Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

13.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 20.01.2012 року, актовий запис №12. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, тому вважає, що у підтриманні сімейних стосунків немає сенсу. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.05.2018 року задоволено заяву відповідача та надано сторонам у справі строк для примирення, провадження у справі зупинене до закінчення вказаного строку. Ухвалою суду від 27.07.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що сторони з січня 2018 року припинили шлюбні відносини та сумісне проживання, спільне господарство не ведуть, у строк, наданий судом не примирилися, тому просила задовольнити позов та розірвати шлюб. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволені. [PERSON] зазначив, що разом із позивачем припинили сумісне проживання в квітні 2018 року. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони 20.01 .2012 року уклали шлюб, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 12. Від шлюбу мають двох дітей, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 03.07.2012 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 03.02.2016 року, які згідно копії довідки ЖКП «Бриз» від 17.03.2018 року №496 проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Спорів відносно поділу майна подружжя, місця проживання дітей не мають. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Спільне життя у сторін не склалося з причин несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, у строк, наданий судом, не примирились Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сім'ї [PERSON] неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України слід ухвалити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимога позивача про залишення їй прізвища «[PERSON]» також підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved