Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

12 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що 24 грудня 2006 року померла [PERSON], яка була зареєстрована та постійно проживала в [INFO] (перейменована на Сонячна). Після її смерті залишилось спадкове майно земельна частка (пай), яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Вона є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] Спадщину прийняла, як така, що постійно проживала за однією адресою зі спадкодавцем. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі вона не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) відсутній (втрачений), тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В судове засідання [PERSON] не зявилася, просила справу розглянути у її відсутності, про що зазначила у позовній заяві (а.с. 4). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає (а.с. 24). Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2006 року в с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Дністер» [PERSON] сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 1,86 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0186802. Вартість зазначеної земельної частки (паю) становить 50067,46 грн. Межі земельної ділянки в натурі не визначалися (а.с. 12-13). При житті, 15 грудня 2006 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право, заповіла позивачу [PERSON] (а.с. 9). Таким чином, згідно вказаного заповіту позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає (а.с. 11). З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 43608177 та 43608205 від 15.04.2016 року слідує, що спадкова справа на імя померлої 24 грудня 2006 року [PERSON] не заводилася, тобто спадкові права ніким не оформлялися (а.с.22-23). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Мурованокуриловецького району №153 від 10.03.2016 року, на час відкриття спадщини із спадкодавцем проживала позивач [PERSON] (а.с.11), однак оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору остання не може оскільки оригінал сертифіката, що посвідчував право [PERSON] на земельну частку (пай) серія ВН № 0186802 втрачено (а.с.10). В звязку з цим Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) (а.с.14). Враховуючи, вищевикладені докази, а також ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON]

Outcome: approved