Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

14.07.2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2009р., від якого у них народилося троє дітей: син [PERSON], 29.04.2009р.н., син [PERSON], 27.07.2010р.н. та сина [PERSON], 14.03.2012р.н. Зазначає, що спільне сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки не зійшлись характерами та поглядами на життя. З огляду на ці обставини у сімї постійно виникали сварки, що призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного. Стверджує, що примирення та подальше спільне життя як подружжя між ними є неможливим. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Покликається на те, що відповідач неналежно ставиться до свого обовязку по вихованню дітей, не слідкує за їхнім станом здоровя та не цікавиться їх розвитком, а тому вважає за необхідне визначити місце проживання таких разом із нею (позивачкою). З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем; після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Вавілова», а також визначити місце проживання дітей - сина [PERSON], 29.04.2009р.н., сина [PERSON], 27.07.2010р.н. та сина [PERSON], 14.03.2012р.н., з нею (позивачкою). Вимоги позивачкою підтримано в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що згідний на розірвання шлюбу. Щодо визначення місця проживання малолітніх дітей то вказував на те, щоб сина [PERSON], 2010р.н. залишити проживати з ним, а синів [PERSON] та [PERSON], - з матірю, позивачкою по справі. Представники третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: сина [PERSON], 29.04.2009р.н., сина [PERSON], 27.07.2010р.н. та сина [PERSON], 14.03.2012р.н., з матірю позивачкою [PERSON], оскільки такою створено для дітей належні умови. Заслухавши пояснення сторін та представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26.02.2009 року сторони уклали між собою шлюб, який зареєстровано у Чернівській сільській раді Мостиського району Львівської області за актовим записом №4. Від даного шлюбу в сторін народилося троє дітей: син [PERSON], 29.04.2009р.н., син [PERSON], 27.07.2010р.н. та син [PERSON], 14.03.2012р.н. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили одне до одного почуття любові та поваги, примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивачка скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше сімейне життя подружжя [PERSON] та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, у звязку з чим предявлений позов у цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей сторін сина [PERSON], 29.04.2009р.н., сина [PERSON], 27.07.2010р.н. та сина [PERSON], 14.03.2012р.н., то судом встановлено, що на даний час малолітні діти проживають разом з матірю позивачкою [PERSON] Статтями 155, 157 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обовязків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Згідно висновку Мостиської РДА Львівської області як органу опіки та піклування № 02-29/2816 від 08.11.2016 року проживання дітей сина [PERSON], 29.04.2009р.н., сина [PERSON], 27.07.2010р.н. та сина [PERSON], 14.03.2012р.н. з матірю [PERSON] буде відповідати інтересам самих дітей, оскільки матір піклується про таких, виявлена прихильність дітей саме до матері; матір відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обовязків; додержується інтересів дітей; має упорядковане житлове приміщення, стабільний дохід, створила належні умови для виховання, навчання та розвитку дітей. Крім того Принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року регламентує, що малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Узагальнюючи, зокрема, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, а також враховуючи те, що позивачка є матірю дітей сина [PERSON], 29.04.2009р.н., сина [PERSON], 27.07.2010р.н. та сина [PERSON], 14.03.2012р.н., така є працездатною, має постійне місце праці та стабільний регулярний заробіток, мешкає в належних для проживання та виховання дітей умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати та піклуватись дітьми, має можливість та бажання займатись їх вихованням, про що свідчить даний позов до суду, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітніх дітей після розірвання шлюбу між сторонами слід визначити з матірю позивачкою [PERSON] Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Визначаючи місце проживання малолітніх дітей з матірю, позивачкою по справі, суд не позбавляє батька, відповідача по справі, права та можливості особистого спілкування з дітьми, обовязку брати участь у їх вихованні. З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1102 грн.40 коп. (551,20+551,20). На підставі наведеного,

Outcome: approved