Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

13.02.2020 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи це тим, що вона є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2014 року №27283527. За вказаною адресою зареєстрований її повнолітній син [PERSON] , але в квартирі позивача ніколи не проживав, так як зі своєю сім`єю проживає за іншою адресою. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим будинком. Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2014 року №27283527 [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS] . Згідно розпорядження голови Новотроїцької селищної ради Херсонської області від 18.02.2016 року №12 вулицю Леніна в [ADDRESS] перейменовано на вулицю Соборна. З адресної довідки вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , який за місцем реєстрації не проживає більше року без поважних причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи що відповідач відсутній за місцем реєстрації: [ADDRESS] , більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивача, як власника квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved