Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

14 червня 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою стягнути заборгованість у розмірі 25483,83 грн. за кредитним договором б/н від 15.04.2013 р., яка складається з наступного: 3047,03 грн. заборгованість за кредитом; 17797,09 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2950,00 грн. заборгованість по пені та комісії; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 1189,71 грн. (процентна складова). Позов мотивував тим, що відповідно до укладеного договору без номера від 15.04.2013 р. відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено згоду клієнта на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку та його згоду на зміну банком в будь-який момент (зменшення або збільшення) кредитного ліміту. Відповідач своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договорів приєднання, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві можливість користуватися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у [PERSON] заборгованості, тим самим своїй зобовязання за договором не виконав. Внаслідок цього відповідач має заборгованість станом на 30.04.2016 р. на суму 25483,83 грн., яка складається з наступного: 3047,03 грн. заборгованість за кредитом; 17797,09 заборгованість по процентах за користування кредитом; 2950,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1189,71 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не зявився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач був належним чином судовою повісткою повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджено повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. До суду відповідач не зявився без повідомлення причин, що за правилами ч. 2 ст. 77 ЦПК України вважається незявленням без поважних причин. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим і необхідним ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами згідно правил ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Перевіривши наявні докази, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 15.04.2013 р. [PERSON] (Клієнт) подав до відділення ПАТ КБ ПриватБанк заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у виді заповненого формуляра, де зазначив свої персональні дані і виявив бажання оформити на своє імя картку «Універсальна». Підтвердив ознайомлення і свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1). Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2). Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга). Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (частина 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3). Згідно абзацу першого частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Одним з наслідків порушення договору позичальником, який передбачений частиною 2 статті 1050 ЦК України, є право позикодавця у разі прострочення повернення чергової частини позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також згідно п. 2.1.1.4.6 Умов і Правил надання банківських послуг у разі порушення Клієнтом зобовязань з погашення заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту девяносто першого дня з моменту порушення зобовязань Клієнта з погашення кредиту і вимагати від Клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. При цьому згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91-й день з моменту настання порушення зобовязань Клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату Клієнт зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором. Як видно з наданого позивачем [PERSON] заборгованості за договором б/н від 15.04.2013 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 30.04.2016 р., зобовязання за кредитним договором відповідачем виконувались неналежно, останній платіж позичальником зроблено у вересні 2013 року, наслідком чого є заборгованість за кредитом - 3047,03 грн.; заборгованість за процентами 17797,09 грн.; в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 123,26 грн.; несплачені проценти на прострочену заборгованість 17673,83 грн.; комісія, в т.ч. нарахована комісія (пеня) 2950,00 грн., що становить загальну суму 23794,12 грн.. Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає доведеними позивачем обставини, які свідчать про виникнення у відповідача зобовязання за укладеним договором про надання банківських послуг б/н від 15.04.2013 р. та їх неналежне виконання, наслідком чого є наявність зазначеної заборгованості на загальну суму 23794,12 грн.. В цій частині позов необхідно визнати обґрунтованим і задовольнити. В частині нарахованих позивачем сум судових штрафів на загальну суму 1689,71 грн. позов не грунтується на положеннях закону і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як видно з наданого розрахунку заборгованості, позивачем нараховано пеню за ставкою 2,00 (графа 8) на загальну суму наростаючим підсумком 2950,00 грн. (графа 14), яка складається з кратних 50 грн. фіксованих сум, які нараховувались щомісячно, відповідає критеріям, зазначеним у довідці про умови кредитування і входять до складу загальної заборгованості за наданим кредитом на суму 23794,12 грн.. Тим самим позивачем реалізоване право на неустойку за порушення зобовязань за укладеним договором відповідно до його умов та ст. 549-551 ЦК України. Водночас зазначені нарахування не є комісією, як зазначено у розрахунку заборгованості, оскільки не відповідають критеріям, зазначеним у довідці про умови кредитування. Тому суд виходить з того, що зазначена у розрахунку заборгованості сума 2950,00 є не комісією, а пенею, тобто різновидом неустойки згідно визначення у статті 549 ЦК України. Разом з тим, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф зараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в першу чергу. Таким чином, базою нарахування процентної складової цього штрафу є загальна сума заборгованості, включаючи нараховану пеню. Виходячи з цього, нарахування штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1189,71 грн. штраф (процентна складова), є подвійною відповідальністю за порушення зобовязань і суперечить ст. 61 Конституції України. За правилом ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по оплаті судового збору на суму 1378 грн. необхідно стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволеного позову, виходячи з наступного розрахунку. 23794,12 х 100:25483,83=93,37 (відсоток розміру задоволеного позову); 1378х93,37:100=1286,64 (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial