Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

13 травня 2020 року керівник Синельниківської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави до Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] , в якій просить визнати незаконним рішення Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №500-11/VII від 28.08.2018 року «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», яким затверджено гр. [PERSON] , жителю [ADDRESS] , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,6100 га (кадастровий номер 1222655400:04:007:0008) та передано у власність для ведення особистого селянського господарства; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №42989649 на земельну ділянку площею 0,6100 га з кадастровим номером 1222655400:04:007:0008 (реєстраційний номер нерухомого майна 1643257712226), власником якої є [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , проживає: [ADDRESS] ) повернути на користь держави в особі Межівської селищної ради Дніпропетровської області земельну ділянку загальною площею 0,6100 га (кадастровий номер 1222655400:04:007:0008) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у сумі 6306 грн. на користь прокуратури Дніпропетровської області. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2020 року відкрито провадження у зазначеній справі і призначено підготовче судове засідання на 02 червня 2020 року (а.с.33-34). Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 18 червня 2020 року. Задоволено клопотання представника відповідача-2 адвоката Мелешка І.В. про витребування доказів (а.с.67-68). Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача-2 адвоката Мелешка І.В. та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.110-111). В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що рішенням Межівської селищної ради №363-08/VII від 04.06.2018 року «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» затверджено гр. [PERSON] , жителю [ADDRESS] , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,4300 га (кадастровий номер 1222655400:04:008:0010) та передано у власність для ведення особистого селянського господарства (пункт 8 рішення). На підставі зазначеного рішення Межівської селищної ради №363-08/VII від 04.06.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Капліною О.В. 02.07.2018 року зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку (індексний номер рішення 41906423, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1590901812226). В подальшому, рішенням Межівської селищної ради №500-11/VII від 28.08.2018 року «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» затверджено гр. [PERSON] , жителю [ADDRESS] , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,6100 га (кадастровий номер 1222655400:04:007:0008) та передано у власність для ведення особистого селянського господарства (пункт 1 рішення). На підставі зазначеного рішення Межівської селищної ради №500-11/VII від 28.08.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Межівської селищної ради Капліною О.В. 10.09.2018 року зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку (індексний номер рішення 42989649, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1643257712226). Вищевказане рішення Межівської селищної ради №500-11/VII від 28.08.2018 року «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,6100 га, підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню у комунальну власність з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст.\~116\~ЗК України безоплатна\~\~передача\~\~земельних ділянок\~\~у\~\~власність\~\~громадян\~\~проводиться\~\~у\~\~разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2 гектара. Таким чином, [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки площею 0,61 га вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання на підставі попереднього рішення Межівської селищної ради №363-08/VII від 04.06.2018 року. Хоча в заяві до Межівської селищної ради від 10.08.2018 року про затвердження виготовленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,6100 га [PERSON] вказав, що право на безоплатну приватизацію по вищевказаному цільовому призначенню не використав. Тобто, всупереч вимог ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при зверненні до Межівської селищної ради із заявою 10.08.2018 року не повідомив орган місцевого самоврядування про те, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому, посадові особи Межівської селищної ради безумовно мали можливість перевірити наявність у громадянина [PERSON] у власності земельної ділянки даного виду цільового призначення та площі, раніше набутої в порядку безоплатної приватизації. Земельна ділянка площею 0,6100 га (кадастровий номер 1222655400:04:007:0008), що знаходиться в межах населеного пункту с. Демурине на території Межівської селищної ради Межівського району, вибула із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. З огляду на те, що оспорюване рішення Межівської селищної ради №500-11/VII від 28.08.2018 року підлягає визнанню недійсним, то відсутні правові підстави для збереження цієї земельної ділянки за [PERSON] .. Згідно із ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи викладене, рішення Межівської селищної ради №500-11/VII від 28.08.2018 року «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,6100 га (кадастровий номер 1222655400:04:007:0008), підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка площею 0,6100 га (кадастровий номер 1222655400:04:007:0008), розташована за адресою: [ADDRESS] , поверненню у комунальну власність. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що 10.10.2017 року він однією заявою звернувся до Демуринської селищної ради (ще до об`єднання з Межівською селищною радою) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення ОСГ орієнтовною площею 1,04 га в межах населеного пункту за адресами: [ADDRESS] площею 0,43 га та в [ADDRESS] площею 0,61 га. В даній заяві мається приписка: «Право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню не використано». В подальшому, рішенням Демуринської селищної ради № 236-24/VII від 10.10.2017 року йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,04 га за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства за адресами: - [ADDRESS] орієнтовною площею 0,43 га; - [ADDRESS] площею 0,61 га. Після цього ним в ТОВ «Дніпроленд» було виготовлено 2 проекти землеустрою - на земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,43 га з кадастровим номером 1222655400:04:008:0010 та в [ADDRESS] площею 0,61 га з кадастровим номером 1222655400:04:007:0008. Тобто саме ті земельні ділянки, які фігурували у рішенні Демуринської селищної ради від 10.10.2017 року. Договори на розроблення проектів землеустрою стосовно обох земельних ділянок були укладені в один день - 23.10.2017 року. В результаті, саме зазначені проекти землеустрою і були затверджені рішеннями Межівської селищної ради № 363-08/VІІ від 04.06.2018 року та № 500- 11/VІІ від 28.08.2018 року (спірне рішення). Таким чином, в даній ситуації має місце його первинне звернення про отримання земельної ділянки безоплатно у власність загальною площею 1,04 га в межах населеного пункту для ведення особистого селянського господарства. Указана площа складається з двох окремих ділянок. Одним рішенням селищної ради, в порядку ст. 118 ЗК України, йому було надано відповідний дозвіл на розробку проекту землеустрою, при чому дозвіл видано на землю площею 1,04 га, яка, в свою чергу, складається з двох окремих ділянок. Поділ на 2 ділянки пояснюється дуже просто - в межах населеного пункту дуже рідкісними є випадки розташування вільних цілісних масивів ріллі площею 2,0 га. В більшості це є покинуті земельні ділянки для ведення огородництва різних площ до 1,0 га. Відтак, для реалізації права громадянина на отримання у власність ділянки для ведення ОСГ площею до 2,0 га доцільним є надання йому у власність землі, яка складається з декількох ділянок, сумарна площа яких не перевищує 2,0 га. Необхідно наголосити, що початкове його звернення до селищної ради із заявою (10.10.2017 року) про надання у власність землі, де указані вищезгадані 2 земельні ділянки, є одномоментним. Саме в цій заяві і має сенс вказівка про те, що ним не використано право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню. Подальший поділ документації щодо указаних ділянок пояснюється виключно з причини присвоєнню кожній з них окремого кадастрового номеру, оскільки вони не мають спільних кордонів. Проте, в контексті вимог ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України це немає ані найменшого значення. Логічно, що після виготовлення проектів землеустрою кожен з них подавався ним на затвердження до Межівської селищної ради вже окремо, різними пакетами документів. Однак це жодним чином не змінює того факту, що початкове звернення з питанням отримання цих двох ділянок у власність супроводжувалось з його боку єдиним умислом. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив на позовну заяву керівник Синельниківської місцевої прокуратури зазначив, що єдиним допустимим випадком отримання земельних ділянок двічі в межах 2,0 га, є отримання першої ділянки під час дії Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, коли норма земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства складала 0,6 га. Саме вказаний висновок є причиною посилання у позовній заяві на постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.12.2019 року у справі №805/181/17-а. Посилання на інші правові позиції Верховного суду, здійснені з метою підтвердження висновку про можливість надання земельних ділянок безоплатно у власність громадян один раз по кожному виду використання. При цьому не важливо, про який саме вид використання йде мова - для ведення фермерського господарства; для ведення особистого селянського господарства; для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); для індивідуального дачного будівництва; для будівництва індивідуальних гаражів. Застосування правила щодо надання земельної ділянки один раз по кожному виду використання має бути абсолютним. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі №159/1264/16-ц та від 30.01.2020 року у справі №496/2484/16-а. Таким чином, прийняття рішення Межівської селищної ради №500-11/VII від 28.08.2018 року «Про передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,6100 га (кадастровий номер 1222655400:04:007:0008), є кінцевим етапом передання громадянину земельної ділянки у власність. Згідно позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 27.03.2018 року у справі №463/3375/15-а, виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Тобто саме по собі виготовлення технічної документації не є безумовною підставою для подальшого її затвердження, оскільки орган місцевого самоврядування має визначені законодавством дискреційні повноваження, які він реалізував в даному випадку під час розгляду заяв відповідача-2 про передання йому земельних ділянок у власність. Копія рішення Демуринської селищної ради №236-24/VII від 10.10.2017 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства», надана відповідачем-2, взагалі протирічить сама собі по тексту рішення і ставить під сумнів право виготовлення відповідачем-2 технічної документації. Так, у вступній частині рішення міститься посилання на заяву [PERSON] про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 1,04 га, яка складається з 2 окремих земельних ділянок площею 0,43 га та 0,61 га та розташовані за різними адресами. При цьому самим рішенням (пункт 1) [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації площею 1,20 га, яка складається із 2 окремих земельних ділянок площею 0,43 га та 0,61 га та розташовані за різними адресами. Таким чином, прийняття Демуринською селищною радою вказаного рішення є нелогічним, спірним та не може розглядатися як обов`язкова, автоматична підстава для затвердження вказаної технічної документації уповноваженим органом місцевого самоврядування, а саме - Межівською селищною радою. При розгляді заяв [PERSON] від 21.05.2018 року та 10.08.2018 року про затвердження виготовленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства Межівська селищна рада не була зобов`язана автоматично їх задовольняти та передавати земельні ділянки, а повинна була перевірити законність та обґрунтованість підстав для передання спірної земельної ділянки у власність відповідача-2. В судовому засіданні прокурор Коваль К.О. позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви та просила про їх задоволення. Представник відповідача-1 [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник відповідача-2 адвокат Мелешко І.В. позовні вимоги не визнав. Підтвердив обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не наділений повноваженнями щодо державної реєстрації права на нерухоме майно, а також не здійснював державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) на земельну ділянку з кадастровим номером 1222655400:04:007:0008. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 1222655400:04:008:0010 має приватну форму власності, яка належить [PERSON] площею 0,43 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; орган, який здійснив державну реєстрацію права виконавчий орган Межівської селищної ради; дата державної реєстрації права 02.07.2018 року; місце розташування: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 1222655400:04:008:0008 має приватну форму власності, яка належить [PERSON] площею 0,61 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; орган, який здійснив державну реєстрацію права виконавчий орган Межівської селищної ради; дата державної реєстрації права 10.09.2018 року; місце розташування: [ADDRESS] . Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно п.б ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Отж6е, враховуючи вище зазначені норми законодавства України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться один раз по кожному виду використання. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст.\~116\~ЗК України безоплатна\~\~передача\~\~земельних ділянок\~\~у\~\~власність\~\~громадян\~\~проводиться\~\~у\~\~разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара. [PERSON] 10 жовтня 2017 року звернувся із однією заявою до Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,04 га, в т.ч. ріллі 1,04 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту за адресами: [ADDRESS] 0,43 га; [ADDRESS] 0,61 га. Із земель комунальної власності ненаданих у власність та користування у межах норм безоплатної приватизації Демуринської селищної ради. В заяві також зазначено, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільвому призначенню не використано (а.с.45). Рішенням Демуринської селищної ради Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,04 га, в т.ч. ріллі 1,04 га із земель комунальної власності Демуринської селищної ради за рахунок земель ненаданих у власність та користування в межах населеного пункту за адресами: [ADDRESS] орієнтовною площею 0,43 га, в т.ч. ріллі 0,43 га; [ADDRESS] орієнтовною площею 0,61 га., в т.ч. ріллі 0,61 га. (а.с.46-47). Договори на розроблення проектів землеустрою стосовно обох земельних ділянок були укладені в один день - 23.10.2017 року (а.с.48, 49). В ТОВ «Дніпроленд» було виготовлено 2 проекти землеустрою - на земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,43 га з кадастровим номером 1222655400:04:008:0010 та в [ADDRESS] площею 0,61 га з кадастровим номером 1222655400:04:007:0008 (а.с.119-137, 138-152) у зв`язку з тим, що вищевказані земельні ділянки знаходились у різних місцях. В результаті саме зазначені проекти землеустрою і були затверджені рішеннями Межівської селищної ради № 363-08/VІІ від 04.06.2018 року та № 500-11/VІІ від 28.08.2018 року. Таким чином, в даній ситуації має місце первинне звернення [PERSON] про отримання земельної ділянки безоплатно у власність площею 1,04 га в межах населеного пункту для ведення особистого селянського господарства. Указана площа складається з двох окремих ділянок. Одним рішенням селищної ради, в порядку ст. 118 ЗК України, останньому було надано відповідний дозвіл на розробку проекту землеустрою, при чому дозвіл видано на землю площею 1,04 га, яка, в свою чергу, складається з двох окремих ділянок. Поділ на 2 ділянки пояснюється тим, що в межах населеного пункту дуже рідкісними є випадки розташування вільних цілісних масивів ріллі площею 2,0 га. В більшості це є покинуті земельні ділянки для ведення огородництва різних площ до 1,0 га. Відтак, для реалізації права громадянина на отримання у власність ділянки для ведення ОСГ площею до 2,0 га доцільним є надання йому у власність землі, яка складається з декількох ділянок, сумарна площа яких не перевищує 2 ,0 га. Необхідно наголосити, що початкове звернення [PERSON] до Демуринської селищної ради із заявою (10.10.2017 року) про надання у власність землі, де вказані вищезгадані 1,04 га земельні ділянки, є одномоментним. Саме в цій заяві і має сенс вказівка про те, що ним не використано право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню. Подальший поділ документації щодо указаних ділянок пояснюється виключно з причини присвоєнню кожній з них окремого кадастрового номеру, оскільки вони не мають спільних кордонів. Проте, в контексті вимог ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України це немає ані найменшого значення. Логічно, що після виготовлення проектів землеустрою ,кожен з них подавався на затвердження до Межівської селищної ради вже окремо, різними пакетами документів. Однак, це жодним чином не змінює того факту, що початкове звернення з питанням отримання цих двох ділянок у власність супроводжувалось з єдиним умислом. Статтею 121 ЗК України\~громадянам України гарантується право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі, який не повинен перевищувати 2,0 гектара. Поряд з цим, частина 4\~статті 116\~ЗК України обумовлює можливість реалізації особою цього права необхідністю дотримання норм, щодо розмірів земельних ділянок, які можуть бути безоплатно передані громадянам у власність один раз по кожному виду використання. Як з`ясовано судом на підставі досліджених під час розгляду справи доказів, позивачем, на підставі наданого рішенням відповідача дозволу, були розроблені та подані на затвердження проекти землеустрою з відведення для передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,04 га, яка складається з двох окремих земельних ділянок, площею 0,43 га та 0,61 га. Дані обставини підтвердила і свідок [PERSON] , на той час голова Демуринської селищної ради, яка підтвердила у судовому засіданні, що дійсно [PERSON] , звернувся до Демуринської селищної ради з однією заявою про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,04 га та 0,61 га в межах населеного пункту смт. Демурино. Так як нак той час на території Демуринської селищної ради не було земельних ділянок єдиним масивом, то Демуринською селищною радою було прийнято рішення про надання дозволу на розробку технічної документації [PERSON] із земельними ділянками у різних місцях (за різними адресами) населеного пункту, так як вони вважали, що земельне законодавство ними не порушено, оскільки загальна площа не перевищує 2,0 га. Суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин практику Верховного Суду, безпосередньо Постанову ВС від 26.03.2020 року по справі № 192/2995/16а, де пунктами 14-16 даної постанови Верховний Суд відзначив, що системний аналіз норм ст. 121 ЗК України, ч.4 ст. 116 ЗК України дає підстави для висновку, що статтею 121 ЗК України громадянам України гарантується право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі, який не повинен перевищувати 2,0 га. Поряд з цим, частина 4 статті 116 ЗК України на яку відповідач посилається на обґрунтування своєї відмови у затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою, обумовлює можливість реалізації особою цього права необхідністю дотримання норм, щодо реалізації особою цього права необхідністю дотримання норм щодо розмірів земельних ділянок, які можуть бути безоплатно передані громадянину у власність один раз по кожному виду використання. Як з`ясовано судами попередніх інстанцій на основі дослідження під час розгляду справи доказів, позивачем, на підставі наданого рішення відповідача дозволу, були розроблені та подані на затвердження проекти землеустрою з відведення для передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,9947га, яка складається з двох окремих земельних ділянок площею 0,4947 га та 0,50 га. Тому суди дійшли правильного висновку про дотримання позивачем норм щодо розмірів безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених статтею 121 ЗК України та безпідставність посилання відповідача на приписи частини 4 статті 116 ЗК України при прийнятті рішення № 1-7/V11. Також слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.6 ст. 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів « висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норма права. Суд вважає, що відповідач скористався своїм правом безоплатно у власність отримав земельну ділянку для ведення особистого господарства площею 0,43 га та 0,61 га , але не більше 2,0 га. Будь-яких інших умов чи застережень з приводу реалізації відповідачем права на одержання землі із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства чинне законодавство не містить. Чинним земельним законодавством не встановлено заборони на реалізацію громадянам свого права на приватизацію шляхом одночасного відведення у власність кількох земельних ділянок одного виду використання, як це прохав у своїй заяві від 10.10.2017 року відповідач, сукупна площа яких не перевищує закріплені ст. 121 ЗК України норми Тому суд дійшов висновку про дотримання норм щодо розмірів безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених\~статтею 121 ЗК України\~та безпідставність посилання позивача на приписи частини 4\~статті 116 ЗК України. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду викладеного підстави для задоволення позову відсутні. За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Outcome: dismissed