Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

14 березня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, у якому просив скасувати арешт на квартиру [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м.Одеси Долинським М.М. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серія АА №224873 від 20.11.2002 року. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 22 серпня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Гур'яновою Л.Г., серії АВМ № 683177, зареєстрованого в реєстрі за №1-4316, [PERSON], [INFO], є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначена інформація також підтверджена довідкою з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської Ради №481044.36.17 від 27.01.2017 року. Іншого нерухомого майна позивач не має. В січні 2017 року, маючи намір щодо відчуження належної йому квартиру, звернувся до нотаріуса, де дізнався, що відповідно до Постанови АА №224873 від 20 листопада 2002 року ВДВС Ленінського РУЮ м.Одеси був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. Зазначені відомості стали відомі з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23.01.2017 року (а.с.10). Як вбачається з зазначеної довідки, 20 листопада 2002 року державним виконавцем Долинським М.М. відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м.Одеси при примусовому виконанні виконавчого листа №1-476 виданого 21.05.2002 року Приморським районним судом м.Одеси про конфіскацію майна, яке належить [PERSON] на користь держави, наклав арешт на 1/4 квартири [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; 3/4 частини квартири [ADDRESS]; 1/3 частини квартири [ADDRESS]; 1/З частини квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] Позивач вважає, що державний виконавець Долинський М.М. помилково наклав арешт на квартиру [ADDRESS], оскільки отримав відомості з ОБТІ про наявність нерухомого майна у особи з однаковими з ним анкетними даними - [PERSON], без зазначення дати народження . Оскільки позивач [PERSON] ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, не має ніяких боргових зобов'язань ні за угодами, ні за рішеннями суду, звернувся із заявою до Суворовського відділу ДВС м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо зняти арешту з його квартири [ADDRESS]. 06 лютого 2017 року за №1360 позивачем отримано відповідь проте, що відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби термін зберігання становить З роки, в реєстрі АСВП інформація, щодо перебування на виконанні в Ленінському районному відділі ДВС виконавчого документу №1-476 виданого 21.05.2002 року Приморським районним судом м.Одеси про конфіскацію майна належного [PERSON] відсутня, в зв'язку з чим йому було запропоновано звернутися до суду для зняття зазначеного арешту у судовому порядку. У зв'язку із незаконною Постановою про накладення арешту виникли перешкоди в користуванні та розпорядженні належним позивачеві на праві власності майном. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогоднішній день, накладений Постановою арешт перешкоджає Позивачу в розпорядженні майном належного йому на праві приватної власності. Таким чином, зазначений арешт підлягає скасуванню.

Outcome: approved