Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

14.02.2019 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно [PERSON] , [INFO] , який народився під час шлюбу сторін. Позов обґрунтований тим, що відповідач з 2014 року перестав цікавитись життям сина, 08.05.2014 року відповідач надав згоду на виїзд сина на постійне місце проживання до Російської Федерації та одноразово навідував сина у 2016 року. Проте на теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку дитини, яка знаходиться на повному утриманні позивача. Крім того, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 67540 грн. 93 коп. На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач долею сина не цікавиться, його вихованням не займається, не цікавиться станом здоров`я дитини. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов, надав пояснення щодо обставин, викладених у позовній заяві, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. На сайті судової влади було розміщено повідомлення про розгляд справи. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, відповідно до вимог ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представники третьої особи у судове засідання не з`явилися, надіслали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Свідок [PERSON] під час судового засідання надав пояснення щодо обставин справи, вказавши, що він є братом позивачки. Свідок зазначив, що з відповідачем знайомий протягом довгого часу. З 2014 року батько дитини перестав приймати участь у вихованні сина. У 2016 році відповідач одноразово зустрівся з сином, проте перебував у стані алкогольного сп`яніння та здійснив рукоприкладство щодо позивачки, у зв`язку з чим була викликана поліція. Більше жодного разу життям сина не цікавився. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб, зареєстроване Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 01 серпня 2008 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №634. Від шлюбу у сторін є син, [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується актовим записом № 659 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 17.08.2010 року повторно Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2011 року у цивільній справі № 2-1127/11 шлюб між сторонами розірвано, змінено прізвище позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2011 року у цивільній справі № 2-1591/11 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісяця, у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з 25.10.2010 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам № 17337, складеного 08.08.2018 року державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Кумечко І.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1591/11 від 31.03.2011 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2010 року до повноліття, станом на 30.06.2018 роуц за період 29.10.2010-30.06.2018 рр. заборгованість по сплаті аліментів складає 67540,93 грн. З матеріалів справи вбачається, що дитина мешкає разом із матір`ю та бабусею [PERSON] , стан житлово-побутових умов квартири, в якій мешкають особи, добрі, створені всі необхідні умови для нормального розвитку дитини. Батько з сім`єю не мешкає, матеріальної допомоги не надає, з дитиною не спілкується. Виконавчий комітет Михайлівської сільської ради Вільнянського району не зміг надати об`єктивного висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] з причин відсутності громадянина на території сільської ради та можливості офіційного попередження батька про необхідність зміни ставлення до дитини (висновок №71 від 23.04.2019 року). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та [PERSON] , а з боку позивача не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні його участі в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на них законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4. ст. 155 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони:ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року)(надалі по тексту - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до статті 27 цієї Конвенції, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини». Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач після переїзду позивача з дитиною життям сина не цікавився, матеріально не допомагав, дитину відвідував одноразово, не спілкується з нею, не піклується про фізичний і духовний розвиток. За таких обставин позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст.7, 19, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 27 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved