Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

13 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 24-26), просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на будинок з сіньми (літери А, а) площею 48,6 кв. м., сарай (літери В,в) площею 20,4 кв.м. та погріб (літера Г) площею 5 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що у 1959 році її бабуся [PERSON] отримала в користування земельну ділянку, відведену для індивідуального будівництва жилого будинку. Відповідно до рішення Міськвиконкому Управлінням головного архітектора м. Чернігова було затверджено план вказаної земельної ділянки [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS]), на підставі якого [PERSON] за власні кошти збудувала на даній ділянці будинок з сіньми, сарай та погріб. Коли було закінчено будівництво, згідно чинних на той час норм законодавства не потребувалося введення житлового будинку в експлуатацію. Зазначає, що [INFO] [PERSON] померла. Вказує, що являється єдиною спадкоємицею і у встановлені строки подала заяву про відкриття спадщини на майно бабусі до Другої чернігівської державної нотаріальної контори. Однак постановою державного нотаріуса Другої Чернігівської нотаріальної контори № 1729/02-31 від 21.05.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий з надвірними спорудами у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на дане спадкове майно. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову поклалась на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO], є її онука [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко А.Г. (а.с. 5). Згідно рішення № 209 виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 18 лютого 1959 року «Про виділення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» [PERSON] виділено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва по [ADDRESS] для будівництва одноквартирного будинку (а.с. 11). Відповідно до копії довідки Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 21.10.2014 року № 01-18/3571 згідно п. 44 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 10.08.1960 «Про перейменування вулиць в місті Чернігові» вулицю [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 34). У відповідності до копії Генерального плану присадибної ділянки по [ADDRESS] житловий будинок з сіньми збудовано в січні 1957 року (а.с. 17). Згідно копії довідки КП «ЧМБТІ» від 23.11.2009 року № 25966 станом на 23.11.2009 року в м. Чернігові право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ. А-1 (100% готовності, 48% зносу) не зданий в експлуатацію, сараї літ. В, в, самовільно збудований гараж літ. В1, погріб літ. Г. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 48254 грн. (а.с. 4). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок користувачем земельної ділянки [ADDRESS] квартал № 348 є [PERSON] (а.с. 6-7). У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-П, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства і ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України передбачено, що, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на будинок з сіньми (літери А, а) площею 48,6 кв. м., сарай (літери В,в) площею 20,4 кв.м. та погріб (літера Г) площею 5 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved