Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

14.01.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 01.03.2021 року . 25.02.2021 року від третьої особи надійшли письмові пояснення. 01.03.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 01.03.2021 року. 01.03.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва в зв`язку із задоволенням клопотання позивача про надання додаткових доказів. Справа призначена до розгляду на 31.03.2021 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України. 31.01.2021 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним право на земельну ділянку (пай) в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Верхньодніпровської міської об`єднаної територіальної громади Дніпропетровської області, як члену колгоспу «ім.. Дзержинського» (КСП «Світанок»). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1981 року по 2000 рік він був членом колгоспу «ім. Дзержинського», КСП «Славутич» Дніпропетровської області. Даний факт підтверджується архівною довідкою № 404 від 22.12.2020 року, виданою КЗ «Верхньодніпровський районний трудовий архів» Верхньодніпровської районної ради», де в документах архівного фонду колгоспу «ім. Дзержинського», КСП «Славутич» та в книгах обліку розрахунків з оплати праці 1981, 1982,1986 роках зазначений [PERSON] . Книги обліку розрахунків з оплати праці за 1985, 1992-1996 роки на зберігання до архіву не надходили. В книгах обліку розрахунків з оплати праці за 1987, 1988, 1989,1990, 1991, 1997 роки надійшли на зберігання не в повному обсязі, [PERSON] ,в них не зазначений. В 1998, 1999 роках [PERSON] зазначений, але заробітна плата йому не нараховувалась. Факт його членства в колгоспі може бути підтверджений показаннями свідків. Проте на час розпаювання земель вказаного вище КСП до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) він не був внесений. Вважає, що будучи членом колгоспу «ім. Дзержинського», КСП «Світанок» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, він має право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель КСП «Світанок» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що він з 1981 року працював в колгоспі «ім.. Дзержинського» на комбайні, потім на фермі був зоотехніком. Його приймали в члени колгоспу в 1981 році. Його трудова книжка не збереглась, оскільки голова КСП спалила архів. До списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) його не внесли мотивуючи тим, що він не член колгоспу. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надані докази того, що на час розпаювання земель даного господарства він був членом колективного сільськогосподарського підприємства, тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надані письмові пояснення на позовну заяву. Згідно яких третя особа щодо прийнятого рішення покладається на розсуд суду та наводить правове обґрунтування права на земельну частку (пай) . Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи,Ж вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач в поданій позовній заяві та в судовому засіданні посилається на те, що він був членом колгоспу «ім. Дзержинського», КСП «Світанок». на час розпаювання земель даного господарства. Позивачем надана архівна довідка № 404 від 22.12.2020 року, видана КЗ «Верхньодніпровський районний трудовий архів» Верхньодніпровської міської ради», де в документах архівного фонду колгоспу «ім. Дзержинського», КСП «Славутич» та в книгах обліку розрахунків з оплати праці 1981, 1982,1986 роках зазначений [PERSON] . Книги обліку розрахунків з оплати праці за 1985, 1992-1996 роки на зберігання до архіву не надходили. Книги обліку розрахунків з оплати праці за 1987, 1988, 1989,1990, 1991, 1997 роки надійшли на зберігання не в повному обсязі, [PERSON] ,в них не зазначений. В 1998, 1999 роках [PERSON] зазначений, але заробітна плата йому не нараховувалась.. Відповідно до довідки СТОВ «Світанок» встановлено, що в книгах трудового стажу та заробітку колгоспників значить [PERSON] , за 1992 , 1993 рік. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він знає позивача. останній працював в колгоспі, на комбайні, на машині, на фермі, приймав участь в Загальних зборах. Він сам був членом колгоспу з 1982 року. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивача з 1980 року. Останній працював в колгоспі, його приймали в члени колгоспу. зачитували його заяву на загальних зборах. Працював бригадиром, зоотехніком, слюсарем. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що позивач приїхав з Молдавії, працював в колгоспі. Був членом колгоспу, оскільки в колгоспі роботи просто так не давали. Потрібно було бути лише членом колгоспу, щоб працювати в господарстві. Оцінюючи показання свідків, суд критично ставиться до них, оскільки свідки не були членами правління колгоспу, не змогли сказати, коли та за яких обставин позивач був прийнятий в члени колгоспу, до якого часу був членом колгоспу та в зв`язку з чим був звільнений. При цьому лише свідок [PERSON] ,. була членом колгоспу на час, коли позивач почав працювати в даному колгоспі. Останні свідки стали членами колгоспу пізніше, тому не могли підтвердити факт прийняття позивача в члени колгоспу. Документально підтверджується лише робота позивача в колгоспі за 1981, 1982, 1986 роки та за 1992, 1993 роки. Інших доказів про членство в колгоспі «ім. Дзержинського» в подальшому КСП «Світанок» позивачем не надано. Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» проводилось у вересні 1995 році. Державний акт серії ДП № 0012 на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» виданий 30 вересня 1995 року, що підтверджується копіє Державного акту на право колективної власності на землю і відповіддю відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № У-60/0-0.20-00/133-20 від 22.12.2020 року. Судом встановлено, що позивач не значиться, у додатку до Державного Акту про право колективної власності на землю серії ДП № 0012 від 30 вересня 1995 року у списку громадян, членів колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» як такий, що має право на земельну частку (паю), що підтверджується відповіддю відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № У-60/0-0.20-00/133-20 від 22.12.2020 року. та списком осіб членів колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до ч.1,2 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» - Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Позивач не надав трудову книжку, яка посвідчувала б його стаж роботи та членство в колгоспі, мотивуючи її відсутністю . Документально членство в колгоспі «ім. Дзержинського» в подальшому КСП «Світанок» станом на 30.09.1995 року не підтвердив. Свідки також беззаперечно не підтвердили членство позивача в колгоспі ім. Дзержинського КСП «Світанок» станом на 30.09.1995 року Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином позивачем не надано жодного доказу того, що станом на 30.09.1995 року він продовжував бути членом КСП «Світанок» та працювати у даному господарстві . Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у позивача не виникло право на отримання земельної ділянки (паю) КСП «Світанок», оскільки позивач подав докази, що був членом цього господарства та працював в ньому лише 1980, 1982, 1986 1991, 1992, 1993 роках і не надав жодного доказу того, що він продовжував бути членом зазначеного господарства на станом на 30.09.1995 року. З чого суд приходить до висновку про відсутність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП «Світанок». Відповідно суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., покладаються на позивача та не відшкодовуються за рахунок відповідача

Outcome: dismissed