Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

13 вересня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності, визнавши відповідачку та її неповнолітню доньку, [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2009 року, належить квартира [ADDRESS] (нині проспект Захисників України) в місті Маріуполі. Відповідач [PERSON] співмешканка її сина, [PERSON] донька відповідачки, тобто її онука, зареєстровані у належній їй квартирі, однак після обстрілу мікрорайону «Східний» у лютому 2015 року, виїхали з помешкання в Іркутську область Російської Федерації на постійне проживання. Відповідач [PERSON] вже отримала свідоцтво про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, а згодом свідоцтво учасника державної програми зі сприяння добровільному переселенню до Російської Федерації співвітчизників, що проживають за кордоном. Копії вказаних документів відповідач надіслала на її адресу поштою, та не заперечує проти визнання її та її неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування спірною квартирою, та повертатись до міста Маріуполя не збирається. Наявність реєстрації відповідача та її неповнолітньої дитини у помешканні створює для неї низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважає, що відповідач та її неповнолітня донька втратили право користування квартирою 123 в будинку 84 по проспекту Маршала Жукова (проспект Захисників України), оскільки не проживають в ній без поважних причин понад рік. Позивач до зали суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач до суду не прибула. Судові повістки про виклик її до суду надсилались за зареєстрованою адресою її проживання, однак конверти були повернуті поштовим відділенням за закінченням строків зберігання. Проте позивачкою були додані заява відповідача [PERSON], та її згода, посвідчені 21 жовтня 2016 року нотаріусом Слюдянського нотаріального округу Іркутської області Російської Федерації [PERSON], якими вона просить зняти її з реєстраційного обліку за адресою: Україна, [ADDRESS], та надає згоду своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], на зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області, [PERSON], діюча на підставі довіреності, до судового засідання не прибула, надавши заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, при ухваленні рішення у справі, максимально врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч.2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується наданими позивачем доказами, що квартира [ADDRESS] (з 03 червня 2016 року проспект Захисників України) в місті Маріуполі Донецької області, належить [PERSON] на праві приватної власності, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 жовтня 2009 року між останньою та [PERSON], [PERSON]. Договір посвідчений державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Маріупольського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-2526. З довідки Приватного підприємства «Альянс-Гіс», виданої 20 липня 2016 року на імя [PERSON], вбачається, що крім неї у квартирі [ADDRESS] (проспект Захисників України) в місті Маріуполі зареєстровані: [PERSON], [INFO], - син, [PERSON], [INFO] співмешканка сина, [PERSON], [INFO] онука. З довідки Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Слюдянському району Іркутської області від 16 серпня 2016 року № 11/46-Б/Н вбачається, що [PERSON] з дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 04 вересня 2015 року перебуває на міграційному обліку з надання тимчасового притулку. Також встановлено, що відповідач [PERSON] є учасником програми з надання сприяння добровільному переселенню до Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом , виданим УФМС Росії по Іркутській області 01 лютого 2016 року. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16, 386, 391 ЦК України. Так, відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його непроживання. Як вбачається з акту, складеного комітетом самоорганізації населення «Східний», [PERSON] та її неповнолітня донька, [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS] (проспект Захисників України) міста Маріуполя, не проживають з лютого 2015 року. Отже, враховуючи, що позивач є власником квартири, а відповідач [PERSON] зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON], будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, не проживають в ній понад рік, участі в утриманні житла не приймають, чим перешкоджають позивачу у користуванні та розпорядженні своєю власністю, при цьому [PERSON] надала нотаріальну згоду на зняття її та її доньки [PERSON] з реєстрації за адресою спірної квартири, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання відповідача та її неповнолітньої доньки [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою 123 в будинку 84 по проспекту Маршала Жукова (проспект Захисників України) в місті Маріуполі, усунувши таким чином позивачці перешкоди у здійсненні права власності на вказане приміщення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved