Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

14.03.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати укладеним та дійсним договір № 2955 купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , від 11.03.1998 року, укладений між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони. Визнати за ним, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 26,50 кв.м., яка складається з кімнати площею 12,34 кв.м., кухні площею 6,20 кв.м., ванної кімнати площею 3,00 кв.м., коридору площею 2,50 кв.м., комори площею 1,36 кв.м., балкону площею 1,10 кв.м. В поданому до суду позові позивач посилається на те, що між ним та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, цей договір був зареєстрований на Одеській Товарній біржі 11.03.1998 року, але не посвідчений нотаріально. На даний час він має намір розпорядитися належною йому квартирою, з цією метою він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно, який роз`яснив йому, що недотримання вимог про нотаріальне оформлення правочину купівлі-продажу нерухомості, зокрема квартири, тягне за собою недійсність цього правочину, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 21.03.2019 року провадження у справі відкрито. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якій позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Сокерчак В.В. в підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якій позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви, вказавши, що проти позовних вимог позивача не заперечують та просять розглянути справу за їх відсутності. Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України,позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачами позову та вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 березня 1998 року [PERSON] , уклав договір № 2955 купівлі-продажу нерухомого майна (житлової квартири [ADDRESS] ) з [PERSON] , [PERSON] . Вказана квартира належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Арцизьким ЗЗБВ № 70 від 01 грудня 1994 року (реєстр МБТІ № 140-27). Зазначений договір був укладений на Одеській товарній біржі, посвідчений підписами продавців, покупцем, та старшим експертом ОТБ Стеблюк С.М . Квартира була продана за 2817 гривень. [PERSON] сплатив за квартиру вказану суму та прийняв її шляхом проживання в цій квартирі та реєстрацією, про що є відмітка в паспорті позивача, а саме, що з 13.07.1998 року по 29.07.2011 року, позивач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 - 7). Таким чином, всі зобов`язання за договором купівлі - продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Зазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна був зареєстрований 12.03.1998 року в КП «Арцизьке БТІ» в реєстровій книзі № 27 за реєстровим номером 140, було зроблено запис про те, що згідно договору купівлі - продажу, посвідченого Одеською товарною біржею при м. Ізмаїл від 11.03.1998р., реєстраційний № 2955, за яким [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купив цілу квартиру по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Арцизькою міською радою № 243 від 16.01.2016 року (а.с. 8). На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Позивач [PERSON] вирішив розпорядитися вказаною квартирою шляхом її продажу. З метою реєстрації права власності на квартиру. Він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Кодрян З.В. , однак, 13.02.2019 року реєстратор прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що договір № 2955 купівлі - продажу нерухомого майна від 11.03.1998 року не посвідчений нотаріально (а.с. 9). З метою досудового врегулювання спору, позивач [PERSON] звернувся письмово до продавців квартири [PERSON] та [PERSON] з пропозицією звернутися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення вищевказаного договору (а.с. 10, 13). Однак, згідно письмових відповідей від 04.03.2019 року, [PERSON] та [PERSON] відмовляються звертатися до нотаріуса, посилаючись на зайнятість на роботі (а.с. 12, 15). На теперішній час відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями їх паспортів громадян України та відповіддю Відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, яка надійшла на адресу суду 20.03.2019 року (а.с. 11, 14, 27). Згідно звіту про незалежну оцінку вартості житлової квартири [ADDRESS] складає 91270 гривень (а.с. 16 - 21). Як вбачається з архівної справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 1 грудня 1994 року, виданого органом приватизації при заводі залізобетонних виробів, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] При укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред`явлені до договору купівлі - продажу квартири і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена продажна вартість квартири. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода. На виконання умов договору позивачем була сплачена відповідачам обумовлена вартість квартири. Таким чином, при укладанні вищезазначеного договору купівлі - продажу квартири були дотримані всі вимоги пред`явлені до цього договору. Втім, позивач, з дати придбання, не має можливості у повній мірі здійснювати свої повноваження по володінню, користуванню і розпорядженню вищевказаною квартирою, оскільки договір купівлі - продажу квартири, укладений на Одеській товарній біржі, не є правовстановлюючим документом, який має юридичне значення, з приводу чого він змушений звернутись до суду про визнання договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири дійсним та про визнання за ним права власності на вищевказану квартиру. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в ред. 1963 року), за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди по всіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, умови договору виконані обома сторонами, тому що сторони виконали свої зобов`язання, тобто покупець сплатив продавцям обумовлену суму, а продавці, у свою чергу, передали покупцю у власність нерухоме майно у вигляді вищевказаної квартири. Також сторони виконали всі умови та вимоги ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що на момент укладення угоди купівлі - продажу сторони були членами біржі зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі - продажу житлової квартири, допущену до обороту на товарній біржі. Згідно роз`яснень п. 13 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ щодо визнання правочинів дійсними за правилами статті 220 ЦК України, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до ст. 4 ЦК України (в ред. 1963 року), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст. 41 ЦК України (в ред. 1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволеній чинним законодавством України в 1998 році. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договори, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст.19 Закону України від 01.07.2004 р. №1952 -1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є крім інших договір купівлі - продажу нерухомого майна, договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі в установленому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню, а від так на даний час є нікчемним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони, був укладений і зареєстрований на біржі в установленому порядку, але згідно чинного законодавства такий договір повинен бути нотаріально посвідченим. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В цьому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права. В ході розгляду справи неправомірності володіння майном не встановлено. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з правових наслідків недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторонами було в повному обсязі виконано усі умови договору, а невизнання договору купівлі-продажу квартири позбавляє позивача вільно розпоряджатися належною йому квартирою, суд приходить до висновку щодо задоволення позову про визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна від 11 березня 1998 року, зареєстрованого Одеською Товарною біржею. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в ред. 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК України (в ред. 1963 року), право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними», суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року), за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Правовідносини між сторонами регулюються ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року). Оскільки кожна із сторін виконала усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 11.03.1998 року, то суд з наведених підстав вважає за можливе визнати його дійсним та визнати за позивачем право власності на спірну квартиру. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а саме те, що згода щодо усіх істотних умов договору, укладеного на Одеській товарній біржі сторонами була досягнута в момент укладання вказаного правочину, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу № 2955 від 11.03.1998 року дійсним, відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору в добровільному порядку, іншого способу захистити права позивача, окрім як в судому порядку не вбачається можливим, а отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу, укладеного на товарній біржі, дійсним та визнання права власності, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати укладеним та дійсним договір № 2955 купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , від 11.03.1998 року, укладений між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони. Визнати за ним, [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 26,50 кв.м., яка складається з кімнати площею 12,34 кв.м., кухні площею 6,20 кв.м., ванної кімнати площею 3,00 кв.м., коридору площею 2,50 кв.м., комори площею 1,36 кв.м., балкону площею 1,10 кв.м. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved