Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

13 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення матеріальної і моральної шкоди. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 05 липня 2014 року уклала з відповідачем договір на виготовлення та встановлення трьох пластикових вікон білого кольору «Winbau Tepla», загальною площею 5,5 кв. м., вартістю 8 940 грн. Відповідно до п. 3.2 вказаного договору фізична особа - підприємець [PERSON] взяв на себе зобов'язання виготовити і встановити вікна в строк до 05 серпня 2014 року. З метою придбання вікон вона уклала із ПАТ «ОТП Банк» договір про надання споживчого кредиту №200898674 на суму 8 940 грн. та договір добровільного страхування на суму 1 000 грн., а також сплатила перший внесок у сумі 500 грн. Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо виготовлення та встановлення пластикових вікон і відмовляється повернути сплачені нею кошти, позивачка просила розірвати укладений з останнім договір від 05 липня 2014 року, а також стягнути з відповідача 8 940 грн., які вона отримала в кредит у ПАТ «ОТП Банк» для придбання вікон, та 1 798 грн. пені згідно п. 4.2 договору від 05 липня 2014 року. Крім цього, позивачка вказує, що їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що вона змушена сплачувати кредит за товар, який не отримувала, сума, яку вона сплачує банку за надання споживчого кредиту є завеликою і ставить її в скрутне матеріальне становище, вона має на утриманні шістьох дітей і планувала за рахунок вставлених вікон зберегти тепло в своїй оселі. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України останній належним чином був сповіщений про час, день та місце розгляду справи. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», будучи належним чином сповіщеним про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачку [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. За змістом ч. 1 ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Згідно зі статтею 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Судом встановлено, що 05 липня 2014 року між [PERSON] і фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір, у відповідності до розділу 1 якого відповідач взяв на себе зобов'язання по організації робіт із виготовлення і передачі у власність позивачці ПВХ конструкцій Winvan TEPLA білого кольору, загальною площею 5,5 м. кв. Згідно з пунктами 3.1 та 3.5 вказаного договору позивачка зобов'язалася сплатити вартість виробів, що становить 8 940 грн., а також прийняти вироби особисто або забезпечити присутність свого представника. Пунктом п. 3.2 договору визначено, що відповідач передає у власність позивачці ПВХ конструкції протягом тридцяти днів після сплати останньою їх вартості (а. с. 5-6). При укладенні договору від 05 липня 2014 року відповідач ознайомив позивачку зі споживчими властивостями товарів і послуг, ціною та формою оплати, що остання підтвердила в судовому засіданні. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір побутового підряду, який не суперечить нормам діючого цивільного законодавства, після досягнення всіх істотних умов він був підписаний сторонами у справі і позивачкою не оспорюється. З пояснень [PERSON] у судовому засіданні суд також встановив, що фізична особа - підприємець [PERSON] передав їй два металопластикових вікна в строк, передбачений договором. Доводи позивачки стосовно того, що відповідач не передав їй ще одне металопластикове вікно згідно договору, суд вважає безпідставними і не приймає до уваги, з огляду на наступне. За умовами укладеного між сторонами у справі договору від 05 липня 2014 року, відповідач повинен організувати роботу по виготовленню і передачі у власність позивачки ПВХ конструкцій площею 5,5 кв. м., без визначення їх кількості. Всупереч ст. 60 ЦПК України [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно того, що фізична особа - підприємець [PERSON] повинен був передати їй три металопластикові вікна, а також, що загальна площа переданих їй останнім вікон менша, ніж передбачено вищевказаним договором. Суд також вважає необґрунтованим доводи [PERSON] стосовно того, що в порушення умов договору від 05 липня 2014 року, фізична особа - підприємець [PERSON] не встановив у її будинку жодного металопластикового вікна, виходячи з того, що вказаним договором не передбачена їх установка відповідачем. Доказів протилежного позивачка суду не надала. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання за договором від 05 липня 2014 року, передавши позивачці два металополастикові вікна. Отже, факт порушення відповідачем умов договору від 05 липня 2014 року не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підстав для розірвання вказаного договору суд не вбачає, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають внаслідок їх недоведеності. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] пені в сумі 1 798 грн. згідно п. 4.2 договору від 05 липня 2014 року також задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 4.2 договору від 05 липня 2014 року, який був укладений між сторонами в справі, передбачено, що у випадку невиконання п. 3.2 цього договору, тобто порушення визначених договором строків виготовлення і передачі виробів, відповідач повинен сплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості договору за кожний робочий день прострочки (а. с. 5). Однак, всупереч статті 60 ЦПК України позивачка не надала суду належних і допустимих доказів порушення відповідачем умов вказаного вище договору, у тому числі і пункту 3.2. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 8 940 грн. суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з метою придбання в [PERSON] металопластикових вікон [PERSON] уклала із ПАТ «ОТП Банк» договір про надання споживчого кредиту №200898674 від 05 липня 2014 року на загальну суму 9 405 грн., з яких 8 940 грн. на придбання товару, решта коштів - на придбання послуг банку. Згідно з п. п. 1.2.1 вказаного договору банк надав позивачці кредит в обмін на зобов'язання останньої повернути його, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені договором та додатком №1 «Графік платежів», який є невід'ємною частиною, а також виконати інші умови договору. У відповідності до п. п. 1.2.2.3 договору споживчого кредиту банк перераховує кредитні кошти на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг. Підписанням цього договору позичальник надає банку доручення на перерахування визначених цим договором сум на рахунок отримувачів (продавців) (а. с. 7-9). Як показала в судовому засіданні позивачка, вона не сплачувала відповідачу за вікна ніяких коштів. При укладенні кредитного договору першого внеску банку вона також не сплачувала і кредитні кошти та проценти за користування кредитом не повертала, окрім 500 грн., який сплатила 09 липня 2014 року. Наведене вище свідчить про те, що на придбання вікон у відповідача позивачка власних коштів не витрачала, а придбала вказані вироби за кошти ПАТ «ОТП Банк», які отримала в кредит, шляхом укладення зазначеного вище договору, в рахунок погашення якого 09 липня 2014 сплатила 500 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції (а. с. 13). Та обставина, що [PERSON] сплатила на користь банку зазначену вище суму, не є підставою для стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] боргу в сумі 8 940 грн., оскільки, як підтвердила у судовому засіданні позивачка, відповідач передав їй два металопластикові вікна. Належних і допустимих доказів стосовно того, що вартість вказаних вікон менша, ніж заявлена сума боргу і більша понесених витрат всупереч ст. 60 ЦПК України позивачка суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] боргу в сумі 8 940 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 5 000 грн. суд приходить до наступних висновків. За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем умов договору від 05 липня 2014 року, у зв'язку з чим підстав для стягнення з останнього моральної шкоди не вбачається. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок їх безпідставності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed