Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та просив розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 04 вересня 2004 року вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 898 та видано свідоцтво про одруження серії 1 -НО № 244943. У кожного з них це перший шлюб. Від цього шлюбу дітей сторони не мають. Подружні відносини між ними припинені з липня 2014 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння та довіри. Також вони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача. У звязку із викладеним просив суд винести рішення яким шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Крім того, того зазначив, що оригінал свідоцтва про шлюб знаходиться у відповідачки, однак на теперішній час відповідачка знаходиться на непідконтрольній українській владі території, коли він до неї приїздив та надав ухвалу про витребування оригінала свідоцтва, вона відмовилася йому його надати. Вважає, що та обставина, що шлюб між сторонами зареєстрований підтверджується штампом у його паспорті та фотокопією свідоцтва про шлюб. Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Таким чином законодавець, окрім надіслання судової повістки поштою або через кур'єрів, визначив три способи повідомлення осіб, які беруть участь у справі про час та дату розгляду справи: телеграмою; факсом; іншими засобами, які забезпечують фіксацію виклику. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем окрім адреси місця проживання у м. Горлівка, зазначений номер мобільного звязку відповідача, інших відомостей суду надано не було. З огляду на викладене, в даному випадку, були наявні лише два способи повідомлення відповідача про час та дату розгляду справи: за допомогою поштового відправлення судової повістки або телефонограми. Як видно з повідомлення на офіційному веб-сайті Генеральної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» http://www.ukrposhta.com/ від 28 серпня 2014 року, у звязку з активним розгортанням бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції та неможливістю дістатися до місця призначення пошти УДППЗ «Укрпошта» тимчасово призупинено прийом поштових відправлень до деяких населених пунктів Донецької та Луганської областей. У Донецькій області до Амвросіївського, Старобешівського, Шахтарського, Ясинуватського, Новоазовського та Тельманівського районів, до міста Донецьк, Горлівка, Дебальцеве, Докучаєвськ, Єнакієве, Жданівка, Кіровське, Макіївка, Сніжне, Торез, Харцизьк, села Комуна Артемівського району. На підставі даного листа судові повістки, направлені на адресу позивача, м. Горлівка, доставлені адресату не були. Таким чином, з урахуванням викладеного, та відповідно розяснень ВССУ(вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року) Словянський міськрайонний суд Донецької області мав можливість повідомити відповідача [PERSON] про час та дату розгляду справи лише за наявним в розпорядженні суду номером мобільного телефону - шляхом передання телефонограми. 02 листопада 2015 року, телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм Словянського міськрайонного суду Донецької області №1.1.40, відповідач була особисто повідомлена, що судове засідання у справі призначено на 12 листопада 2015 року (а.с.21). У відповідь, засобами електронної пошти, відповідачем [PERSON] на електронну поштову скриньку Словянського міськрайонного суду Донецької області, 15 грудня 2015 року за вх.№ЕП-7324/15 (а.с. 34) було надано заяву в якій [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечувала та просила надати строк на примирення. Подальший виклик відповідача [PERSON], судом здійснювався шляхом передання телефонограм останній, та засобами електронної пошти. Надсилання процесуальних документів, зокрема ухвал про надання строку на примирення та про відновлення провадження у справі, а також, судових повісток, у подальшому, судом здійснювалось шляхом їх направлення на електронну поштову скриньку за адресою: dribnyakyulya@mail.ru, з якої судом, 15 грудня 2015 року було отримано заяву відповідача про надання строку на примирення (а.с. 39,40,47). Таким чином, під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача, однак [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання 09 лютого 2016 року не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідно п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 ЦПК України, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. За змістом ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача [PERSON],не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 04 вересня 2004 року Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції за актовим записом № 898. Висновок суду щодо реєстрації шлюбу підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів. Як видно із відповіді ВДРАЦС Словянського МУЮ № 4982/03.2-45 від 11 листопада 2015 року, відомості про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON]П.(дошлюбне прізвище [PERSON]) у єдиному державному реєстрі актів цивільного стану відсутні. Як видно із копії свідоцтва про шлюб серії І-НО №244943. сторони уклали шлюб 04 вересня 2004 року, , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис 898. Місце реєстрації Горлівський відділ реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції(а.с.4) Із паспорту позивача видно, що на сторінці10 мається штамп, згідно з яким позивач 04 вересня 2004 року уклав шлюб із [PERSON], актовий запис № 898(а.с.6). У звязку з цим, з врахуванням того, що судом вжиті всі можливі заходи щодо витребування оригінала свідоцтва про шлюб, а також у звязку з неможливістю надати суду дублікат свідоцтва про шлюб, суд приймає як доказ відомості, які містяться у паспорті громадянина позивача щодо реєстрації шлюбу та відомості копії свідоцтва про шлюб серії І-НО №244943, оскільки ці докази узгоджуються між собою та не містять протиріч(а.с.4,6). Подружні відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] припинені з липня 2014 року, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дітей від шлюбу немає. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння та довіри. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачка в судове засідання не зявилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. Відповідно положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. \~Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить їх інтересам. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Втім суд позбавлений можливості вирішити питання щодо того, яке прізвище залишити відповідачці, оскільки відповідачка свою думку з цього приводу не висловлювала. На підставі наведеного

Outcome: approved