Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

13 травня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернулася з вказаним позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» на посаді оператора на пісколовках та жироловках, 25 травня 2015 року близько 07 години 10 хвилин, внаслідок нещасного випадку, отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: «Травматичний відрив лівої верхньої кінцівки на рівні плечового суглобу, травматичний шок II ст.». 23 вересня 2015 року, позивач вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією та їй визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% внаслідок трудового каліцтва та встановлено другу групу інвалідності. 05 жовтня 2016 року [PERSON] повторно пройшла огляд МСЕК де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% та другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 01 жовтня 2016 року - безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я та їй завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що з моменту отримання трудового каліцтва, вона постійно відчуває фізичні страждання та біль, обгрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого трудового каліцтва, що супроводжується значною втратою працездатності, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, вона позбавлена можливості вести активний спосіб життя, адже стан її здоров`я є невідновним. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 306 995,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. \-\-\-\-\-\-\-08 вересня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив. Відповідно до якого відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача, не доведено вини відповідача в заподіянні шкоди. Вказав, що заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Посилається на наявність вини самого позивача в настанні нещасного випадку. Ухвалою суду від 18 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 17 червня 2020 року, відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року, відкладено розгляд справи, оскільки відзив та будь які заяви від відповідача не надходили. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача на посаді оператора на пісколовках та жироловках, що підтверджується копією її трудової книжки (а. с. 37-39). 25 травня 2015 року внаслідок нещасного випадку, який стався на виробництві позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження - травматичний відрив лівої верхньої кінцівки на рівні плечового суглобу, травматичний шок II ст., що підтверджується Актом №2 Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» від 09 вересня 2015 року (а. с.14-20 ) та Актом Форми Н-5 «Проведення спеціального розслідування нещасного випадку» від 09 вересня 2015 року (а.с.21-29). Згідно виписки з акту огляду МСЕК , серії 12 ААА №013611 від 23 вересня 2015 року, [PERSON] первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а. с. 9). 05 жовтня 2016 року позивач повторно пройшла огляд МСЕК, їй визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65% та другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 01 жовтня 2016 року - безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК , серії 12 ААА №018674 (а.с.10). Відповідно до п.10 Акту Форми Н-1, нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано тяжкі тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника відповідача, а саме [PERSON] , начальника зміни КП «Кривбасводоканал», яка під час керівництва виконання робіт на Центральній станції аерації порушила п. 4.5. розділу 4 посадової інструкції. У зв`язку із ушкодженням здоров`я [PERSON] неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується випискою із амбулаторної картки, випискою з історії хвороби, випискою із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.30-36). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування роботодавцем своєму працівнику моральної шкоди спричиненої трудовим каліцтвом. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію ВС, викладену у постанові від 19 квітня 2020 року у справі № 210/2272/19, зокрема зазначено, що вина потерпілого в настанні нещасного випадку та перебування його в стані алкогольного сп`яніння не є підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, однак вказані обставини можуть бути враховані при визначенні її розміру. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках». Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із отриманням тяжких тілесних ушкоджень внаслідок нещасного випадку, наявності її вини, що призвело до встановлення втрати професійної працездатності та групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, потребу в медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, протезуванні, вік позивача в якому настали негативні вимушені зміни, визначення позивачу другої групи інвалідності, відсутність у позивача можливості працювати в звичайних умовах, враховує, що дії позивача також призвели до нещасного випадку, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 95000,00 гривень (дев`яносто п`ять тисяч грн. 00 коп.) З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 950,00 гривень. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial