Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

13 серпня 2014 року [PERSON] через свого представника звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання частково недійсним висновку та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі висновку медико-соціальної експертизи № 40 від 12 квітня 2011 року, проведеної ОМСЕК № 5 ГУ охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації в межах розгляду Першотравенським міським суду Дніпропетровської області цивільної справи за позовом [PERSON] до Першотравенського МЖКП про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, у задоволенні даного позову було відмовлено. У зв'язку з зазначеним пункти 2, 3, 4 вказаного висновку позивач просив суд визнати недійсними та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. (а. с. 2-8). Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимог підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача - КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у судове засідання свого представника для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а також провести розгляд даної справи за відсутності свого представника (а. с. 54, 42-45). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2011 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Першотравенського МЖКП про визнання звільнення неправомірним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди (а. с. 21-30). Підставою для відмови у задоволенні вказаного позову став, в тому числі, висновок медико-соціальної експертизи № 40 від 12 квітня 2011 року, проведеної ОМСЕК № 5 ГУ охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації, який був складений на виконання ухвали Першотравенського міського суду Дніпропетровської області в межах розгляду вказаної цивільної справи. Так, відповідно до зазначеного висновку (пукти 2, 3, 4) питання протипоказання [PERSON] за станом здоров'я на момент його звільнення 02 серпня 2010 року виконання трудових обов'язків на посаді начальника дільниці «Водопровідних та каналізаційних мереж» Першотравенського міського житлово-комунального підприємства згідно з його посадовою інструкцією компетенції медико-соціальної експертизи не підлягає. Це питання входить до компетенції роботодавця та регламентується ЗУ «Про охорону праці» та наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року № 243 «Про порядок проведення медичних оглядів робітників певних категорій»; аналіз та оцінка шкідливих виробничих факторів, зазначених посадовою інструкцією начальника дільниці «Водопровідних та каналізаційних мереж» Першотравенського міського житлово-комунального підприємства, компетенції медико-соціальних експертиз не підлягає; можливість виконання [PERSON] за станом здоров'я трудових обов'язків на посаді начальника дільниці «Водопровідних та каналізаційних мереж» Першотравенського міського житлово-комунального підприємства згідно з його посадовою інструкцією також не є компетенцією медико-соціальних експертиз (а. с. 17-20). В пункті 1 даного висновку зазначено: «Зміст висновку Павлоградської міжрайонної МСЕК згідно з довідкою серії 10ААА № 003151 від 04 лютого 2010 року про характер та умови праці [PERSON] - працепристосування розкрито у п. 2.2 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України від 07 квітня 2004 року № 183», положення якого були розкриті у вказаному судовому рішенні від 16 серпня 2011 року. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 1, 2 ст. 150 ЦПК України визначено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі у зв'язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Роблячи такий висновок суд також виходив з того, що спірний експертний висновок був складний відповідачем 12 квітня 2011 року в межах розгляду цивільної справи Першотравенським міським судом Дніпропетровської області. У разі, якщо та чи інша сторона по справі вважає, що висновок експерта є не повним, вона може заявити суду клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи. Проте, таким процесуальним правом при розгляді відповідної цивільної справи [PERSON] не скористався; даному висновку судом була надана оцінка в судовому рішенні, ухваленому 16 серпня 2011 року по цивільній справі, в межах якої і була проведена зазначена експертиза; вказане судове рішення вступило в законну силу та є чинним, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed