Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

13 квітня 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] про розірвання договору № ДНП-00132 на виконання інформаційно-довідкових послуг з умов працевлаштування від 05 листопада 2018 року та стягнення грошових коштів у розмірі 4 800,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 27 травня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 05 листопада 2018 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір № ДНП-00132 на виконання інформаційно-довідкових послуг з умов працевлаштування. Відповідно до п. 1.1 договору № ДНП-00132 від 05 листопада 2018 року предметом договору є надання інформаційно-довідкових та консультаційних послуг щодо умов працевлаштування в країні призначення у відповідності із вимогами законодавства країни призначення, умовами та вимогами щодо посади від роботодавця та наявності вакантного місця для замовника. 05 листопада 2018 року [PERSON] , на виконання умов договору № ДНП-00132 від 05 листопада 2018 року, сплатив грошові кошти у розмірі 4 800 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 132. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг до Договору № ДНП-00132 від 05 листопада 2018 року загальна вартість за надання консультаційних послуг з питань підготовки необхідних для виїзду в країну призначення документів, консультаційно-довідкових послуг з підготовки необхідного пакету документів на візу та консультаційно-довідкових послуг з умов працевлаштування та виїзду складає 9 600 гривень та сплачується 2 частинами, перша частина - 4 800 гривень сплачується в день підписання договору, друга частина - 4 800 гривень сплачується в день видачі пакету документів для виїзду за кордон. 05 листопада 2018 року сторонами було підписано Акт прийому-передачі наданих послуг від 05 листопада 2018 року. З Акту прийому-передачі наданих послуг від 05 листопада 2018 року вбачається, що Виконавець передав, а Замовник прийняв консультаційно-довідкові послуги: з питань підготовки необхідних для виїзду в країну призначення документів; з підготовки необхідного пакету документів на візу; з умов працевлаштування та виїзду. Підписанням цього Акту Сторони підтверджують факт належного та повного надання послуг Виконавцем відповідно до положень Договору № ДНП-00132 про надання консультаційних послуг. Замовник підтверджує, що не має і не матиме жодних майнових чи не майнових претензій до Виконавця стосовно наданих послуг, вказаних у п. 1.1. цього Акту. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Позивачем не надано доказів в підтвердження порушення відповідачем умов договору № ДНП-00132 від 05 листопада 2018 року на виконання інформаційно-довідкових послуг з умов працевлаштування, в той час як з боку відповідача надано докази виконання умов зазначеного договору в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання договору № ДНП-00132 від 05 листопада 2018 року на виконання інформаційно-довідкових послуг з умов працевлаштування є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами. З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання договору № ДНП-00132 від 05 листопада 2018 року на виконання інформаційно-довідкових послуг з умов працевлаштування не підлягають задоволенню, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 4 800 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved