Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

14.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Вказала, що з 14 вересня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають спільну малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося. Відносини з чоловіком протягом 2014-2015 року погіршувалися, почалися постійні сварки через відсутність спільної думки у вирішенні важливих питань, різні погляди на життя та сімейні цінності. З цих причин шлюбні стосунки з листопада 2015 року припинено. Збереження сім'ї за викладених обставин вона вважає неможливим. Спору про розподіл майна та визначення місця проживання дитини немає. Посилаючись на викладене, позивач прохала розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], стягнути з відповідача судові витрати, понесені на сплату судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохала розглянути справу за її відсутності, вказала , що позов підтримує. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У заявах до суду прохали проводити розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] вказав, що позов визнає частково: не заперечує проти розірвання шлюбу, але погоджується на стягнення з нього лише половини сплаченого судового збору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст. 55 Сімейного кодексу України на обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області 14 вересня 2013 року, актовий запис № 105. Мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з листопада 2015 року через виникнення непримиренних протиріч та непорозумінь, викликаних різними поглядами на подружнє життя та обов'язки, через втрату почуттів, взаємоповаги та взаємодовіри один до одного. Проживають за різними адресами, спільного господарства та бюджету не ведуть. Спору щодо визначення місця проживання дитини немає, остання залишається разом з матір'ю. Клопотання про надання терміну для примирення ні від дружини, ні від чоловіка не надходило. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя та їх дитини. Шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Позивач документально підтвердила, що сплатила судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Названа сума підлягає стягненню з відповідача на її користь. Заперечення позивача в цій частині позову суд сприйняв критично, оскільки порядок розподілу судових витрат між сторонами чітко врегульований законом.

Outcome: approved