Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

12 лютого 2020 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла мама позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим повторно виконавчим комітетом Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області 08.08.2017 року. З Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого Лопатинським районним бюро ЗАГС 08.03.1949 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Увин, Лопатинського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 06.11.1971 року, громадяни [PERSON] та [PERSON] 06.11.1971 року уклали шлюб. Після реєстрації одруження, дружина присвоїла собі прізвище « [PERSON] ». Після смерті Спадкодавця - [PERSON] , окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується наступним: державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №089134, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 грудня 1999 року за № 3171. Хоча Спадкодавець [PERSON] була зареєстрована в с.Увин, Радехівського району Львівської області, фактично до дня смерті вона проживала разом з дочкою - [PERSON] в с.Грусятичі, Жидачівського району Львівської області, оскільки перебувала в похилому віці (85 років) була немічна та потребувала стороннього догляду. Отже, до кола спадкоємців І черги померлої [PERSON] відносились її діти: син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Згідно Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області 28 квітня 2016 року, [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємець І черги померлого [PERSON] - його дружина [PERSON] , відмовилась від спадкового майна померлої свекрухи - [PERSON] на користь дочки померлої [PERSON] . Спадкоємець І черги померлого [PERSON] - його син [PERSON] , відмовився від спадкового майна померлої бабці - [PERSON] . Спадкоємець за законом майна померлої [PERSON] - дочка [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті Спадкодавця проживала з нею за однією адресою, доглядала за нею, а також розпоряджалася земельною ділянкою, площею 3,6662 га та іншим майном Спадкодавця. Маючи намір оформити спадщину після смерті Спадкодавця, позивач звернулася до Приватної нотаріальної контори нотаріуса Луців І.П., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті Спадкодавця, а саме 24.12.1999 року, пропущеним терміном прийняття спадщини, відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу державного акту на право приватної власності на землю) через його втрату, неможливістю встановити факт спільного проживання Заявника з Спадкодавцем. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із Спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №089134 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3171 від 24.12.1999 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 2,2040 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 1,1248 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,3374 гектарів (кормових угідь). У судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити. Представник відповідача Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.31). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 08.08.2017 року (а.с.11). З Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Лопатинським районним бюро ЗАГС 08.03.1949 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Увин, Лопатинського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.12). Згідно Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 06.11.1971 року, [PERSON] та [PERSON] , 06.11.1971 року уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.13). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЛВ №089134, виданого 24.12.1999 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 19.10.1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3171, вбачається, що земельна ділянка, площею 3,6662 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.14). Згідно Довідки №173 від 20.10.2017 року, виданої Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Грусятичі, Жидачівського району (свідоцтво про смерть, [NUMBER] вид. Жидачівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального відділу юстиції у Львівській області), до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті в будинку були зареєстровані: син - [PERSON] , 1932 р.н., невістка - [PERSON] , 1938 р.н., внук - [PERSON] , 1967 р.н., друж. внука - [PERSON] , 1967 р.н., правнук - [PERSON] , 1989 р.н., правнук - [PERSON] , 1993 р.н. (а.с.18). Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області 28 квітня 2016 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.19). Спадкоємець І черги померлого [PERSON] - його дружина [PERSON] , Заявою від 16.01.2020 року, посвідченою секретарем Увинської сільської ради Шевчук О.Л., зареєстрованою в реєстрі за №1, відмовилась від спадкового майна померлої свекрухи - [PERSON] на користь дочки померлої [PERSON] (а.с.20). Відповідно спадкоємець І черги померлого [PERSON] - його син [PERSON] , Заявою від 23.08.2018 року, посвідченою секретарем Увинської сільської ради Шевчук О.Л., зареєстрованою в реєстрі за №37, відмовився від спадкового майна померлої бабці - [PERSON] (а.с.21). Окрім цього, факт, що [PERSON] проживала спільно із спадкодавцем до дня її смерті, за адресою в с.Грусятичі, Жидачівського району Львівської області, підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якого в суду підстав немає (а.с.32). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved