Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

12 листопада 2013 року позивач – Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі по справі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обгрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № DОXRFA26330422 від 27 вересня 2008 року відповідач 27 вересня 2008 року отримав кредит у розмірі 1948 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач зобов’язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 31 жовтня 2013 року відповідач має заборгованість 13424 гривні 11 копійок, яка складається з 723 гривні 83 копійки - заборгованість за кредитом; 00 гривень 31 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11584 гривні 54 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором, а також штрафи вілдповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківський послуг; 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина) та 615 гривень 43 копійки - штраф (процентова складова). Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 13424 гривні 11 копійок, а також сплачені позивачем при подачі позову до суду судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON], яка діє на підставі довіреності пдтримала позовні вимоги у повному обсязі на обгрунтування чого послалася на обставини які викладені в позовній заяві та просила задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав просив застосувати строк позовної давності і відмовити позивачу у позовних вимогах. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 10 ч. 3 та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета спору. Судом встановлено, що 27 вересня 2008 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою позичальника № DОXRFA26330422 від 27 вересня 2008 року до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про надання йому споживчого кредиту в розмірі 1948 гривень 06 копійок на 10 місяців строк з 27 вересня 2008 року по 27 липня 2009 року, за умови сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 0,01% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 00 гривень 00 копійки та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 233 гривні 82 копійки в обмін на зобов’язання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, винагороди комісії в обумовленому в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. В Заяві також зазначено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період з «22» по «27» число кожного місяця, коли позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 194 гривні 91 копійка для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умов. Як зазначено в Заяві позичальника в розділі «Перерахування коштів» надання кредиту відбувається шляхом перерахування банком за дорученням позичальника грошових коштів на поточний рахунок продавця товару, що купується позичальником. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Суд вважає, що письмова форма договору споживчого кредиту дотримана, оскільки сторонами підписана Заява позичальника № DОXRFA26330422 від 27 вересня 2008 року, яка містить певні умови кредитування. В Заяві позичальника зазначається про його згоду, що ця Заява разом Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») складає кредитно-заставний договір. Разом з тим Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), підписані головою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису, а також не мається жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід’ємності від конкретної Заяви позичальника. У Заяві ж не зазначено, що неврегульовані у ній питання, регулюються відповідно до конкретних Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода [PERSON] на укладання кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника № DОXRFA26330422 від 27 вересня 2008 року, строк виконання зобов’язань за якою встановлений до 27 липня 2009 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Даючи оцінку таким доводам представника позивача, суд погодитись із ними не може, оскільки Умови і правила надання банківських послуг, копія яких знаходиться в матеріалах цивільної справи, надані правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», який діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року, а кредитний договір № DОXRFA26330422 укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК»» та [PERSON] 27 вересня 2008 року. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), з якими [PERSON] ознайомився та був згодний, про що зазначено в його письмовій заяві від 27 вересня 2008 року, позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи доводи представника позивача про наявність між сторонами письмового договору про збільшення строку позовної давності в сукупності з наданими на їх підтвердження доказами та встановленими цими доказами обставинами, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факту укладення між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» письмового договору про збільшення строку позовної давності за вимогами про повернення коштів за укладеним між ними 27 вересня 2008 року кредитним договором № DОXRFA26330422 до 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору. Оскільки позивачем не надано Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), які були підписані [PERSON] при укладенні договору 27 вересня 2008 року, судом не встановлено іншого строку дії кредитного договору № DОXRFA26330422, ніж з 27 вересня 2008 по 27 липня 2008 року, який зазначений у заяві [PERSON] від 27 вересня 2008 року. На підставі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальноюзагальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як передбачено ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. На підставі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістюдомовленістю сторін. Як вбачається з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які надані позивачем разом із позовною заявою, визначен строк позовної давнини по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором тривалістю у п’ять років. Проте дані умови не містять даних, які б вказували на те, що саме вони були чинним на час укладення кредитного договору та з ними був ознайомлений позичальник. Тому суд у даній справі виходить із загальної позовної давності тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитним договором від 27 вересня 2008 року № DОXRFA26330422 встановлено кінцевий термін повернення кредиту – 27 липня 2009 року, то саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» лише 12 листопада 2013 року, тобто поза межами загального строку позовної давності. Даних про переривання перебігу позовної давності матеріали справи не містять. Згідно з положеннями п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія положення ст. 11 Закон України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до роз’яснень, які містяться в п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом. За вказаних обставин, беручи до уваги, що позивачем не доведено, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, а також не обґрунтовано її переривання, зупинення перебігу чи пропущення з поважних причин, і таких обставин не встановлено судом, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити за спливом позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed