Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

14.06.2016 року\~ позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, та просила визнати заповіт складений [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Янишевською М.М. 26.05.2016 року на користь [PERSON] , недійсним. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.09.2016 року відкрито провадження в справі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2016 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Першій Івано-Франківській Державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину №522/2016 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] до вирішення спору по суті. 21.11.2018 року\~ с.Шамотайло О.В. прийнято вказану справу до розгляду. 10.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, вимогами якої просила визнати за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування: квартиру [ADDRESS] (справа №344/10305/17). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.09.2016 року (с.Пастернак І.А.) відкрито провадження в даній справі. 01.08.2018 року позивач [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог, якою просила визнати за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме: 1/2 частку квартиру [ADDRESS] та 1/2 частку гаража на [ADDRESS] . 13.12.2018 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача, а також представника відповідача про об`єднання даної цивільної справи з цивільною справою, яка перебуває в провадженні судді Пастернак І.А., за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Янишевська Мар`яна Мар`янівна про визнання заповіту недійсним та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.05.2019 року справу в частині позовних вимог про визнання заповіту недійсним, залишено без розгляду. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно\~ із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог\~ від 01.08.2018 року, обґрунтований тим, що [INFO] померла дочка позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина\~ на квартиру [ADDRESS] та гараж на [ADDRESS] . 26.05.2016 року її дочка склала заповіт, за яким все майно заповіла відповідачу [PERSON] .. Так, як вона є єдиним спадкодавцем першої черги, непрацездатна за віком, то має право на обов`язкову частку у спадщині. А тому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме: 1/2 частку квартиру [ADDRESS] та 1/2 частку гаража на [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву відповідно до якої вимоги позову підтримала та просила\~ задоволити, а справу розглянути за відсутності позивача та представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подава суду заяву відповідно до якої\~ в задоволенні\~ позову просив відмовити, а справу розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 17.06.2016 року, [PERSON] померла [INFO] (т.2 а.с.43). Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00016780076 матір`ю [PERSON] , [INFO] \~ є [PERSON] (т.2 а.с.45-46). Згідно копії акта про укладення шлюбу № 20 від 01.12.1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (т.1 а.с.107). Як вбачається з копії актового запису про смерть № 847 від 31.05.2007 року [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.105). 26 травня 2016 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все своє майно, де воно не було б та з чого не складалося заповіла [PERSON] , [INFO] ( т.2 а.с. 108). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України. [PERSON] , 1929 року народження, згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 22 травня 1979 року є пенсіонером за віком (т.2 а.с.44). Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). В п.19 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, які визначені ст.1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує. Визначення поняття непрацездатної особи міститься в ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України та в ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. З огляду на вище зазначене вбачається, що [PERSON] має право на 1/2\~ частки спадщини, що відкрилася після смерті її дочки [PERSON] , яка померла [INFO] .\~ Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Вбачається, що [PERSON] скористався своїм правом та звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом № 3365 від 28.11.2016р. (т.1 а.с.118), з якої також вбачається, що спадкоємцем передбаченим ст. 1241 ЦК України також є мати [PERSON] . Згідно копії довідки №2194/02-14 від 05.07.2016 року виданої Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою, на день видачі довідки спадкоємцем майна померлої [PERSON] , за законом є її мати [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.111). Із матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] скористалися своїм правом та звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом №1480 від 22.06.2016 після смерті дочки [PERSON] (т.1 а.с. 94). В заяві також вказано, що інших спадкоємців немає. 22 червня 2016 року Першою Івано-Франкіською державною нотаріальною конторою\~ було заведено спадкову справу № 522/2016 після смерті\~ [PERSON] (т.1 а.с.94, 118). Спадковим майном на яке відкрилася спадщина після смерті [PERSON] є квартира [ADDRESS] та гараж на [ADDRESS] . Згідно копії довідки №116 про право власності на гараж вбачається що гараж( [NUMBER] ) № [NUMBER] дійсно належить [PERSON] на праві власності (т.2 а.с.83). З копії довідки за вих. №01/11 від 25.11.2016 року виданої ОСББ «Едельвейс-41», вбачається, що у квартирі [ADDRESS] , на момент смерті ( [INFO] ) була зареєстрована одна особа - [PERSON] . Інших осіб зареєстрованих на момент смерті за вказаною адресою не було (т.1 а.с.122 ). Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а позов суд вважає таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,\~ § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved