Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

14 січня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинком [ADDRESS] . Окрім неї, у вказаному будинку зареєстровані відповідачі, але фактично не проживають у ньому з 2008 року. Відповідачі забрали свої речі та виїхали у невідомому позивачу напрямку, місце їх проживання також не відоме. Також зазначає, що відповідачі не здійснюють плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, зазначені витрати позивач несе сама. Крім цього, реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає їй оформити субсидію, а також не дозволяє розпоряджатися будинком на власний розсуд, а тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 16 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, як таку, що подана з порушенням вимог ст.175, 177 ЦПК України, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалами суду від 12 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву, та звільнено позивача від сплати судового збору. Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідачі не скористалися. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судового засідання 02 червня 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Позивач в судовому засіданні підтримала позов повністю. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та зазначила, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку з 2008 року, а відповідач №2 [PERSON] - з 2013 чи 2014 року. Тому вони є такими, що втратили право на користування цим житлом. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживала у будинку [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , який є співвідповідачем у даній справі, та позивачкою, до 2008-2009 року. Потім вона почала проживати зі своїм чоловіком по [ADDRESS] , де проживає і зараз, а син її продовжував проживати до 2013 року з позивачкою, яка приходиться йому бабою. Із речей, які є її власністю в будинку, є телевізор. З позивачкою перебуває в неприязнених стосунках протягом останніх 5 років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги не визнає повністю. Третя особа [PERSON] , який є співвласником будинку [ADDRESS] , у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки [PERSON] колись добудувала частину житлового будинку матері [PERSON] . Пояснив, що будинок розділений на дві частини, кожна з яких має окремий вхід, та відгороджені один від одного, мають окремі особові рахунки, і відповідно власників. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача, в судовому засіданні пояснила, що донька позивачки [PERSON] не живе з позивачкою з 2008 року, а [PERSON] приблизно останніх 5 років. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, третьої особи, свідка, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є співвласником 56/100 (п`ятдесят шість сотих) частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку та земельної ділянки від 19 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенком В.М., зареєстрованого в реєстрі за №3128, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 травня 2020 року. (а.с.4-5, 54) Співвласниками 44/100 (сорок чотири сотих) частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором дарування будинку та земельної ділянки від 16 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенком В.М., зареєстрованого в реєстрі за №159, та реєстраційним посвідченням Світловодського міжміського бюро технічної інвентаризації від 24 червня 2009 року (запис в реєстровій книзі за №1179-7). (а.с.69-71) Згідно договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 01 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Бабенком В.М., зареєстрованого в реєстрі за №1458, та реєстраційного посвідчення Світловодського міжміського бюро технічної інвентаризації від 07 липня 2009 року, [PERSON] передала у власність [PERSON] 22/100 (двадцять дві сотих) частин житлового будинку [ADDRESS] . (а.с.72,73) Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідок про реєстрацію місця проживання осіб №1516 та 1517 від 05 березня 2020 року, виданих виконавчим комітетом Світловодського міської ради Кіровоградської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.67,68) Згідно акту про відсутність особи за місцем проживання, складеного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] , та засвідченого керуючим справами виконкому Світловодської міської ради О.Возним, [PERSON] , [INFO] не проживає в будинку [ADDRESS] з 2008 року, а [PERSON] , [INFO] , з лютого 2013 року. Місцем їх проживання є квартира [ADDRESS] . (а.с.6) Відповідно до змісту ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі на даний час не належать до членів сім`ї позивача, співвласниками будинку не являються, є лише зареєстрованими, але фактично там не проживають понад п`ять років, жодних домовленостей про порядок користування будинком не було, а тому вони вважаються такими, що втратили право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним будинком. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави підлягає солідарно стягнення судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved