overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

14.05.2015 року між сторонами підписано договір купівлі-продажу нерухомого майна,що знаходиться в м.Калуш по вул.Литвина 14,Івано-Франківської області.Договірна ціна майна була обумовлена ними в договорі в розмірі 240\~000 грн.,які було сплачено позивачем відповідачці 17.05.2015 року,про що відповідачкою було дано розписку.Позивач користується майном,однак відповідачка ,порушуючи умови договору від подальшого нотаріального посвідчення договору відмовилась,мотивуючи надмірною зайнятістю та відсутністю вільного часу.Тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно,оскільки фактично відбулось повне виконання договірних умов щодо самого предмету договору,тобто є всі законні підстави для визнання договору дійсним. Позивач у судове засідання подав заяву в якій вказав,що позов підтримує,просить розглядати справу у його відсутності . Відповідачка у судове засідання подала заяву про те, що позов визнає, а справу просить розглянути без її участі. За таких обставин суд вважає, що рішення по справі можливо постановити в відсутності осіб які не зявилися на підставі доказів присутніх в матеріалах справи . Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 14.05.2015 року між сторонами підписано договір купівлі-продажу нерухомого майна,що знаходиться в м.Калуш по вул.Литвина 14,Івано-Франківської області .Договірна ціна майна була обумовлена ними в договорі в розмірі 240\~000 грн. (а.с.19-21). Як вбачається з письмової розписки від 17.05.2015 р. та акту приймання-передачі у володіння та користування нежитлового будівлі від 17.05.2015 р., учасники договору виконали умови договору купівлі-продажу щодо оплати та прийняття об'єкта нерухомості в користування (а.с.22,23). 10.12.2015 року виготовлено технічний паспорт на магазин літера «А» , що знаходиться в м.Калуш по вул.Литвина 14,Івано-Франківської області (а.с.32-34). Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити\~\~позов\~\~про\~\~визнання\~\~його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа,\~\~який засвідчує його право власності. Так у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується\~\~письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи наведення суд вважає, що позов слід задовольнити визнавши дійсним договір\~\~купівлі-продажу нежитлової будівлі від 17.05.2015 року та визнати за позивачем право власності в цілому на нежитлову будівлю, що знаходиться в м.Калуш по вул.Литвина 14,Івано-Франківської області . На підставі викладеного, ст.ст.16 ч.2, 220, 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

14.05.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 23.04.2011 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 23.02.2011 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 26005060384058 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта. Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 22000 грн. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості. Враховуючи відмінності у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, та відповідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Тож враховуючи той факт, що фізичну особу - підприємця [PERSON] було виключено з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

14.05.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 24475 грн.04 коп. заборгованості згідно кредитного договору . 05.08.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зменшив позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості згідно кредитного договору до суми 19 079 грн.48 коп. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, повязану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

14.05.2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS], Вінницької області після смерті [INFO] матері [PERSON] в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивач підтримав позов повністю і пояснив, що [INFO] померла його мати. Після її смерті залишився житловий будинок, розміщений у [ADDRESS]. Зазначений будинок, як запевнив позивач, будували його батьки, проте право власності не встигли оформити. Право власності на зазначений будинок не зареєстровано на будь-яких осіб. Позивач звертався до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок померлої матері. Позивач, посилаючись на роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319, згідно з яким у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права на яке не була проведена і правоустановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку, просить суд задоволити його позов у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов підтримала повністю та просить суд його задоволити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю по слідуючим підставам. Як вбачається з технічного паспорта (а.с.8-12) у [ADDRESS] дійсно знаходиться житловий будинок під [NUMBER]. Як вбачається з показів сторін, житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS] будували померлий батько [PERSON] та матір [PERSON], які фактично були власниками будинку. Як вбачається зі свідоцтва про смерть (а.с.7), [PERSON] померла [INFO]. З показів відповідача вбачається, що вона позов визнає повністю, тому згідно ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набути правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набуття права власності в порядку спадкування передбачено законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

14.05.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісяця у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Син потребує матеріальної допомоги. Відповідач в добровільному порядку в достатньому розмірі не надає матеріальну допомогу . В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 15.01.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Крюківського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області. Сторони визнали, що дитина [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні і цей факт підтверджується довідкою ТОВ «Добробит» про склад сім'ї № 9063/41 від 04.05.2015 року. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, то суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, думку відповідача, який визнав позовні вимоги, і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в частковому відношенні до його заробітку, а саме щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше чим 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

14.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 05 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітнього [PERSON], [INFO]. Також зазначає, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалося, останні пів року вони проживають окремо та ведуть окреме господарство. Вказує, що збереження шлюбу не вважає можливим. Таким чином, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляду справи за його відсутності, просив шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 05 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис 460. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітнього [PERSON], [INFO]. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Зі змісту позову вбачається, що сторони більше півроку проживають окремо, ведуть роздільне господарство, мають роздільний бюджет, збереження сім'ї не бажають та вважають не можливим. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам одного з подружжя, а тому відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання позову немайнового характеру, згідно положень Закону України «Про судовий збір» - 243,60 грн...

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

14.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матірю та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на дітей не надає, тому, позивач в судовому порядку просила стягнути з нього на її користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явились. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду від представника позивача, остання просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Представник позивача в заяві не заперечувала проти такого вирішення справи. Зокрема судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. І цей обовязок є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Виходячи з положень вказаної статті та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, що передбачено ч.1 ст. 183 СК України. Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо особи відповідача, що могли б вказувати на неможливість виконання відповідачем своїх обов'язків по утриманню дітей або вплинути на розмір аліментів, суд прийшов до висновку, що останній має можливість сплачувати кошти (аліменти) в розмірі 1/3 частки доходів відповідача з дня подачі до суду позовної заяви, тобто, з 14.05.2015 року, що відповідає вимогам ч.1 ст. 191 СК України. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

14.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 13.07.2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. У них з відповідачем народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинились з жовтня 2014 року. Сімейне життя між ними не склалося через різні погляди на подружнє життя та відносини у сім'ї, періодичні сварки, тому вона вважає збереження сім'ї неможливим та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] у сторін народилася дитина - син [PERSON] (а.с.4). 13.07.2013 року позивач та відповідач уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку (а.с.3). Фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились з жовтня 2014 року. Сімейне життя між сторонами не склалося через різні погляди на подружнє життя та відносини у сім'ї, періодичні сварки. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

14.05.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, пояснюючи, що згідно укладеного між банком та відповідачем [PERSON] договору № б/н від 28.08.2008 року, останній отримав кредит у розмірі 10800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 28.02.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 21646,22 грн., яку сплатити у добровільному порядку відмовився, просить суд стягнути з нього заборгованість примусово. Представник позивача у судове засідання не з,явився, але надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з,*явився, належним чином був повідомлений про час слухання справи, що підтверджується розпискою про вручення йому судової повістки, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України, обов*язки повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК, інших актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено, що 28.08.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н від 28.08.2008 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 28.02.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 21646, 22 грн., яку необхідно стягнути з останнього на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 526 ЦК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

14.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 25.10.2003 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 04.03.2006 року, актовий запис № 1906, дітей від шлюбу не мають. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

14.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 11.08.2001 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини не явки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 11.08.2001 року, актовий запис № 1188, від шлюбу мають сина: [PERSON] [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

14.05.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Відповідач позов визнала і повідомила про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 15.09.2012 року і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З 07 квітня 2015 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved