Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

13.02.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ДП «СЕТАМ», Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про визнання договору дарування квартири недійсним, серія та номер 3953, виданий 10.10.2006 р. приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Кузьменко Н.П., укладений між [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS] та інше спадкове майно. У 2013 р. [PERSON] склала заповіт на ім`я позивача та [PERSON] у 2014 р. померла зробила новий заповіт на останніх, оскільки у попередньому заповіті були допущені помилки. Після смерті [PERSON] з метою одержання свідоцтва про право на спадщину 06.08.2016 р. позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дванадцятої Київської нотаріальної контори. На підставі чого державний нотаріус відкрив спадкову справу № 959/16. 24.01.2017 р. державний нотаріус Дванадцятої Київської нотаріальної контори Мельник М.П. прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю спадкового майна та реєстрацією права власності в Державному реєстрі за іншою особою. Того ж дня державний нотаріус Дванадцятої Київської нотаріальної контори Мельник М.П. надала позивачу інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ідентифікаційний номер довідки 78703896, в якій зазначено, що квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування квартири, серія та номер 3953, виданий 10.10.2006 р. приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Кузьменко Н.П., укладений між [PERSON] та [PERSON] . Однак, позивач вважає, що вказаний договір дарування є недійсним, оскільки [PERSON] не укладала його, так як з 1997 р. по свою смерті проживала та була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Тим більше, остання до 2013 р. була одружена з [PERSON] , який [INFO] помер. А тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 13.03.2017 р. відкрито провадження у справі. В судовому засіданні судом залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою від 08.08.2018 р. розгляд справи вирішено продовжити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 21.01.2020 р. задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою від 03.07.2020 р. поновлено провадження у справі, оскільки на адресу суду від експертної установи надійшов висновок експерта, складений за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 03.07.2020 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення сторони позивача та представника третьої особи - [PERSON] , дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач є онуком [PERSON] , свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 20.12.1975 р., свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 27.10.1985 р. 15.02.2014 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г., яким заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належну їй квартиру [ADDRESS] , та земельні ділянки, площею 0,0600 га, призначенні для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: Київська обл., Бородянський р-н., СТ «Авіатор». [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 07.07.2016 р. При цьому, на момент смерті останньої квартира [ADDRESS] , належала їй на підставі договору купівлі - продажу нерухомості № D6649/14474 від 23.12.1997 р. Після смерті [PERSON] , з метою отримання спадщини, позивач звернувся до Дванадцятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на квартиру під номером [ADDRESS] . Однак, 24.01.2017 р. державний нотаріус Дванадцятої Київської нотаріальної контори Мельник М.П. прийняла постанову, якою відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю спадкового майна та реєстрацією права власності в Державному реєстрі за іншою особою. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 78703896 від 24.01.2017 р. право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування квартири, серія та номер 3953, виданий 10.10.2006 р. приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Кузьменко Н.П., укладеного між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, 07.03.2017 р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу передав у власність, [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначив, що [PERSON] не укладала та не підписувала договір дарування з [PERSON] , оскільки з 1997 р. по свою смерті проживала та була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , де посвідчений оспорюваний договір, в силу свого похилого віку не їздила, а тому вважає, що підпис в договорі виконаний від її імені невідомою особою, з метою підробки документу та заволодіння квартирою. Так, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 15 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. В той же час, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Ухвалою від 21.01.2020р. судом призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС». На вирішення експертів поставлено питання: си виконаний підпис у графі «Дарувальник» у договорі дарування квартири від 10 жовтня 2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Кузьменко Н.П. та зареєстрованому в реєстрі за № 3953, від імені [PERSON] безпосередньо самою [PERSON] чи іншою особою? Висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 23/20 від 11.06.2020 р., встановлено, що підпис у графі «Дарувальник» у договорі дарування квартири від 10.10.2006 р., приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Кузьменко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3953, від імені [PERSON] виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її підпису. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як передбачено ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Так, у постанові від 16.06.2020 № 145/2047/16-ц, Велика палата Верховного суду дійшла висновку, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, враховуючи, що [PERSON] не підписувала договір дарування від 10.10.2006 р., отже, такий правочин вчинений в порушення дійсної волі дарувальника щодо розпорядження своїм майном, а томусуд вважає, наявні всі підстави для визнання договору дарування квартири, посвідчений 10.10.2006 р. приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Кузьменко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3953, недійсним. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved