Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

14 березня 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області та виконавчого листа № 2-2370 виданого 12.11.2010 року з відповідача зобов'язано стягнути на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини до досягнення сином повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду станом на 01.03.2016 року утворилися заборгованість по виплаті аліментів в сумі 41 393,00 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 4108,94 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно виконавчого № 2-2370 виданого 12.11.2010 року на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини повнолітнього віку. Згідно зі ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як встановлено судом, внаслідок невчасного виконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, відповідно до довідки, виданої Відділом державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції №03.3-22/2469-6 від 10.03.2016 року, за ним існує заборгованість по виплаті аліментів, яка станом на 01.03.2016 року становить 41393,00 грн. Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, отже наявна вина відповідача у виникненні заборгованості є підставою для стягнення неустойки (пені). Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача від сплати аліментів знайшов своє підтвердження за розглядом справи, поважних причин несплати аліментів у вказаний період часу відповідачем, - судом не встановлено. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р., неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-94цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням зазначених вище вимог законодавства. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, тому з [PERSON] підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів у сумі 4108,94 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено судовий збір у сумі 551,21 грн.

Outcome: approved