Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

13 липня 2017 року та уточнено 04 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про вселення в житлове приміщення та визначення порядку користування житлом. У позовній заяві зазначено, що з 19.07.2002 по 16.03.2015 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу за спільні кошти 28.01.2003 ними була придбана квартира [ADDRESS] , яка була зареєстрована на [PERSON] . Крім цього, сторонами за час спільного проживання також було придбано ще дві квартири, а саме: 09.10.2004 за адресою: [ADDRESS] , та 18.07.2005 квартира за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.03.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Також, рішенням вищевказаного суду від 07.10.2016 визнано за позивачем та відповідачем по 1/2 частині усіх трьох квартир придбаних в період шлюбу. Квартири розташовані за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , [PERSON] передано в оренду, однак орендну плату за користування вказаними квартирами вона не отримує. Квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , складається з двох квартир з двома входами, вхід із однієї квартири можливий через арку де можна встановити двері. Квартира складається з кімнати площею 10,6 кв.м, кімнати площею 17,40 кв.м, кімнати площею 9,30 кв.м, яка переобладнана із кухні у гардеробну, де залишено труби газопостачання, кімнати площею 11,80 кв.м, кухні площею 8,10 кв.м, кімнати площею 16,30 кв.м, вбиральні 2 кв.м, двох коридорів площею 9,60 кв.м та 10,20 кв.м, ванної та туалету площею 4,10 кв.м, та другої ванної та туалету площею 4,10 кв.м, балконів 1,50 кв.м та 1,47 кв.м, загальна площа квартири складає 105,27 кв.м. Квартири розташовані за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , перебувають у заставі банку та будуть реалізовані для погашення боргів, тому вона просить суд усунути перешкоди у користуванні 1/2 частини усіх належних їй на праві власності квартир, шляхом вселення, однак визначити порядок користування лише квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд задовольнити позов. 29.03.2018 відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, позов не визнає, вважає, що між сторонами відсутній спір про право. Після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] , у вересні 2004 позивач залишила йому їх неповнолітнього сина, а сама переїхала на постійне проживання в м. Ялту, де отримала російське громадянство. У 2015 році між ними виник конфлікт зумовлений появою позивача в стані алкогольного сп`яніння, він діючи в інтересах дитини, попросив [PERSON] піти з квартири за адресою: [ADDRESS] , з приводу чого позивач звернулася до органів поліції про притягнення його до відповідальності за перешкоджання користування їх спільною сумісною власністю. З того часу, позивач неодноразово приїздила та безперешкодно користувалася квартирою за вищевказаною адресою, а він не перешкоджав їй в цьому. Відносно квартир [ADDRESS] у них з позивачем ніколи не виникало конфліктів з приводу їх користування, позивач завжди мала вільний доступ до вказаного майна. Крім того, всі оригінали правовстановлюючих документів та ключі від зазначених квартир перебувають у [PERSON] Просить суд відмовити позивачу в позові. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] , які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не використали наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмову заяву, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.03.2015 (а.с.9). Також, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2016, задоволено позов [PERSON] , та поділено між сторонами спільне сумісне майно подружжя, а саме: серед іншого майна, також по 1/2 частині квартир розташованих за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] (а.с.10-14). Вимогами ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів своєї сім`ї. Крім того, ст. 150 ЖК України передбачено, що власник майна має право користуватися квартирою для особистого проживання і проживання членів його родини, а також має право розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом: у тому числі продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] разом з [PERSON] є власниками квартир розташованих за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , на законних підставах, у праві користування яких позивач позбавлена права, шляхом встановлення обмежень відповідачем, а саме: після того як [PERSON] змушена була залишити вищевказану квартиру, відповідач замінив вхідні замки, з приводу чого вона зверталася до правоохоронних органів за захистом свого права. Нормою статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод у користуванні 1/2 частиною квартири [ADDRESS] , які в ході слухання справи знайшли підтвердження належними та допустимими доказами. Разом з тим, враховуючи, що позивачем не ставиться питання про визначення порядку користування квартирами за адресою: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , та не доведено вимоги в частині визначення порядку користування квартирою розташованої за адресою: [ADDRESS] , тому суд не вбачає правових підстав для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном, відповідно в цій частині позову слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1344,80 грн. Отже з урахуванням наведеного, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 672,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial