Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

13 травня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 05.05.2017 року відповідач взяв в позивачки в борг 2000 гривень, які зобов`язувався повернути до 15.09.2017 року. Зобов`язання за договором займу були оформлені борговою розпискою, складеною відповідачем власноручно. Свої зобов`язання відповідач не виконав, в зв`язку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь суми боргу у розмірі 2510 гривень, яка складається з суми боргу за розпискою від 05.05.2017 року в розмірі 2000 гривень, індекс інфляції в розмірі 426 гривень та 3% річних в розмірі 84 гривні та судові витрати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її присутності, в випадку неявки відповідача проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, тому суд, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, провів заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 гривень, які зобов`язується повернути до 15.09.2017 року, що підтверджується письмовою розпискою від 05.05.2017 року. На підставі ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 (десять) разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, відповідно до ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, то відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Суд зазначає, що за своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц. Зважаючи на викладені законодавчі норми та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що за договором позики, укладеним між сторонами по справі, що підтверджується відповідною письмовою розпискою, було підтверджено передачу з боку [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000 грн. на виконання умов укладеного між ними договору позики. Натомість, суд зазначає, що [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження проведення ним з позивачем будь-якого розрахунку по такому договору позики. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню прострочена сума боргу за договором позики в розмірі 2000 грн. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму за ст. 625 ЦК. Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також 3% річних в сумі 84,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 426,00 грн. за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем з повернення отриманої позики в розмірі 2000 грн. Не з`явившись у судове засідання відповідач [PERSON] не спростував зазначених обставин. Інших доказів матеріали справи не містять. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК внаслідок повного задоволення позовних вимог на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved