Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

14 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.08.2012 року було частково задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 442 700 грн., пеню в розмірі 379 966,52грн., яка складається з суми основного боргу 351 560 грн., три відсотки річних у розмірі 4825 грн. 52коп., інфляційні втрати у сумі 20 389 грн., судові витрати у сумі 3 192 грн. На підставі чого видано виконавчий лист. Однак, заборгованість вчасно погашена не була. Вказує, що оскільки відповідач ухилялася від виконання рішення суду, а тому згідно ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] на його користь втрати від інфляційних процесів в сумі 251 682,31 грн. та 3% річних в сумі 31 629,9 грн. на загальну суму - 283 312,21 грн. за період з 01.11.2014 р. по 01.11.2017 р. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання, про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в установленому законом порядку своєчасно повідомлялася про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом об'єктивно встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.08.2012 року було частково задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 442 700 грн., пеню в розмірі 379 966,52грн., яка складається з суми основного боргу 351 560 грн., три відсотки річних у розмірі 4825 грн. 52коп., інфляційні втрати у сумі 20 389 грн., судові витрати у сумі 3 192 грн. На підставі чого видано виконавчий лист. Із довідки державного виконавця від 15.11.2017 р. вбачається, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває зведене виконавче провадження №44212483, щодо стягнення заборгованості на користь юридичних, фізичних осіб та держави з [PERSON] на загальну суму заборгованості в розмірі 53 609 054,48 грн. в т.ч. і виконавчий лист Хмельницького міськрайонного суду №2218/1797/12 від 26.12.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 379 966,52 грн. Станом на 15.11.2017 року залишок заборгованості по виконавчому провадженні щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на Вашу користь становить 378 916,52 грн. Лише 21.11.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме постановлено на виконання виконавчого провадження №50087569 з виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2218/1797/12 від 26.12.2012 року, передати в рахунок погашення боргу [PERSON] за ціною третіх електронних торгів в розмірі 423 572 гривень 80 коп. земельну ділянку загальною площею 2,36 га, надану для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на тереторії Копистинської сільської ради Хмельницького району, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Управлінням Держкомзему у Хмельницькому районі Хмельницької області на підставі Договору купівлі-продажу за №5150 від 25.09.2008 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010874300373 від 21.10.2008 року, кадастровий номер [NUMBER]. Про що складено акт. Із довідки державного виконавця від 21.11.2017 року вбачається, що станом на 27.11.2017 року, рішення суду з виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду №2218/1797/12 від 26.12.2012 року, виконано фактично на суму 379 966,52 грн., шляхом передачі в рахунок погашення боргу нереалізованого майна боржника. 27.11.2017 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Проте, рішення суду добровільно та примусово не виконувалося до 27.11.2017 р. Сума інфляційних втрат за період прострочення з 01.11.2014 р. по 31.10.2017 р. становить 251 682, 31 грн. Сума 3% річних за період з 01.11.2014 р. по 31.10.2017 р. становить 31 629,9 грн., що вбачається із розрахунку поданого позивачем, а відповідач в судове засідання не з'явився, розрахунок не спростував, а тому сум бере до уваги розрахунок позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанім ним грошового зобов'язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому 3 % річних підлягають сплаті з моменту настання строку повернення (тобто прострочення) до моменту фактичного повернення боргу. Зазначений висновок викладений у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15 від 01.04.2015 р. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов'язання, а тому з неї на користь позивача підлягають стягненню кошти за період з 01.11.2014 р. по 31.10.2017 р. в сумі 251 682, 31 грн. - сума інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.11.2014 р. по 31.10.2017 р. в сумі 31 629,9 грн., а всього 283 312, 21 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved