Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

12 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа [PERSON] Володимирович- директор виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, та стягнення моральної шкоди, посилаючись на слідуючи обставини. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року по цивільній справі № 203/618/13-ц (провадження № 2/0203/1028/2013) позивач був поновлений на роботі на посаді завідувача відділу експертизи тимчасової непрацездатності та надання матеріального забезпечення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке було допущено до негайного виконання. Однак, відповідач ухилився від виконання належним чином вказаного рішення, фактично його було допущено до роботи з 03 лютого 2015 року. Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за вимушений прогул у звязку з невиконанням відповідачем рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року в частині поновлення позивача на роботі на посаді завідувача відділу експертизи тимчасової непрацездатності та надання матеріального забезпечення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке було допущено до негайного виконання, з 18 листопада 2014 року по 02 лютого 2015 року в сумі 13001 грн. 64 коп., та в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди- 2000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги з урахуванням заперечень сторони відповідача. Так, позивач зменшив суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив стягнути 12756 грн. 64 коп. (оскільки дійсно за наказом відповідача було перенесено робочий день з 09 січня 2015 року на 14 лютого 2015 року), а також зменшив розмір стягнення моральної шкоди, яку він визначив у 800 грн., всього просив стягнути 13556 грн. 64 коп. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що відповідач не мав можливості виконати рішення суду про поновлення позивача на посаді завідувача відділу експертизи тимчасової непрацездатності та надання матеріального забезпечення виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення ФСС з тимчасової втрати працездатності, оскільки на момент винесення вказаного рішення суду було здійснено зміну структури відповідача, такої посади, яку займав позивач, вже не існувало, тому відповідач вимушений був звернутися за розясненням подальших своїх дій до керівництва виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в м.Київ, а вже після розтлумачення керівництвом подальших дій, відповідач поновив позивача на посаді, як і вказано в судовому рішенні. Оскільки вини в невиконанні рішення відповідач не має, то не визнається ними і вимоги про відшкодування моральної шкоди. Третя особа по справі- Железняк В.В. в судове засідання на розгляд справи по суті не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову та розгляду справи у його відсутність не надійшло, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність третьої особи, проти чого учасники процесу не заперечували. Суд, заслухав представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року (а с.9-11) позивач був поновлений на роботі на посаді завідувача відділу експертизи тимчасової непрацездатності та надання матеріального забезпечення виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке було допущено до негайного виконання. Апеляційні скарги відповідача по вказаній справі були відхилені згідно ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с12-14). Касаційна скарга відповідача по вказаній справі також була відхилена ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року. Згідно п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. 18 листопада 2014 року позивач отримав виконавчий лист Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року № 203/618/13-ц про негайне виконання рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська в частині поновлення позивача на роботі з 04 січня 2013 року на вказаній посаді (а.с.15), після чого він надав директору виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення ФСС з тимчасової втрати працездатності [PERSON] письмову заяву (а с.16) про поновлення на роботі згідно рішення суду від 17 листопада 2014 року та за відповідним виконавчим листом Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, при цьому позивач посилався на вимоги ст. 367 ЦПК України. Аналогічні заяви подавались позивачем на імя директора [PERSON] 26 листопада 2014 року (а.с.20, 23). Згідно наказу директора виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення ФСС з ТВП [PERSON] № 12-к від 02 лютого 2015 року ( а.с.32) позивач був поновлений на роботі на посаді завідувача відділу експертизи тимчасової непрацездатності та надання матеріального забезпечення виконавчої дирекції обласного відділення ФСС з 04 січня 2013 року, з урахуванням, що на виконання рішення суду від 17 листопада 2014 року та виконавчого листа від 17 листопада 2014 року позивачу 06.01.2015 року був перерахований середньомісячний заробіток в розмірі 5274 грн. 38 коп., відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України. Фактично відповідач ухилився від негайного виконання належним чином рішення суду, фактично позивача було допущено до роботи з 03 лютого 2015 року. Відповідно до вимог ст.ст.24, 31, 235 КЗпП України, ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду є обовязком, а не правом власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання трудових обовязків. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно причин невиконання рішення суду, а саме з причин того, що відповідач просив розяснити виконання рішення тощо. Відповідач, представники якого приймали участь в судовому розгляді справи про поновлення позивача на роботі, як і третя особа [PERSON], достименно знали про прийняте судом рішення про поновлення на роботі, знали про обовязок негайного виконання рішення суду незалежно від використання своїх прав на отримання розяснення виконання рішення тощо. Ухилення відповідача від виконання рішення є протиправним, це підтверджено зокрема тим, що державний виконавець неодноразово вимагав виконання рішення суду (а.с.29), 22 грудня 2014 року на відповідача за невиконання рішення суду накладався штраф у розмірі 340 грн. Суд визнає вірним розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який згідно 236 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 18 листопада 2014 року по 02 лютого 2015 року (52 робочих дні, з урахуванням того, що згідно наказу відповідача було перенесено робочий день з 09 січня 2015 року на 14 лютого 2015 року, що визнано і позивачем). Стороною відповідача не заперечується розмір денного заробітку позивача- 245 грн. 32 коп., згідно довідки (а.с.37). Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12756 грн. 64 коп. ( 245,32 грн. х 52 робочих дні). Визнає суд і те, що протиправними діями відповідача позивачу дійсно завдано моральну шкоду, оскільки невиконання рішення суду призвело до втрати його нормальних життєвих звязків, він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, добиватися протягом значного часу фактичної реалізації своїх прав, позивач був позбавлений можливості працювати та отримувати відповідну заробітну плату як на своє утримання, так і на утримання членів своєї сім'ї, на забезпечення лікування своїх хвороб. Суд погоджується, що розмір моральної шкоди визначений позивачем, відповідає дійсності та розумності.

Outcome: approved