Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

14 червня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті [INFO] року її сестри [PERSON] їй відкрилась спадщина за заповітом. Спадкова справа відкрита. Позивач спадщину прийняла у встановленому порядку. Інші спадкоємці відсутні. До складу спадщини входять земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га вартістю 151202,07 грн, кадастровий номер якої [NUMBER], згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2714 га вартістю 8914,48 грн, кадастровий номер якої [NUMBER], згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], які фактично належали чоловіку померлої [PERSON] та розташовані по [ADDRESS]. Це майно належало померлій як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Згурівська нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спірні земельні ділянки у зв'язку з тим, що державні акти на право власності на земельні ділянки видані після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON] за життя не оформила свої спадкові права на спірні земельні ділянки, тому просить визнати недійсними Державні акти серії [NUMBER] та серії [NUMBER], визнати за позивачем як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] право власності на спірні земельні ділянки, в разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, в судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, сторони направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, представник позивача позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю, третя особа про причини неявки суду не повідомила. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] року [PERSON] та прийняла спадщину, подавши до Згурівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа відкрита. Інших спадкоємців судом не встановлено (а.с.25-97 - копія спадкової справи [PERSON].). До спадкової маси входять земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер якої [NUMBER], та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2714 га, кадастровий номер якої [NUMBER], на які 21 лютого 2008 року було видано Державні акти на право власності на ці земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER], зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0108343000031 та за № 0108343000030 на ім»я [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину померлого [INFO] року [PERSON] Своє право власності на спірні земельні ділянки [PERSON] у встановленому порядку не зареєструвала. Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне спадкове майно (а.с.8 - відмова). Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, тому її право підлягає захисту. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативними правовими актами. Право приватної власності на землю набувається і реалізується громадянами та юридичними особами виключно відповідно до закону. Підстави та умови набуття цих прав передбачені у главі 19 ЗК України. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Ст. 126 ЗК України було встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України). Ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що позивач є спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON], до складу спадщини входять земельні ділянки, які належали [PERSON] на законних підставах, рівно як і законно вона володіла ними. Спадкодавець за життя не отримала правовстановлюючі документи на спірне майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved