Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

13 лютого 2020 року позивач подала до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що проживала з відповідачем однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу із серпня 2017 року, проте сімейні відносини не склалися та припинилися одразу після народження сина. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та отримує регулярний і стабільний заробіток, інші утриманці відсутні. Позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та не має можливості працювати; усі заощадження витратила на придбання необхідного для дитини, також має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу [PERSON] , 2011 року народження. Позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, тому потребує утримання від відповідача до досягнення їх спільною дитиною [PERSON] трирічного віку. За вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2020 року відкрито провадження по справі. 26 травня 2020 року відповідач подав суду відзив на позов, в якому проти задоволення вимог позивача заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, вважає їх такими, що не відповідають дійсності, виходячи з наступного. Так, з серпня 2017 року відповідач проживав спільно із позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у домоволодінні його батьків за адресою: [ADDRESS] . Сторони мали спільний бюджет і побут, вели спільне господарство та допомагали один одному. У період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, у подальшому позивач почала систематично покидати дім без повідомлення будь-яких причин та залишати сина на його утримання. 23 січня 2020 року [PERSON] зібрала свої речі та разом із сином виїхала у невідомому напряму, у подальшому відповідачу стало відомо, що остання переїхала до своєї матері за адресою: [ADDRESS] . З того часу позивач почала чинити різні перешкоди у спілкуванні відповідача із сином, а згодом взагалі заборонила [PERSON] приймати участь у вихованні дитини, внаслідок чого відповідач був змушений звернутися до Служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області і за його заявою Розпорядженням голови Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 31 від 20 лютого 2020 року зобов`язано [PERSON] не перешкоджати відповідачу спілкуватися із сином та брати участь у його виховані, визначено дні зустрічі для спілкування [PERSON] із малолітнім сином, але позивач вказане розпорядження не виконує, а саме у визначені розпорядженням дні: 10 травня 2020 року та 17 травня 2020 року із незрозумілих причин чинила перешкоди та відмовила відповідачу у спілкуванні із сином. Відповідач постійно піклується про сина і позивача та передає кошти на їх утримання. Зокрема, після того як позивач 23 січня 2020 року виїхала до своєї матері відповідач перераховує грошові кошти на її картковий рахунок, який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та переказує кошти через АТ «Укрпошта», загальна сума перерахованих коштів позивачу за період окремого проживання складає 4330,00 гривень. При цьому відповідач постійно привозить позивачу та малолітньому синові продукти харчування і одяг. На даний час відповідач працює водієм електровізка у ТОВ «ТК» Мега-трейд» та отримує доходи, які перевищують заявлені у позові вимоги. За вказаних обставин, відсутні будь-які порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, а отже її вимоги не відповідають дійсності. 12 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подав суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів. 14 липня 2020 року представник відповідача [PERSON] подав суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того пояснила, що підставою звернення до суду стала відмова відповідача надати кошти на утримання сина після припинення 23 січня 2020 року їх спільного проживання. 20 лютого 2020 року було засідання Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, де вирішувалось питання участі відповідача у вихованні сина і вона повідомила відповідачу, що звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів і після цього відповідач став перераховувати кошти на утримання сина і з лютого по червень 2020 року вона отримала грошову суму у розмірі 7300 гривень. Також зазначила, що відповідач має борги по сплаті кредитів, безгрошів`я стало причиною припинення сімейних стосунків з відповідачем тому вона бажає у судовому порядку визначити розмір аліментів на утримання дитини і її як матері дитини до досягнення сином трирічного віку щоб розмір аліментів не залежав від волі відповідача. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував, просив у їх задоволенні відмовити з підстав викладених відзиві, крім того вказав, що регулярно сплачує кошти на утримання сина починаючи з 22 лютого 2020 року і всього за період з лютого по червень 2020 року сплатив грошову суму у розмірі 7300 гривень. Також вказав, що позивач проживає родиною з іншим чоловіком, тому підстав для надання коштів на утримання позивача він не вбачає. Зазначив, що його заробітна плата за один місць складає 4200,00 гривень. Представник відповідача - [PERSON] , який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя. Суд, заслухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про його народження серії [NUMBER] , що видано 15 квітня 2019 року виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 04 від 15 квітня 2019 року. За даними довідки № 107, наданої 10 лютого 2020 року виконавчим комітетом Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області, [PERSON] , 1991 року народження зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та разом з нею проживають діти: [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , 2019 року народження. Також суду надано: копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видано 17 серпня 2011 року, де вказано, що [PERSON] народився [INFO] ; копія довідки про реєстрацію місця проживання особи № 69, що видана 29 квітня 2020 року виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області, де вказано, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області № 31 від 20 лютого 2020 року «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] та порядку побачення з ним»; інформація про рух коштів за рахунками [PERSON] , сформована станом на 28 квітня 2020 року; копії квитанцій про переведення коштів; відповідь начальника Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП у Харківській області від 19 травня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний утримувати дитину, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття [PERSON] , при цьому, суд враховує, що батьки проживають окремо, дитина проживає з матір`ю, яка несе основний тягар щодо забезпечення утримання малолітнього сина, а до посилань відповідача на безпідставність вимог та заперечень на позов, суд ставиться критично і не приймає їх до уваги оскільки відповідачем не спростовано тієї обставини, що аліменти він почав сплачувати з кінця лютого 2020 року, після отримання від позивача повідомлення про звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення сином трирічного віку суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Статтями 77; 79; 80 Сімейного Кодексу України визначено, що способом надання утримання одному з подружжя другим у грошовій формі є аліменти, які присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви одному з подружжя, з другого з подружжя, у частці від заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі та сплачуються щомісячно. Враховуючи, що позивач здійснює догляд за спільним з відповідачем малолітнім сином [PERSON] , якому ще не виповнилось три роки та у зв`язку з чим не має можливості працювати і відповідно до ч. 2 ст. 91 Сімейного Кодексу України, має право на утримання від батька дитини до досягнення сином трьох років, тому суд задовольняє вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, при цьому суд, не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність підстав стягнення коштів на утримання позивача, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від її матеріального становища і зміна сімейного стану матері дитини не звільняє батька від обов`язку утримувати матір їх спільної дитини до досягнення дитиною трирічного віку, а у судовому засіданні встановлено, що відповідач має можливість надавати таку допомогу і відповідачем вказана обставина не спростована. При визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, що визнані сторонами у судовому засіданні, зокрема, що місячний дохід відповідача складає 4200,00 гривень, що він перераховує позивачу грошову суму у розмірі 1500,00 гривень на місяць, тому аліменти у розмірі 1/4 частка від заробітку (доходу) відповідача на утримання сина (4200:4=1050) та 1/8 частка від заробітку (доходу) на утримання матері дитини (4200:8=525) у грошовому виразі складають суму близько 1500,00 гривень (1050+525= 1575). Також судом встановлено, що відповідач у рахунок виплати аліментів сплатив позивачу грошову суму у розмірі 7300,00 гривень і вказана обставина визнана позивачем у судовому засіданні, тому вказана сума підлягає зарахуванню в рахунок сплати аліментів, які за законом підлягають стягненню з дня подання позову до суду. При розгляді справи суд не приймає до уваги обставини та докази на їх підтвердження, що не мають відношення до справи про стягнення аліментів і не впливають на правильне вирішення спору. На підставі викладеного суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial