Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

13 липня 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом\~ визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить\~ 1/3 частина\~ квартири [ADDRESS] на підставі\~ свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 2007 року, виданого Управлінням міського майна міської ради та записаного у реєстрову книгу за № 38979.\~ В квартирі окрім неї зареєстровані [PERSON], [PERSON], та відповідач [PERSON], який\~ в квартиру не вселявся,\~ особистого його майна в квартирі немає, виїхав за межі України, місце його проживання їй не відомо. Участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає. Реєстрація відповідача у житлі створює для неї як для власника, перешкоди, адже вона змушена нести витрати з оплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованого у квартирі відповідача, та позбавлена можливості оформити субсидію.\~ Вважає, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивачка [PERSON] до суду не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином за\~ останнім місцем його реєстрації. Крім цього, відповідач був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на\~ офіційному веб-сайті «Судова влада України», проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Треті особи [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримають в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]\~ на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 2007 року, виданого Управлінням міського майна міської ради та записаного у реєстрову книгу за № 38979. 01 березня 2007 року зазначене свідоцтво про право власності на житло зареєстровано в електронному реєстрі\~ прав власності на нерухоме майно. Згідно довідки з місця проживання, виданої\~ ОСББ «Азовстальська-93», у квартирі [ADDRESS] на даний час зареєстрований [PERSON] , однак з 18.03.2016 року не проживає.\~ Згідно акту\~ ОСББ «Азовстальська-93»\~ від 12 липня 2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично за місцем реєстрації не мешкає. Даний факт був підтверджений сусідами квартири № 68 [PERSON][ADDRESS] [PERSON], та квартири № 71 [PERSON] Згідно інформації Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 27 червня 2018 року у квартирі [ADDRESS] крім позивачки [PERSON], зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved