Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

14 квітня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення, в якому просить стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2500,00грн. усіх його доходів підприємницької діяльності щомісячно до досягнення донькою повноліття, а також стягнути понесені нею судові витрати за надання правової допомоги у сумі 2500 грн. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.10.2017 по справі №147/916/17 шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.10.2017 у справі №147/917/17 з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Вважає, що даний розмір занадто малий для належного розвитку та утримання дитини, вона потребує значно більших затрат, та враховуючи вимоги ст.192 СК України просила збільшити розмір стягуваних аліментів. Відповідач має стабільний дохід, зареєстрований як фізична особа - підприємець. Розмір аліментів, визначений рішенням суду від 25.10.2017 ставить позивача в скрутне матеріальне становище, сума в 1000 грн. є катастрофічно малою та не дає можливості повноцінно зростати та розвиватись дочці [PERSON] . Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 02 вересня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1000,00грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON] . Однак позивач зазначає, що на даний час зростають ціни, відбувається соціалізація суспільства та діти потребують подальшого розвитку посилаючись на ст.192 СК України та п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 за №3 просить збільшити розмір до 2500,00грн. Однак в якості доказів надає суду лише витяг, що відповідач являється ФОП. Інших доказів суду не надано. Також не надано доказів зміни (погіршення) її матеріального становища, погіршення або поліпшення матеріального становища платника аліментів, тобто відповідача. Однак наявні докази покращення матеріального становища позивача, адже вона придбала житловий будинок. Вважає, що розмір аліментів, який стягується з нього є більшим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та достатнім для утримання дитини. Тому просив відмовити в позові повністю. 26 жовтня 2020 року подано суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем придбано житловий будинок з метою покращення житлових умов їх спільної дитини, а не тільки її самої. Однак відповідачем нічого не зроблено для покращення умов життя дочки, натомість ним придбано автомобіль. В зв`язку з чим, вважає позовні вимоги обгрунтованими та просить їх задовільнити. Представник позивача - адвокат Красіловський В.О. в судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просить змінити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. та пояснив, що дійсно відповідач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1000,00грн. щомісячно, однак цих коштів не вистачає, щоб задовільнити всі потреби для розвитку та навчання дитини, відповідач фізично здоровий, інших утриманців немає, у нього покращився матеріальний стан, адже він придбав автомобіль, тому просили стягувати з нього 2500,00грн. щомісячно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позицію свого представника про зміну розміру аліментів шляхом стягнення з відповідача їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив відмовити в позові повністю. Представник відповідача - адвокат Кудельський А.А. в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, пояснивши, що позивачем не надано суду доказів, які свідчили б про необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів. Вони не заперечують той факт, що батьки порівну зобов`язані утримувати дитину, надавати їй допомогу та достатній розвиток, однак вважають, що самою позивачкою також покращились умови життя, отже вона може нарівні з відповідачем утримувати дитину. Суд, вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною другою статті 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.09.2016 (а.с.15). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.10.2017 по справі №147/916/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.16-18). На підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.10.2017 по справі №147/917/17 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 25.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19-25). На підтвердження зміни (покращення) матеріального становища відповідача позивачем надано суду наступні докази: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1006485518 від 22.03.2020, відповідно до якого [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с.26-33). З відповіді №31/2/0541-1965 від 02.10.2020 начальника Територіального сервісного центру МВС №0541 вбачається, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів громадянином [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в період з 2019 року по 2020 рік включно здійснювалась реєстрація транспортного засобу CITROEN BERLINGO, 2016 року випуску, дата реєстрації 04.06.2020 на підставі договору купівлі-продажу №7162/20/014488 від 04.06.2020, оформленого у суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] (а.с.83). Довідкою №257 від 19.10.2020 виданою виконкомом Верхівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що дочка [PERSON] - [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад с.Верхівка. Мати постійно вчасно сплачує батьківську плату за харчування, заборгованості немає (а.с.92). На підтвердження поданого відзиву та заперечень відповідачем в якості покращення матеріального становища позивача надано суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2019 набула права власності та зареєструвала за собою житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с.61-64). Відповідно доподаткової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік доходи від провадження господарської діяльності [PERSON] становить 885,50 грн. (а.с.65-69). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні (постанова Верховного Суду по справі № 303/369/20 (провадження № 61-17250св20) від 29 січня 2021 року). Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Отримувати підвищений мінімально гарантований розмір аліментів - це безумовне право дитини, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Як встановлено із досліджених доказів, із часу постановлення судового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, змінився матеріальний стан позивача, як одержувача аліментів, збільшився вік дитини, у зв`язку із чим збільшилися й витрати на її утримання, зросли ціни на одяг, продукти харчування та інші товари, необхідні дитині. Збільшення цих витрат погіршують майновий стан позивача, на утриманні якої перебуває дитина. Крім цього, збільшився законодавчо встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також покращилось матеріальне становище платника аліментів, адже він придбав транспортний засіб. Сплачену щомісячно відповідачем суму аліментів 1000 гривень на дитину, суд вважає такою, що не може належно забезпечити повноцінне харчування, одяг та розвиток дитини. З наведеного вбачається, що розмір аліментів визначений попереднім рішеннями суду має бути змінений із врахуванням матеріального стану як стягувача так і платника аліментів. Суд вважає, що обставини викладені позивачем в обгрунтування позовних вимог щодо необхідності збільшення розміру аліментів є підтвердженими й з врахуванням наведених вище доказів та обставин позов підлягає до часткового задоволення. Судом також, прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Таким чином, враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані по справі докази,

Outcome: partial