Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

12 квітня 2011 року між сторонами укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 24000 грн., які зобов'язався повернути до 1 вересня 2011 року, про що надала відповідну розписку. Оскільки відповідач добровільно повертати борг відмовлявся, [PERSON] звернувся за захистом своїх прав до суду та відповідно до рішенням Смілянського міськрайонного суду №703/3165/14-ц, 2/703/1025/14 від 13 вересня 2013 року його позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на його користь 24240 грн. боргу. Посилаючись на те, що відповідачка від виконання рішення суду ухиляється оскільки до цього часу не повернула борг, а також з врахуванням економічної ситуації та інфляційних процесів в країні, позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки і просить стягнути з неї на свою користь втрати від інфляції за період з 16 жовтня 2013 року по 6 жовтня 2014 року в сумі 3397 грн. 35 коп., 3% річних за цей же період в сумі 702 грн. 25 коп. та понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 4343 грн. 20 коп. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась по невідомим суду причинам, хоча про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи про що вказала в заяві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно зі ст.ст. 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, приписи ст. 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення (постанова Верховного Суду України від 30.09.2008 N 1/384-07). Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду №703/3165/14-ц, 2/703/1025/14 від 13 вересня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на його користь 24240 грн. боргу за договором позики. [PERSON] рішення суду про стягнення з неї коштів за договором позики належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості. Згідно розрахунку ціни позову заборгованість [PERSON] по договірних зобов'язаннях становить: втрати від інфляції за період з 16 жовтня 2013 року по 6 жовтня 2014 року в сумі 3397 грн. 35 коп. та 3% річних за цей же період в сумі 702 грн. 25 коп. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved