Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

12 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків, в якій просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальні збитки у сумі 176 652, 20 грн. В обґрунтування позовупозивач посилається на те, що йому на праві власності належить автомобіль Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , 2016 року випуску. Між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу №9000 від 27.07.2016 року відповідно до якого ним було передано автомобіль Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 1.3. договору, за домовленістю сторін зазначений автомобіль може використовуватися наймачем при здійсненні особистих потреб, а також для передання третім особам на умовах прокату на підставі відповідно укладеного договору. Використання автомобіля можливо на території України, за винятком Луганської, Донецької областях, зони проведення АТО та за адміністративними межами України. ФОП [PERSON] було укладено договір прокату автомобіля №627 від 17.12.2016 року з відповідачем [PERSON] , строком на 3 дні у період з 17.12.2016 р. 17:30 по 20.12.2016 р. 17:30. Предметом даного договору був автомобіль Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , 2016 року випуску. 19.12.2016 року близько 04:30 год. на перехресті вул. Літературної (стара назва Галана) з вулицею Данилевського сталося ДТП (наїзд на перешкоду) за участю водіїв [PERSON] , яка керувала автомобілем Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2017 року [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130, ч.2 ст. 126 КУпАП та застосовано захід впливу у вигляді передачі неповнолітньої під нагляд батькам. Отже, на думку позивача, наймач автомобілю [PERSON] незаконно передав управління автомобілем неповнолітній особі [PERSON] , яка не мала права керувати транспортним засобом, оскільки не має водійського посвідчення, а також була в стані алкогольного сп`яніння. Після ДТП наймач [PERSON] написав власноруч розписку, у якій вказав, що зобов`язується відшкодувати збитки відповідно до п.п. 22, 24 договору прокату автомобіля №627 від 17.12.2016 року. Позивачем, як власником автомобіля, було замовлено оцінку завданих матеріальних збитків. Відповідно до висновку щодо вартості матеріальних збитків заподіяних власнику колісного транспортного засобу №19/01-17 від 17.03.2017 року, вартість матеріальних збитків вклала 176 652,20 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту КТЗ - 152 541,84грн. та величини втрати товарної вартості КТЗ - 24 110,36 грн. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 травня 2017 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків. ( т.1 а.с. 43) УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - «АКСА Страхування». (т.1 а.с. 52) УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ФОП [PERSON] . (т.1 а.с. 53-54) 20 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі відносно відповідача [PERSON] у зв`язку з відшкодуванням ним суми коштів у розмірі 100 000 грн. (т.1 а.с. 77) та з заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальні збитки від ДТП у сумі 76 652,20 грн. (т.1 а.с. 79) УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків закрито. ( т.1 а.с. 82-83) 26 січня 2018 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої просили відмовити у задоволені позову, оскільки вважають, що збитки позивачу [PERSON] у повному обсязі повинні бути відшкодовані особою, яка порушила умови укладених договорів або страховою компанією, з якою укладено відповідний договір. (т.1 а.с. 108-111) Згідно розпорядження керівника апарату суду №01-04/75 від 20.06.2018 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. (т.1 а.с. 136-138) Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року головуючим по справі було обрано суддю Труханович В.В. ( т.1 а.с. 139) УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Страхова компанія «АКСА Страхування», Фізична особа підприємець [PERSON] про відшкодування збитківприйнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Справу вирішено розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання. ( т.1 а.с. 140-141) 09 липня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. ( т.1 а.с. 150-151) УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 31 липня 2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/2300/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Страхова компанія «АКСА Страхування», Фізична особа підприємець [PERSON] про відшкодування збитків. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. (т.1 а.с. 165-166) Представник позивача[PERSON], який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити. 12 березня 2019 року представник позивача подав додаткові пояснення щодо правової позиції позивача, відповідно до якої зазначив, що право позивача як потерпілого на звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди безпосередньо з особи, яка заподіяла таку шкоду, є абсолютним. ( т.1 а.с. 242-243) Відповідач [PERSON] та представники 3-тіх осіб ФОП [PERSON], Страхової компанії в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися, про причину неявки суд не повідомили. Враховуючі дані обставини, а також позицію представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами, Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль Volkswagen Jetta державний номер [NUMBER] , 2016 року випуску. ( т.1 а.с. 6) 27 липня 2016 року між ФОП [PERSON] та ФО [PERSON] було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу №9000. Відповідно до умов якого наймодавець ( [PERSON] ) передає, а наймач (ФОП [PERSON] ) приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль марки Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, який належить наймодавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 15.07.2016 року, на строк, за плату та на інших істотних умовах, які визначені відповідними частинами Договору. ( т.1 а.с. 7-8, 9) 17 грудня 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір прокату автомобіля, строк дії якого до 17:30ч. 20.12.2016 року. Відповідно до умов даного договору наймодавець передає наймачу у строкове платне користування автомобіль марки Volkswagen Jetta державний номер [NUMBER] , 2016 року випуску. (т.1 а.с. 10-13, 14-16) Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Особливості найму окремих видів майна встановлюється цим Кодексом та іншим законом (ч.3 ст.760 ЦК України). Частиною 1 статті 798 ЦК України передбачено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути у тому числі і наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ч.2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Обґрунтованість вказаного підтверджується і тим, що відповідно до п. 3.7 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року при посвідченні договору найму (оренди) або позички транспортного засобу нотаріус вимагає для огляду документ про реєстрацію транспортного засобу за фізичною чи юридичною особою (свідоцтво про реєстрацію, технічний паспорт тощо), а у випадку, коли транспортний засіб не підлягає реєстрації або коли реєстраційне посвідчення не є свідченням права власності на транспортний засіб, - документ, що підтверджує набуття наймодавцем права власності на нього (договори тощо). Як було встановлено судом між ФОП [PERSON] та ФО [PERSON] , а в подальшому між ФОП [PERSON] та [PERSON] були укладені у письмовій формі договори найму (оренди) транспортного засобу, а саме автомобіля марки Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , які нотаріально не посвідчені. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як зазначають приписи частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Отже, згідно ч. 4 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України договір є недійсним, оскільки він укладений з недотриманням форми укладення правочину. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки, сторони не дотримались встановленої законом форми договору, а саме його нотаріального посвідчення, то у відповідності до ч.2 ст.215, ч.1 ст.220 ЦК України дані договори є нікчемними, і їх нікчемність не підлягає додатковому встановленню. В судовому засіданні представник позивача пояснив,що після передачі [PERSON] автомобілю марки Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , він не законно передав його в управління неповнолітній [PERSON] , яка не мала права керування транспортним засобом, а також була в стані алкогольного сп`яніння. За її участю 19 грудня 2016 року сталося ДТП, в наслідок якого автомобіль зазнав технічні пошкодження, у зв`язку з чим його власнику, позивачу по справі, була заподіяна матеріальна шкода. Як було встановлено в судовому засіданні 19 грудня 2016 року сталося ДТП, під час якого автомобіль марки Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] зазначав механічних пошкоджень. Під час ДТП даним транспортним засобом управляла [PERSON] , яка на той час була неповнолітньою особою, не мала права на управління транспортним засобом та знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відносно неї були складані протоколи про адміністративне правопорушення. ( т.1 а.с. 18-20) Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 січня 2017 року [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених 124, частиною 1 статті 130, частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано захід впливу у вигляді передачі неповнолітньої під нагляд батькам. Даною постановою суду встановлено, що 19 грудня 2016 року о 04:35 год. у місті Харкові по вулиці Данилевського, 17 [PERSON] керувала автомобілем Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , та не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху, не впоралася з керуванням та скоїла наїзд на декоративний паркан, металеві крильця будинку, чим завдано матеріальну шкоду. Крім цього, [PERSON] о 04:35 год. у місті Харкові по вулиці Данилевського, 17, [PERSON] керувала автомобілем Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння. Також, [PERSON] о 04:35 год. у місті Харкові по вулиці Данилевського, 17 [PERSON] керувала автомобілем Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом. (т.1 а.с. 64-66) У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, винною особою у вчиненні ДТП, яке сталося 19 грудня 2016 року є [PERSON] . Як було зазначено у рішенні вище, під час ДТП автомобіль Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , зазнав механічні пошкодження. Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №19/01-17 від 17 березня 2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , становить 176 652,20 грн. (т.1 а.с. 25-38) Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме відповідач [PERSON] завдала шкоду майну позивача [PERSON] , тому саме вона має її відшкодувати. При цьому суд не погоджується з запереченнями представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , які викладені у відзиві на позовну заяву про те, що збитки позивачу [PERSON] у повному обсязі повинні бути відшкодовані особою, яка порушила умови укладених договорів або страховою компанією, з якою укладено відповідний договір, оскільки на думку суду, саме винна особа повинна відшкодувати завдану шкоду. Як зазначено у рішенні вище, відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №19/01-17 від 17 березня 2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Jetta, державний номер [NUMBER] , становить 176 652,20 грн. (т.1 а.с. 25-38) Однак, 20 жовтня 2017 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальні збитки від ДТП у сумі 76 652,20 грн. ( т. 1 а.с. 79) Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Тому, саме така сума підлягає відшкодуванню та стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про відшкодування шкоди у повному обсязі. У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача . На підставі викладеного та

Outcome: approved