Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

13.08.2015 року ухвалою суду було скасовано заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.03.2015 року, яким з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання як непрацездатної дружини у розмірі 1/4 частини заробітної плати зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 29.01.2015 року протягом строку інвалідності [PERSON] Справа призначена до слухання в загальному порядку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 15.09.2006 року. З 14.08.2012 року позивачці встановлена група інвалідності, під час розгляду справи у суді після скасування заочного рішення суду позивачем надана довідка про подовження інвалідності до 01.09.2016 року. Відповідач в квітні 2014 року покинув позивачку і виїхав на роботу до м. Києва, де працевлаштувався, та отримує заробітну плату, яка дозволяє йому утримувати та забезпечувати дружину. В той же час позивач по справі жодного разу допомогу від відповідача за вказаний час не отримувала, а тому вимушена звернутися до суду. Додатково надала до суду письмові пояснення (а.с74-77), в яких деталізувала свої позовні вимоги, вказавши, що отримує пенсію по інвалідності нижче прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, спочатку в заяві про перегляд заочного рішення вказавши, що він згоден на стягнення з нього аліментів на утримання дружини у розмірі 1/10 частини його щомісячної заробітної плати та усіх видів доходів (а.с. 32). Згодом у судовому засіданні 30.09.2015 року повідомив суду, що він змінив свою думку та наразі вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до нього взагалі повинно бути відмовлено за безпідставністю. На підтвердження своєї позиції надав суду копії трьох, а у судовому засіданні 30.09.2015 року чотирьох кредитних договорів з різними банками на своє ім`я, договір оренди квартири у м. Києві, уточнену довідку про свої доходи за останні 6 місяців, а також розрахункові листи з місця роботи за квітень, липень та серпень 2015 року (а.с. 90-103, 109-110). Також повідомив, що окрім іншого, він сплачує кошти на утримання власної неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Вказані докази, на думку відповідача, вказують на те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки щомісячний залишок коштів, який залишається у відповідача є нижчим від прожиткового мінімуму. У судовому засіданні позивачка надала пояснення ідентичні викладеним у її позовній заяві, додатково повідомила, що відповідач має кредитні договори з різними банками, кредитні кошти з яких використовує на власний розсуд, а тому приймати їх як доказ того, що відповідач не має матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу дружині не можна. Представник позивачки по справі адвокат Лєдєньова С.М. у судовому засіданні повідомила, що отримані відповідачем кредитні кошти не можуть рахуватися судом як доказ того, що [PERSON] не має матеріальної можливості утримувати непрацездатну дружину, оскільки він отримував вказані кошти на власні потреби, без згоди дружини, не відомо куди розподілив вказані кошти, а тому подані відповідачем як докази кредитні договори є не належними доказами щодо предмету спору. Також представник позивачки зазначила, що довідка про доходи відповідача не містить даних про утримання в примусовому порядку аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що вказує на те, що аліменти він може не платити, а договір оренди квартири у м. Києві від 01.04.2015 року в порушення вимог ст. 158 ЖК України між відповідачем та орендарем не зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради м. Києва або у відповідній житлово-експлуатаційній організації, якщо такі повноваження передані органом місцевого самоврядування у відання відповідних комунальних підприємств, що здійснюють обслуговування житлового фонду. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував в повному обсязі. Його представник за ордером адвокат Бойко О.В. додатково повідомила, що позивачка має повнолітнього сина, який повинен надавати їй допомогу за законом, однак її не надає, група інвалідності позивачки є робочою, тому вона може знайти роботу, але її не шукає належним чином, під час шлюбу гроші за утримання будинку, де мешкала позивачка надавав їй відповідач та його мати, зобов'язання відповідача фактично станом на день розгляду справи залишають йому на життя приблизно 1000,00 грн., інші суми він вимушений сплачувати за чотирма кредитними договорами, аліментами на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 21.07.2012 року, винаймання житла у м. Києві та додатково нести витрати по роботі, зокрема, що підтверджується розрахунковими листами, оплаті кімнати відпочинку за місцем роботи під час перезмін (яка вказана у розрахункових листах як комунальні послуги, код платежу - 344). Також просила при постановленні рішення та розподілу судових витрат стягнути з позивачки на користь відповідача витрати по наданню правової допомоги відповідачу по справі у сумі 1000,00 грн. У судовому засіданні 30.09.2015 року до матеріалів справи була долучена нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 25.09.2015 року про те, що вона отримує від відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі від 1000,00 до 1500,00 грн. За клопотанням представника відповідача адвоката Бойко С.В., яке було задоволено судом, [PERSON] була допитана у якості свідка у судовому засіданні 30.09.2015 року, де повідомила, що відповідач аліменти сплачує як вказано у заяві, до нього вона претензій не має, розмір аліментів її повністю задовольняє, вважає вимоги позивачки надуманими. Вислухавши свідка, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. 15.09.2006 року сторони по справі уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 15.09.2006 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №228) (а.с. 8). У судовому засіданні 30.09.2015 року сторони повідомили суд, що Первомайським міськрайонним судом Харківської області наприкінці вересня 2015 року було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами по справі, однак його копію до матеріалів сторони та їх представники до матеріалів справи не долучили. Крім того, вказали, що рішення не набуло законної сили, а тому суд прийняти невідоме рішення, яке до того ж не набуло законної сили, як доказ по справі не має права, а тому вказаний факт не приймає до уваги. Позивачці по справі встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням спочатку з 01.09.2014 року до 01.09.2015 року, а згодом, враховуючи скасування заочного рішення суду та розгляд справи спочатку, з 01.09.2015 року до 01.09.2016 року, що підтверджується відповідними довідками до акту огляду МСЕК №652229 та №114384 (а.с. 9, 78). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда від 20.08.2015 року [PERSON] протипоказані важка фізична праця та праця пов'язана з психоемоційним навантаженням, позивачка є обмежено працездатною(а.с. 79-80). Позивачка по справі перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області та отримує пенсію по інвалідності 3 групи у розмірі 949,00 грн., що підтверджується довідкою №901-02/21 від 28.01.2015 року від УПФУ в Первомайському районі Харківської області (а.с. 12). Відповідач [PERSON] працює водієм тролейбуса в тролейбусному ремонтно-експлуатаційному підприємстві №3 комунального підприємства Київської міської ради «Київпастранс» і його дохід за період березень-серпень 2015 року склав 56678,83 грн., з яких до видачі на руки 42851,84 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 14.09.2015 року за №177 (а.с.93). Жодних утримань з відповідача окрім податків та страхових внесків із заробітної плати не відбувається. Судом встановлено, що відповідач добровільно сплачує щомісячно від 1000,00 до 1500,00 грн. як аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на користь [PERSON], що становить приблизно 1/6 його щомісячної заробітної плати та усіх видів доходу, що підтверджується відповідною нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 25.09.2015 року (а.с. 107) та показами свідка [PERSON], які вона дала у судовому засіданні 30.09.2015 року. Виконавчий лист, виданий Первомайським міськрайонним судом Харківської області 16.05.2015 року по справі №2-917/2007 (ас. 36) до примусового виконання [PERSON] не пред`являвся. Також є нотаріально посвідчена заява відповідача [PERSON] від 07.04.2014 року про те, що він зобов'язується щомісячно до 20 числа сплачувати на користь позивачки по справі грошову компенсацію у розмірі 3000,00 грн., яка на даний час відповідачем не відкликана та продовжує діяти (а.с. 10). З відповідача на користь позивача в примусовому порядку за липень 2015 року на виконання виконавчого листа, виданого 20.04.2015 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області по скасованому заочному рішенню суду від 30.03.2015 року (а.с. 37-38), утримано 1/4 розміру заробітної плати [PERSON] у сумі 3545,02 грн., що підтверджується розрахунковими листами відповідача за липень 2015 року (а.с. 96-97, сума розподілена на дві частини: 3094,91 грн. та 450,11 грн.). Сторони вказаний факт у судовому засіданні підтвердили, вказані кошти позивач по справі відповідачу не повертала. Стосовно доказів сторін, на які вони посилалися при доказуванні своєї позиції суд зазначає наступне. Доводи позивача щодо розміру пенсії її батька - [PERSON], [INFO], жодного відношення до справи не мають, а тому судом не приймаються, оскільки не містять доказової бази. Доводи позивача щодо зміни місця свого фактичного проживання через проблеми, які виникли у сторін під час судового розгляду, судом також до уваги не приймаються, оскільки не містять доказів щодо предмету спору. Доводи відповідача щодо того, що утримувати позивачку зобов'язаний її син - [PERSON], [INFO], суд не приймає, оскільки як вбачається з довідки Первомайського міськрайонного центру зайнятості Харківської області за №914 від 26.08.2015 року, [PERSON] зареєстрований як такий, що шукає роботу з 05.05.2015 року, з цієї ж дати йому наданий статус безробітного (а.с.89). Таким чином, враховуючи матеріальний стан сина позивачки по справі, його обов'язок щодо утримання матері залежить від можливості надавати таку допомогу, що він робити не може, що за загальним правилом відповідає вимогам ст.205 СК України. Щодо кредитних договорів, укладених відповідачем з банківськими установами (2 з ПАТ «Ідея банк» та по одному з ПАТ «Траст-банк» та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (правонаступником якого після приєднання є ПАТ «Перший український міжнародний банк») (а.с. 45-49, 90-92, 109-110), суд зазначає, що відповідні кредитні договори, не зважаючи на дослідженні у судовому засіданні квитанції по вказаним договорам, не дають підстав відповідачу стверджувати, що через сплату вказаних платежів він не має матеріальної можливості надавати утримання позивачу по справі, оскільки, по-перше, позивач по справі, знаходячись у шлюбі згоду на укладання вказаних договорів відповідачу не надавала, по-друге, суду достеменно не відомо, куди та на які сімейні або інші потреби відповідач вказані кошти використовував, у зв`язку з чим вказані зобов'язання не можуть вважатися такими, що входять до обов'язків відповідача, які пов'язані з його життєдіяльністю, а по-третє, стосовно вказаних договорів діє свобода договору, тобто відповідач при отриманні кредитних коштів повинен був віддавати собі раду щодо можливості погашення вказаних кредитних договорів при сплати аліментних платежів на утримання своєї неповнолітньої дитини - сина [PERSON], та дружини, інвалідність якій була встановлена ще у 2012 році, тобто до моменту отримання вказаних кредитів. Посилання відповідача щодо отримання вказаних коштів для придбання житла жодним доказом по справі не підтверджується. Стосовно доводів відповідача щодо сплати 2000,00 грн. на оренду житла у м. Києві з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року суд зазначає, що доводи представника позивача щодо обов'язкової реєстрації вказаного договору у виконавчому комітеті Київської міської ради або у житлово-експлуатаційної організації за місцем знаходження житла на недійсність вказаного договору відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України не вказують, а тому він є оспорюваним правочином, недійсність якого можливо встановити лише в разі, якщо одна із сторін або інша особа забажають встановити недійсність такого правочину. В той же час ні відповідачем, ні його представником до суду не надано жодних доказів, що відповідач з квітня 2015 року до вересня 2015 року сплатив за оренду квартири (наприклад письмові розписки, квитанції терміналів переказу коштів, тощо), тому твердження відповідача про наявність такого договору для суду є неприйнятним. За змістом ст. 810, ч.1 ст. 811 ЦК України, ч.2 ст. 158 ЖК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено право позивачки на утримання та наявність у відповідача можливості таке утримання надавати. При визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатної дружини суд виходить з того, що оскільки відповідач сплачує аліменти на утримання свого неповнолітнього сина, аліменти на дружину, виходячи з принципу справедливості та співмірності, повинні відповідати розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повинні скласти 1/6 частину щомісячної заробітної плати та усіх видів доходів відповідача. При визначенні прожиткового мінімуму для позивачки суд керуються нормами загального показника прожиткового мінімуму для усіх категорій населення у розмірі 1176,00 грн. з 01.01.2015 року та 1330,00 грн. с 01.09.2015 року, встановленого ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (з відповідними змінами). Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а згідно з ч.3 вказаної статті якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 1000,00 грн., то суд відповідно до норм п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначає, що враховуючи винесення рішення на користь позивачки, вони по-перше, компенсуються стороною відповідача, а по-друге, оскільки окрім квитанції (а.с. 104), яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містить номера за порядком та печатки юридичної особи з кодом ЄДРПОУ, якою є Харківська обласна колегія адвокатів, оскільки юридична консультація Первомайського району не є юридичною особою та не внесена у державний реєстр фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб), інших доказів надання правової допомоги суду не надано, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати між стороною та її представником було встановлено розмір винагороди (5% або 40%, тощо), то вказана вимога підлягає відхиленню. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В той же час відповідно до п.36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову визначити неможливо, що має місце в даному випадку, то судові витрати розподіляються порівну між сторонами. Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави розмір судового збору в сумі 121,80 грн., що дорівнює половині суми, яку повинен був би сплатити відповідач, якщо б позов був би задоволений повністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial