Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

13.12.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], який проживає з позивачем. Син є студентом 2 курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту економіки і управління НУХТ. Позивач не в змозі забезпечити сина всім необхідним. Відповідач добровільно надавати кошти сину відмовляється, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку до закінчення навчання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує, справу розглянути в її відсутність. В судове засідання відповідач не з'явився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій позовні вимоги визнає, згоден сплачувати аліменти на навчання сина, справу розглянути в його відсутність. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2016 року розірвано. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає з позивачем, та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою Малоснітинською сільською радою Фастівського району Київської області від 03.12.2018 року № 871. Відповідно до довідки № 99 від 22.11.2018 року, виданої директором ННІ економіки і управління, [PERSON] дійсно є студентом 2 курсу Навчально-наукового інституту економіки і управління Національного університету харчових технологій, денної форми навчання, за спеціальністю «Підприємство, торгівля та біржова діяльність». Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частинами першою та третьою статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно роз'яснень, наведених в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст. 182, 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Таким чином, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, не заперечує проти сплати аліментів на навчання сина, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved