Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

13 січня 2014 року представник позивача звернувся до суду з позовної заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, зазначивши третьої особою Державну фінансову інспекцію в Дніпропетровській області, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] був призначений на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради та працював до 16 серпня 2013 року. Актом № 850-21/26 від 22 березня 2013 року, складеного Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради за період 2010-2012 року було зафіксовано зайве витрачання бюджетних коштів на виплату матеріальної допомоги керівнику та заступникам без рішення органу вищого рівня на загальну суму 18 737,11 грн. та нарахувань на заробітну плату на суму 6 782,83 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків), спричинених міському бюджету, які в ході ревізії не відшкодовані. У зв'язку з зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд зобов'язати [PERSON] повернути зайво сплачені кошти у сумі 18 737,11 грн. на розрахунковий рахунок позивача. У судовому засіданні представник заявника зазначив, що вимушений підтримувати позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради у зв'язку з закінченням фінансування управління Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, посилався на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Представник третьої особи - Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. З пояснень наданих представником позивача та відповідачем у судовому засіданні вбачається, що [PERSON] до 16 серпня 2013 року працював начальником Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, в тому числі у період з 2010 по 2012 роки. Відповідно до акту № 850-21/26 від 22 березня 2013 року, складеного Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради за період 2010-2012 року було зафіксовано, що за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року відбулось зайве витрачання бюджетних коштів на виплату матеріальної допомоги керівнику та заступникам без рішення органу вищого рівня на загальну суму 18 737,11 грн. та нарахувань на заробітну плату на суму 6 782,83 грн., що призвело до матеріальної шкоди (збитків), спричинених міському бюджету, які в ході ревізії не відшкодовані (а. с. 8-11). Судом встановлено 31 січня 2012 року за підписом заступника голови Дніпропетровської міської ради Лозенко О.В. був затверджений кошторис Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради на 2012 рік, яким, в тому числі, визначений розмір оплати праці працівників бюджетних установ (а. с. 28-36). Положеннями ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з постановою Кабінету міністрів України № 268 від 09 березня 2006 року (зі змінами) преміювання керівників органів виконавчої влади та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок, передбачених цією постановою, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги неоднозначну позицію представника позивача щодо заявлених позивачем позовних вимог, а також те, що посилання на неузгодженість нарахування та виплату матеріальної допомоги [PERSON] та його заступникам за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року з органом вищого рівня були спростовані кошторисом управління, затвердженим заступником голови Дніпропетровської міської ради, суд дійшов висновку щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог позивача, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати по даній цивільній справи віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed