Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

13.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому окрім неї також зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є дочками чоловіка позивача - [PERSON], від його першого шлюбу. Оскільки відповідачі у за вказаною адресою не проживають, за комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні будинку не приймають, позивачка просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та уточнила їх, зазначивши, що просить суд постановити рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку у встановленому законом порядку. Крім того, представник позивача просила суд понесені позивачем судові витрати віднести на рахунок останнього. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просили справу розглядати без їх присутності, проти позову заперечували та вказували, що лише в січні 2015 року їм стало відомо про те, що їх батько [PERSON] подарував позивачеві належну йому частку будинку, в якому вони були зареєстровані, а також заперечували про стягнення з них витрат, пов'язаних зі сплатою позивачем судового збору (а.с.38,39). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 39 з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Зокрема, право власності позивача підтверджується Договором про поділ спільного майна подружжя, посвідченого державним нотаріусом Путивльської державної нотаріальної контори Синьовид І.М. від 07.06.2007р. за № 1398 (1/2 частка), рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28.03.2014р. та Договором дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу Фесенко А.О. від 03.06.2014р. (1/2 частка) (а.с.6-8,11). Рішенням Путивльського районного суду від Сумської області від 28.03.2014р. було визнано право власності позивача на 1/2 частку вказаного будинку, оскільки в договорі про поділ спільного майна подружжя від 07.06.2007р. було допущено помилку, а саме - неправильного вказано житлову площу будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими у вказаному будинку відповідно з 29.09.2001р. та з 16.12.2010р., що підтверджується фотокопією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] (а.с. 12-16). Із акту від 02.02.2015р., вбачається, що відповідачі за адресою: [ADDRESS] не проживали, участі у будівництві та благоустрою будинку не приймали (а.с.17). Оскільки фактичне місце проживання відповідачів позивачеві не було відоме, то остання 21.01.2015р. звернулася з листом до їх матері [PERSON], в якому просила повідомити відповідачів про необхідність зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-20). Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад встановлені строки, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 60 ЦПК України відповідачами не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів, які б спростовували доводи позивача, наведені ним в підтвердження заявлених позовних вимог. Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що відповідачі понад встановлений законодавством строк не проживають у будинку [ADDRESS] без поважних причин, оскільки відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин їх непроживання у вказаному будинку, тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. З огляду на таке, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved