Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

12 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору DOXRRX02150012 від 17 жовтня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2370,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 16 січня 2016 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1572,53 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 29,33 грн., заборгованість по комісії 116,14 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 10429,91 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 607,40 грн., загалом в сумі 13255,31 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив в разі неявки в судове засідання проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення, згідно яких позов не визнав у повному обсязі, наполягали на застосуванні судом строку позовної давності до висунутих позовних вимог, так як позивач не обґрунтував причини пропуску строку позовної давності і не надав суду доказів, що підтверджують право на його відновлення (а.с.48-51). Згідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору DOXRRX02150012 від 17 жовтня 2007 року відповідач отримав строковий кредит у розмірі 2370,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць (12% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом на придбання товару (а.с.5). крім того, вказаним договором визначено, що погашення здійснюється щомісячними платежами в розмірі 864,14 грн. Позивач виконав своє зобовязання за договором шляхом оплати товару, придбаного відповідачем, що визнається сторонами та підтверджується рахунком-фактурою від 17.10.2007 року (а.с.9). Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконав, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 16 січня 2016 року, згідно розрахунку позивача, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1572,53 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 29,33 грн., заборгованість по комісії 116,14 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 10429,91 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 607,40 грн., загалом в сумі 13255,31 грн. (а.с.4). Згідно з частиною 1\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 2\~статті 6 ЦК України\~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі\~статтею 629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1\~ст. 639 ЦК України). Тобто, уклавши на підставі вільного волевиявлення такий договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про виникнення між позичальником та Банком кредитних правовідносин. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті\~530,\~631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення,\~невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261\~ЦК України). Відповідно до частини пятої\~статті 261 ЦК України\~за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1\~ст. 258 ЦК України\~для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Судом встановлено, що згідно договору DOXRRX02150012 від 17 жовтня 2007 року строк повного повернення кредиту встановлено 17 січня 2008 року (а.с.5 зворот), позивач звернувся з даним позовом 29 січня 2016 року (згідно дати позову та перерахування судового збору (а.с.1-3), отже строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту пропущено. Також суд встановив, що згідно наданого Банком розрахунку, останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 30.12.2007 року, тому строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором вважається таким, що сплив 31.12.2010 року. Оскільки для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Банком пропущено строк позовної давності, то такий строк пропущено не тільки до тіла кредиту, а й до відсотків за користування цим кредитом, так як відсотки нараховуються на тіло кредиту і є похідним від тіла кредиту, в стягненні якого відмовлено. Про збільшення строку позовної давності сторони письмово не домовлялись, отже, слід застосовувати встановлений\~ст. 257 ЦК України\~строк позовної давності у три роки до тіла кредиту, процентах та комісії та позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені відповідно до п.1 ч.2\~ст. 258 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідна заява подана відповідачем 28.03.2017 року (а.с.48-51). Тому, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, враховуючи заявлене відповідачем клопотання, суд вважає неправомірним нарахування позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором неустойки (пені та штрафів), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проведення антитерористичної операції на територіях, визначених Кабінетом міністрів України, та той факт, що проведення антитерористичної операції не припинено до наступного часу, суд визнає загальновідомими обставинами, які доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (Октябрьська, 293/2). Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року № 1053-р м. Костянтинівка було включено до зазначеного переліку. Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» віднесено місто Костянтинівку Донецької області, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені за договором не підлягають задоволенню. У відповідності із ст. 88 ЦПК України у звязку із повною відмовою у задоволенні позову судові витрати відносяться на позивача.

Outcome: dismissed