Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

12 січня 2016 року [PERSON] звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON], у якій просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем 31 травня 1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтоводської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, за актовим записом № 135. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з січня 2015 року подружніх відносин вони не підтримують, проживають окремо через подружню зраду збоку відповідача. Протягом деякого часу вона намагалася зберегти сім'ю, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей. Однак усвідомлення факту подружньої зради з боку чоловіка призвело до повної втрати між нею та чоловіком взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Часті сварки, які виникади між нею та відповідачем негативно впливали на психологічний стан малолітніх дітей. Позивач вважає, що їх з відповідачем сім'я розпалась остаточно, примирення в ній неможливе і суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей. При цьому зазначила, що від шлюбу мають трьох малолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де [PERSON] та [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримує і просить шлюб розірвати, а відповідач позов визнає, також зазначаючи на необхідності розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та [PERSON] З урахуванням поданих сторонами по справі заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 31 травня 1997 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтоводської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, за актовим записом № 135, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.6). При цьому дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]». Позивач та відповідач мають трьої спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьками яких являються відповідно свідоцтв про народження останніх (а.с.7,8). Однак, з січня 2015 року шлюбіні відносини між сторонами були припинені по причині подружньої зради з боку відповідача, який пішов з сім'ї. Намагання з боку позивача зберегти сім'ю заради дітей позитивних результатів не дали. Сторони остаточно втратили почуття взаєморозуміння, любові та поваги один до одного. Їх часті сварки негативно впливають на психологічний стан неповнолітніх дітей. На даний час відновлювати стосунки [PERSON] та [PERSON] не бажають. Спір про місце проживання дітей і розподіл майна між сторонами відсутній. За таких обставин, позивач, як і відповідач, наполягають на розірванні шлюбу, вважають, що примирення між ними не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.4. ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене те, що позивач та відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від спільного життя мають трьох неповнолітніх дітей, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, позивач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, бажає у подальшому іменуватись прізвищем «[PERSON]» Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved