Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

12 вересня 2019 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах дітей: [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 23.08.2013 року народження та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 08.02.2012 року народження, батьком дітей є відповідач по справі- [PERSON] , [INFO] . В зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувають з 27.04.2015 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом із нею та знаходяться на повному її матеріальному утриманні. З 2016 року їй не відомо місце знаходження та проживання відповідача, останнім відомим місцем його реєстрації є: [ADDRESS] , за яким він не проживає. 02.08.2019 року вона звернулася до Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про розшук відповідача, однак на даний час його місце знаходження не встановлено, будь-яка інформація про нього відсутня, продовжуються розшукові дії. Батько дітей - [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх вихованням не займається, матеріально не забезпечує, в житті дітей участі не приймає, його місце знаходження не відоме. Орган опіки та піклування Марганецької міської ради розглянув питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року №15/20-1482 орган опіки та піклування Марганецької міської ради, з метою забезпечення подальших заходів щодо соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. починаючи з моменту пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Відповідач неодноразово у судові засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань від нього також не надходило. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 27.09.2019 року, які надійшли на адресу суду 02.10.2019 року, [PERSON] значився зареєстрованим у [ADDRESS] , 02.02.2015 року знятий з реєстрації до [ADDRESS] , однак зареєстрованим не значиться ( а.с.31). Отже, останнім відомим місцем реєстрації відповідача є: [ADDRESS] . У зв`язку з чим відповідач був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опубліковано 28 листопада 2019 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник служби у справах дітей Марганецької міської ради Дніпропетровської області, спеціаліст II категорії служби у справах дітей Марганецької міської ради - Пархоменко О.С., яка діє на підставі довіреності № 15/20-1764 від 29 жовтня 2019 року ( а.с 39), надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі з 2011 року, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 08.05.2015 року (а.с. 12-13). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданої повторно 23 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 134 підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] ( а.с. 11). Копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданої 08 лютого 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 57 підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] ( а.с. 10). Після розірвання шлюбу сторони по справі проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Як зазначає позивач у позову, що з 2016 року їй не відомо про місце знаходження та проживання відповідача, останнім відомим місцем його реєстрації є: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 27.09.2019 року ( а.с. 31). Із довідки Марганецького ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області №492/7491 від 02.08.2019 року вбачається, що проводиться розшук [PERSON] , [INFO] , який мешкав у [ADDRESS] , який з 2016 року за вказаним місцем відсутній та не проживає, поїхав з м. Дніпро у невідомому напрямку. На даний час місце знаходження [PERSON] не встановлено, будь-яка інформація про нього відсутня, продовжуються розшукові заходи ( а.с. 19). Згідно акту обстеження умов проживання від 29.07.2019 року, складеного головними спеціалістами УССД Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, [PERSON] та [PERSON] , діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.17). Факт проживання дітей за вказаною адресою разом із матір`ю також підтверджується і актом про фактичне місце мешкання [PERSON] разом із дітьми ( а.с. 18). З довідки про склад сім`ї від 11.09.2019 року за №1111, виданої КП «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця» вбачається, що позивач - [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] значаться зареєстрованими за адресою [ADDRESS] ( а.с. 14). Батько дітей - [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх вихованням не займається, матеріально дітей не забезпечує, про дітей не піклується, участі в житті дітей не приймає, його місцезнаходження взагалі невідоме, що підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( ас. 25-27). Як встановлено у судовому засіданні, вихованням, навчанням, забезпечення всім необхідним для життя та розвитку дітей займається лише мати дітей - [PERSON] . Так із довідки № 316 від 09.08.2019 року та характеристики на [PERSON] , [INFO] , виданою КЗО «Середня ЗОШ № 132 Дніпропетровської міської ради вбачається, що дівчинка навчається у 7-Б класі. Мити дівчинки приділяє належну4 увагу вихованню та навчанню доньки. На протязі 2018-22019 навчального року батько батьківські збори не відвідував ( а.с. 20-21). Довідкою № 315 від 09.08.2019 року та характеристики на [PERSON] , [INFO] , виданою КЗО «Середня ЗОШ № 132 Дніпропетровської міської ради вбачається, що [PERSON] навчається у 2-А класі. Мати приділяє належну увагу вихованню та навчання сина, приймає активну участь у житті класу та школи. Батько батьківські збори не відвідував ( а.с. 22-23). Згідно довідки сімейної амбулаторії ФОП [PERSON] від 05.08.2019 року, діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , знаходяться під наглядом лікаря ЗПСМ [PERSON] .. За весь час мати [PERSON] сама, без батька дітей, відвідувала лікаря, лікувала дітей амбулаторно та стаціонарно ( а.с. 24). Висновком виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року №15/20-1482 «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з метою забезпечення подальших заходів щодо соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню дот малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-16). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист, та надані можливості, та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, та в умовах свободи і гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька, це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні якнайкращих інтересів дітей, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За змістом ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , він зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані та відповідають нормам закону. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536,80 гривень.

Outcome: approved