Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

14 серпня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин, втратою почуття поваги та взаєморозуміння і неможливістю збереження сім'ї. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився залишив заяву в якій просить розглядати справу за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував. В позовній заяві [PERSON] зазначено, що з 07 серпня 1993 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На протязі всього часу подружнього життя в сім'ї виникали конфлікти з різних приводів побутового характеру. [PERSON] вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе, втрачено почуття любові та поваги. Посилаючись на наведені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 серпня 1993 року у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 346. Подружжя від спільного проживання має двох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України и шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю і не ведуть сумісне господарство. Спір майнового характері відсутній. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження сімейних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Між позивачем та відповідачем була усна домовленість про утримання неповнолітньої дочки. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, позовна заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги ступінь відповідальності кожного з подружжя у розпаді сім'ї, враховує їх матеріальне і сімейне становище та відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне витрати при реєстрації розірвання шлюбу покласти на позивачку. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved