Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

13.09.2016 року заявником [PERSON] подано заяву про перегляд рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26.10.2015 року за ново виявленими обставинами. Як на нововиявлену обставину заявник посилається на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26.10.2015 року було відмовлено в задоволенні її позову про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку. Ухвалою апеляційної інстанції та ухвалою касаційної інстанції рішення суду залишено без змін. В основу зазначеного рішення, як на підставу відмови в позові судами було покладено рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.07.2008 року у справі №2-2884/08, відповідно до якого за [PERSON] було визнано право власності на самовільні споруди, розташовані по [ADDRESS] Зазначене рішення було скасовано відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 25.08.2016 року. Просила суд скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26.10.2015 року у зв'язку із нововиявленими обставинами. В судовому засіданні представник заявниці подану заяву підтримав в повному обсязі, просив рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилався на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Тобто, відносно придбаного в період шлюбу майна презюмуєтьсяправо спільної сумісної власності подружжя, з чого випливає, що інше підлягаєдоведенню тим із подружжя, який вважає це майно своєю приватною власністю. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6- 7цс15 від 8 квітня 2015 року. З урахуванням того, що рішення суду, яким встановлено, що спірний будинок нібито є особистою власністю відповідача скасовано, отже презюмується право спільної сумісної власності подружжя на це майно, де частки подружжя є рівними, якщо інше також не доведено одним з подружжя. Право власності на спірний будинок виникло в період шлюбу. Цьому передувало його будівництво, придбання будівельних матеріалів, отримання необхідної документації у відповідних органах. Ці дії здійснювались подружжям в період шлюбу. В ході розгляду справи було встановлено, що в лютому 2008 року за адресою місця знаходження будинку знаходився не об'єкт нерухомості, а будівельні матеріали, які придбані в період шлюбу та за кошти подружжя. Вважав, що [PERSON] не доведено що будівництво будинку було завершено до укладення шлюбу; кошти, що витрачались на будівництво, були його особистою власністю. А його довірителькою доведено, що будівництво будинку здійснювалось в період шлюбу, і кошти на будівництво та виготовлення документації витрачались в період шлюбу; будівельна готовність будинку, що складає 100%, встановлена у 2008 році; реєстрація права власності на будинок, яка не скасована, здійснена в період шлюбу. Також посилався на те, що про наявність права спільної сумісної власності подружжя на будинок підтверджується технічним висновком ПП «Студія-2» виготовленого у 2008 році, згідно з яким будівельна готовність будинку складає 100%. Тобто, закінчення будівництва з готовністю об'єкту 100% встановлено у 2008 році, а внутрішні роботи продовжувались до 2009 року. Враховуючи, що договір на відчуження майна укладений без згоди другого з подружжя це може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя знала або не могла не знати про те, що майно належать подружжю на праві сумісної власності, і що той з подружжя не надав такої згоди. Покупцібудинку знали, що він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та його колишньої дружини, як це вбачається з самого договору купівлі-продажу: в договорі зазначено, що зі змістом ст. 65 Сімейного кодексу України сторони ознайомлені. Отже, нотаріус бачила, і довела до сторін, що право власності на будинок виникло в період шлюбу, з моменту розірвання шлюбу пройшло менше 3-х років, і сторонам було доведено, що розпоряджатись будинком який є спільним майном, [PERSON] може за наявності письмової згоди колишньої дружини. Ставлячи свій підпис в договорі купівлі-продажу, в якому пунктом 7 йому та покупцям роз'яснено зміст ст. 65 СК України, [PERSON] підтвердив, що будинок, що відчужується, є спільною власністю подружжя. Просив задовольнити заяву про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, скасувати рішення, ухвалити нове провести поділ майна, що є сумісною власністю подружжя. Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2014р., що укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON], [PERSON] (покупці), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Корнійчук Оленою Валентинівною. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 195,5 кв.м.. житловою 97,3 кв.м.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив в задоволенні заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами відмовити. Зазначав, що посилаючись на рішення Апеляційного суду Харківської області від 25.08.2016 року, яким було скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.07.2008 року, [PERSON] вводить суд в оману щодо наявності нововиявлених обставин у справі, що розглядається. Оскільки, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.10.2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. При цьому, в мотивувальній частині рішення судом було зазначено, що оскільки кошти, які відповідач [PERSON] використовував на будівництво житлового будинку в період 2006 року, до реєстрації шлюбу з [PERSON], належали йому особисто, то і спірне домоволодіння належить йому особисто та поділу між подружжям не підлягає. При цьому такий висновок було зроблено на підставі всіх доказів досліджених в судовому засіданні, а не на підставі лише окремого рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.07.2008 року, яке скасовано. Також зазначав, що ухвалюючи рішення про скасування рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.07.2008 року, суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині рішення вийшов далеко за межі розгляду справи про визнання права власності на новостворене майно, давши оцінку доказам, які були підставою для ухвалення рішення у зовсім іншій справі. Просив врахувати що під час постановлення ухвали від 29.05.2017 року про відхилення його касаційної скарги, судом касаційної інстанції зроблено акцент на підставах для скасування рішення від 18.07.2008 року, а саме: «...позивачем не надано: доказів про наявність належно затвердженої проектної документації для будівництва будинку; доказів, що він звертався до органів державного архітектурно-будівельного контролю із заявою про падання дозволу на будівництво; доказів, що він звертався із заявою про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, однак йому вчиняли перешкоди у реалізації його прав, тобто позивач не довів законності спірного будівництва». Таким чином, на думку [PERSON] суд касаційної інстанції жодним чином не мотивував своє рішення порушенням майнових прав [PERSON] під час ухвалення скасованого рішення, а наголошує на порушенні порядку реєстрації права власності на новостворене майно. З урахуванням викладеного, наполягав на тому, що суд може скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається та нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Доводи [PERSON] щодо скасування рішення суду, не є нововиявленими обставинами у розумінні закону, оскільки сам факт скасування цього рішення не спростовує обставин, встановлених судом на час розгляду справи. Також просив врахувати, що реєстрація права власності на спірний будинок за ним на теперішній час також не може бути скасована, оскільки з 28.08.2014 року він не є власником будинку. Крім того, порушення цього питання виходить за межі розгляду цивільної справи, що на теперішній час розглядається судом. В судовому засіданні його представник доводи викладені в письмовій заяви підтримав, також вважав, що підстав для перегляду рішення за ново виявленими обставинами немає. Суд повинен виходити з того, що було встановлено при первісному розгляді справи, а фактично к вбачається із змісту рішення, що є предметом перегляду рішення суду від 18.07.2008 року було враховано в сукупності з іншими дослідженими доказами, як письмовими доказами, так і показаннями свідків. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись. 3-я особа приватний нотаріус Корнійчук О.В. в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши доводи представників [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 361 ЦПК України, в редакції, чинній на час звернення з заявою рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, п. 9 статті 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень якого передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Статтею 423 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р., яка набрала чинності 15.12.2017 р.) передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. П.3 ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Як роз'яснено в п.п. 3-7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Пунктом 9 відповідної Постанови визначено, що скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Підставою скасування судового рішення може бути лише ухвалене судом судове рішення. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи. Як вбачається із змісту поданої заяви про перегляд рішення за нововивленими обставинами, підставою для перегляду є скасування рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.07.2008 року у справі №2-2884/08, відповідно до якого було задоволено позовні вимоги та за [PERSON] було визнано право особистої власності на самовільні споруди, розташовані по [ADDRESS] Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26.10.2015 року, яке є предметом перегляду за ново виявленими обставинами, було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку. Ухвалою апеляційної інстанції та ухвалою касаційної інстанції рішення суду залишено без змін. Як вбачається із змісту прийнятих судових рішень міститься посилання, як на одну з підстав відмови в позові на ч.3 ст.61 ЦПК України, (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення) а саме на рішення суду від 18.07.2008 року. Зазначене рішення було скасовано відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 25.08.2016 року. Прийнято рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до вимог ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що є підстави для перегляду рішення за ново виявленими обставинами. Відповідне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. Як вбачається із змісту позову позивачем в рамках даної справи було визначено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2014 року, укладеного між відповідачами, що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. та про проведення поділу спільного майна подружжя, а також про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку. Як на підставу позову позивач посилалась на те, що в період з 15.06.2007 року по 16.05.2013 року вона перебувала в шлюбі із відповідачем [PERSON], під час якого ними було збудовано будинок, який на її думку, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право власності було зареєстровано за відповідачем [PERSON]. Оскільки відповідач [PERSON] здійснив відчуження будинку без її згоди, вважала, що даний договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним, а домоволодіння таким, що підлягає поділу між колишнім подружжям. Відповідач [PERSON] в заперечення проти позову посилався на те, що будинок був побудований ним особисто ще в 2006 році, до реєстрації щлюбу із позивачем, гроші на будівництво були запозичені у сестри. Реєстрація права власності на будинок була здійснена вже після реєстрації шлюбу відповідно до рішення суду. В період шлюбу спільних коштів на будівництво не витрачалось. Відповідачі [PERSON], [PERSON], посилались на те, що спірний житловий будинок побудовано [PERSON] за особисті кошти, а тому домоволодіння не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу між ними, підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку такожне вбачається. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В. в поясненнях посилалась на те, що для посвідчення договору купівлі-продажу сторонами були надані необхідні документи, що свідчили про будівництво [PERSON] будинку до реєстрації шлюбу. Окрім того, [PERSON] надав нотаріусу заяву, що житловий будинок з надвірними будівлями є його особистою власністю та придбав він його не перебуваючи у шлюбі та не проживаючи однією сім'єю ні з ким з жінок. Досліженими матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 15 червня 2007 року по 16 травня 2013 року (а.с.7-8 т.1). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22 вересня 2006 року, виданого Харківською міською радою, земельна ділянка площею 0,0972 га, розташована в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Як вбачається із змісту договору купівлі продажу від 16.06.2006 року [PERSON] було придбано відповідну земельню ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] вирішував питаня про забезпечення енергопостачання будинку 06.10.2006 року та отримував технічне узгодження про збільшення потужності щодо підключення цього житлового будинку до електромережі відповідно до поданої ним заяви від 27.04.2007 року до «Харківенергозбут»(т.2 а.с.147). Із змісту технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що рік побудови будинку [ADDRESS] - 2006 року. Із змісту наданого договору поставки металопластикових вікон до будинку, вбачається, що він був укладений 16.03.2007 року щодо виготовлення та встановлення вікон до 23.04.2007 року(т.2 а.с.146). Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Фактично з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на земельній ділянці, що була придбана ним у власність під будівництво, провів будівництво житлового будинку, про що свідчать дані технічного паспорту, звіт ПП «Студія-2», дані технічного узгодженя збільшення потужності щодо підключення будинку до енергопостачання, дані договору на виготовлення та встановлення вікон, тобто з урахуванням часу вступу у шлюбі та дат пов'язаних з технічною докуменцією на житловий будинок, відповідне майно побудоване до укладання шлюбу в 2006 році. Тому відповідний будинок поділу не підлягає, оскільки не є спільним сумісним майном подружжя, набутий ним до шлюбу із позивачем, ці обставини відповідачем доведені. Що стосується вимог про визнаня договору недійсним, слід зазначити наступне. За умовами частини 4 статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Оскільки в ході розгляду справи суд дійшов висновку про те, що будинок не є сумісним майном подружжя, то в момент укладання договору не потребувало отримання необхідних повноважень. Укладений договір відповідає вимогам ст.203ЦК України. Враховуючи наведенні обставини, суд вважає, що підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: partial