Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

14.03.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 153000 грн. 00 коп. В позовній заяві зазначено, що 01.12.2017 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач [PERSON] отримала позику у розмірі 153000 грн. 00 коп., яку зобов`язалась повернути до 01.12.2018 р. Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернула, тому позивач просить стягнути з неї на його користь борг в сумі 153000 грн. 00 коп. З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. 25.03.2019 р. у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Казеко О.І. вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила її задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак її представник - [PERSON] надала на адресу суду заяву, у якій зазначила, що відповідач [PERSON] позов визнає в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у її відсутність. Суд вислухавши думку представника позивача ухвалив розглядати дану справу у відсутність відповідача та його представника у зв`язку з поданою заявою. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.12.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики у формі розписки у відповідності до якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 153000 грн. 00 коп., які зобов`язалась повернути до 31.12.2018 року. (а.с. 33) Відповідач зазначену суму боргу у вказаний строк не повернула, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд України у постанові від 18.03.2013 р. (справа № 6-63цс13). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Враховуючи, що відповідач отримала у борг від позивача за розпискою від 01.12.2017 р. 153000 грн. 00 коп., борг на час звернення позивача до суду відповідачем не повернено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1530 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач був звільнений від їх сплати при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved