Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

14 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про надання права на шлюб. Заяву мотивує тим, що вона із [PERSON] звернулись до органів РАЦС із заявою про реєстрацію шлюбу, однак їм було відмовлено, оскільки [PERSON] не досягла шлюбного віку. Вказує, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , батьки заявниці підтримують їх намір одружитись, створюють умови для зміцнення сім`ї.На даний час вони бажають офіційно зареєструвати свої стосунки. Реєстрація шлюбу відповідає її інтересам, оскільки вони з [PERSON] кохають один одного і бажають створити повноцінну сім`ю.Інших перешкод для реєстрації шлюбу немає, а тому вона просить надати їй право на укладення шлюбу з [PERSON] . Від заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує з підстав викладених у ній, просить задовольнити. Також вказує, що на даний час проживає із [PERSON] в Бельгії. Від представника заінтересованої особи [PERSON] - адвоката Квятковського Б.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності [PERSON] та його представника. [PERSON] заяву підтримує, не заперечує щодо її задоволення. Вказує, що задоволення заявлених вимог цілком і повністю буде відповідати інтересам заявниці. Від заінтересованої особи - законного представника [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення заяви. Вказує, що задоволення заявлених вимог цілком і повністю буде відповідати інтересам її доньки. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявна розписка. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя». Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено,що заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб повинна розглядатися судом в окремому провадженні. При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановленнясудом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилась [INFO] в м. Луцьку Волинської області, і на даний час вона є неповнолітньою, має повні 16 років, тобто вона не досягла шлюбного віку, а тому не може зареєструвати шлюб у встановленому порядку, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією паспорта громадянина України (а.с. 3, 11). На даний час заявниця та [PERSON] мають намір створити родину, зареєструвати шлюб. [PERSON] народився [INFO] , має повні 20 років, шлюбний вік ним досягнуто, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.5.6). Відповідно до ст. 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно ст. 23 СК України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб укладається шляхом вільної згоди і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас, право особи на шлюб може виникати на підставі закону; рішення суду. В силу прямого припису закону право на шлюб виникає для чоловіків та жінок у вісімнадцять років, а за рішенням суду таке право може бути надане особі, яка досягла шістнадцяти років. Судом встановлено, що заявник не досягла шлюбного віку, однак, має намір одружитись з [PERSON] , також, заявник та [PERSON] проживають разом, перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Право на шлюб чоловіка та жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних засад. Відповідно до ч.1.ст.27 СК державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам заявника, та перешкод для укладення шлюбу, визначених ст.26 СК України судом не встановлено. На підставі вищевикладеного, оскільки заявниця досягла віку, з якого виникає право на звернення до суду із заявою про надання права на шлюб та враховуючи, що мати заявниці заявлені вимоги підтримала, [PERSON] дійсно має намір укласти шлюб з [PERSON] для створення повноцінної сім`ї і її рішення щодо цього є добровільним, ними досягнуто взаємної згоди щодо вступу у шлюб, суд приходить до висновку, що надання права на шлюб [PERSON] відповідає її правам та законним інтересам. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved