Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

13 березня 2015 р. [PERSON] звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до ВАТ Чернігівводбуд про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, так як вона відкрито, добросовісно і безперервно володіє більше ніж 10 років вказаною квартирою, в неї заселились з чоловіком в 1997 р. з дозволу «ПМК 3\~230» ВАТ Чернігівводбуд. 09 липня 2015 р. ВАТ Чернігівводбуд звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з зустрічним позовом до [PERSON], на підставі ст. 391 ЦК України, про усунення перешкоди у користуванні приміщенням квартири [ADDRESS] шляхом виселення з неї [PERSON], обґрунтовуючи його тим, що дійсно чоловіку [PERSON] [PERSON], як працівнику «ПМК 3\~230» ВАТ Чернігівводбуд надавався усний дозвіл на проживання в [INFO], а в квартиру № 10 останні заселились, без наявних дозвільних документів на проживання, скориставшись тим, що остання не заселена. Вказують, що [PERSON] звільнився з «ПМК 3\~230» ВАТ Чернігівводбуд, тому втратив право на проживання в [INFO]. Враховуючи вказане та відсутність підстав для проживання в квартирі № 10, вони неодноразово в усній формі звертались до [PERSON] про звільнення вказаних квартир, але безрезультатно. За заявою [PERSON], ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 8 вересня 2015 р. позов [PERSON] до ВАТ Чернігівводбуд про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю було залишено без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. В дане засідання [PERSON] не зявилась, просила відмовити в позові ВАТ Чернігівводбуд до неї, пославшись на пропуск строків позовної давності, недоведеність звернення позивача ВАТ Чернігівводбуд до неї про звільнення квартири та на те, що в ВАТ «Чернігівводбуд», в силу закону не виникло право власності на квартиру [ADDRESS], так як остання не пройшла державної реєстрації. В судовому засіданні представник ВАТ Чернігівводбуд [PERSON] зустрічний позов підтримала, з підстав зазначених в позові. Визнала ту обставину, що письмово ВАТ Чернігівводбуд не зверталось до [PERSON] про звільнення квартири, та, що квартира № 10 не пройшла державну реєстрацію в органах БТІ. Заслухавши пояснення представника ВАТ Чернігівводбуд [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що: - рішенням виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради від 28.04.2006 р. № 53 «Про визнання права власності на об'єкти нерухомості» визнано за ВАТ Чернігівводбуд право власності на 23 квартири 24 квартирного житлового будинку по вул.Промислова, 5 в смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області; - право власності за ВАТ «Чернігівводбуд» на квартири по вул.Промислова, 5 в смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, станом на 31.12.2012 року, не зареєстровано, що доводиться листом КП Чернігівське МБТІ від 29.07.2015 р. № 477. З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно …, індексний номер 40558940 від 14.07.2015 р. вбачається, що в даному реєстрі відсутні відомості про квартиру [ADDRESS]. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Редакцією п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який діє з 1 січня 2013 року передбачено, що право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить юридичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації. В той же час, редакцією п. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який діє з 1 січня 2013 року передбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Враховуючи наведене, те, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за ВАТ «Чернігівводбуд» не була проведена до 31.12.2012 року КП Чернігівське МБТІ, а з 01.01.2013 року Реєстраційною службою Ріпкинського РУЮ, то в ВАТ «Чернігівводбуд», в розумінні ч. 4 ст. 334 ЦК України, п. 4 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не виникло право власності на квартиру [ADDRESS]. На вказане, звернула увагу в своїх запереченнях [PERSON]. Не зареєстровано право власності на вказану квартиру і за [PERSON], яка заселилась в даній квартирі без достатніх правових підстав (без письмового дозволу ВАТ Чернігівводбуд), та просила захистити свої права шляхом визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності, і ці вимоги в подальшому судом були залишені без розгляду. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) вказав, що поняття „охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України 1963 р. та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям „права, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є виключно власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем (правовий висновок, зроблений Верховним Судом України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року при розгляді справи № 6-92 цс 15). З огляду на це, в силу ст.ст.3, 4, 11, 15 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004, ВАТ «Чернігівводбуд», як не власник квартири [ADDRESS], в розумінні ч. 4 ст. 334 ЦК України, п. 4 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не має права заявляти позов про усунення перешкод у користуванні приміщенням квартири шляхом виселення [PERSON], на підставі ст. 391 ЦК України. За таких обставин, в задоволенні зустрічного позову ВАТ Чернігівводбуд до [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні приміщенням квартири шляхом виселення слід відмовити, саме на цій підставі. На інші заперечення [PERSON] (пропуск строків позовної давності, недоведеність звернення позивача ВАТ Чернігівводбуд до [PERSON] про звільнення квартири), суд вважає за недоцільне надавати детальну відповідь, оскільки Європейський суд з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Outcome: dismissed