Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

13.05.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму коштів у розмірі 3 924 208,33грн. Вимоги позову обгрунтовані тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2012 року стягнуто з [PERSON] до [PERSON] 1 800 750,00грн. заборгованість за Договором №Б/28-05/1 купівлі -продажу цінних паперів від 19.05.2010р., 657 273,75грн. пені, 12,00грн. витрати пов'язані з оплатою судового збору та 3 210,90грн. судового збору, а всього 2 461 354,65грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] пеню в розмірі 9219840,00 грн., три проценти річних у розмір 75 779,51грн. за невиконання грошового зобов'язання, інфляційні втрати в розмірі 167 469,75грн. за невиконання грошового зобов'язання, 1609,50грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2012 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2013 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 року скасовано в частині стягнення пені, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2012 року в цій частині залишено без змін. У решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2012 року залишено без змін. 01.03.2015р. видано виконавчий лист, однак стягнення за ним не проведене. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.05.2014р. замінено сторону стягувача по виконавчому листі №2-4561/11, виданому Дніпровським районним судом м. Києва 01.03.2013 р. - з [PERSON] на [PERSON] До позивача в повному обсязі перейшли всі права та обов'язки стосовно стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 800 750,00грн. Відповідач свої зобов'язання не виконує. Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання Відповідачем зобов'язань, передбачених п.п.3.2 цього договору відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від несплаченої або несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Таким чином, в період з 20.08.2011 року по 12.05.2015 року сума нарахованої пені становить 2 452 621,50грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути за період з 14.01.2012 року по 12.05.2015 року три проценти річних в сумі 179 828,32грн. та інфляційні втрати в сумі 1 291 758,51грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою його зареєстрованого місця проживання, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. Треті особи в судове засідання неодноразово не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань суду не надали. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали даної справи, а також цивільних справ №2-4561/11 та №755/1522/13-ц, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання визначає договори та інші правочини. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1800750,00грн. заборгованості за договором купівлі-продажу цінних паперів, 657273,75грн. пені, 120,00грн. витрат пов'язаних з оплатою судового збору та 3 210,90грн. судового збору, а всього стягнуто 2 461 354,65грн. В решті позовних вимог - відмовлено. (а.с.9-10) Зазначеним рішенням встановлено, що 19.05.2010р. між [PERSON] та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Б/28-05-1, відповідно до умов якого ціна купівлі пакету цінних паперів складає 1800750,00грн. Наведене також підтверджується наявним в матеріалах справи Договором купівлі-продажу цінних паперів №Б/28-05-1 від 19.05.2010р. (а.с.6) 05.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким останньому відступлено право вимоги виконання грошового зобов'язання - сплати [PERSON] суми заборгованості в розмірі 1800750,00грн., збитків та пені, що виникли в результаті прострочення зобов'язання по Договору №Б/28-05-1 купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010р. (а.с.7-8) При цьому, як убачається із заяви про збільшення розміру позовних вимог та додатку до нього (а.с.88-89, 91 справи №2-4561/11), рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року, пеня стягнута за період по 13.01.2012р. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2012 року в частинні стягнення пені, відмови у стягненні інфляційних витрат і трьох процентів річних скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню в розмірі 921 984,00грн., три проценти річних у розмірі 75 779,51грн., інфляційні витрати в розмірі 167 469,75грн. за невиконання грошового зобов'язання. В іншій частині позову про стягнення інфляційних втрат відмовлено. (а.с.11-15). При цьому інфляційні втрати та три проценти річних за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 року стягнуто за період з 29.07.2010р. по 13.01.2012р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2013 року рішення апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 року в частині стягнення пені скасовано, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2012 року в цій частині залишено в силі. У решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.2012 року у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 03.10.2012 року залишено без змін (а.с.17-19). 01.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. (а.с.20) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.05.2014 року встановлено, що 05.10.2013р. ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження (а.с.21). 25.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким останньому відступлено право вимоги виконання грошового зобов'язання - сплати [PERSON] боргу та пені в сумі 2702288,51грн., що виникли в результаті прострочення виконання зобов'язання по Договору №Б/28-05-1 купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010р. (а.с.54-55). 12.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким останній відступлено право вимоги виконання грошового зобов'язання - сплати [PERSON] боргу та пені в сумі 2702288,51грн., що виникли в результаті прострочення виконання зобов'язання по Договору №Б/28-05-1 купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010р. (а.с.56-57). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.05.2014 року у виконавчому провадженні № 40231198, відкритому на підставі виконавчого листа №2-4561/11 замінено сторону стягувача з [PERSON] на [PERSON] (а.с.21). Згідно відповіді ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 07.09.2015р., державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 15.10.2013 року було відкрито виконавче провадження №40231198 за виконавчим листом №2-4561/11. В подальшому державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія якої була направлена до ДАЇ м. Києва, до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві для виконання. З метою перевірки майнового стану боржника направлено запити до Головного управління Земельних ресурсів, АБ м. Києва та УДАЇ м. Києва. Також було здійснено вихід за місцем проживання боржника. Дані про повне або часткове погашення заборгованості у відповіді відсутні (а.с.64). З наведеного вбачається, що державним виконавцем при виконанні виконавчого документу, виданого за вищезазначеними рішеннями суду, було проведено значну кількість виконавчих дій внаслідок ухилення відповідача від виконання рішень суду, проте навіть часткового погашення заборгованості не відбулося. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Пунктом 5.2. Договору №Б/28-05-1 купівлі-продажу цінних паперів від 19.05.2010р. передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання покупцем зобов'язань, передбачених п.п. 3.2. цього договору, покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню в розмірі 0,1% від несплаченої або несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Як убачається зі змісту позовної заяви та розрахунків позивача (а.с. 23), пеня нарахована та заявлена до стягнення за період з 20.08.2011р. по 12.05.2015р., проте рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 27.02.2012 року стягнуто пеню в розмір 657273,75грн. за період з по 13.01.2012р. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, а саме за період з 14.01.2012р. по 12.05.2015р. в сумі 2 187 911,25 грн., виходячи із суми боргу - 1800750,00грн., 1215 днів прострочення та розміру пені -0,1%. Тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з позовної заяви та розрахунків позивача (а.с. 22), період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 14.01.2012р. по 12.05.2015р. включно. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні втрати мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2012 - 2015 роках: січень 2012 р. - 100,2; лютий 2012р. -100,2; березень 2012 р. -100,3; квітень 2012р. - 100,0; травень 2012р. - 99,7; червень 2012р. - 99,7; липень 2012р.- 99,8; серпень 2012р. - 99,7; вересень 2012р. - 100,1; жовтень 2012р.- 100,0; листопад 2012р.- 99,9; грудень 2012р. - 100,2; січень 2013 р. - 100,2; лютий 2013р. -99,9; березень 2013 р. -100,0; квітень 2013р. - 100,0; травень 2013р. - 100,1; червень 2013р. - 100,0; липень 2013р.- 99,9; серпень 2013р. - 99,3; вересень 2013р. - 100,0; жовтень 2013р.- 100,4; листопад 2013р.- 100,2; грудень 2013р. - 100,5; січень 2014 р. - 100,2; лютий 2014р. -100,6; березень 2014 р. -102,2; квітень 2014р. - 103,3; травень 2014р. - 103,8; червень 2014р. - 101,0; липень 2014р.- 100,4; серпень 2014р. - 100,8; вересень 2014р. - 102,9; жовтень 2014р.- 102,4; листопад 2014р.- 101,9; грудень 2014р. - 103,0; січень 2015р. - 103,1; лютий 2015р.- 105,3; березень 2015р.-110,8; квітень 2015-114,0. Отже інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з сум заборгованості становить - 1 288885,82грн. (100,2/100*100,2/100*100,3/100*100,0/100*99,7/100*99,7/100*99,8/ 100*99,7/100*100,1/100*100,0/100*99,9/100*100,2/100*100,2/100*99,9/100*100,0/100*100,0/100* 100,1/100*100,0/100*99,9/100*99,3/100*100,0/100*100,4/100*100,2/100*100,5/100*100,2/100*100,6/100*102,0/100*103,3/100*103,8/100*101,0/100*100,4/100*100,8/100*102,9/100*102,4/100*101,9/100*103/100*103,1/100*105,3/100*110,8/100*114,0/100*1800750-1800750). Оскільки стороною позивача при розрахунку індексу інфляції було допущено арифметичну помилку, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Також суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки така можливість передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з позовної заяви та розрахунків позивача (а.с. 24), період нарахування 3% річних та вимога про їх стягнення, визначена позивачем за період з 14.01.2012 р. по 12.05.2015р. включно. За цей період розмір простроченої суми заборгованості, помножений на 3% та кількість повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100 складає - 179 828,32 грн. (1800750*3*1215/365/100). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 3 656 625,39 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі - 3 654,00 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 530, 625 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial