Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

13 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Шостої Харківської державної нотаріальної контори, Харківської міської ради про визнання права власності, в якому просив суд, у з рахуванням остаточних уточнень, поданих у 2017 році (а.с. 76, 77, том 3): визнати його спадкоємцем після смерті бабусі [PERSON] , визнати за ним право власності на самостійно побудований будинок літ. Є-1 та льох літ. Ж-1, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , визнати за ним право власності, як за спадкоємцем першої черги за законом, на відповідну частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме на 1/3 частину будинку літ. Є-1, 1/3 частинку льоху літ. Ж-1, 1/9 частину будинку літ. А-1, гараж літ. Г-1, 1/3 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що [PERSON] за життя на праві власності належала частина домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ), а саме: 1/3 частина будинку літ. А-1, 1/3 частина гаражу літ. Г-1, самочинно побудований будинок літ. Є-1, льох літ. Ж-1, та домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається з будинку, гаражу, льоху та самочинно побудованого будинку, повністю побудоване батьком позивача - [PERSON] та є спадковим майном, яке прийняла [PERSON] після смерті сина [PERSON] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який був сином [PERSON] та який якби був живий на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] був би спадкоємцем першої черги за законом в разі смерті останньої. [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцями першої черги за законом якої є її сини - [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] , який є онуком померлої, також є спадкоємцем першої черги за правом представлення та має право на спадкування тієї частини спадщини, яка належала б за законом його батькові [PERSON] . З 1998 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ) позивач проживав разом з останньою за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою, після смерті бабусі, позивач проживав до 2005 року та фактично прийняв спадщину у вигляді золотого ланцюжка, хрестика, телевізора, килима та меблів. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2010 року [PERSON] відмовлено у позові до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності. Зважаючи на те, що за життя померлій [PERSON] належало домоволодіння [ADDRESS] та частина домоволодіння [ADDRESS] , а свідоцтво на спадщину за законом не видавалось, позивач є спадкоємцем після смерті бабусі. 03.06.2015 року представником Харківської міської ради подані письмові пояснення, в яких він посилався на необґрунтованість та безпідставність позову, оскільки позивачем не надано доказів звернення до нотаріуса та відмови у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування згідно зі ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. 04.01.2018 року [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому посилався на необґрунтованість та безпідставність позову, зазначив, що викладені в ньому доводи не відповідають фактичним обставинам у справі. Посилався на те, що позивачем на надано будь-яких доказів, що свідчать про фактичне прийняття спадщини. Зміст довідок від 15.05.2004 року та від 10.09.2008 року, виданих Заводом електроапаратури, не підтверджує доводи позивача щодо його сумісного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а лише констатує факт реєстрації місця проживання та фактичне проживання позивача за вказаною адресою з 1998 року. Посилання позивача на фактичне спадкування після смерті [PERSON] коштовних прикрас, техніки та іншого майна є недоведеним, померла за життя не мала будь-яких прикрас. Позивачем не доведено фактичне прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та спільне проживання з нею. Останні роки життя [PERSON] потребувала постійного догляду та піклування, не могла самостійно себе обслуговувати, зважаючи на що померла проживала в сім`ї свого сина [PERSON] , який разом з дружиною її доглядали, а [PERSON] допомагав матеріально. Факт проживання померлої в сім`ї старшого сина за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою про перебування під медичним наглядом за вказаною адресою, довідкою про отримання пенсії та свідоцтвом про смерть. Крім того, зважаючи на те, що померла за життя набула 1/3 частку спірного майна після смерті свого сина [PERSON] (батько позивача), спадкування за правом представництва за вказаних обставин у позивача не виникло. В 2021 році представником [PERSON] - [PERSON] подано письмові пояснення, в яких також наголошувала на тому, що спадкування за правом представлення у позивача не виникло. Позов є передчасним, оскільки позивач не звертався до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про прийняття спадщини та не отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року [PERSON] відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. На підставі наказу голови суду № 02-03/28 від 03.03.2021 року про відрахування зі штату судді [PERSON] у зв`язку зі смертю, 16.03.2021 року було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 638/20385/13-ц та 17 березня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Поволяєвої О.В. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєвої О.В. від 22 березня 2021 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, призначено по справі судове засідання. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів Шостої Харківської державної нотаріальної контори, Харківської міської ради в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися. В судове засідання, призначене на 19.10.2021 року, позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було повернуто до суду з причини відсутності адресата за вказаною адресою, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд у задоволенні позову відмовити, надали пояснення, аналогічні тим, що були викладені у відзиві на позов та у письмових поясненнях. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 28.11.2002 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, в якому просив суд визнати право власності на самочинно побудований будинок, що розташований по [ADDRESS] , визнати за ним право власності в порядку спадкування на домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , як за єдиним спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 травня 2010 року, що набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності відмовлено. Вказаним рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено, що 26.07.1995 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 26.07.1995 року державним нотаріусом Восьмої державної нотаріальної контори м. Харкова Глухавцевою Н.В., відповідно до якого все належне йому майно він заповів брату - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським РАГС 22.04.1945 року, матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 33, том 1). Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 02.08.1995 року, [INFO] помер [PERSON] , актовий запис № 13250 (а.с. 30, том 1). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 565а/43, на момент смерті [PERSON] майно спадкодавця складалося з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями даного майна були: за заповітом - [PERSON] і особа, яка має право на обов`язкову долю у спадщині, як непрацездатна особа, мати померлого - [PERSON] , якими й було прийнято спадщину у встановленому законом порядку з видачею відповідних свідоцтв. 29.03.1996 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого після смерті [PERSON] спадкоємцем 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS] , з відповідною частиною надвірних будівель, є його мати - [PERSON] (а.с. 27, том 1). Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 30.10.2002 року № 23-37868 1/3 частина вказаного житлового будинку зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом та 2/3 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за заповітом (а.с. 32, том 1). Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 149 від 26.07.2013 року право приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 06.06.1989 року, реєстровий № 2-1964 (зворотній бік а.с. 70, а.с. 72, том 3). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дзержинським РАГС м. Харкова 26.09.1974 року, батьком позивача [PERSON] є [PERSON] (а.с. 83, том 1). Відповідно до довідки № 681 від 15.03.2004 року, виданої Заводом електроапаратури, [PERSON] проживає з 1998 року по час надання довідки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28, том 1). Відповідно до довідки від 10.09.2008 року, виданої начальником ЖЕД № 10 [PERSON] була зареєстрована з 28.06.1985 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою фактично не проживала до початку 1998 року (а.с. 34, том 1). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 31.10.2002 року, [INFO] померла [PERSON] , актовий запис № 1377 (а.с. 31, том 1). З листа Шостої харківської державної нотаріальної контори № 3321/01-16 від 14.09.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу № 606/2001, свідоцтво про право на спадщину щодо майна померлої не видавалося (а.с. 70, том 2). З матеріалів вказаної спадкової справи № 606/2001, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що її було розпочато 07.09.2001 року (дата закінчення відсутня), 07.09.2001 року до Шостої харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину щодо майна померлої ні кому зі спадкоємців не видавалося (а.с. 72, 107, том 2). Відповідно до довідки КУОЗ «Міська поліклініка № 6» від 2004 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та перебуває під наглядом поліклініки № 6 з 25.02.1999 року. З 1999 року (25.02 та 04.03), 2000 року (07.06) та 2001 року (21.03, 25.04, 25.05) до неї за вказаною адресою навідувався дільничний терапевт. 08.06.2001 року на підставі огляду трупу та записів лікаря в амбулаторній карті, видано свідоцтво про смерть № 472 (а.с. 154, том 3). Згідно довідки ЖБК «Реклама» від 13.07.2001 року [PERSON] на день смерті проживала з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 157, том 3). Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання його спадкоємцем після смерті [PERSON] , то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, зважаючи на наступне. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Заявлена позовна вимога про визнання спадкоємцем не є належним та ефективним способом захисту, адже задоволення цієї позовної вимоги не здатне забезпечити поновлення порушеного права та гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту), зважаючи на що дана вимога не відповідає ефективному способу захисту. Суд, з урахуванням предмету позовних вимог та мети звернення до суду з даним позовом приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав є, зокрема, визначення додаткового строку для прийняття спадщини або визнання права власності в порядку спадкування. Щодо позовних вимог про визнання право власності на спадкове майно, то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, зважаючи на наступне. Суд застосовує до цивільних правовідносин, що виникли у даній справі, положення Цивільного кодексу 1963 року, оскільки саме його норми підлягали застосуванню до прав та обов`язків, що виникли з приводу порядку прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 2 ст. 529 ЦК України передбачено, що онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, суді дійшов висновку, що позивачем не доведенений факт прийняття спадщин, що відкрилася після смерті [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Доводи позивача щодо фактичного проживання з померлою з кінця 1998 року по день її смерті [INFO] останнім не доведені та спростовуються матеріалами справи. З довідки № 681 від 15.03.2004 року, виданої Заводом електроапаратури, вбачається, що [PERSON] проживає з 1998 року по час надання довідки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28, том 1). Відповідно до довідки від 10.09.2008 року, виданої начальником ЖЕД № 10 [PERSON] була зареєстрована з 28.06.1985 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою фактично не проживала до початку 1998 року. Суд не вважає, що зміст даних довідок беззаперечно свідчить про проживання позивача з померлою разом за вказаною адресою до дня її смерті. Натомість, в матеріалах справи містяться письмові докази, які суд вважає беззаперечними, та які свідчать про те, що останні роки життя померла проживала в родині свого старшого сина, які здійснювали за нею догляд, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки КУОЗ «Міська поліклініка № 6» від 2004 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та перебуває під наглядом поліклініки № 6 з 25.02.1999 року. З 1999 року (25.02 та 04.03), 2000 року (07.06) та 2001 року (21.03, 25.04, 25.05) до неї за вказаною адресою навідувався дільничний терапевт. 08.06.2001 року на підставі огляду трупу та записів лікаря в амбулаторній карті, видано свідоцтво про смерть № 472 (а.с. 154, том 3). Згідно довідки ЖБК «Реклама» від 13.07.2001 року [PERSON] на день смерті проживала з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 157, том 3). Доводи позивача щодо прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном (ювелірними прикрасами, технікою, речами), що за життя належало померлій, та сумісне їх проживання, догляд позивача за останньою, не доведені будь-якими належними та допустимими доказами. Також дані доводи не є достатніми для суду щоб здійснити висновок про те, що вказане спадкове майно, про прийняття якого позивач зазначив, дійсно існувало та належало спадкодавцю. Таким чином, позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів, які б свідчили, що позивач після смерті [PERSON] фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, яке складалося з особистих речей спадкоємця або спірних домоволодінь, а наявність довідок про зареєстроване та фактичне місце проживання позивача не свідчить про фактичний вступ в управління спадковим майном. Зважаючи на недоведеність позивачем факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, суд вважає за необхідне також зазначити, що позивач не був позбавлений права звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК України спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Також суд звертає увагу, що позивачем не доведений факт винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що також свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову. Як зазначено в правовий позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі № 702/61/20, зверненню до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Щодо пред`явлення позову та визначення відповідачем Шостої Харківської державної нотаріальної контори, то суд вважає за необхідне зазначити, що дана особа не є належним відповідачем у справі, оскільки нотаріус може залучатися до судового провадження в якості відповідача лише у разі оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, а також при розгляді позовів про відшкодування майнової шкоди нотаріусом. В інших випадках нотаріус залучається в якості третьої особи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є окремою підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості даного позову та відмови у його задоволенні.

Outcome: dismissed