Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

13 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третіх осіб про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку № 3 по вул. Вільній в м. Гуляйполе Запорізької області дійсним, в якій вказала, що земельну ділянку, на якій розташовано А житловий будинок, житловою площею 31.2 кв.м., Б- сарай саманний, В сарай саманний, Д- уборна, підвал, Г басейн, Е колодязь, 1 паркан, 2- ворота вона придбала у [PERSON] 30.10.2001 року за грошові кошти у сумі 1500 грн.. Позивач в позові зазначила, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.2001 року зареєстрований на Пологівській товарній біржі «Агропром-Інвест» за № ГН 166. При посвідченні вказаного договору працівники біржі пояснили, що договори, зареєстровані на товарній біржі нотаріальному посвідченню не підлягають, про що також зазначено в самому тексті договору (п.5), а підлягають лише державній реєстрації, яку було проведено 09 листопада 2001 року. Але при зверненні до нотаріуса про вчинення нотаріальної дії, позивачу було відмовлено, так як згідно чинного законодавства договір, укладений на товарній біржі, є нікчемним, за тих умов, що не додержано вимоги ст. 215 ЦК України щодо його нотаріального посвідчення. Як вказала позивач, при укладенні вказаного договору вона з [PERSON] домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне його виконання - одна сторона передала житловий будинок, а інша сторона передала грошові кошти за придбану нерухомість, тому просить суд визнати договір купівлі продажу нерухомого майна, житлового будинку загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташованого за адресою: вул. Вільна 3, м. Гуляйполе Запорізької області, зареєстрованого на Пологівській Товарній біржі «Агропром-Інвест» за № ГН -166, укладений між нею та [PERSON] 30.10.2001 року. 16.05.2016 року відкрито провадження у справі. Позивач та її представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохають проводити розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, прохають їх задовольнити (а. с. 64). Представник відповідача територіальної громади Гуляйпільської міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, надали через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохають проводити розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а. с. 22, 23, 38, 50). Представник третьої особи: комунальної установи «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області в судове засідання не зявився, надали через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохають розглядати справу без їх участі, проти задоволення вимог позивача не заперечують ( а. с. 52). Представник третьої особи: відділу з питань державної реєстрації Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не зявився, надали через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохають розглядати справу без їх участі, у звязку з високою завантаженістю у роботі відділу (а. с. 45). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши обставини справи, представлені докази та надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд\~приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 30.10.2001 року Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» зареєстровано договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Вільній, буд. 3, м. Гуляйполе Запорізької області між [PERSON] продавцем та [PERSON] покупцем (а.с. 9). 09.11.2001 року Пологівським ДКП «Імпульс» [PERSON] видано реєстраційне посвідчення № 4018 на право приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2001 року зареєстрованого Пологівською товарною біржею «Агропром-інвест» за реєстраційним номером ГН 166 (а.с. 10). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 3 по вул. Вільній в м. Гуляйполе Запорізької області власником будинку зазначено [PERSON] (а.с.11-12). 07.04.2015 року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується копією актового запису про смерть № 96 від 09.04.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 43). Відповідно до інформації, наданої на запит суду приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу [PERSON], та державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 07 квітня 2015 року, спадкова справа не заводилася (а.с. 39,40). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 69 від 02.03.2015 року Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області в посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Вільна, 3, м. Гуляйполе Запорізької області позивачу [PERSON] було відмовлено, так як предявлений договір житлового будинку не відповідав вимогам законодавства, та не був посвідчений нотаріально, тому свідчив про його недійсність (а.с.13). Суд, задовольняючи позов, виходить з такого. Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу УРСР (редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В той же час, відповідно до ст. 15 Закону України біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. В той же час, згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, на теперішній час законодавство України передбачає обовязковість нотаріального посвідчення договору, який є предметом розгляду. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На час укладення договору в 2001 році сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки та той час був чинний Закон України «Про товарну біржу» відповідно ст.15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не має і не було. Проведена державна реєстрація договору купівлі-продажу. На теперішній час, у позивача виникла необхідність продати будинок, однак нотаріально посвідчити відповідний договір позивач можливості не має, оскільки продавець за договором [PERSON] 07 квітня 2015 року померла. Також, судом встановлено, що до суду звернулася сторона угоди купівлі-продажу житлового будинку, яка потребує нотаріального посвідчення з вимогою як сторона - покупець, що сплатила обумовлену ціну за будинок і отримала будинок у користування про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими суду доказами.

Outcome: approved