Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

12 липня 2014 року, [PERSON], звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь суму боргу (авансу), сплаченого в рахунок майбутнього продажу автомобілю марки «Магирус Дейтц 290» д/н [NUMBER] у розмірі 30000 грн., 3 % річних від суми боргу у розмірі 1074,45 грн. та судові витрати у сумі 310,74 грн., мотивуючи це порушення відповідачем своїх зобов'язань продавця з посиланням на письмову розписку відповідача про отримання 3000 дол. США Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, під розписку, причини неявки не повідомила, однак надіслала до суду свою заяву, в якій, з посиланням на ч. 2 ст. 158 ЦПК України підтримала позов та просила суд, слухати справу у її відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 16,20). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до ст.ст. 74,76,77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою свого проживання, що підтверджується Випискою з ЄДРЮОФОП, поштовими конвертами з повідомленнями з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає», а тому повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 13,14,17,18). Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, або якщо причини неявки відповідача на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 2 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання - має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до норм ст.ст. 525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов - не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України вказує - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у 7-ми денний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Частиною 1 статті 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 ЦК України, видно, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно із приписами статті 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов договору, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Умови статті 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд встановив, що 05.07.2011 р., між позивачкою та відповідачем було досягнуто домовленість, згідно з якою, останній зобов'язався продати, а позивачка придбати автомобіль марки «Магирус Дейтц 290» д/н [NUMBER], який нібито належав відповідачу на праві власності, на підтвердження чого, позивачкою було передано, а відповідачем прийнято аванс за майбутній продаж вказаного автомобілю у розмірі 3000 дол. США, що підтверджується письмової розпискою, написаною власноруч відповідачем від 05.07.2011 р., в якій він зазначив, що вищевказаний автомобіль є його власністю (а.с. 4). З матеріалів позову вбачається, що згодом, позивачці стало відомо, що всупереч домовленості сторін, зазначений автомобіль знаходиться у неробочому стані, а власником автомобілю є не відповідач, а його дружина [PERSON], що підтверджується копіює свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 27.11.1998 р., у зв'язку з чим, позивачка відмовилася від подальшого придбання автомобілю та звернулася до відповідача з вимогою про повернення авансу у розмірі 3000 дол. США, переданого в рахунок майбутнього придбання автомобілю (а.с. 5). Суд дійшов висновку, що сторони тільки мали намір укласти договір купівлі-продажу автомобілю, однак договір між ними так і не був укладений, у зв'язку з чим, сума у розмірі 3000 дол. США, яку позивачка передала відповідачу, а останній її прийняв - є нічим іншим, як авансом. Так, 09.04.2013 р., відповідачем було повернуто позивачці 500 дол. США, тобто залишок боргу склав 2500 дол. США., що підтверджується розпискою позивачки від 09.04.2013 р. про отримання нею від відповідача вказаної суми у розмірі 500 дол. США (а.с. 5). Однак, незважаючи на законні вимоги позивачки до відповідача повернути залишок авансу у сумі 2500 дол. США, останній, до теперішнього часу боргу не повернув. У зв'язку з чим, суд вважає, що позов частині стягнення основного боргу у розмірі 30000 грн. (за курсом НБУ на день звернення до суду з позовом) обґрунтований і підлягає задоволенню повністю, як і підлягає задоволенню позов в частині стягнення з відповідача 3% річних від суми боргу у розмірі 1074,45 грн., обґрунтований і зроблений у відповідності до норм чинного законодавства розрахунок яких було надано позивачкою суду і перевірений судом (а.с. 7). Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати з оплати суми судового збору у розмірі 310,74 грн., як підтверджені документально (а.с. 1).

Outcome: approved