Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

14.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» на її користь невиплачену заробітну плату за червень 2016 року, за період з 01.01.2017 року по 07.02.2017 року в розмірі 6729,80 гривень; компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 2115,48 гривень; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 38602,55 гривень; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 510,24 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. При цьому посилається на те, що вона була прийнята на посаду прибиральника службових приміщень в ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» згідно Наказу № 3-к від 31.05.2016 року. 01.06.2016 року між нею та відповідачем, в особі директора [PERSON], був укладений строковий Трудовий договір б/н (надалі - Договір), відповідно до якого її було прийнято на роботу у ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» на посаду прибиральниці. Відповідно до п. 1.1. Договору їй було встановлено строк випробування 3 місяці. За період випробування жодних претензій щодо виконання нею роботи на її адресу від Роботодавця не надходило. В звязку з чим, по закінченню вказаного строку випробування вважає строк дії вказаного Договору продовженим на строк один календарний рік, тобто до 01.09.2017 року. За тиждень до настання дня, коли їй повинні були виплатити заробітну плату за січень 2017 року, їй, та іншим працівникам ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА», які працювали на підставі укладених трудових договорів з відповідачем на посадах прибиральників службових приміщень, було запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням, без будь-яких належних обґрунтувань. 07.02.2017 року згідно Наказу від 06.02.2017 року її було звільнено з посади прибиральника службових приміщень ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. На час її звільнення існувала заборгованість по виплаті їй заробітної плати за червень 2016 року, січень 2017 року та 4 дні лютого 2017 року. Вона зверталась усно та письмово до відповідача щодо здійснення з нею розрахунку по заробітній платі, а також про надання інформації щодо належних їй до виплати сум, однак відповіді їй не надано. В телефонному режимі їй було повідомлено про те, що внаслідок відсутності грошових коштів у ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» відсутня можливості розрахуватися з нею. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі відповідачем виплачена не була. Також відповідач повинен сплатити їй компенсацію за невикористану щорічну відпустку. У зв'язку із затримкою виплати заробітної плати і відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення. Дії відповідача, щодо невиплати вчасно їй заробітної плати, не проведення з нею розрахунків при звільненні, неодноразові обіцянки виплатити належні їй кошти, поставили її в скрутне матеріальне становище, та завдали їй моральних страждань, оскільки вона дуже сподівалася на належне відношення до неї з боку роботодавця, та потребувала в той період в указаних коштах. У звязку з значною затримкою виплати заробітної плати вона була змушена економити на харчах, одязі, та докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя її сімї, особливо, неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вважає, що незаконними діями відповідача їй було нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 гривень. У судове засідання представник позивачки не зявився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Наказу № 3-к від 31.05.2016 року [PERSON] була прийнята на посаду прибиральника службових приміщень в ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА». 01.06.2016 року між ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» (Роботодавець), в особі директора [PERSON] та [PERSON] (Працівник) був укладений Трудовий договір. Відповідно до п. 1. Договору Працівник приймається на роботу у Роботодавця на посаду прибиральника. Цей трудовий договір укладається на строк з 01.06.2016 року. Відповідно до п. 1.1. Договору Працівнику встановлюється строк випробування 3 місяці, який розпочинається з 01.06.2016 року і закінчується відповідно до умов цього трудового договору та законодавства України. Наказом № 60-к від 06.02.2017 р. [PERSON] звільнена з посади прибиральника службових приміщень за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 07.02.2017 р. При звільненні з позивачкою не було проведено відповідного розрахунку та не виплачено належні їй від підприємства суми. 16.03.2017 року позивачка звернулась до Головного управління Держпраці у Київській області щодо порушення законодавства про працю адміністрацією ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА», на що 14.04.2017 року нею отримано лист від Головного управління Держпраці у Київській області № 4/4.3-К-1742-2194, яким її повідомили, що в ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» було здійснено перевірку додержання законодавства про працю та встановлено порушення строків виплати заробітної плати на підприємстві, а також порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України щодо здійснення розрахунку в день звільнення. По факту виявлених порушень Управлінням з питань праці було складено акт перевірки, а відносно керівника складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який направлено до Дніпровського районного суду м. Києва, винесена постанова про накладення штрафних санкцій по ст. 265 КЗпП України та вручено припис про усунення виявлених порушень. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2017р. директора ТОВ «ПОЛІАЛ УКРАЇНА» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП Україниу разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до свідоцтва про народження позивачка має доньку [PERSON], [INFO]. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути невиплачену заробітну плату за червень 2016 року, за період з 01.01.2017 року по 07.02.2017 року в розмірі 6729,80 гривень та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 2115,48 гривень. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обчислення середньої заробітної плати у випадках виплати вихідної допомоги та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, встановлено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. (надалі - «Порядок»). Відповідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки з 08.02.2017 року по 22.02.2018 року включно, яку слід стягнути з відповідача на користь позивачки становить - 38602,55 гривень (145,67 гривень х 265 р.д.). Крім того, у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №2050-ІІ та Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р., заробітна плата, яка виплачується з порушенням строків її виплати, підлягає виплаті з компенсацією втрати частини доходу (заробітної плати) у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції. Відповідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином з відповідача на користь позивачки також підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 510,24 гривень. При стягненні вказаних сум суд погоджується з розрахунками наданими позивачкою. Згідно зі ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено: «…13. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП… за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності». Як вбачається з роз'яснень даних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача позивачці було завдано моральну шкоду, яку суд з урахуванням конкретних обставин справи, визначає в розмірі 500 гривень, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial