overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

14.10.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 16.09.2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає разом з нею. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, обов'язків покладених на нього законом не виконує, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач та відповідач надали заяви, просили справу розглянути у їх відсутність: [PERSON] на позові наполягає, [PERSON] проти позову не заперечує. ( а.с. 11,12 - заяви). В порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 16.09.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблений актовий запис № 580. (а.с.4 копія свідоцтва про шлюб). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. ( а.с. 5 - копія свідоцтва про народження). Сімейні відносини припинились, мешкають окремо, дитина проживає разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням повноліття. Положеннями п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, погодився з розміром аліментів, що просить стягнути позивач, суд вважає необхідним позов задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

14.10.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Вказала, що з 25 лютого 2012 року перебуває з відповідачем [PERSON] в шлюбі, від якого мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через втрату почуття кохання, байдужість чоловіка до справ сім'ї. Вони зрозуміли, що є чужими людьми. Шлюбно-сімейні стосунки з цих причин припинено з вересня 2014 року. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо один від одного. Примирення вважає неможливим. Збереження шлюбу за викладених обставин суперечить її інтересам. Спору з приводу місця проживання дитини немає, малолітня донька проживає разом з нею. У зв'язку з викладеним, позивач прохала розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохала розглянути справу без її участі, вказала, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В заяві до суду прохав розглянути справу без його участі, вказав, що позов визнає. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 25 лютого 2012 року, актовий запис № 8. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з вересня 2014 року через виникнення непримиренних протиріч, спільного господарства не ведуть, проживають за різними адресами. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Клопотання про надання терміну для примирення ні від дружини, ні від чоловіка не надходило. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя та їх дитини. Шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

14.10.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] які діють в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність. Із позову вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру САВ № 995679 від 16.10.2007 року, позивачці належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] р., [PERSON], [INFO] р., [PERSON], [INFO] р., [PERSON], [INFO] р. н. і [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р., [PERSON], [INFO] р. за вказаною адресою не проживають з початку травня 2007року. [PERSON], [INFO] р., і [PERSON], [INFO] р. у зазначеній квартирі ніколи не проживали. Речей відповідачів у квартирі немає, комунальні послуги вони не оплачують, квартирою не цікавиться, що підтверджується актом про не проживання (копія акту додається). Останнє відоме позивачці місце проживання відповідачів: [ADDRESS] У зв'язку з тим, що за вказаною адресою прописані відповідачі, позивачка позбавлена можливості оформити субсидію і змушена оплачувати за них комунальні послуги, що ставить мене на грань виживання. Факт не проживання відповідачів за вказаною підтверджено актом та може бути підтверджено поясненнями свідків. На підставі викладеного позивачка просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON], [INFO] р., [PERSON], [INFO] р., [PERSON]. [INFO] р. н. і [PERSON], [INFO] р. такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Відповідач у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надали суду телеграму про те, що позов визнають та просять справу слухати з їх відсутності. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, щ об'єктивно підтверджується: копією паспорта позивачки (а.с. 4-6) актом про не проживання (а.с. 7), довідкою з місця мешкання (а.с. 8), копією свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у скоєнні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі у квартирі [ADDRESS] тривалий час не проживають, їх речей в ній немає, тому відповідачів можливо визнати такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

14.10.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 30.05.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя дітей не мають. Сімейно - шлюбні відносини припинені з липня 2014 року у зв'язку з втратою взаєморозуміння, спільного побуту не ведуть. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, були повідомлені належним чином. (а.с. 14 повідомлення). Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище - [PERSON], відповідач [PERSON] заперечень щодо позову не надав. (а.с.13 - заява). Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.04.2014 року в Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №188. ( а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам і його слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач надала заяву про залишення їй прізвища - [PERSON], суд вважає за необхідне залишити їй прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання прав та обов»язків забудовника в порядку спадкування, в якій вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому садовий будинок [ADDRESS], будівництво, якого завершено, однак в експлуатацію даний будинок зданий не був, і відповідно правовстановлюючий документ на цей будинок виданий не був. Позивач вказує, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця. Відповідач по справі - донька спадкодавця на спадщину не претендує. Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] однак нотаріус відмовила за відсутності правовстановлюючих документів на садовий будинок. В позовній заяві позивач просить суд визнати за нею права та обовязки забудовника садового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідачка надала телеграму про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник Болеславчицької сільської Ради Первомайського району Миколаївської області просили розглядати справу у їх відсутність, проти позову не заперечують. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області видно, що [PERSON] помер [INFO] в м .Первомайську Миколаївської області, актовий запис № 218. Згідно свідоцтва про одруження позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] були подружжям, актовий запис № 430 від 28.08.1961 року. В силу п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов*язки забудовника входять до складу спадщини. В судовому засіданні встановлено, що будівництво садового будинку [ADDRESS] здійснював [PERSON] згідно з законом, але в експлуатацію не здав та право власності не зареєстрував, а тому її права та обов*язки забудовника перейшли до його спадкоємців. Виходячи, з вищевикладеного, суд вважає, що згідно ст.ст. 1216, 1261 ЦК України є правові підстави для задоволення позовних вимог .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Плосківської сільської ради Балтського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON], яка заповіла йому своє майно у вигляді земельної ділянки згідно заповіту, посвідченого 23.02.2009 року секретарем Плосківської сільської ради Балтського району Одеської області. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не може, оскільки пропустив встановлений законом строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через скрутне матеріальне становище внаслідок витрат на поховання спадкодавця. Посилаючись на викладене, просив суд ухвалити рішення про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій вказав, що позов підтримує. Відповідач - представник Плосківської сільської ради Балтського району у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть. За життя заповіла своє майно у вигляді земельної ділянки позивачу згідно заповіту, посвідченого 23.02.2009 року секретарем Плосківської сільської ради Балтського району Одеської області. Позивач спадщину не прийняв через пропущення встановленого законом строку для прийняття спадщини. Згідно довідки Кодимської державної нотаріальної контори від 5.11.2014 р. № 868/01-16 спадкоємці після смерті [PERSON], померлої [INFO], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. З позовної заяви вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через скрутне матеріальне становище внаслідок витрат на поховання спадкодавця. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску позивачем терміну для прийняття спадщини та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. На підтвердження своїх вимог в заяві вказав, що 08 листопада 2008 року уклав шлюб з відповідачем, який було розірвано рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2012 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на його утриманні. Відповідач не цікавиться життям дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання в добровільному порядку. А тому просив винести рішення та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнала повністю. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив, що: - згідно копій свідоцтв про народження сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]; - згідно копії рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2012 року шлюб між сторонами розірвано; - довідка видана виконкомом Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області підтверджує, що син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], дійсно проживають з позивачем. В силу статті 180 Сімейного кодексу України, батьки ( а не лише батько) зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому враховуючи вищевикладене і те, що відповідач не надає матеріальної допомоги, проживає окремо від дітей, з неї необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно в силу ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України та згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 18448 грн 70 коп. та 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат, який просив розглянути за відсутності його представника. Позов мотивовано невиконанням відповідачем умов кредитного договору, в частині дотримання строків розрахунків. У судовому засіданні відповідач позов визнав. Він пояснив, що повністю визнає нараховану позивачем суму боргу, яка виникла внаслідок втрати ним роботи та відсутності стабільного заробітку. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 29.04.2013 року сторони уклали кредитний договір № 002-24049-290413, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 11999 грн 42 коп., із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 16.99% річних і комісії в розмірі 4.95% на місяць, строком на 36 місяців (далі - Договір). Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 22.07.2014 року виникла заборгованість в розмірі 18448 грн 70 коп., що складається із: заборгованості по кредиту - 11999.42 грн, заборгованості по відсоткам - 1512.04 грн, заборгованості по комісії - 4937.24 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 9), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для задоволення позову і стягнення всієї суми боргу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 14 559 грн. 66 коп. та судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позовній заяві просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю « Комерційний банк «Дельта») та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції кліента уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №010-24225-301212. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.5 частини 1 даного договору банк відкриває відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Відповідно до п. 2.3 ч. 3 договору банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 10 823 грн. 78 коп. Відповідно до ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач скористався кредитною лінією, але свої обов'язки належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 22.07.2014 року виникла заборгованість в сумі 14 559 грн. 66 коп., яка складається з наступного: тіло кредиту - 9396 грн. 39 коп., прострочене тіло кредиту - 1427 грн. 39 коп., заборгованість за відсотками - 973 грн. 18 коп., заборгованість за комісіями - 2762 грн. 70 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком ( а.с.9) та підлягає стягненню з відповідача. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10913,31 грн. за кредитним договором № б/н від 21.02.2006 року та судових витрат - 243,60 грн. Підставою позову явилось те, що 21.02.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на це, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», що складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання виконав, а відповідач свої зобов'язання не виконувала і на 31.08.2014 року має заборгованість у сумі 10913,31 грн., яка складається: 1535 грн. - заборгованість за кредитом, 8382,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 495,87 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями заяви позичальника № б/н від 21.02.2006 року (а.с.9), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-15), Правилами користування платіжною карткою ( а.с.31) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.5-8) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved