Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

13.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк», де прохав визнати договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11392369000 від 10.09.2008 року недійсним. Визнати договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11392369000, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] недійсним з моменту його укладення. В судовому засіданні позивач позов підтримав та дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, прохав слухати справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що10.09.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство « УкрСиббанк» було підписано договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11392369000, за умовами якого банк зобов'язаний надати [PERSON] кредит у розмірі 9452,00 дол. США на строк користування до 09.09.2015 р. під 13, 5 % річних. При цьому банк мав надати кредит у термін до 10.09.2008 р. шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позивача [NUMBER]. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було передано в заставу транспортний засіб марки DAEWOO FSO, модель LANOS TF69Y, рік випуску 2008, колір червоний, тип ТЗ легковий седан, номери агрегатів: шасі [NUMBER],двигун [NUMBER] д.н.з. [NUMBER]. Також було укладено договір поруки з [PERSON]( договір поруки № 228072 від 10.09.2008 р.) та [PERSON] ( договір поруки № 228076 від 10.09.2008 р.). В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] стверджує, що кредитний договір суперечить законодавству у сфері валютного регулювання, а також, що банк не виконав зобов'язання за кредитним договором, оскільки не надав кредитні кошти позичальнику. Відповідно до п. 1.2.1. Кредитного договору сума кредиту складає 9452,00 дол. США, вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 45855,43 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Відповідно до п. 1.2.3. Кредитного договору, сторони домовились, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER]. На виконання умов кредитного договору в частині надання кредитних коштів 10.09.2008 року банком було перераховано на поточний рахунок позичальника кошти в сумі 9452,00 дол. США, про що свідчить меморіальний ордер № 0612113900 від 10.09.2008 року. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 22.04.2014 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалено рішення у справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також 26.06.2014 року Апеляційним судом Полтавської області ухвалене рішення за результатом розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.04.2014 року. Вказаними рішеннями судів встановлений факт отримання [PERSON] кредиту у АТ « УкрСиббанк» згідно з кредитним договором від 10.09.2008 року у розмірі 9452 дол. США. Щодо твердження позивача про необхідність наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Згідно з пунктом 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без здійснення ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Відповідно до роз'яснення викладених у п.п. 10,11 ППВСУ № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що надання та одержання кредиту і іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, твердження позивача є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що банк свої зобов'язання перед [PERSON] виконав в повному обсязі, підстав для задоволення позову судом не вбачається. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed