Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

14.02.2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим. Від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON]. На момент звернення до суду з позовом, сторони проживають окремо, а дитина залишилась з матір'ю та перебуває на її утриманні. При цьому окрім соціальних виплат на утримання дитини інших джерел доходу у позивачки немає, так як вона перебуває у декретній відпустці. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з [PERSON] [INFO] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] трьох років, тобто до [INFO] року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала до суду заяву, в якій просила справу слухати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у ній доказах. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно з копією свідоцтва про шлюб (а.с.5) 14.02.2014 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них [INFO] року народився син -[PERSON] ( свідоцтво про народження а.с.4). З позовної заяви вбачається, що подружжя на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо. При цьому дружина перебуває у декретній відпустці та дитина проживаючи разом з нею, перебуває на її утриманні. Протилежне сторонами не висловлено та не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дружини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, офіційно не працює проте має стабільний доход, та виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими. За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved