Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

15.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку та рішень Гожулівської сільської ради про надання земельних ділянок у власність, обгрунтовуючи позовні вимоги, тим, що після смерті [PERSON] позивач та відповідач [PERSON] успадкували в рівних долях будинок долях будинок із надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS], але в зв»язку з набуттям відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку площею, 0.13 га., що фактично позбавило позивача права на отримання земельної ділянки у спільну часткову власність. В судове засідання представник позивача не з'явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від відповідача: Гожулівської сільської ради Полтавського району та області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи: Відділу Держземагенства у Полтавському районі Полтавської області до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що після смерті, [INFO]. [PERSON] позивач, [PERSON] та відповідач [PERSON] успадкували в рівних долях будинок із надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 22.11.1990 року. Згідно вказаного Свідоцтва та Технічного паспорту житловий будинок належить спадкоємцям на праві спільної власності (а.с.12, 13, 14-17). Згідно Рішення виконкому Гожулівської сільської ради народних депутатів від 26.04.1995 року № 13 «Про приватизацію земельної ділянки» відповідач [PERSON] приватизувала земельні ділянки загальною площею 0,13 га. На підставі даного рішення було виготовлено Технічний звіт по встановленню в натурі меж земельної ділянки та 23.10.1995 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ПЛ №054426 (а.с. 22, 11). На час виготовлення Держаного акту, позивач не заперечував відносно цього, так як і сам в майбутньому планував приватизувати земельну ділянку. Як встановлено у 2008 році позивач звернувся із відповідною заявою до Гожулівської сільської ради та отримав Рішення Гожулівської сільської ради Полтавського району №5 від 23.10.2008 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю(а.с. 18). В 2013 році позивач розпочав роботу по розробці технічної документації для виготовленню державного акту на право приватної власності на землю, то йому стало відомо, що неможливо отримати земельну ділянку у приватну власність, якщо на ній розміщений об'єкт нерухомого майна, який знаходиться у спільній власності і єдиним вирішенням вказаної ситуація є набуття земельної ділянки у спільну власність разом із відповідачкою, а цього на даний час фактично зробити не можливо, так як [PERSON] являється фактично єдиним власником земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, що є їхньою спільною власністю. Відповідно до положень статті 152 Земельного кодексу України, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: в) визнання угоди недійсною; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно положень ст.89 Земельного кодексу України, встановлено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а)подружжя; б)членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними;в) співвласників жилого будинку. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 392, ЦК України, ст..ст. 89, 152 ЗК України, п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року,

Outcome: approved