Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

14.06.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Головного управління держгеокадастру в Дніпропетровській області Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 позовну заяву залишено без руху в зв`язку з виявленими судом недоліками і позивачеві наданий строк для їх усунення. 29.08.2019 року позивачем усунені виявлені судом недоліки, подану уточнену позовну заяву. 30.08.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 01.10.2019 року. 01.10.2019 року винесена ухвала про розгляд справи за правилами загального провадження. справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 18.11.2019 року. 18.11.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено сперву. Справу призначено до розгляду на 19.12.2019 року. 19.12.2019 року представником позивача подана уточнена позовна заява, за якою відповідачами визначені Першотрваенська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області, Верхньодніпровська районна державна адміністрація, третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління держгеокадастру в Дніпропетровській області 19.12.209 року закінчене підготовче судове засідання. Із числа третіх осіб виключено Головне управління держгеокадастру в Дніпропетровській області. Справу призначено до розгляду на 24.02.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України. 24.02.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 6.35 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Першотравенської сільської рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1989 року він став членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченка», та працював на посадах сторожа, помічника комбайнера, слюсаря до 1996 року, що підтверджується архівною довідкою № 31 від 11.02.2019 року. Відповідно до додатку 1 до Державного акту про право колективної власності на землю від 03.04.1995 року ВД 0008 по КСП «ім. Шевченка», який наданий на підставі рішення Першотравенської сільської ради від 28.03.1995 року № 17, він був внесений до списку громадян-працездатних пайовиків сільськогосподарського підприємства під № 194, що підтверджується листом відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокаждастру у Дніпропетровській області від 08.04.22019 року № 54/103-19. У вказаному листі повідомляється, що у книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім. Шевченка він не значиться. Розмір земельної ділянки (паю), що виділялась членам КСП «імені Шевченка» складає 6.35 в умовних кадастрових гектарах. Таким чином сертифікат йому не видавався та земельна ділянка у відповідному розмірі не виділялась, в зв`язку з чим на сьогоднішній день він позбавлений можливості реалізувати своє право власності на земельну частку (пай), що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиви на позовну заяву не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи,Ж вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,що позивач, [PERSON] , був членом КСП ім. Шевченка з лютого місяця 1989 року по листопад місяць 1996 року, що підтверджується архівною довідкою № 31 від 11.02.2019 року. Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства імені Шевченко проводилось у березні 1995 році. Державний акт серії ДП № ВД 0008 на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченко виданий 03 квітня 1995 року, що підтверджується копією державного акту про право колективної власності на землю і повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Таким чином на час паювання земель позивач працював та був членом КСП ім. Шевченко . Також позивач був включений до списку громадян-працездатних пайовиків сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченко» під № 194, що підтверджується копією списку працездатних пайовиків КСП ім. Шевченко Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. \~\~\~Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок» власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивач має право на земельну частку (пай), так як працював та був членом КСП ім. Шевченко на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення даного господарства тобто на 03 квітня 1995 року. Та на даний час позивач має намір отримати земельну ділянку (пай). Відповідачами будь-яких заперечень щодо задоволення позовних вимог не надано, що розцінюється судом як визнання права позивача на земельну частку (пай). Факт перебування позивача членом зазначеного вище господарства на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення знайшов своє підтвердження наданими суду доказами. \~\~ Суд зазначає, що підтвердивши право на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва. \~ Згідно\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду\~\~України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). \~ \~ \~ \~ \~\~\~ Судом встановлено наявність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП ім. Шевченка згідно з розмірами розпаювання земель на підставі наданих позивачем доказів. Виходячи з вищевикладеного суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в розмірах, що виділялись колишнім членам КСП ім. Шевченка. Враховуючи, що на даний час відбулось об`єднання Першотрвенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області із Верхньодніпровською об`єднаною територіальною громадою і правонаступником Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є Верхньодніпровська об`єднана територіальна громада в особі Верхньодніпровської міської ради право на земельну частку (пай) за позивачем визнається на земельну ділянку, розташовану на території Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області (колишня Першотравенська сільська рада) Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачає вини відповідача у порушенні права позивача. \~\~\~\~

Outcome: approved