Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 березня 2012 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося з причини несумісності характерів, відсутності порозуміння з різних питань. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених ним у позовній заяві. Поросив розірвати шлюб, зазначивши, що винним у розпаді сім'ї є як він, так і відповідач. Відповідач суду пояснила, що через постійні конфлікти з позивачем їхнє сімейне життя не склалося. Вона була вимушена піти від позивача разом із дитиною. З 01 липня 2015 року разом з позивачем вони не мешкають, спільне господарство не ведуть. На даний час проживає в іншому місті, окремо від позивача, разом із дитиною та іншим чоловіком. Просила розірвати шлюб між нею та позивачем. Винними у розпаді сім'ї вважає як себе, так і позивача. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 22 березня 2012 року між позивачем та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 9, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження. Дитина проживає разом із відповідачем. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що сторони не знаходять взаєморозуміння у сімейних відносинах, мають різні погляди на виконання подружніх обов'язків та реалізацію подружніх прав, різні характери. З 01 липня 2015 року сторони спільно не проживають, шлюбних відносин не підтримують. Наданий судом сторонам строк для примирення результатів не дав, сторони не примирились. Відповідно до ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя вважає, що збереження шлюбу в подальшому суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок, що підтверджується квитанцією №86 від 11.08.2015 року. Однак,як було встановлено судом і це не оспорюють сторони, останні обидва є винними у розпаді їх сім'ї, а тому судовий збір повинен бути розподілений на двох. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір , що дорівнює 121 гривні 80 копійок. На підставі ст.104,105, 110, 112, 114 ,115 СК України,

Outcome: approved