Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

13.04.2016 року ПАТ «Укргазбанк» (далі Банк) звернувся до Московського районного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанком», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] , укладений Кредитний договір № 20, відповідно до якого останній отримав від банку кредит в розмірі 2 644 000 доларів США, на строк з 26.12.2007 року по 25.12.2012 року, та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи із 12,5 % річних. З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань перед Банком 09.06.2008 між Банком та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки за № 16/08-Б. Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5, розташований по [ADDRESS] , загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285,6 кв.м. .Відомості про іпотеку 09.06.2008. внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер № 7356523, на відчуження нерухомого майна накладено заборона. Рішенням Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2010 року за №2-1404/10 на користь Банку з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто 1664543, 02 грн. та 2630252,33 долара США. 11.09.2009 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким договір іпотеки, укладений 09.06.2008 між Банком та [PERSON] , [PERSON] визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек. Рішенням від 04.04.2012 року судова колегія по цивільним справам апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції від 11.09.2009 року скасувала; в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «Укргазбанку» про визнання договору іпотеки недійсним - відмовила. Як стало відомо позивачу, зазначена квартира, яка є предметом іпотеки, відчужена, останнім власником є [PERSON] , [PERSON] з часткою власності на Ѕ підставі договору купівлі-продажу № 3720 від 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маслак Н.В. На теперішній час рішення суду про стягнення суми не виконано. Банком проведена оцінка вартості іпотечної квартири, яка є часткою предмету іпотеки, за висновком експерта ринкова вартість квартири визначена у 471700, 00 грн. З урахуванням розміру заборгованості Боржника, з посиланням на ст.525, 575 ЦК України, ст.23 Закону України «Про іпотеку», на підставі Кредитного договору та договору іпотеки, просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 471700, 00 грн., з наданням АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому числі, права отримання у нотаріуса дублікатів правовстановлюючих документів на квартиру. Від представника позивача - адвоката Донця Д.О. до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, надавши суду додаткові пояснення, позов підтримав та просив задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення, в яких він просив застосувати строки позовної давності, оскільки перебіг позовної давності у даному спорі почався в грудні 2008 року, тобто з моменту невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором (основним зобов`язанням) і перервався у вересні 2009 року з моменту подання банком позову до суду, після чого перебіг позовної давності почався заново і закінчився у вересні 2012 року. З теперішнім позовом банк звернувся до суду у 2016 році, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для застосування судом позовної давності і відмови у задоволенні позову на цій підставі. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, вважає, позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки такими, що є передчасними і безпідставними, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Фесенко С.В. до суду надійшли пояснення, в яких він просив застосувати строк позовної давності та, з урахування фактичних обставин справи, вважає вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус ХМНО Маслак Н.В. в судове засідання не з`явились, про день, час, місце слухання справи повідомлені належним чином і суд розглянув справу за їх відсутності, на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного. 26.12.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанком», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] укладений Кредитний договір № 20, відповідно якого [PERSON] отримав від банку кредит в розмірі 2644000 доларів США, зі строком повернення до 25.12.2012 року, та сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. (т. 1 а.с. 57 - 59) З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов`язань перед Банком, 09.06.2008 року між Банком з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] - з іншого боку, укладено договір іпотеки № 16/08-Б (т. 1 а.с. 62 - 65). Відповідно до п.2.1.1 цього договору предметом іпотеки виступив багатоквартирний житловий будинок літ В-5, розташований по [ADDRESS] , загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285, 6 кв.м., що має 123 квартири. (т. 1 а.с. 62 - 65). Відомості про договір Іпотеки та заборону на нерухоме майно нотаріусом внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 09.06.2008 року. Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки». Пунктом 3.1.6 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Боржником [PERSON] належним чином грошові зобов`язання перед Банком не виконані, про що свідчить рішення Московського райсуду м. Харкова від 13.05.2010 року за № 2-1404/10 про стягнення на користь Банку солідарно з [PERSON] , [PERSON] 1664543, 02 грн. та 2630252,33 долара США в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року (т. 1 а.с. 70 - 72). Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 31363558 від 22.02.2012 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1 664 543, 02 грн. та 2 630 252, 33 дол. США. Постановою ВП № 29965421 від 11.11.2011 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1 664 543, 02 грн. та 2 630 252, 33 дол. США. Рішення суду боржниками [PERSON] та [PERSON] не виконується, примусові дії щодо виконання рішення суду позитивних наслідків не мають (т. 1 а.с. 84 - 85). Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої в ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або продажу предмету іпотеки з прилюдних торгах, що встановлено в ст. 41 ЗУ «Про іпотеку». Такий шлях визначений сторонами в розділі 6 Іпотечного договору та передбачає надання право продажу Іпотекодержателю предмету іпотеки. Судом також приймаються до уваги правила статті 23 Закону України «Про іпотеку», де передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] набули на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маслак Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3720 (т. 1 а.с. 203). На час укладання угоди, зазначена квартира під забороною відчуження не перебувала, оскільки відомості щодо цього з Державного реєстру іпотек виключені на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року (т. 1 а.с. 67 - 69). В подальшому, рішенням судової колегії по цивільним справам апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 року рішення суду першої інстанції від 11.09.2009 року скасовано; в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «Укргазбанку» про визнання договору іпотеки недійсним, виключення запису з реєстру іпотек - відмовлено (т. 1 а.с. 73 - 77). Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. За таких умов, у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотеки виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначена правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц. [PERSON] та [PERSON] , до яких перейшло право власності на зазначену квартиру, набули статус іпотекодавців і мають всі його права і несуть всі його обов`язки за іпотечним договором, укладеним Банком з [PERSON] , [PERSON] , у тому обсязі, на тих самих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки, оскільки, відчуження даної квартири здійснено без згоди Іпотекодержателя, ані на прилюдних торгах, ані під час ліквідаційної процедури. Заборгованість за Кредитним договором № 20 від 26.12.2007 року не сплачена. Вимога відповідачам [PERSON] та [PERSON] надіслана стягувачем 12.11.2014 року, вих. № 4029 (т. 1 а.с. 86). Згідно з висновком спеціаліста від 14.03.2016 ринкова вартість кв. [ADDRESS] складає 471 700,00 грн. (т. 1 а.с. 8-53) Порівняльний аналіз суми заборгованості по кредитному договору від 26.12.2007 з вартістю не тільки предмету іпотеки, а її частки (вищевказаної квартири), свідчить про співмірність заявлених вимог з вартістю предмету іпотеки, який належить зверненню в рахунок погашення боргу. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» визначено поняття предмету іпотеки, яким «можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: -нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше невстановлене цим Законом. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.» Як вбачається з Іпотечного договору, предметом іпотеки є жилий будинок літ.В-5, загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2856 кв.м. (в будинку розташовано 123 квартири), з єдиним реєстраційним номером [ADDRESS] , якій зареєстрований на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] . Але, під час виключення запису з Державного реєстру іпотек та зняття заборони з цього будинку на підставі судового рішення від 11.09.2009 року, власниками цієї будівлі квартирам присвоєні окремі реєстраційні номери (у тому числі, спірній квартирі - номер 3). Саме на спірну квартиру № 3 відповідачі набули право власності та здійснили державну реєстрацію за собою на неї, як на окремий об`єкт нерухомості. Отже, фактично відбулось виділення частки предмету іпотеки в натурі і реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Наведене дозволяє суду зробити висновок, що дія Іпотечного договору 16/08-Б від 09.06.2008 року розповсюджується на спірну квартиру № 3 як частку предмету іпотеки - багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на загальні засади цивільного судочинства щодо змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), законності та обґрунтованості рішення (ст.263 ЦПК України), в межах заявлених позовних вимог та виходячи з принципу презумпції правомірності правочину, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Клопотання відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - адвоката Фксенко С.В. про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки, дізнавшись про порушення прав позивач, перериваючи позовну давність, звернувся за їх захистом своєчасно, про що свідчить рішення апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року, дата звернення до суду з цим позовом, факт надсилання претензії відповідачу. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved