Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

12 листопада 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] Хмельницької області, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою слідчого СВ прокуратури Хмельницької області [PERSON] від 30.05.2011 року, зареєстрованою 02.06.2011 року за № 11246444,, а саме квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 10.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 880/23-РК 4 про надання кредиту в сумі 215 000 грн. зі сплатою 18 % річних з терміном повернення\~до 09.05.2016 року. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 10.05.2011 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку банку передано квартиру № 75 площею 45,3 кв.м, розташовану по проспекту Миру, 84 в м. Хмельницькому та належна їй на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.09.2004 року посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6566. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору № 880/23-РК 4 від 10.05.2011 року, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було стягнуто з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по даному кредитному договору, а 06.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано на виконання вищевказаного рішення виконавчий лист № 755/14909/13-ц. 24.09.2013 року постановою державного виконавця Другого МВ ДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 273\~723 грн. 50 коп., та постановою державного виконавця Другого МВ ДВС ХМУЮ від 18.10.2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, в т.ч. і на квартиру [ADDRESS]. Однак, відділ державної виконавчої служби не може здійснити реалізацію предмета іпотеки та виконати рішення Третейського суду, оскільки виявилося, що постановою слідчого СВ прокуратури Хмельницької області [PERSON] від 30.05.2011 року, зареєстрованою 02.06.2011 року за № 11246444, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, внаслідок чого ПАТ «Укргазбанк» обмежений у праві на його реалізацію. На думку позивача його вимоги на спірне майно мають вищий пріорітет, оскільки іпотека ПАТ«Укргазбанк» зареєстрована раніше, ніж обтяження відповідача. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Хмельницької області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, вказавши, що ПАТ «Укргазбанк» не є власником майна, що є предметом іпотеки, а тому не має права заявляти вимоги про звільнення цього майна з-під арешту. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про час та місце судового засідання, в таке не зявилась. Клопотань не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню внаслідок наступного. Так, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. \~Згідно ч.ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4\~Постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6\~в редакції від 30 червня 1978 року № 5. При цьому суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої\~статті 355\~\~ЦПК України, оскільки згідно ч.2\~ст. 214 ЦПК України\~при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої\~статті 355 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він не є боржником, який оскаржує правильність арешту майна, накладеного при провадженні в кримінальній справі. А тому, даний позов підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, тобто підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судом обєктивно встановлено, що 10.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 880/23-РК 4 про надання кредиту в сумі 215 000 грн. зі сплатою 18 % річних з терміном повернення\~до 09.05.2016 року, що підтверджується копією кредитного договору № 880/23-РК4 від 10.05.2011 року. Як вбачається із іпотечного договору від 10.05.2011 року, між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] у якості забезпечення виконання основного зобовязання по кредитному договору, передає в іпотеку іпотекодержателю ПАТ «Укрсоцбанк» квартиру № 75 площею 45,3 кв.м, розташовану по проспекту Миру, 84 в м. Хмельницькому, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.09.2004 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6566. Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10.05.2011 року, на квартиру № 75 площею 45,3 кв.м, розташовану по проспекту Миру, 84 в м. Хмельницькому, яка належить [PERSON] на праві власності, накладено заборону, арешт, у реєстрі прав власності на обєкти нерухомого майна № 7342936. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору № 880/23-РК 4 від 10.05.2011 року, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.03.2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредитному договору № 880/23-РК 4 від 10.05.2011 року в сумі 270 617 грн. 33 коп. та 3106 грн. 17 коп. третейського збору, а 06.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано на виконання вищевказаного рішення виконавчий лист № 755/14909/13-ц. На виконання рішення Третейського суду постановою Другого МВ ДВС ХМУЮ від 24.09.2013 року ВП № 39956602 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16.08.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості. Також, у межах даного виконавчого провадження 18.10.2013 року державним виконавцем Другого МВ ДВС ХМУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а саме всього рухомого та нерухомого майна боржника, в тому числі предмет іпотеки квартиру [ADDRESS]. Також встановлено, що на даний час державний виконавець не може здійснити реалізацію предмета іпотеки та виконати тим самим рішення Третейського суду, оскільки згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на квартиру [ADDRESS], що є предметом іпотеки, постановою слідчого СВ прокуратури Хмельницької області [PERSON] від 30.05.2011 року, зареєстрованою 02.06.2011 року за № 11246444, накладено арешт, що вбачається із відповіді державного виконавця від 07.04.2014 року № 10489. Як вбачається із відповіді начальника управління прокуратури області, адресованої ПАТ «Укрсоцбанк» від 27.10.2015 року щодо їх звернення про зняття арешту із квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], розяснено, що згідно вимог ст.. 174 КПК України, питання про скасування арешту майна вирішується судом за клопотанням його власника, який має право на таке звернення. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2015 року, на все нерухоме майно [PERSON], а саме : земельні ділянки, що в Віньковецькому районі Хмельницької області , квартиру [ADDRESS], накладено арешт відповідно до постанови слідчого СВ прокуратури Хмельницької області [PERSON] від 30.05.2011 року. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що по кримінальному провадженню по обвинуваченню [PERSON], в межах якого було накладено арешт, проводиться досудове розслідування. Згідно з ч.1,3\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦПК України\~передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для\~ забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У\~\~разі\~\~прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за\~\~постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу\~\~(установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Стаття 317 ЦК України\~передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 4 ППВСУ № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за\~\~правилами, встановленими\~\~для\~\~розгляду\~\~позовів\~\~про виключення майна з опису, розглядаються\~\~вимоги\~\~громадян і організацій, що гуртуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. З матеріалів справи вбачається та визнано сторонами, що власником спірного нерухомого майна є [PERSON] Вимога ПАТ «Укргазбанк» ґрунтується при цьому не на праві власності, а на праві іпотекодержателя. Тобто, в даному випадку у позивача відсутні відповідні правові підстави для звернення з вимогою про звільнення майна з-під арешту, оскільки дане майно йому не належить. Що стосується посилання позивача на наявність у нього, як у іпотекодержателя, пріоритетного права на задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки, то черговість задоволення вимог стягувачів регламентована ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» та ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження». Заявлена позивачем вимога стосується питань здійснення виконавчого провадження, і не може бути підставою для скасування арешту майна, накладеного в порядку забезпечення кримінального провадження. \~Одночасно згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки від 13.12.2013 р. «Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 11 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-124цс13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки і зробив правовий висновок, про те, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.\~ У зв'язку з наведеним, суд вважає, що права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріорітетом задоволення його вимог. Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed