Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

14.01.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором(т.1 а.с. 1-6) 24.04.2013 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та розірвання договору, який був залишений без розгляду ухвалою суду від 29.05.2013 року (т.1 а.с.180-183, т.2 а.с.62, т. 3 а.с. 55) Також, 24.04.2013 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору припиненим (т.1 а.с.163-168) Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2014 року було розглянуто справу, яким було задоволено позовні вимоги банку та відмовлено у зустрічному позові [PERSON], яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2015 року. Зазначене рішення та ухвала судів були скасовані Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.11.2015 року, а справу направлено на повторний розгляд(т.3 а.с.145-247) Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилались на те, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, за умовами якого, позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 1\~634\~850 дол.США зі сплатою відсотків з користування кредитом у розмір 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.12.2017 року. Зобовязання відповідача за кредитним договором, забезпечені порукою на підставі договору поруки, укладеного між позивачем та [PERSON] Згідно додаткової угоди від 26.11.2010 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] відповідачу додатково було надано в кредит грошові кошти у розмірі 340\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 22,08 % річних на суму залишку заборгованості з кредитом з кінцевим терміном повернення 25.11.2011 року. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яку відповідачі добровільно не погашають, тому позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за договором № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року 22\~287\~106, 76 грн. та стягнути судові витрати (т.4 а.с. 140-144) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити оскільки договір поруки не припинений, банком не порушено строки звернення до суду за захистом свого права. Крім того, договорами передбачено строк позовної давності пять років. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у позовні й заяві та його представник у судовому засіданні позивались на те, що 28.01.2008 року банк направив вимогу поручителю щодо повернення кредитної заборгованості, тобто шестимісячний строк для предявлення банком вимоги сплив. Строк позовної давності також сплив 28.01.2013 року, тому просив суд договір поруки визнати припиненим(т.3 а.с.7-8) Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічний позов [PERSON], просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності та відмовити повністю у задоволені позову(т.4 а.с.116-117) Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] був укладений договір № DNHLGK00000814 від 17 грудня 2007 року, за умовами якого, позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 1\~634\~850 дол.США зі сплатою відсотків з користування кредитом у розмір 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.12.2017 року, а відповідач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (т.1 а.с.18-22) Також, згідно додаткової угоди від 26.11.2010 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] відповідачу додатково було надано в кредит грошові кошти у розмірі 340\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 22,08 % річних на суму залишку заборгованості з кредитом з кінцевим терміном повернення 25.11.2011 року(т.1 а.с.23-25) Встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти передбачені договорами, що не заперечується [PERSON] Судом також було встановлено, що між відповідачем [PERSON] та банком був укладений договір поруки № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, за умовами якого він зобовязався солідарно відповідати перед позивачем за виконання [PERSON], своїх обовязків за кредитним договором № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року в тому ж розмірі, що і основний боржник включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, що підтверджується копією зазначеного договору (т.1 а.с.31-34) Також встановлено, що у відповідача [PERSON] перед банком виникла заборгованість за кредитним договором № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, яка станом на 01.04.2013 року становила 22\~287\~106, 76 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 19\~027\~276, 43 грн., заборгованості по відсоткам 3\~296,66 грн., пені 2\~195\~004,78 грн. та штрафу 1\~061\~528,89 грн., ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (т. 4 а.с.145-153) Встановлено, що 28.01.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив відповідачам вимогу дострокового погашення заборгованості по кредитному договору № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, яку [PERSON] та [PERSON] отримали 31.01.2008 року, що підтверджується копією вимоги та поясненнями сторін(т. 1 а.с. 174) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Відповідно до ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Умовами договору № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, передбачено відповідальність перед позивачем у вигляді сплати пені та штрафних санкцій у відповідних випадках порушення зобовязань, передбачених умовами даного договору. На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Відповідно до п.3.3 кредитного договору позивальник повертає кредит та сплачує банку передбачені договором платежі щомісячно до 10 числа кожного місяця. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, що також зазначено у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5\~\~«Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після\~\~переривання\~\~\~\~перебіг\~\~ позовної\~\~ давності\~\~ починається\~\~ заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до п.4.5 Кредитного договору № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року та договору поруки № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року строк позовної давності встановлений пять років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Суд при розгляді позовних вимог [PERSON] виходить з висновків зазначених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.11.2015 року винесеній в межах даної справи, а саме того, що ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явивши вимогу від 28.01.2008 року про дострокове стягнення кредитної заборгованості, кредитор, банк, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з дати закінчення добровільного виконання у 30 днів, а саме з 02.03.2008 року. Тобто шестимісячний строк предявлення вимоги банку до поручителя сплив 02.09.2008 року, а договір поруки № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року припинив свою дію. Щодо заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності, то зважаючи на п.4.5 Кредитного договору № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, то суд виходить з того, що Банк не порушив строк позовної давності при зверненні до суду з вимогами до [PERSON], оскільки він спливав 02.03.2013 року, а позивач звернувся 14.01.2013 року. Також, суд критично оцінює посилання представника [PERSON] на неправильність розрахунку наданого банком по кредитному договору № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, оскільки ним не обґрунтовано такі твердження, не зазначено в чому саме неточність та помилка. Отже, вирішуючи вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в цій частині, та вважає за можливе стягнути з [PERSON]на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок заборгованості по кредитному договору № DNHLGK00000814 від 17.12.2007 року - 22\~287\~106, 76 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 19\~027\~276, 43 грн., заборгованості по відсоткам 3\~296,66 грн., пені 2\~195\~004,78 грн. та штрафу 1\~061\~528,89 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.11) покласти на відповідача [PERSON], судові витрати понесені [PERSON] покласти на ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного,

Outcome: approved