overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

14 квітня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що він є власником 3/8 будинку по вул. Половки, 59 в м.Полтаві. у вказаному домоволодінні також зареєстровані [PERSON], яка з грудня 2013 року за даною адресою не проживає та [PERSON], яка 29.08.2014 року виїхала з будинку, що розташований за адресою: м.Полтава, вул. Половки, 59. Відповідачі в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажають. Просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням по вул. Половка, 59 в м.Полтава. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи були повідомлені, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень власником 3/8 будинку, що розташований за адресою: м.Полтава, вул. Половки, 59 є [PERSON] (а.с.5). В зазначеному домоволодінні відповідно до Домової книги (а.с.6-8) зазначені [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до Акту виданого 25.09.2014 року, [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з грудня 2013 року, а [PERSON] з 29.08.2014 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи встановлені судом факти та відповідні їм відносини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

14 квітня 2015 року до суду подано цей позов, в якому зазначено, що [INFO] року помер брат позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної частки (паю) та іншого майна. Протягом шести місяців позивач до нотаріальної контори не звертався через юридичну необізнаність та скрутне матеріальне становище, а відтак в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлого через пропуск вказаного строку. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Царківський О. Ю. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник Левківської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом померлого [INFO] [PERSON], однак не подав у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через юридичну необізнаність та скрутне матеріальне становище, що суд визнає поважною причиною пропуску строку на подання цієї заяви. Оскільки [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визначити йому додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

14 квітня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до [PERSON], [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Валента-Дніпро» про стягнення заборгованості, відповідно до якого вирішено задовольнити позов в повному обсязі. 05 квітня 2015 року від Апеляційного суду Дніпропетровської області на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було повернуто вищевказану цивільну справу для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, що відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України не є перешкодою для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення може за заявою осіб або з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 20 постанови № 14 Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ч. 3 вказаної статті 3 якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 3654 гривні (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

14 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський р-н, вул. Савкіна, 6/635. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.04.2015р. о 13 год. 49 хв. [PERSON] була госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.04.2015р. о 13 год. 49 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора вдома не спить ночами. Спостерігається психомоторне збудження. Протидіє огляду. Відчуває слухові омани сприйняття., до чогось прислуховується. Настрій нестійкий, роздратована. Емоційно неадекватна, тривожна. Мова, переважно не по суті. Висловлює маячні ідеї відносин. Установлену дистанцію не тримає. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїчна форма, безперервний перебіг, галюцінаторно-параноїчний синдром. Інвалід 2-їгрупи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

14 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський р-н, вул. Маліновського, 6/151 Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.04.2015р. о 15 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.04.2015р. о 15 год. 24 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, напружена, на місті не тримається. Лається з мед. персоналом. Агресивна, активно жестикулює руками. Висловлює маячні ідеї величності. [PERSON] було поставлено попередній діагноз маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

14 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД р-н, вул.. Червоного Казачества, 10-45. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.04.2015р. о 14 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.04.2015р. о 14 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої маячня збитку, обіденного змісту в адресу рідних, память знижена на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

14 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись в позовній заяві, що з 21 листопада 2002 року знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружнє життя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, сумісно не мешкають з грудня 2011 року, втратили почуття поваги та любові, сім'я фактично розпалась, відновити її не можливо. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу - неможливі. Спірних питань про розподіл майна, та виховання дитини між сторонами не виникало. Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, просить розірвати шлюб. Відповідачем до суду надано письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу - визнає в повному обсязі, просить справу розглянути в її відсутність. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 21 листопада 2002 року Виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизьк Донецької області, актовий запис № 107. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Проголошена ст.51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з'ясовано, що сторони припинили шлюбні відносини і мешкають окремо, втратили почуття любові та поваги один до одного, майнового спору не мають, спірних питань щодо виховання та утримання дитини не мають. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

14 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 23 квітня 2014 року. Від даного шлюбу спільних дітей вони не мають. Фактично, на другий день після реєстрації шлюбу взаємовідносини з чоловіком не склалися і позивач зрозуміла, що шлюбні відносини не мають майбутнього. З квітня 2014 року сторони не мешкають разом, не підтримують будь-яких відносин. Позивач вважає, що сімя з відповідачем розпалась остаточно, поновлювати сімейні відносини немає сенсу. Просить розірвати шлюб з відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свій позов і просить шлюб з відповідачем розірвати, оскільки з кінця квітня 2014 року вони з чоловіком разом не мешкають, оскільки після реєстрації шлюбу він почав агресивно ставитися до її дитини. Вона категорично не бажає поновлювати будь-які стосунки з відповідачем, не бачить ніякого сенсу зберігати шлюб. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявила, що вона вагітна від іншого чоловіка. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, судова повістка про виклик його до суду була вручена його батькові [PERSON] Відповідно до ч.3 статті 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Суд вважає, що відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, встановив наступне. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23 квітня 2014 року. Зі слів позивача сторони припинили спільне проживання наприкінці квітня 2014 року з причини неадекватного і агресивного ставлення відповідача до дитини позивача [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засідання заявила, що вона знаходиться у стані вагітності від іншого чоловіка. Відповідно до стаття 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Дотримуючись вимог сімейного законодавства, на підставі пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач знаходиться у стані вагітності і на час прийняття рішення судом батьківство зачатої дитини не визнане іншою особою.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

14 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з нею і знаходиться на її утриманні, у розмірі 800 гривень на кожну дитину. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Вказав на можливість сплати ним щомісячно по 500 грн. на утримання кожній дитині. Вислухавши доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований, підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають від шлюбу малолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, а тому вважає, що на користь позивача можливо стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень на кожну дитину.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

14 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, щомісяця починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. В позовній заяві зазначила, що вона з березня 2006 року вона перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу народилася донька - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 20 лютого 2007 року Покровською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено актовий запис № 01. Відповідач участі у вихованні доньки не приймає, допомоги на її утримання в натуральній або грошовій формі не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання доньки щомісяця починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні показав, що він не працює, але згоден платити аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх його доходів. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в цивільному шлюбі, від якого народилася донька - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 20 лютого 2007 року Покровською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено актовий запис № 01. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи матеріальний стан позивачки, яка не працює, має на утриманні двох доньок [PERSON] та [PERSON], та сина [PERSON], на даний час перебуває дикретній відпустці, та матеріальний стан відповідача, який не працює, проживає один, проти позову не заперечував, тому суд вважає, що аліменти з відповідача можливо стягнути в частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved