Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

14.03.2018 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до Черкасівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON], померлої 25.09.1997 року протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду. В обґрунтування позовних вимог вказала, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, оскільки в період з 18.03.1996 року по 10.08.2006 року відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Представник позивача та позивач в судове засідання не зявилися, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду була подана заява про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ №363791, 25.09.1997 року померла [PERSON], мати позивача [PERSON] (а.с.5). Після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) площею 4,9 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Черкасівської сільської ради Полтавського району, яка належала померлій, що підтверджується сертифікатом серії ПЛ № 0294590 виданим 29.03.1997 року та довідкою Черкасівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.6, 7, 8). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача, згідно якого матірю останнього зазначена [PERSON] (а.с.9). Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, в шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку і не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 24 зазначеної постанови Пленуму, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки необізнаність особи про наявність спадкового майна є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами. Суд не визнає поважними причини, на які посилається позивач, оскільки сам факт перебування в місцях позбавлення волі, не позбавляв права [PERSON] подати заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії ним вчинені не були. В подальшому після звільнення в серпні 2006 року позивач не був позбавлений можливості цікавитись наявністю спадщини після померлої матері. Позивач не наводить будь-яких обєктивних причин, які заважали йому ще у 2006 році звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки після звільнення останній проживав за місцем реєстрації та проживання померлої матері, тобто на момент звільнення з місць позбавлення волі йому було відомо про смерть матері та про наявність спадкового майна, проте до суду останній вирішив звернутися лише через 12 років, а посилання на те, що дізнався про наявність спадщини у вигляді земельного паю лише у 2017 році суд до уваги не приймає. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд звертає увагу, що за правилами п. 3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Таким чином, позивач мав можливість подати заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії ним вчинені не були. Виходячи з викладеного, звернення [PERSON] з позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини через значний проміжок часу після смерті спадкодавця, на думку суду, не відповідає засадам розумності і справедливості. Так позивач на час її смерті перебував в місцях позбавлення волі, однак це не могло перешкоджати йому цікавитися станом здоровя матері і знати про її смерть і звернутися з заявою про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою, попередньо завіривши уповноваженою особою по місцю відбування покарання останнього. Навіть повернувшись та проживаючи за місцем проживання і реєстрації померлої матері у 2006 році, він звернувся до нотаріуса з питання прийняття спадщини лише у 2017 році, майже втричі перевищивши встановлений строк прийняття спадщини без будь-яких поважних причин. Оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на беззаперечних обставинах, суд не вбачає підстав для визнання наведених позивачем причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними і відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed