Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

14 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником зазначеного будинку на підставі договору дарування, у будинку була зареєстрована колишня власниця [PERSON], яка з вересня 2013 року в будинку не проживає, добровільно не знялася з реєстраційного обліку, реєстрація відповідача в будинку позивача порушує її права як власника, тому позивач звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.46). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутності суду не надала, заперечень на позов не надала. Виклики відповідачу було надіслано на адресу, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу, які повернуто до суду з позначкою «за зазначеною адресою не проживаєя» (а.с. 39-40, 44-45). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за її відсутності та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори [PERSON] 31.07.2013 року за реєстром № 347. Право власності зареєстрованоналежним чином 31.07.2013 року (а.с. 8-10). Згідно довідки Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 24151 від 06.04.2016 року, яка видана власнику будинку [PERSON], у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] як наймач будинку (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК Україниправо власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки право користування будинком [PERSON] є складовим змісту її права власності на цій будинок, то припинення її права власності на будинок припиняє в тому числі право користування цим будинком. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривні.

Outcome: approved