Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~14 березня 2016 року [PERSON] звернулась до Золочівського районного суду Харківської області в особі свого представника [PERSON], що діє на підставі довіреності від 24.02.2016 року з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати договір оренди землі, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Трейд» 15.02.2007 року №106, зареєстрований у Харківській регіональній філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 12 вересня 2007 року за № 040769500017, кадастровий номер земельної ділянки 6322683000:02:004:0170. \~\~\~\~\~\~ В обґрунтування позовних вимог вказала, що дійсно між нею та відповідачем 15.02.2007 року укладено договір оренди земельної ділянки, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ХР № 083541, виданого «30» червня 2004 року, на умовах платного строкового використання, проте відповідач свої зобовязання за договором не виконує, за 2014 та 2015 роки взагалі не сплатив орендну плату. Добровільно розірвати договір відповідач не погоджується, в звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду, сплативши судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився подавши через канцелярію суду заяву в якій він позовні вимоги підтримує та просить провадити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не зявився подавши через канцелярію суду заяву в якій він проти задоволення позовних вимог заперечує та просить провадження по справі закрити, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Представник 3-ї особи: відділу Держгеокадастру у Золочівському районі Харківської області [PERSON] також подала через канцелярію суду заяву в якій просила провадити розгляд справи за відсутності їх представника, рішення по справі покладали на розсуд суду. \~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, судом встановлено, що\~15 лютого 2007 року позивач [PERSON] з одного боку, як орендодавець,\~ та відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Трейд», в особі директора [PERSON], з другого, як орендар, уклали договір оренди землі (надалі Договір). Згідно з п. 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,6530 га, що знаходиться на території Жовтневої сільської ради Золочівського району Харківської області,\~\~ що належить позивачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 083541 від 30 червня 2004 року. Договір укладено строком на 15 років. Пункт 4.1 Договору визначає, що орендна плата за договором визначається у сумі 485 гривень, передбачена можливість внесення орендної плати як у грошовій, так і у натуральній формі. Граничним строком сплати орендної плати визначено 30 грудня звітного року. Пунктом 9.1.4. Договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.\~ Пункт 12.3.2 Договору визначає, що договір припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. Договір зареєстровано\~ у ХРФ ЦДЗК 12 вересня 2007 року за № 040769500017 (а.с.5-6,7,8,9,10,11). \~\~\~\~\~\~\~\~З наданих суду відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів [PERSON] від 09 березня 2016 року вбачається, що за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року інформація про доходи останньої відсутня(а.с.13) Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон), Земельним Кодексом України (надалі Кодекс). При розгляді справи суд також керувався висновком Верховного суду України, викладеним у рішенні від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання, так зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання. Відтак, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки. Статтею 21 Закону надано поняття орендної плати, так орендною платою за землю - є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Стаття 24 Закону перелічує права та обов'язки орендодавця. Зокрема, орендодавець має право серед іншого вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; своєчасного внесення орендної плати. Стаття 32 Закону коментує підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Положеннями ст. 93 Земельного Кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Стаття 96 Земельного Кодексу України перелічує обов'язки землекористувачів, так серед іншого землекористувачі зобов'язані: в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Частина 4 ст. 124 Земельного Кодексу України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Тобто за змістом зазначених норм та правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 27 ЦПК України обумовлює строки подання доказів, так, зокрема, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відтак, судом встановлено, що 15 лютого 2007 року між [PERSON] та ТОВ «[PERSON] Трейд» було укладено договір оренди. Сторонами було погоджене платне користування ТОВ «[PERSON] Трейд» земельною ділянкою, належною позивачу. Обовязки сторін визначені у Договорі дублюють положення ст. 96 Земельного Кодексу України, ст. 24, 32 Закону. Державна реєстрація договору проведена 12 вересня 2007 року. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 125 ЗК України реєстрації підлягає лише право оренди, суд визначає спірний договір укладеним 15 лютого 2007 року, коли сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі. Відповідно з цього часу і обраховує строк, з якого відповідач мав сплачувати орендну плату позивачу. В позові та своїх поясненнях позивач та його представник вказує, на підставу розірвання договору оренди несплату відповідачем орендної плати\~ за 2014 та 2015 роки включно. В порушення вимог ст.ст.10, 27, 59, 60 ЦПК України відповідач своїм правом на надання доказів на спростування тверджень позивача (як то платіжні відомості тощо) не скористався, хоча не був позбавлений такої можливості. Відтак, суд розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, встановлює, що відповідач, орендувавши земельні ділянки позивача у 2014 р. та 2015 р. включно не сплачував позивачу орендну плату\~ за користування землею, що безумовно є систематичним невиконанням його зобовязань за договором оренди від 15 лютого 2007 року по сплаті орендної плати, що є самостійною та достатньою підставою для розірвання договорів в розумінні положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.п. 9.1.4 Договору. Оскільки судом встановлено систематичне невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо сплати орендної плати за два роки поспіль (2014, 2015 роки), права позивача мають бути захищені. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає допущеному порушенню, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, договір оренди земельної ділянки має бути розірваний. Одночасно, враховуючи задоволення судом позовних вимог з відповідача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved