Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

14 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] у вересні 2008 року розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу він залишився проживати разом із матірю та на даний час проживає із нею. Навчається на першому курсі Державного вищого навчального закладу «Харківська державна зооветеринарна академія» на денному відділенні факультету ветеринарної медицини та потребує допомоги від батька тому що не має можливості працювати. Відповідач працює газорізальником на МРМЗ. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача аліменти на період його навчання у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісяця. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження, виданого 13.12.1998 року виконкомом Старо-Кримської селищної ради м. Маріуполя, актовий запис № 25, вбачається, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. 06 грудня 2016 року позивачу виповнилось 18 років. Відповідно до довідки № 455 від 30 листопада 2016 року позивач є студентом І курсу денного відділення факультету ветеринарної медицини Харківської державної зооветеринарної академії. Термін навчання з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року, форма фінансування навчання: бюджет. Згідно довідки вказаного навчального закладу від 02.12.2016 року позивач на даний час проживає в студентському гуртожитку №2 в сел.[PERSON]. Також, згідно довідки №677 від 01.12.2016 року, виданої Харківською державною зооветеринарною академією, [PERSON] за період з вересня по листопад 2016 року отримав стипендію у розмірі 2475,00 грн. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, інших неповнолітніх дітей він не має. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказану процесуальну норму закону, суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог, тобто не може за власним розсудом змінювати обраний в позові спосіб захисту прав. З заявленого позову слідує, що позивач просить стягнути аліменти саме в твердому розмірі, тому суд навіть за згодою відповідача не може самостійно визначити аліменти в частці від доходу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, офіційно працевлаштований, інших неповнолітніх дітей не має, натомість позивач навчається у вищому навчальному закладі та потребує допомоги від батьків, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на період навчання його сина в розмірі 1/5 частини від усіх його доходів щомісяця, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн., від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави.

Outcome: approved