Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

14.12.2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та поділ спадкового майна між спадкоємцями. В обґрунтування своїх вимог п озивач зазначила, що з [INFO] помер батько позивачки, [PERSON]. [INFO] померла її мати, [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]-[ADDRESS]. [PERSON] та її брат, [PERSON], на момент смерті проживали зі своїми батьками та після їх смерті фактично вступили у володіння спадковим майном. 01.11.2016 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського округу Янковської О.С. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріус надала відповідь №441/01-16 від 01.11.2016, в якій зазначив про неможливість видати відповідне свідоцтво у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів та роз'яснив необхідність звернутися до суду для визнання права власності у порядку спадкування. Окрім того, стверджує, що між нею та спадкоємцями її брата, який помер [INFO], виникли суперечності щодо поділу спадкового майна. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS], що складається з наступних споруд: житлового будинку під літ. «А», загальною площею 77,5 кв.м.; житловою площею - 47,1 кв.м.; допоміжною площею - 30,4 кв.м., з яких житлова кімната під №1, площею 9,2 кв.м.; житлова кімната під №2, площею 16,0 кв.м.; кухня під №3, площею 8,9 кв.м.; ванна під №4, площею 3,9 кв.м.; котельна під №5, площею 1,8 кв.м.; прохожа під №6, площею 12,6 кв.м.; житлова кімната під №7, площею 11,7 кв.м.; коридор під №8, площею 3,2 кв.м.; житлова кімната під №9, площею 10,2 кв.м; та сараю літ. «Б»; навісу літ. «В»; вимощення під літ. «І»; ворота під літ. «n1», огорожа під літ. «n2», огорожа під літ. «n3». 26.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. За життя [PERSON] разом із своєю сестрою та матір'ю успадкували від [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та який згодом ними поділено відповідно на дві частини «[ADDRESS]» та «[ADDRESS]». За життя [PERSON] не оформлено правовстановлюючі документи. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS], що складається з наступних споруд: житлового будинку літ. «А», загальною площею 44,4 кв.м.; житловою площею 25,7 кв.м.; допоміжною площею 18,7 кв.м., з яких кухня під №1, площею 4,2 кв.м.; санвузол під №2, площею 2,6 кв.м.; прохожа під №3, площею 9,3 кв.м.; коридор під №4, площею 2,6 кв.м.; житлова кімната під №5, площею 6,1 кв.м.; житлова кімната під №6, площею 11,7 кв.м.; житлова кімната під №7, площею 7,9 кв.м.; та котельні під літ. «В»; сараю під літ. «Г»; душової під літ. «Д»; вимощення під літ. «І»; огорожі під літ. «n1-4». Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2017 прийнято зустрічний [PERSON] та об'єднано з первісним позовом [PERSON] в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову не заперечував. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] первісний позов визнав, свої позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надано до суду заяву вх.. №8683 від 28.02.2017 р., в якій справу просить слухати за відсутністю представника Одеської міської ради. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного та зустрічного позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 1972 року листопада місяця 27 числа зроблено запис за №7825 та 27.11.1972 видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. [PERSON] на момент своєї смерті був власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу, який було укладено 30.03.1947 між [PERSON] та [PERSON] при свідках у простій письмовій формі. Даний домоволодіння складалося з однієї кімнати, кухні та сараю. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З 1923 по 1964 рік діяв Цивільний кодекс Української РСР 1922 року. Згідно ст. ст. 27, 28, 29 ЦК УРСР 1922 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, правочини можна учиняти на словах або в письмовій формі. Письмові правочини поділяються на: 1) звичайні і 2) нотаріально посвідчені. Правочин, учинений у письмовій формі, повинен бути підписаний особою, від якої він походить, або представником цієї особи. Недодержання форми, що вимагається законом, веде до недійсності правочину лише в тому випадку, коли такий наслідок недодержання форми прямо в законі зазначений. Відповідно до ст. 66 ЦК УРСР 1922 року, право власника на річ переходить на підставі договору, що укладається між відчужувачем і набувачем. Право власності набувача виникає щодо індивідуально визначеної речі з моменту укладення договору, а щодо речей, які визначаються родовими ознаками (числом, вагою, мірою), - з моменту їх передачі. Відповідно до ст. 130 ЦК УРСР 1922 року, договір вважається укладеним, коли сторони виразили один одному ? в відповідних випадків у встановленій законом формі ? згоди в усіх істотних його пунктах. За істотні в усякому разі вважаються: об'єкт договору, ціна, строк та всі ті пункти, відносно яких, на попередню заяву однієї з сторін, треба дійти згоди. Відповідно до ст. 180 ЦК УРСР 1922 року, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти це майно і виплатити умовлену ціну. Відповідно до ст. 185 ЦК УРСР 1922 року, купівлю-продаж будинків повинно, під страхом недійсності, нотаріально посвідчити з наступною реєстрацією в належному органі. Проте, наступна реєстрація договору купівлі-продажу будинку була необхідною умовою, однак невиконання її в свою чергу не робило нотаріально посвідчений недійсним. Таким чином, нотаріальне посвідчення та подальша реєстрація такого договору мали значення лише для визнання такого договору недійсним, а момент виникнення права власності пов'язувався із фактом укладання договору та досягнення істотних умов за договором. Відповідно до абзаців 25, 26 п.3.1 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» державну реєстрацію будівель споруд та права власності на нерухоме майно передбачали підзаконні нормативні акти (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР) проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК в редакції 2003року та Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, на момент виникнення права власності за [PERSON] діяло законодавство, яке не передбачало державну реєстрацію права власності, а нотаріальне посвідчення мало значення лише при вирішення спорів, пов'язаних із недійсністю договорів. В даному випадку при укладанні договору 30.03.1947 усі істотні умови були дотримані, жодного примусу ні до однієї сторони правочину не було, будинок було передано покупцю та ним прийнято, жодних спорів до смерті [PERSON] не було, він володів даним домоволодінням на законних підставах. На час смерті [PERSON] та прийняття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Згідно ст. ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, в редакції від 18.07.1963, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому спадкоємство здійснювалося за законом. Відповідно до ст. ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями першої черги померлого є його дружина, [PERSON], [INFO], та їх спільні діти. Сином [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], [INFO], що підтверджується посвідкою про народження серія [NUMBER]. Дочкою [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 23.11.1974, [PERSON] після укладення 23.11.1974 року шлюбу між нею та [PERSON] змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час відкриття спадщини та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини дружина [PERSON] та діти померлого [PERSON], [PERSON] проживали та були зареєстровані в спадковому будинку, що підтверджується записами у будинкових книгах для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] та [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порядку фактично прийняли спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], після чого відповідно до ст. 562 ЦК УРСР 1963 року, самостійно здійснили поділ спадкового майна, а саме будинок було поділено на дві частини та кожній із них присвоєно свою адресу. [PERSON] й [PERSON] почали проживати у частині [ADDRESS], а [PERSON] - у частині [ADDRESS]. На кожну частину будинку оформлено окрему будинкову книгу. [INFO] померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 2002 року липня місяця 24 числа зроблено відповідний запис №6618 та ВРАГС Жовтневого РУЮ м. Одеси видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. За життя вона не встигла оформити право власності на частину будинку, успадковану від свого чоловіка [PERSON] Відповідно до ст. ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями першої черги померлої [PERSON] є її діти, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини від померлої [PERSON] в установлений законом строк не звертався, на момент смерті [PERSON] проживав окремо від неї. [PERSON] на час відкриття спадщини та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини проживала та була зареєстрована в будинку [ADDRESS] разом із померлою [PERSON], що підтверджується записами у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS], із заявою про відмову від прийняття спадщини від померлої [PERSON] в установлений законом строк до нотаріуса не зверталася. Таким чином, [PERSON] відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року в установленому законом порядку фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті її матері [PERSON] [PERSON] та [PERSON] окремо один від одного оформляли особові рахунки на постачання газу, електропостачання, водопостачання та водовідведення, укладали договори щодо абонентського обслуговування зв'язку, вивезення твердих відходів (копії договорів надаються). Між [PERSON] та [PERSON] склався певний порядок користування спадковим майном. Так, відповідно до технічного паспорту, житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 104 кв.м. та складається з житлового будинку літ. «А»; сараю літ. «Б»; навісу літ. «В»; вимощення під літ. «І»; ворота під літ. «n1», огорожа під літ. «n2», огорожа під літ. «n3». Згідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS], [PERSON], який складається з двох поверхів, користується приміщеннями, загальна площа яких становить 77,5 кв.м.; житлова площа - 47,1 кв.м.; допоміжна площа - 30,4 кв.м., а саме: житлова кімната під №1, площею 9,2 кв.м.; житлова кімната під №2, площею 16,0 кв.м.; кухня під №3, площею 8,9 кв.м.; ванна під №4, площею 3,9 кв.м.; котельна під №5, площею 1,8 кв.м.; прохожа під №6, площею 12,6 кв.м.; житлова кімната під №7, площею 11,7 кв.м.; коридор під №8, площею 3,2 кв.м.; житлова кімната під №9 площею 10,2 кв.м. [PERSON] користувався житловим будинком [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами складається з житлового будинку літ. «А» (реконструйовано 1970); котельня під літ. «В»; сарай під літ. «Г»; душова під літ. «Д»; вимощення під літ. «І»; огорожа під літ. «n1-4» (побудовано у 1970). Згідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] користується приміщеннями, загальна площа яких становить 44,4 кв.м.; житлова площа - 25,7 кв.м.; допоміжна площа - 18,7 кв.м., а саме: кухня під №1, площею 4,2 кв.м.; санвузол під №2, площею 2,6 кв.м.; прохожа під №3, площею 9,3 кв.м.; коридор під №4, площею 2,6 кв.м.; житлова кімната під №5, площею 6,1 кв.м.; житлова кімната під №6, площею 11,7 кв.м.; житлова кімната під №7, площею 7,9 кв.м. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О.С., розглянувши заяву [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2016, надала відповідь №441/01-16 від 01.11.2016, в якій зазначила про неможливість видати відповідне свідоцтво у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів та роз'яснила необхідність звернутися до суду для визнання права власності у порядку спадкування. [INFO] помер [PERSON], про що 21 числа серпня місяця 2014 року складено відповідний актовий запис №8566 та видано ВДРАЦС у м. Одеса РС Одеського МУЮ свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 21.08.2014. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіт не складав та таким чином спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є дружина померлого [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 06.02.1970, та донька померлого, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.03.1970 та свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 20.10.1995. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент смерті разом із померлим у будинку [ADDRESS] проживали [PERSON] та [PERSON], що підтверджується будинковою книгою. П'ятою одеською державною нотаріальною конторою 14.02.2015 здійснено реєстрацію спадкової справи №54/2015 до майна [PERSON], що помер [INFO]. [PERSON], будучи спадкоємицею за законом майна [PERSON], звернулася 14.02.2015 із відповідною заявою про прийняття спадщини до П'ятої одеської державної нотаріальної контори. [PERSON], будучи спадкоємицею за законом майна [PERSON], відмовилася від належної частки в спадщині на користь [PERSON], про що написала 14.02.2015 відповідну заяву до П'ятої одеської державної нотаріальної контори. Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 26.02.2015 №452740.67, згідно із поточною інвентаризацією від 26.11.2009 будинок має поштову адресу: [ADDRESS] та [ADDRESS]. 29.04.2015 державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори Сусловою О.М. прийнято постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна [PERSON] на житловий будинок під [ADDRESS]. Підставою для прийняття даної постанови стала відсутність реєстрації права власності житлового будинку під [ADDRESS]. Таким чином, на сьогоднішній момент [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність державної реєстрації спірного майна. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Зазначені вище обставини є безумовною підставою для судового захисту порушеного права на спадкування та набуття права власності на спадкову нерухомість у відповідності до положень ст. 392 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS], та про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS]. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved