Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

13.02.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, остаточно уточнив який 13.01.2014 року, до [PERSON] в якому просить усунути йому перешкоди у здійсненні права власності, а саме квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] із зазначеної квартири та стягнути на його користь судові витрати. Третя особа - Красноперекопський РС ГУ Державної міграційної служби України в АР Крим. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору купівлі-продажу від 04.07.2007 року він є власником зазначеної вище квартири, відповідач, який зареєстрований у квартирі, перешкоджає йому у користуванні його власністю, оскільки залишається зареєстрованим у зазначеній квартирі, і протягом п'яти років після продажу квартири з'явився до нього і заявив про свої права на неї, чим порушують його права як власника квартири. Також просить стягнути на його користь понесені при звернені до суду судові витрати, а саме за сплату судового збору у розмірі 114,70 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1850 грн. 05.03.2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, остаточно уточнив який 13.03.2013 року, до [PERSON], в якому просить визнати недійним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладений 04.07.2007 року, між [PERSON] та [PERSON] яка діяла від свого імені, від його імені, та від імені його матері [PERSON], повернення сторін в первісний стан, який існував до укладення договору купівлі-продажу. Треті особи - Красноперекопський РС ГУ Державної міграційної служби України в АР Крим, приватний нотаріус Красноперекопського міського нотаріального округу [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що він являється власником ? частини зазначеної вище квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження від 22.07.1994 року №945. Інша частина квартири належала його матері [PERSON] та тітці [PERSON] в рівних частках по ? кожній. 05.06.2007 року ним була оформлена довіреність на ім'я її тітки [PERSON], якою він уповноважував [PERSON] від його імені продати належну йому ? частину квартири. У зв'язку з тим, що [PERSON] порушила умови досягнутої між ними домовленості щодо плати (ціни) за належну йому частину квартири, він 07.06.2007 року зазначену довіреність скасував, про що на адресу місяця реєстрації його тітки було направлено листа і про що він особисто повідомив свою тітку [PERSON] при особистій зустрічі через два тижня після скасування довіреності. У серпні 2012 року при отриманні довідки у КП ЖЕО Красноперекопської міської ради про склад своєї сім'ї він дізнався щодо порушення свого права власності, що стало підставою звернення до правоохоронних органів із скаргами та суду із даним позовом. Крім того зі слів його матері [PERSON] йому стало відомо, що вона не видавала довіреність на ім'я своєї сестри [PERSON] щодо продажу належної їй частки спірної квартири, оскільки 27.03.2007 року вона йому видала довіреність на продаж від її імені частки квартири, а тому довіреність яка посвідчена 04.05.2007 року і на підставі якої [PERSON] продала від імені [PERSON] належну частку її квартири, являється фіктивною. Вважає що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки про порушене право він дізнався у серпні 2012 року. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири і застосувати наслідки недійсності угод. Вимоги заявлені на підставі ст. ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України. Ухвалою Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 13.03.2013 року до участі у справі у якості третіх осіб залучено [PERSON], [PERSON], орган опіки та піклування виконкому Красноперекопської міської ради АР Крим. Ухвалою Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 13.03.2013 року у порядку встановленому Конвенцією про правову допомогу і праві відносини цивільних, сімейних та кримінальних правах, укладеною членами СНД у м.Мінськ від 22.01.1993 року (далі Мінська Конвенція), направлено судове доручення для виконання окремих процесуальних дій відносно [PERSON] яка проживає у РФ м.Каменськ-Шахтинськ Ростовської області, провадження у справі зупинено із визначенням дат проведення судового засідання 13.12.2013 року та 13.01.2014 року. Ухвалою Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 10.06.2013 року зазначену цивільну справу у порядку ст. 11-1 ЦПК України передано від судді Романової Л.В. до Шевченко О.В. Ухвалою Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 09.09.2013 року відновлення провадження у справі. Ухвалою Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 13.01.2014 року залучено до участі у справі у якості третьої особи приватного нотаріуса Красноперекопського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON]. У судове засідання позивач (за зустрічним позовом відповідача) [PERSON] та його представник [PERSON] з'явилися, уточнений позов до [PERSON] підтримали, просили його задовольнити, у задоволені зустрічного позову просили відмовити. Просять застосувати до зустрічних вимог строк позовної давності. У судове засідання відповідача (позивач по зустрічному позову) [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання з'явились, з позовом [PERSON] не згодні, просять відмовити у його задоволені, підтримали уточнений зустрічний позов просять його задовольнити. Треті особи - приватний нотаріус Красноперекопського міського нотаріального округу [PERSON] (яка не заявляє самостійний вимог), приватний нотаріус Красноперекопського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] (яка не заявляє самостійний вимог), представник органу та піклування виконкому Красноперекопської міської ради - Стогнієнка А.В. (який не заявляє самостійний вимог), у судове засідання з'явились, просять задовольнити уточнений позов [PERSON], і просять відмовити у задоволені уточненого зустрічного позову [PERSON]. Просять застосувати до зустрічних вимог [PERSON] строк позовної давності. Третя особа [PERSON] (яка не заявляє самостійний вимог) у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.182), дала пояснення у судовому засіданні 13.12.2013 року згідно яких підтримує позов [PERSON], просить відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON]. Вказує на пропуск [PERSON] строку позовної давності. Третя особа - Красноперекопський РС ГУ Державної міграційної служби України в АР Крим, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Третя особа - [PERSON], яка не заявляє самостійний вимог, у судове засідання не з'явилась, була допитана відповідно до окремого доручення у порядку Мінської Конвенції, пояснила, що з позовом [PERSON] не згодна просить відмовити у його задоволені, уточнений зустрічний позов [PERSON] підтримує, просить його задовольнити. Просить розглянути справу у її відсутність. Окремі вимоги не заявила. Прокурор Тенетова Н.В. у судове засідання з'явилась, просить задовольнити уточнений позов [PERSON], і просить відмовити у задоволені уточненого зустрічного позову [PERSON]. Просить застосувати строк позовної давності до зустрічних вимог [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача (відповідача за зустрічним позовом [PERSON], та його представника [PERSON], відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник [PERSON], третіх осіб - приватних нотаріусів Красноперекопського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON], представника органу та піклування виконкому Красноперекопської міської ради - Стогнієнка А.В., заслухавши висновок прокурора Тенетової Н.В., суд вважає, що уточнений [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволені зустрічного позову [PERSON], слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 22.07.1994 року, згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS], передана у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації, про що був вчинений запис №442 в реєстровій книзі в КП «Джанкойського бюро технічної інвентаризації» (а.с.230). Після смерті [INFO] [PERSON] її дочки [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину у вигляді ? частини квартири, отримавши 21.06.2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом. 26.06.2007 року на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] оформили право часткової власності на квартиру [ADDRESS] по ? частці кожній (а.с.231-234). 04.05.2007 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність якою уповноважила [PERSON] продати належну їй ? частину квартири [ADDRESS]. Довіреність нотаріально посвідчена нотарікусом Каменського нотаріального округу Ростовської області Куркіфною Г.О., реєстровий запис №2595. Строк дії довіреності три роки. (а.с.236) 05.06.2007 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність якою уповноважив [PERSON] продати належну йому ? частину квартири [ADDRESS]. Довіреність нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Красноперекопського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий запис №563. Довіреність видано на один рік з правом передовіри та дійсна до 05.06.2008 року (а.с.237). 05.06.2007 року за розпискою [PERSON] «отримав від [PERSON] 3500 доларів США за свою частину 50% належної йому приватизованої квартири. Гроші отримав повністю згідно усного договору між [PERSON], та іншу суму грошів не претендує. Із сумою грошів які йому надані згоден, претензій не має» (а.с.183). 07.06.2007 року [PERSON] скасував довіреність яку видав [PERSON], якою уповноважив [PERSON] продати належну йому ? частину квартири [ADDRESS]. Скасування довіреності нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Красноперекопського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий запис №572 (а.с.51). 04.07.2007 року між [PERSON], яка діяла від свого імені, від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності (продавець), від імені [PERSON], на підставі нотаріально посвідченої довіреності, та [PERSON] (покупець), укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. (а.с.7). Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Красноперекопського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий запис №675. Право власності на квартиру за [PERSON] зареєстровано 05.07.2007 року в КП «Красноперекопським міжрайонним бюро технічної інвентаризації», запис в реєстровій книзі №19271768. Згідно п.4 Договору купівлі-продажу, продаж вчинено за 22044 гривень, які продавець (в особі представника за довіреністю) одержав від покупця повністю до підписання цього договору. Своїми підписами під цим договором сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність у сторін будь-яких претензій фінансового характеру (п.5 договору). П.9 цього договору продавець [PERSON] стверджує, про те, що продавець [PERSON] зобов'язується протягом тижня знятися з реєстрації за адресою відчуженої квартири. 28.08.2007 року за розпискою [PERSON] «отримала від [PERSON] 1200 доларів США за свою частину ? частину належної їй квартири. Гроші отримала повністю згідно усного договору між [PERSON], та іншу суму грошів не претендує. Із сумою грошів які їй надані згодна, претензій не має» (а.с.184). Згідно з довідкою КП ЖЕО Красноперекопської міської ради від 11.02.2013 року за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON], його дружина [PERSON], їх спільні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON] (а.с.9) Відповідно до пояснень [PERSON], він у червні 2007 року отримав ключі від квартири, почав ремонт у квартирі, вселився у квартиру. Після укладення договору його члени сім'ї (дружина [PERSON], [INFO], сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та пізніше [PERSON], [INFO],) вселились до квартири, та стали там постійно проживати, з липня 2007 року по липень 2012 року сплачувались комунальні платежі, виходячи з його членів сім'ї, без сплати за [PERSON]. У липні 2012 року [PERSON] прийшов до [PERSON] та пояснив йому, що являється власником зазначеної квартири, довіреність він скасував оскільки [PERSON] не відала йому всю частину грошів за квартиру, а тому його тітка [PERSON] не мала права продавати належну частку його квартири. Після цього, починаючи з вересня 2012 року він отримує квитанції про сплату за комунальні платежі, виходячи також із зареєстрованого у квартирі [PERSON]. Відповідно до пояснень [PERSON], він ніколи не проживав за адресою спірної квартири. Постійно проживав за адресою [ADDRESS] із батьком. Його бабка [PERSON] (по матері) яка проживала у спірній квартирі одна, у [INFO] померла. Його тітка [PERSON] проживала у м.Красноперекопськ або у дочки, або у спірній квартирі. Всі документи на квартиру були в неї. Документи на квартиру вона йому не давала. Хто саме знаходився у квартирі з 2005 року по 2007 рік пояснити не може. У 2007 році вони з тіткою [PERSON] вирішили продати квартиру. Він видав їй довіреність 05.06.2007 року. На слідуючий день [PERSON] передала йому 4500 доларів США, він написав їй розписку. Після цього між ними виник конфлікт, і він 07.06.2007 року пішов та скасував довіреність, при цьому усно поставив до відома [PERSON] про його дії щодо скасування довіреності, оскільки остання працювала у м.Красноперекопськ на ринку. Він дійсно, коли звернувся до нотаріуса [PERSON] з приводу скасування довіреності, назвав нотаріусу адрес реєстрації його тітки у м.Євпаторія, хоча фактично вона могла бути де завгодно і він знав, що вона працює у м.Красноперекопськ на ринку. Після скасування довіреності він з [PERSON] не спілкувався. Примірник довіреності у [PERSON] не забрав, оскільки не вважав це необхідним. Про те, що 04.07.2007 року квартиру було продано [PERSON] він не знав. [PERSON] ніколи не бачив, з ним як покупцем квартири не спілкувався. Продажем квартири займалась [PERSON]. З 2007 року по 2012 р.р. комунальні платежі за спірну квартиру не сплачував, оскільки не вважав необхідним. Комунальні платежі він платить за місцем проживання [ADDRESS]. Гроші [PERSON] не повернув, [PERSON] до нього з приводу повернення грошів не зверталась, його не інтересувало чому [PERSON] не вимагає у нього повернення грошів, його не інтересувала питання його частки квартири, його не інтересувало уклала [PERSON] договір купівлі-продажу із покупцем, за які отримала завдаток. У м.Красноперекопськ приїздив тільки у жовтні 2008 року, коли вклеював фотокартку у паспорт. До квартиру не приїздив, оскільки не вважав необхідним. 23.07.2012 року в нього народилась дочка і він приїхав до м.Красноперекопськ для отримання довідки про склад сім'ї, і дізнався, що квартира продана. Звернувся до міліції. Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. За приписами ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відмовляючи у задоволені зустрічного позову [PERSON] з підстав ст. ст. 229,230 ЦК України суд виходить з того, що судом не встановлено винних дій покупця [PERSON] відносно продавця [PERSON], а саме не встановлено, що [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу знав, що довіреність, яку видано [PERSON] [PERSON] 05.06.2007 року на продаж належної йому частки квартири, 07.06.2007 року [PERSON] скасував. Судом не встановлено, що [PERSON] помилявся або його обманули щодо укладення договору купівлі-продажу. Довід [PERSON], що він не знав про укладення договору 04.07.2007 року, не вказує на те, що покупець [PERSON] знав, що [PERSON] скасував свою довіреність 07.06.2007 року. Враховуючи, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову з підстав ст. ст. 230 ЦК України, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо поновлення або пропуску строку позовної давності за ч.3 ст. 258 ЦК України (в редакції діючої на час укладення договору купівлі-продажу). Проте, згідно зі ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цідильного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу 04.07.2007 року [PERSON], 07.06.2007 року, скасував видану ним довіреність, тобто має місце відсутність його внутрішній волі на укладення договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу 04.07.2007 року було укладено та посвідчено. Тобто має місце порушення права [PERSON] яке підлягає захисту. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1. ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.2 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. [PERSON], його представник [PERSON], приватні нотаріуси, орган опіки та піклування виконкому Красноперекопської міської ради, прокурор просили застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON]. Відмовляючи у задоволені зустрічного позову [PERSON] про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладений 04.07.2007 року, між [PERSON] та [PERSON] яка діяла від свого імені, від імені [PERSON], та від імені [PERSON], повернення сторін в первісний стан, який існував до укладення договору купівлі-продажу, суд виходить з пропуску [PERSON] трирічного строку позовної давності. Із встановлених судом обставин, а саме укладення договору купівлі-продажу 04.07.2007 року при відсутності волі одного з учасників договору, має місце порушення права [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] 05.06.2007 року видав [PERSON] довіреність якою уповноважив [PERSON] продати належну йому ? частину квартири [ADDRESS]. Термін дії довіреності встановлений до 05.06.2008 року. Встановлено, оскільки [PERSON] та [PERSON] займались продажем квартири, то перед продажем квартири [PERSON] вивіз всі меблі з квартири. 05.06.2007 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність про продаж від його імені його частки квартири. Було знайдено покупця [PERSON], який передав [PERSON] предоплату за квартиру у розмірі 5000 доларів США, а [PERSON] передала йому ключі від квартири. 05.06.2007 року [PERSON] отримав гроші за належну йому частку квартири від [PERSON]. 07.06.2006 року скасував видану ним раніш довіреність. При цьому, скасувавши зазначену довіреність, [PERSON] враховуючи, що [PERSON] не проживала за місцем реєстрації, адресу якої [PERSON] назвав нотаріусу [PERSON], хоча достеменно знаючи, що [PERSON] не проживає у м.Євпаторія за місцем реєстрації, а проживає у м.Красноперекопьск, оскільки працює на ринку у цьому місті, не проконтролював скасування цієї довіреності, термін дії якої спливав 05.06.2008 року. Проте після закінчення строку дії цієї довіреності, а саме після 05.06.2008 року, не поінтересувався як власник нерухомого майна, що трапилось із його власністю, чому [PERSON] не вимагає повернення їй грошів, які вона отримала від покупця як предоплату за квартиру і передала [PERSON] 05.06.2007 року, а після укладення договору 04.07.2007 року також передала і матері [PERSON] - [PERSON] 28.08.2007 року. Протягом 2007 року по 2012 рік жодного разу не приїздив та не перевірив свою власність, хоча у 2008 році був м.Красноперекопськ для приведення паспорта громадянина України у відповідність до вимог законодавства, але до квартири не завітав; жодного разу за період 2007 року по 2012 р.р. не сплатив комунальні послуг, вказуючи, що його мало інтересувала судьба його власності, тобто має місце недобросовісність власника [PERSON] відносно своєї власності. Суд вважає, що, утримавшись від вчинення дій які притаманні власнику нерухомого майна (володіння, користування, розпорядження), [PERSON] вчинив недобросовісність відносно власного нерухомого майна. Статтею 391 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Суд вважає, з дати закінчення строку дії довіреності треба рахувати строк позовної давності, оскільки [PERSON] достеменно знаючи, що 05.06.2008 року дія довіреності припинена, враховуючи, що примірник довіреності, яку він видав [PERSON] і який він в неї не забрав, не вчинив жодної дії які притаманні власнику нерухомого майна. Строк позовної давності сплив 04.06.2011 року. З позов до суду [PERSON] звернувся тільки 05.03.2013 року. Тобто враховуючи, що саме недобросовісними діями (бездіяльністю) [PERSON] пропущено строк позовної давності, застосування якого просить [PERSON], його представник, приватні нотаріуси, орган опіки та піклування, прокурор, оскільки проживання в інший місцевості, не приїзд протягом 2007 року по 2012 рік до своєї власності, не плата комунальних платежів за свою власність, безконтрольність періоду дії довіреності, не відібрання у [PERSON] її примірника довіреності, не повернення ним [PERSON] отриманих від неї грошів, та зазначених вище інших обставин, призвела до пропущення [PERSON] строку позовної давності, тому порушено право [PERSON] не може бути захищено, у зв'язку з чим у задоволені позову [PERSON] слід відмовити за пропуском строку позовної давності, тобто саме з тих підстав. Враховуючи, що у задоволені зустрічного позову [PERSON] про визнання недійним договору купівлі-продажу відмовлено, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо застосувати наслідки недійсності угод. Обговорюючи обґрунтування зустрічного позову [PERSON] щодо порушення при укладенні договору прав його матері [PERSON], оскільки вона також скасувала свою довіреність на території РФ, до укладення договору купівлі-продажу, а тому її право порушено фіктивністю довіреності яку вона нібито видала [PERSON], не може вплинути на вирішення зазначеного зустрічного позову, оскільки [PERSON] була повідомлена про слухання зазначеної справи, отримала позовну заяву [PERSON], та зустрічну позовну заяву [PERSON], висказала свою точку зору відносно заявлених вимог, як третя особа, не заявила самостійні вимоги щодо предмету спору. Суду не надано доказів та не встановлено, що [PERSON] діє від імені своєї матері [PERSON], яка уповноважила його на звернення до суду із цим зустрічним позовом або окремих позовом в її інтересах. Статтею 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В п.24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.09р. передбачено,що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Суд зазначає, що не встановлено підстав ст. 237 ЦК України, тобто умислу всіх учасників договору купівлі-продажу, щодо укладення зазначеного договору 04.07.2007 року. Суд розглядає справу у межах заявленого позову і наданих суду доказів. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд виходить з наступного. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які вселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Положеннями глави 29 ЦК України регламентовано спеціальні способи, спрямовані на захист права власності та інших речових прав, які, зокрема, не обмежуються наявним переліком. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За вимогами ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом, тобто, виселення є можливим лише з передбачених законом підстав. Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що до способів захисту речових прав, які підлягають до застосування відповідно до положень глави 29 ЦК України, віднесено з поміж інших і усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом виселення. Тому саме власник майна може ставити питання про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення осіб, які перешкоджають у здійсненні цього права. [PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовував свої позовні вимоги саме необхідністю захисту права його приватної власності шляхом виселення відповідача, оскільки після укладення договору купівлі-продажу відповідач не знявся з реєстрації місця проживання, він вимушений сплачувати комунальні платежі за особу яка фактично тривалий час не проживає у квартирі, після укладення договору купівлі-продажу та заселившись у квартиру, через 5 років [PERSON] з'явився і вказує, що він не давав своєї згоди на продаж своєї частки квартири, пред'явив до нього відповідні вимоги, чим перешкоджає позивачу здійснювати право власності на житлове приміщення. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Враховуючи, що у задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу [ADDRESS] відмовлено, тому суд вважає, що підлягає задоволенню позов [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON] зі спірної квартири. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача. Згідно з частиною 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України позивачу має бути присуджено з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - судовий збір в сумі 114,70 грн., а також 1850 грн. на відшкодування витрат на правовому допомогу, яку суд стягує

Outcome: approved