Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

14 грудня 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 27 вересня 2020 року [PERSON] взяв у нього в позику кошти в сумі 45500,00 грн., про отримання яких надав розписку та зобов`язався повернути кошти не пізніше 27.10.2020 року. В подальшому, 29.09.2020 він позичив [PERSON] ще 6500 грн. про отримання яких той надав розписку та зобов`язався повернути кошти не пізніше 12.10.2020 року По закінченні зазначеного строку відповідач суми позик не повернув, ухиляється від її повернення й до цього часу. Тому просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 52000,00 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує частково на суму 22000 грн., так як відповідач 31.12.2020 повернув заборгованість у розмірі 30000 грн.. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив не подав. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ст.ст. 223, 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договорів позики. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка позичальника є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Як вбачається із розписки від 27.09.2020 року, [PERSON] взяв позику у [PERSON] грошові кошти в розмірі 45500,00 гривень, які зобов`язується повернути до 27.10.2020 року. Як вбачається із розписки від 29.09.2020 року, [PERSON] взяв позику у [PERSON] грошові кошти в розмірі 6500,00 гривень, які зобов`язується повернути до 12.10.2020 року. Таким чином, надані [PERSON] розписки про отримання у [PERSON] позик підтверджують укладення договорів позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань, а також факт передачі грошової суми позичальнику. Згідно із частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На даний час відповідачем позика за борговою розпискою від 29.09.2020 року в сумі 6500,00 грн. позивачу повернута. Частково повернута сума позики і за попередньою розпискою. Не повернутою залишилась сума у розмірі 22000 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 27.09.2020 року в сумі 22000 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved