Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

12 лютого 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що є власницею земельної ділянки площею 5,07 га в межах території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2004 році уклала з відповідачем договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на сім років. 12 травня 2008 року вказаний договір зареєстровано у Снігурівському реєстраційному окрузі Державного комітету земельних ресурсів. За умовами вказаного договору, відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки на рік строком до 15 грудня поточного року. В порушення умов договору оренди земельної ділянки, відповідач систематично не сплачує позивачці орендну плату за земельну ділянку, а тому просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки з фермерським господарством «Придніпровський-К» та стягнути з відповідача судові витрати у справі. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що за 2011-2013 роки не отримує від відповідача орендну плату за користування ним, належної їй на праві власності, земельної ділянки. Погодилася з тим фактом, що відповідач вживав заходів для виплати їй орендної плати у 2011-2013 році, але вона частково орендну плату отримала, а в іншій частці відмовилася отримувати, так як вважає, що відповідач неналежним чином веде господарство і використовує її земельну ділянку, а тому не бажає підтримувати з ним подальші стосунки. Просила суд договір оренди земельної ділянки розірвати. Відповідач та його представник позовні вимоги позивачки не визнали та пояснили, що протягом 2011-2013 років вживали заходів для виплати орендної плати за користування земельною ділянкою позивачкою, але остання від отримання орендної плати відмовляється. Враховуючи, що відповідачем не допущено порушення умов договору оренди земельної ділянки, просили суд відмовити позивачеві у задоволенні позову. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. На підставі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до Положень ст.ст.626, 627,629, 651 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст.1,2,13,19,20,21,22,24,31 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендною землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Строк дії договору землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50-ти років. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій формах. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін, а на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний за рішенням суду у порядку, встановленому законом, а саме у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24,25 цього Закону та умовами договору. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІУ-МК №036200 (а.с.5) [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,07 га у межах згідно з планом на території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №4825783400:11:000:0032. У 2004 році сторони уклали договір оренди вказаної земельної ділянки, за умовами якого позивачка передала відповідачеві в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку терміном на сім років, а відповідач зобов'язався сплачувати за користування земельною ділянкою орендну плату у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або 1 тонну зерна у натуральному вигляді та надання послуг. Орендна плата вноситься у строк до 15 грудня поточного року (а.с.6-8). Вказаний договір 12 травня 2008 року зареєстровано у Снігурівському реєстраційному окрузі Державного комітету земельних ресурсів. Відповідно до умов укладеного договору термін його дії закінчився у 2011 році. Пунктом 8 Договору передбачено, що після його закінчення орендар має переважне право поновлення його на новий строк і повинен не пізніше, ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Тобто, строком договору є час його чинності (обов'язковості). На підставі ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця, протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Позивачка не надала суду доказів про те, що вона заперечувала проти продовження дії договору оренди земельної ділянки, а відповідач протягом 2012-2013 років продовжував користуватися земельною ділянкою, а тому суд вважає, що договір оренди земельної ділянки між сторонами було поновлено на той самий строк і на тих самих умовах, передбачених при його укладенні у 2004 році. 17 грудня 2013 року відповідачем проведено реєстрацію права на оренду земельної ділянки позивача (а.с.52-53). На підставі пункту «д» ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Позивачка на підтвердження своїх вимог послалася на ту обставину, що відповідач протягом 2011-2013 років не сплачував їй оренду плату за користування земельною ділянкою. Відповідач, заперечуючи проти вимог позивача, посилається на ту обставину, що [PERSON] відмовлялася отримувати орендну плату у 2012-2013 роках. На підтвердження своїх заперечень надав докази, а саме: відомість на видачу зерна за 2011 рік про отримання позивачем 500кг зерна пшениці (а.с.27-33) та квитанцію про перерахування 31 січня 2012 року поштового переказу на суму 572грн.72коп.; повідомлення про вручення поштового відправлення від 16 серпня 2013 року (а.с.25) про необхідність отримання орендної плати та квитанцію про поштовий переказ №6/0005 від 18 січня 2014 року (а.с.26) на суму 3567грн. за 2013 рік, розрахунок нарахування орендної плати, у тому числі за 2011-2013 роки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Свідок [PERSON] підтвердила, що позивачка відмовлялася отримувати переказ від відповідача, а в серпні 2012 року отримала листа від фермерського господарства на її та адресу чоловіка. У судовому засіданні позивачка не заперечувала того факту, що частково отримала орендну плату, але цими питаннями займався її чоловік [PERSON] У 2012-2013 році вони відмовилися від отримання орендної плати, так як не бажають продовжувати орендні відносини з відповідачем і мають намір передати земельну ділянку іншій особі. Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень сторони суду не надали. За такого, суд вважає, що можливість розірвання договору оренди землі в законі передбачена лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Судом не встановлено, а позивачкою не надано доказів про те, що відповідач систематично не сплачував орендну плату за договором оренди земельної ділянки, в той час як відповідач надав достатні і достовірні докази про те, що він сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою позивачки, а також вживав заходів до сплати орендної плати, але позивачка відмовлялася від її отримання. Небажання позивачки продовжувати орендні відносини з відповідачем не являється підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, так як це суперечить умовам самого договору. Суд вважає, що вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, не ґрунтуються на законі, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed