Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

14 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти на відшкодування завданих матеріальних збитків, пов`язаних із пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 20 760, 74 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а також судові витрати. В подальшому, представником позивача - Конюшко Д.Б., було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданих матеріальних збитків, пов`язаних із пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 89 896, 74 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 серпня 2016 року на вул. Пушкінській, 26 у м. Києві відбулась ДТП, за участю автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Land Rover», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , що на праві власності належить [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Києва, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення. Однак, постановою Апеляційного суду м.Києва від 27 листопада 2017 року, постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 21 грудня 2016 року, скасовано, а провадження закрито. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року [PERSON] визнано винною. Внаслідок ДТП автомобіль «Land Rover», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, вартість матеріального збитку становить 89 896, 74 грн. Разом з тим, зазначає, що внаслідок дороржньо-транспортної пригоди позивачеві завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 20 000 грн. За таких обставин, позивач вважає, що йому має бути відшкодовано матеріальні збитки, а також моральну шкоду, а відтак останній звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву в якій позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив. Судом встановлено, що 14 серпня 2016 року на вул. Пушкінській, 26 у м. Києві відбулась ДТП, за участю автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Land Rover», реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , що на праві власності належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Постановою Шевченківського районного суду м.Києва, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. Однак, постановою Апеляційного суду м.Києва від 27 листопада 2017 року, постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 21 грудня 2016 року, скасовано, а провадження закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 21 грудня 2018 року [PERSON] визнано винною за ч.4 ст.122 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Верховний суд у Постанові №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року прийшов до висновку, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК). Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Як вбачається з матеріалів справи, в порушення вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] на момент настання ДТП не булла застрахована. За таких обставин, правомірною є вимога позивача про відшкодування завданої шкоди її завдавачем, тобто [PERSON] . Відповідно до розрахунку-фактури № РФ-15022 від 18 серпня 2016 року, акту виконаних робіт № АК-15022 від 23 вересня 2016 року вартість робіт відновлювального ремонту склала 20 760, 74 грн., а також відповідно до товарного чеку від 16 серпня 2016 року вартість деталей становить 69 136 грн. Враховуючи, що з вини [PERSON] позивачеві завдано матеріальної шкоди на загальну суму 89 896, 74 грн. (20 760, 74 грн. - вартість ремонту + 69136 грн. - вартість деталей), з неї, як винної особи у ДТП, на користь позивача підлягає стягненню сума завданого матеріального збитку. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). За таких обставин, при вирішенні спору щодо відшкодування моральної шкоди суд обов`язково повинен з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди, які виразились в емоційних та душевних стражданнях, докладенні додаткових зусиль для організації життя, що виразилось у зверненні за захистом своїх прав до суду. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до квитанції № 0.0.1435687072.1 від 15 листопада 2018 року позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768, 40 грн., а також відповідно до квитанції № 0.0.1519685491.1 позивачем при збільшенні позовних вимог сплачено судовий збір у розмірі 330, 58 грн. Таким чином, з відповідачівна користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 098,98 грн. (768, 40+330, 58).

Outcome: partial