Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

13.04.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №3482229572 від 20.11.2017 року, в розмірі 37149,53 грн., з яких: 18298 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2,92 грн. сума заборгованості за відсотками, 9699,61 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом, 9149 грн. сума заборгованості за пенею. Окрім того, просили стягнути понесені судові витрати в сумі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір №3482229572 від 20.11.2017 року. 26.06.2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення права вимоги №20190626, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржника за кредитним договором №3482229572 від 20.11.2017 року. В свою чергу відповідач належним чином свої зобов`язання за вказаним договором, не виконував, що і послужило підставою для їх звернення до суду з зазначеним позовом. До судового засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив . У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] 20 листопада 2017 року було укладено кредитний договір №3482229572 за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 18298,00 грн. строком на 36 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 річних. Свої зобов`язання за вказаними договором [PERSON] виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим, станом на 26.06.2019 року утворилася заборгованість в сумі 37149,53 грн., з яких: 18298 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2.92 грн. сума заборгованості за відсотками, 9699,61 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом, 9149 грн. сума заборгованості за пенею. 26.06.2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір відступлення права вимоги №20190626, за умовами якого, відповідно до положень ст..ст.512-519 ЦК України, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеним між Кредитором і Боржником (Портфель Заборгованості). Згідно п. 1.2 вказаного договору, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимоги від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги №20190626 від 26.06.2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №3482229572 від 20.11.2017 року в сумі 37149,53 грн., з яких: 18298 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2.92 грн. сума заборгованості за відсотками, 9699,61 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом, 9149 грн. сума заборгованості за пенею, що підтверджується Реєстром боржників до вказаного договору. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦПК України передбачено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Згідно ч.1 ст.513 ЦПК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. У відповідності до ч. 1 ст.514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 517 ЦПК України. Положеннями ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, судом встановлено, право вимоги позивача до [PERSON] за кредитним договором № 3482229572 від 20.11.2017 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов`язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. Статтями 1054 1057 цього ж Кодексу регулюються правила виконання зобов`язань по кредитному договору. Зокрема: - за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; - розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно положень ч.4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як вбачається з матеріалів справи первісним кредитором зазначене зобов`язання виконано в повному обсязі, однак відповідач кредитне зобов`язання не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 37149,53 грн., з яких: 18298 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2.92 грн. сума заборгованості за відсотками, 9699,61 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом, 9149 грн. сума заборгованості за пенею. Таким чином, на теперішній час кредитна заборгованість не ліквідована, невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором по своєчасній і належній сплаті заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом є порушенням умов договору та норм ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обргрунтованість стягнення з [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу в сумі 18298 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2.92 грн. сума заборгованості за відсотками, 9149 грн. сума заборгованості за пенею. Стосовно вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 9699,61 грн. суд приходить до наступного. Відповідно зі змісту ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи зі змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року, №14, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Попри те, що умовами кредитного договору № №3482229572 від 20.11.2017 року передбачено плату за управління кредитом, тобто за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, що є незаконним. Крім того, у договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику. За такого, так як вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем попереднього договору, у цій частині позов задоволенню не підлягає. З урахуванням встановленого заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 18298 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу 2,92 грн. сума заборгованості за відсотками, 9149 грн. сума заборгованості за пенею. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 916,24 грн. (27449,92 грн. х 100 : 31045,52 грн. = 74%; 74% х 2102 грн.: 100 % = 1555,48 грн.)

Outcome: partial