Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

13.10.2017 [PERSON] звернулася до суду з первісним позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача та його малолітньої доньки [PERSON], 2014 року народження права користування будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що з 10.12.2008 року вона є власницею вказаного будинку. З 2013 року її син (відповідач [PERSON].) в будинку не проживає, виселився з нього разом зі своєю сім'єю та проживає по сусідству. У супереч її волі відповідач також зареєстрував у належному їй будинку свою доньку [PERSON], 2014 року народження. Вона має намір продати будинок, але реєстрація відповідачів перешкоджає цьому. З посиланням на ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України просила задовольнити позов. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав, зазначених у позові. Позивачка пояснила, що між нею та дружиною відповідача (її невісткою) виник конфлікт, результатом чого став переїзд сім'ї відповідача з її будинку до будинку її сестри, який знаходиться по сусідству, на цій же вулиці. Після переїзду відповідача до будинку сестри, він перестав навідувати її, оскільки це йому забороняє робити його дружина, а він не бажає втрачати сім'ю, через конфлікт, який виник між ними. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнали, пояснили, що доньку [PERSON], 2014 року народження вони добровільно зняли з реєстрації, а щодо втрати права користування житлом [PERSON] заперечували з тих підстав, що [PERSON] народився у цьому будинку та майже все життя прожив у ньому, це є його батьківщина, і він прийняв спадщину після смерті батька по факту проживання у будинку, який належав спадкодавцю, на момент смерті останнього. 29.05.2018 [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності за ? частку будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане 10.12.2008 року на ім'я [PERSON], виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з вказаного будинку. Оскільки на момент смерті батька він проживав у вказаному будинку з батьком та був там зареєстрований, відповідно до ст. 1261 ЦК України він прийняв спадщину після смерті батька. Дана обставина не була врахована нотаріусом при видачі відповідачці оспорюваного свідоцтва, що тягне за собою його недійсність та відповідно скасування державної реєстрації у відповідному реєстрі про реєстрацію права власності на будинок за відповідачкою. Оскільки його частка та частка відповідачки у спадковому майні є рівною, просив визнати за ним право власності на ? частку вказаного будинку в порядку спадкування за законом. На зустрічну позовну заяву [PERSON] подала письмовий відзив, який зводиться до наступного. Оскільки [PERSON] в 2008 році подав до нотаріальної контори письмову заяву про відмову від спадщини, то він не має права на спадкове майно, а свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] є законним, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Представник служби у справах дітей [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні позовів поклалася на розсуд суду. Державний нотаріус Негра О. А. у судовому засіданні не погодився із доводами, викладеними у зустрічному позові, пояснив, що 20.08.2008 [PERSON] подав до нотаріальної контори письмову заяву про відмову від спадщини після смерті його батька [PERSON] на користь своєї матері - [PERSON], через що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] було видане [PERSON] Таким чином жодних порушень закону при видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом допущено не було, а позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними та необґрунтованими. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, вважає заявлені первісний та зустрічний позови такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] (а. с. 105), і останній з народження проживав та був зареєстрований у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS], що сторонами не заперечується та не потребує доказування. Проживав [PERSON] у вказаному будинку також зі своєю дружиною [PERSON] і через конфлікт останньої з [PERSON] відповідач за первісним позовом у червні 2013 року змушений був залишити вказаний будинок та поселитися жити до будинку своєї тітки, який знаходиться по-сусідству, на тій же вулиці (а. с. 104), що підтверджується показаннями свідка [PERSON]., допитаної у судовому засіданні, а також сторонами у судовому засіданні не заперечувалося та не потребує доказуванню. Через категоричну заборону своєї дружини, [PERSON] не проживає у будинку матері [PERSON] та не користується ним, бажаючи зберегти свою сім'ю, тобто не проживає у спірному будинку з поважних причин. У відповідності до ч. ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивачка у первісному позові як на підставу для його задоволення передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] з поважних причин позбавлений можливості користуватися спірним будинком, норми ч. 2 ст. 405 ЦК України як підстава для позбавлення його права користування таким житлом, застосуванню не підлягають. Крім того, з 16.11.2017 донька відповідача за первісним позовом [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] добровільно (а. с. 34). Будь-яких доказів створення позивачці перешкод в користування, володінні чи розпорядженні своєю власністю фактом реєстрації відповідача у спірному будинку позивачкою суду не надано, а тому, з урахуванням наведено вище, позовні вимоги, заявлені у первісному позові задоволенню не підлягають. [INFO] помер [PERSON] (а. с. 106), після смерті якого 10.12.2008 [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом (а. с. 107), яка складається, серед іншого, з домоволодіння [ADDRESS]. 20.08.2008 [PERSON] відмовився від спадщини після смерті свого батька [PERSON]. на користь своєї матері - [PERSON], про що подав нотаріусу відповідну письмову заяву (а. с. 154). Відповідно до частин 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, оскільки [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини відмовився від спадщини, він є таким, що не прийняв її, незалежно від того, що він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до частин 2, 5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. Позивач за зустрічним позовом не надав до суду доказів визнання його відмови від прийняття спадщини недійсною, а тому підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed