Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

13 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті, заява мотивована тим, що 01.02.2016 року померла тітка заявника [PERSON]А, в м. Моспіно, Пролетарського району в Донецькій народній республіці, причиною смерті стало хронічне судинно-мозкова недостатність ІІІ ступеня, церебральний атеросклероз ІІІ ступеня з гіпертензією, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 19 від 01.02.2016 року, виданого в м. Моспино, амбулаторія № 1 КУ «ЦПМСП №12 м. Донецька», Донецька Народна Республіка. Проте, вказані документи є неналежного зразка, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. У звязку з невідповідністю виданих документів на тимчасово неконтрольованій території, зразку документів відповідно до вимог законодавства України, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON], тому він звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті в порядку ст. 257-1 ЦПК України та просив встановити факт смерті [PERSON], визнавши датою її смерті 01.02.2016 року, місцем смерті: Україна, Донецька область, м. Моспино. В судовому засіданні, заявник підтримав заяву про встановлення факту смерті в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в заяві. Додатково суду пояснив, що [PERSON] являється йому тіткою, встановлення факту смерті необхідне заявнику для державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть та можливості в подальшому прийняти спадщину. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області телефонограмою був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, що не перешкоджає розгляду заяви. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 01.02.2016 року померла [PERSON] Факт смерті [PERSON], підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 19 від 01.02.2016 року, виданого в м. Моспино амбулаторія № 1 КУ «ЦПМСП №12 м. Донецьк», Пролетарського району, Донецької Народної Республіки. Родинні стосунки між заявником та [PERSON] підтверджуються свідоцтвами про народження, одруження на а.с. 4, 8, 9, 10) , з яких виплаиває те, що по мерла була тіткою заявника по матері. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, 26.04.2016 року відмовлено у проведені державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 01.02.2016 року, оскільки заявником, для підтвердження факту смерті [PERSON], предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Вказані документи видані на тимчасова неконтрольованій території, у звязку з чим не відповідають встановленим вимогам законодавства України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть та можливості в подальшому прийняття спадщини. Відповідно до п.8 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть, суд приймає надане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 19 від 01.02.2016 року, як носій конкретної інформації факту смерті [PERSON], при цьому не може визнати вказане лікарське свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків, але суд бере до уваги, що не прийняття по суті рішення по даній справі може вплинути на права і обовязки заявника. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON], оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявником свідоцтво про смерть, виданого державним органом України. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] і визначає датою її смерті 01.02.2016 року та місцем смерті Україна, Донецька область, м. Моспино. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved