Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

14 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,80 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, кадастровий номер - [NUMBER] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . 18 січня 2019 року ухвалою суду заява була залишена без руху для усунення недоліків, які були виправлені позивачем у встановлений судом строк. Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є дочкою померлого [PERSON] та є його спадкоємицею за заповітом. У грудні 2018 року вона звернулася до Вітовської державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у такій видачі їй було відмовлено, оскільки спадкодавець не оформив юридично спадщину після смерті дружини, яку фактично прийняв. Так, [PERSON] успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] земельну ділянку площею 0,80 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, кадастровий номер - [NUMBER] . Оскільки позивач з поважних причин через свою хворобу вчасно не звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а також відсутністю правовстановлюючого документа на спірне нерухоме майно на ім`я спадкодавця, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач - Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, позов визнали та не заперечували щодо його задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, рішення просили ухвалити на розсуд суду. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 28 червня 2019 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 травня 2010 року, виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с.9). За життя [PERSON] 27 листопада 2002 року склав заповіт, яким заповів своїй дочці [PERSON] все належне йому майно, що буде належати йому на день смерті та на що він матиме право за законом (а.с.19). Указаний заповіт, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 04 грудня 2018 року №54334767 є чинним (а.с.118). Родинні відносини [PERSON] з померлим [PERSON] як дочки та батька підтверджуються наступним: - свідоцтвом про народження [PERSON] від 21 квітня 1961 року серії [NUMBER] , згідно якого, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10); - свідоцтвом про укладення шлюбу від 22 червня 1972 року серії [NUMBER] , згідно якого [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с.11). Отже, [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] та його спадкоємцем за заповітом. Згідно частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 та частина 1 статті 1273 ЦК України). Позивач [PERSON] 01 грудня 2010 року, у межах строків, передбачених статтею 1270 ЦК України, звернулася до Жовтневої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] (а.с.113). Як убачається з спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] №251/2010, позивач 26 січня 2019 року одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,8000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.141). За вищевикладених обставин, суд уважає, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла всю спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та набула право на спадкове майно в силу частини 1 статті 1223 ЦК України. При цьому, посилання позивача [PERSON] про пропуск нею строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є помилковим та не ґрунтується на вимогах ЦК України, а також суперечить дослідженим у судовому засіданні доказам. До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про шлюб від 18 квітня 1961 року серії [NUMBER] [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 18 квітня 1961 року (а.с.123). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 червня 2003 року, виданим Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області (а.с.8). Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Спадкові правовідносини після смерті [PERSON] виникли в 2003 році, а тому судом при вирішені справи в цій частині застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР). З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (частина 1 статті 524 ЦК УРСР). Спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На день смерті [PERSON] з нею був зареєстрований за місцем проживання та проживав її чоловік [PERSON] , що об`єктивно підтверджується довідкою Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 25 квітня 2018 року №675 (а.с.126). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, відомості у Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відсутні (а.с.109, 110). Таким чином, [PERSON] за життя, в силу статей 529, 549 ЦК УРСР, як спадкоємець [PERSON] першої черги за законом, прийняв всю спадщину, яка залишилася після її смерті. Системний аналіз норм Розділу VІІІ ЦК УРСР, вказує на те, що всі належні спадкодавцеві на момент його смерті права та обов`язки включаються до складу спадщини. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11 травня 2004 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №110, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, кадастровий номер - [NUMBER] (а.с.68). Судом установлено, що вказаний державний акт видано Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 11 травня 2004 року, тобто після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Процедуру приватизації спірної земельної ділянки розпочато спадкодавцем [PERSON] за її життя, про що свідчить дозвіл Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 02 вересня 2002 року №1679-19-03 (а.с.18-20). Разом з цим, державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11 травня 2004 року є дійсним, державна реєстрація не скасована. На думку суду, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] , вже після її смерті, в даному випадку є похідною подією, що лише формалізує рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності і видачу державного акту та набуття спадкодавцем тих чи інших прав і обов`язків. Виходячи з викладеного та системного аналізу правил статей 8, 19, 41 Конституції України як Основного Закону, суд дійшов висновку про включення спірного нерухомого майна до складу спадщини [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] за життя правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, яку він фактично успадкував після смерті дружини [PERSON] не одержав, свідоцтво про право на спадщину не отримував. Згідно частини 2 статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Згідно статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оформлення спадщини [PERSON] позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області Моторного М.О. від 22 грудня 2018 року (а.с.15). Ухвалюючи рішення по суті спору суд також ураховує наступне. Відповідно до частини 3 статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини 1 передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В заяві від 11 травня 2019 року відповідач Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області визнала позов повністю. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом унормовано приписами ЦК України, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та фактично вступив в управління та володіння нею. З огляду на викладене, суд приймає визнання позову відповідачем - Шевченківською сільською радою Вітовського району Миколаївської області. На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved