Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

14 лютого 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом ПАТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом [PERSON], відповідач) про стягнення заборгованості. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи 14.02.2018 року дана справа розподілена судді Конепуду В.І. Ухвалою від 20.02.2018 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 26.03.2018 року провадження у справі зупинено, підготовче засідання відкладено. З 12.09.2018 року суддя Конепуд В.І. відповідно до наказу відрахований зі штату суду. У звязку з цією обставиною 13.09.2018 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено головуючою суддею Софілканич О.А. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.2012 відповідач підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 5\~000 (пять тисяч) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Покликаючись на неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в загальному розмірі 13\~368 (тринадцять тисяч триста шістдесят вісім) грн. 76 коп. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 30). Відповідач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала, крім цього просила застосувати строк позовної давності. Вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, суд зробив наступні висновки. В підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в якості письмових доказів до позовної заяви додано: копію паспорту [PERSON] (а.с. 5), розрахунок заборгованості за договором (а.с. 6,7), копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8), витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9), витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 10-24), копія витягу зі Статуту (а.с. 25), копія відомостей з ЄДРПОУ (а.с. 26), копія банківської ліцензії (а.с. 27) та копія Виписки з ЄДРЮОФОПГФ (а.с. 28). З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8 та зворот) судом встановлено, що 24 квітня 2012 [PERSON] власноручно підписала дану заяву маючи на меті отримання банківських послуг. Відповідно до вказаної заяви ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, відповідач виявила бажання оформити на своє імя зарплатну картку. Вказана анкета-заява не містить інформації щодо оформлення [PERSON] банківських карток іншого виду та не містить інформації щодо встановлення кредитного ліміту на такі картки. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Наявними в матеріалах справи доказами не доводиться факт укладення в письмовій формі між сторонами кредитного договору. Матеріали справи не містять дані про те, що позивачем була видана відповідачу відповідна картка та доказів отримання її відповідачем, а також копії цієї картки. Відповідно до змісту частини першої\~статті 1050 ЦК України\~з урахуванням статей\~526,\~527,\~530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. В підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, виникнення зобовязальних відносин та існуючої суми боргу позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.04.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.05.2015 року (а.с. 6) та розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.04.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 20.12.2017 року (а.с.7). Надаючи оцінку вказаним доказам суд констатує, що вказані розрахунки не відповідають вимогам пункту 5.23 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), оскільки не містять належного підпису особи, яка його підписала. Зокрема в розрахунках відсутні назви посади особи-підписанта та її ініціалів і прізвища. Розрахунки не містять покликань на первинні документи, в підтвердження факту здійснення відображених в них операцій. Судом досліджено надані відповідачем письмові докази (а.с. 49-66 та 80-100). Відповідно до вимог статей 77 та 78 ЦПК України судом відхиляються вказані докази, як такі, що не стосуються предмету даного позову. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини сьомої даної статті Кодексу суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За частинами третьою і четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Постанови правління Національного Банку України від 4 липня 2018 року N 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій При вирішенні питання про застосування норми процесуального закону, якою регламентується питання допустимості доказів, відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц. За таких обставин суд робить обґрунтований висновок, про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами фактів укладення кредитного договору, видачі кредиту та наявності у відповідача кредитної заборгованості. Вирішуючи спір, суд враховує вимоги статей 207, 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 617, 629, 634, 638, 639, 642 та 1054 ЦК України, на які позивач покликався як на підставу своїх вимог. Разом з цим суд констатує, що в судовому порядку підлягає захисту порушене право або законний інтерес особи, обовязок доведення якого процесуальним законом в даному випадку покладено на позивача. При вирішенні заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до статті 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З вказаних норм слідує, що судом може бути застосовано позовну давність тільки у випадку встановлення факту порушення права чи законного інтересу. Оскільки в даному випадку позовні вимоги не доведені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами підстави для застосування позовної давності відсутні. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed