені обставини свідчать про те, що право вимоги за цим кредитом виникло у кредиторів у лютому 2015 року. При зверненні з позовом позивач не погоджується із зазначеною в виконавчому написі заборгованістю. Таким чином, нотаріусом грубо порушені вимоги\~ст. 88 Закону «Про нотаріат»\~та не додержано обов`язкових умов вчинення нотаріального напису, оскільки вчинено нотаріальний напис після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги за договором щодо кредитного договору, який, в свою чергу, не є нотаріально посвідченим, не дивлячись на те, що ця обставина є обов`язковою. Також ті обставини, що свідчать про неодноразову зміну сторони стягувача, оспорювання позивачем заборгованості та не повідомлення його про зміну кредитора та існуючу заборгованість свідчать про існування спору між сторонами щодо боргових зобов`язань, що виключає наявність умови про безспірність договору. Недодержання нотаріусом вищезазначених умов при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Висновки\~суду\~відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17(провадження № 14-278гс18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс 19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018св 18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св 19)\~від 09 вересня 2020 року у справі № 336/7754/18 (провадження\~№ 61-8781 св 20). Ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів суд дійшов до наступного висновку. За змістом ч. 1\~ст. 177 ЦК\~України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1\~ст. 190 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вищезазначена стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб, норми\~ст. 1212 ЦК\~України мають велике значення для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 у справі № 910/1531/18. Оскільки під час розгляду справи визнано спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги у частині стягнення з ТОВ «ФК «АЛАНД» грошових коштів, які утримані із заробітної плати позивача на виконання виконавчого напису, підлягають задоволенню. З огляду на викладене, враховуючи, що спірна сума коштів сплачена позивачем на підставі виконавчого напису нотаріуса, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню, а відповідачем доказів повернення такої суми позивачу до суду не надано, суд доходить висновку, що стягнена за таким виконавчим написом сума в розмірі 11\~966,37 гривень має бути повернена позивачу, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Оскільки позивач при поданні даного позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, задовольняючи позов, вважає доцільним відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, якій підлягав сплаті за подання даного позову, в розмірі 840,80 гривень, а також судовий збір, який підлягав сплаті за подання заяви про забезпечення позову, в розмірі 420,40 гривень. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За змістом статті 9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат. Визначення розміру витрат та порядок їх розподілу між сторонами здійснюється на підставі ст.ст. 137,\~141 ЦПК України. Згідно частин 1-6\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частинами 3 і 8\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На виконання вимог\~статті 141 ЦПК України\~представник позивача до позовної заяви додав копії: додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 04 січня 2021 року від 08 січня 2021 року, з якої вбачається, що за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі 500 гривень за годину (а.с. 28), акту № 1 приймання-передачі послуг, наданих відповідно до договору про надання правової допомоги б/н від 04 січня 2021 року від 08 січня 2021 року (а.с. 29) та квитанції серії АБ № 08/01/21 (а.с. 30), згідно яких [PERSON] отримав від [PERSON] за послуги з правової допомоги 2\~000 гривень. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Враховуючи, що заперечень від відповідача щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу не надійшло, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню у визначеній [PERSON] сумі 2\~000 гривень.

Outcome: approved