Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

12 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]К про усунення перешкод у користування квартирою, вселення та визначення порядку користування. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в період шлюбу з відповідачем придбали однокімнатну квартиру № 309 в будинку № 12 на 4-й мкрн. Зарічний в м. Кривий Ріг, яку за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу було поділено право власності на вказану квартиру між сторонами по 1/2 частині. Відповідач скориставшись відсутністю позивача, який не мешкав в спірній квартирі, змінила замки вхідних дверей квартири, спроби позивача увійти до квартири завершуються скандалом, і він не може потрапити до квартири. Просив зобовязати позивача припинити перешкоджати реалізовувати його право користування та розпорядження майном, а також встановити порядок користування квартирою, загальна площа якої 31,39 кв. м, житлова площа 18,6 кв.м, шляхом виділення житлової площі в користування позивача, залишивши у загальному користуванні усіх підсобні приміщень. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив задовольнити їх, пояснив, що не має доступу до квартири, в якій мешкає квартирант. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що не перешкоджає відповідачу в користуванні квартирою, оскільки він являється її співвласником, однак ключі від квартири вона не віддасть, так як вони в єдиному екземплярі і в неї немає грошей робити другий дублікат, також зазначила, що ніяких квартирантів вона не пускала, грошей не отримувала за здачу в найм квартири, до квартири ходить жінка, яка прибирає, вона віддає їй ключі, і на час розгляду справи в неї немає ключів. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено і не оспорювалося сторонами, що позивачу та відповідачу по справі на праві приватної власності належить по 1/2 частини квартири № 309 будинку № 12 на мікрорайоні 4-й Зарічний в м. Кривому Розі, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2014 року, яке набрало чинності (а.с. 11-13). Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача та відповідача, сторони не мешкають в спірній квартирі біля 4 років, яку придбали для своєї спільної дитині, однак після розірвання шлюбу поділили її між собою в рівних частинах, після чого відповідач змінила замки на вхідних дверях, і має лише один екземпляр ключів. Позивач з приводу порушення його права користування та розпорядження власністю звертався із заявою до органів внутрішніх справ, за якою було проведено перевірку та встановлений цивільно-правовий характер відносин між сторонами (а.с. 16). Крім того, факт звернення до органів міліції позивача підтвердився оглянутим в судовому засіданні матеріалом ЖЄО № 13776 від 01.10.2014. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд не бере до уваги посилання позивача на той факт, що в спірній квартирі мешкає квартирант, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду, а також суд не приймає акт, наданий позивачем та складений мешканцями будинку № 12 про те, що позивач з 2012 року не мешкає в спірній квартирі, так як цей факт і не потребував доказування, оскільки не оспорювався сторонами, крім того в акті зазначено, що «на теперішній час в квартирі мешкає квартирант», однак в акті не зазначено дату його складання, що унеможливлює визначити період часу проживання квартиранта. Таким чином, враховуючи факт належності 1/2 частини спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, відсутність у позивача реальної можливості самостійно реалізувати право користуватися та розпоряджатися своєю часткою квартири, а саме відсутність ключів від замків вхідних дверей, які відповідач змінила без дозволу співвласника-позивача, і цей факт є підтвердженим в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що право позивача, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується вимог позивача про встановлення порядку користування житловим приміщенням квартири № 309 будинку № 12 на 4-му мкрн. Зарічний м. Кривого Рогу, то в цій частині вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено в суді належними та допустимими доказами необхідність встановлення такого порядку, а також в цій частині позовні вимоги не конкретизовані позивачем, та не визнані відповідачем, що унеможливлює вирішення спору судом. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача, понесені ним та документально підтверджені витрати на оплату судового збору (а.с.1) у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial