Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

14.08.2020 в суд подано зазначену позовну заяву з таким обґрунтуванням вимог. 12.09.2018 на ґрунті неприязних стосунків [PERSON] ображав [PERSON] нецензурними словами. Позивач зазначив, що такі дії принизили його честь і гідність , порушили немайнові права та завдали моральної шкоди. Обставини нанесення образ встановлені постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.09.2018 в справі № 302/1194/18, за якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 12.09.2018 біля 13 год. він в [ADDRESS] ображав нецензурними словами [PERSON] та намагався вдарити металевою трубою, чим вчинив правопорушення , передбачене статтею 173 КУпАП. Ці дії завдали позивачу моральних страждань, бо він змушений був пояснювати подію сусідам, пережив психологічний стрес, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя. Позивач вважає рівень образи занадто високим, бо ображання відбувалось на протязі тривалого часу в присутності великої кількості людей, тому позивач оцінив моральні страждання на суму 140 тисяч грн. В справі винесено такі процесуальні рішення. Згідно з ухвалою судді від 10.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ухвалою судді від 23.09.2020 відмовлено представнику позивача адвокату Ракущинець А.А. в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони подали в справу такі процесуальні заяви по суті спору. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов, поданому в справу 02.10.2020 позовні вимоги визнав частково і вважає позов у цілому необґрунтованим і безпідставним на основі такого обґрунтування своєї позиції. Відповідач визнає обставини події, які мали місце 12.09.2018 і встановлені в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП. Вважає, що поводився під час цієї події некоректно, у скоєному розкаявся і про це жалкує та пообіцяв не допустити такого в майбутньому. Відповідач також визнав, що з позивачем перебуває в напружених неприязних стосунках. Однак позивач після цієї події неодноразово з ним спілкувався і не повідомляв йому про душевні страждання чи переживання і не пред`являв будь-яких претензій. Відповідач звертає увагу суду, що після події позивач не звертався до лікарів психолога, невропатолога, кардіолога, не надав доказів, що обґрунтовують його вимоги (висновків експертів, пояснень чи свідчень очевидців моральних страждань , їх тривалості), а тому відповідач вважає , що розмір моральної шкоди не доведено. Відповідач також вважає безпідставними покликання позивача на висновок судово-медичної експертизи № 52 від 16.04.2019, яка проведена в кримінальному провадженні № ЄРДР 12019070110000117 від 24.03.2019 з правовою кваліфікацією стаття 125 ч.1 КК України, бо за цим висновком у позивача не було виявлено яких-небудь тілесних ушкоджень, а тому слідчим зазначене кримінальне провадження було закрито. Відповідач за подією та обставинами, які зазначені в позові не притягувався до кримінальної відповідальності. Покликання позивача на захворювання та лікування стаціонарно в КНП «Міжгірська РЛ» у період з 25.03.2019 по 29.04.2019 не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з подією, яка мала місце 12.09.2018. Захворювання позивача (травма хребта), на які він покликається, мали місце у 2007 році і не пов`язані з подією 2018 року. Відповідач також просить узяти до уваги, що він, як і позивач також є особою з інвалідністю ІІІ групи. З огляду на викладені заперечення позову відповідач визнає позовні вимоги у межах 500 грн, а в решті позовних вимог просить відмовити. Позивач у відповіді на відзив, поданій у справу 09.10.2020, заперечив позицію відповідача, просить узяти до уваги обставини події та поведінку відповідача, яка зафіксована на відеозаписі, що стверджує приниження позивача відповідачем, а тому підтверджує розмір морального відшкодування, зазначений в позові як компенсацію моральних страждань з огляду на кількість людей, які були очевидцями події. Позивач вважає, що відповідач знав про те, що позивач зазнав травми хребта і під час події намагався завдати йому тілесних ушкоджень, тримаючи руками за шию, однак ці спроби були припинені сторонніми особами (сусідами і рідними). Позивач просить узяти до уваги, те, що відповідач, не зважаючи на те, що також є особою з інвалідністю ІІІ групи, однак є фізично сильнішим за позивача. Позивач також вважає, що відповідач не повідомив суду про те, що займається підприємницькою діяльністю, що стверджено відомостями з ЄДР юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у вигляді лісозаготівлі, володіє значною кількістю земельних ділянок на праві власності, тобто має й інші доходи, а не тільки пенсію, тому відповідач спроможний матеріально виплати компенсацію на заявлену в позові моральну шкоду. 29.10.2020 в справу подано відповідачем заперечення на відповідь на відзив з такою позицією. Доводи позивача є оціночними судженнями щодо продовження приниження позивача після події 12.09.2018 і не доведені жодним доказом, психологічні страждання позивача після цієї події є голослівними, бо висновок експерта про це в справу не наданий. Відповідач вважає, що позивач не надав належних доказів витрат, понесених на оплату послуг адвоката, просить покласти на позивача судові витрати у виді судового збору з урахуванням необґрунтованості позову та розміру позовних вимог. Сторони дотримали строки подання заяв по суті спору з урахуванням виконання ухвали суду через органи поштового зв`язку, що стверджено відповідними квитанціями поштових установ, доданих до заяв. Оцінивши зміст позовних вимог, процесуальні заяви сторін по суті спору, додані в справу сторонами докази на ствердження своєї позиції, суд дійшов такого висновку. Судом установлені такі обставини, які не оспорюються сторонами. 12.09.2018 біля 13 години [PERSON] на подвір`ї біля будинку [ADDRESS] ображав нецензурними словами [PERSON] та намагався його вдарити металевою трубою. Згідно з постановою судді Міжгірськоьго районного суду Закарпатської області Кривка В.П. від 19.09.2018 в справі № 302/1194/18 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого статтею 173 КУпАП за ознаками дрібне хуліганство і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 80 грн. та судовий збір. У постанові встановлено, що [PERSON] визнав вище встановлені обставини, свою вину в учиненні зазначеного правопорушення, розкаявся і запевнив, що не допустить подібного в майбутньому. Ця постанова набрала законної сили і виконана правопорушником. Статтею 82 ч.6 ЦПК України передбачено, що постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено таку постанову, лише в питаннях чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини події, які мали місце 12.09.2018 і зазначені в позовній заяві, щодо неправомірної поведінки відповідача стосовно позивача, встановлені судовим рішенням, що є підставою для звільнення від доказування. Статтею 40 КУпАП передбачено відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням у порядку цивільного судочинства, якщо розмір такого відшкодування є значним. Статтею 23 ч.1, ч.2 пунктами 2, 4 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема якщо моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої ; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Статтею 23 частинами 3, 4, 5 ЦК України також передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, зокрема неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Предметом спору є розмір морального відшкодування . Встановлені обставини та вимоги закону, що врегульовують питання відшкодування моральної шкоди, дають підстави суду дійти висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідач вчинив неправомірні дії стосовно позивача,що підтверджено обставинами адміністративного правопорушення. Ці дії призвели до моральних страждань позивача у вигляді приниження честі й гідності особи, зокрема в присутності рідних і близьких осіб та очевидців події. Отже, позивач зазнав моральної шкоди від душевних страждань, переживань внаслідок цієї події (отримав психологічний стрес, дискомфортні відчуття від образи , нервові переживання від приниження образливими словами). Визначаючи розмір морального відшкодування в грошах, суд бере до уваги таке. Неправомірні дії завдані позивачу внаслідок вчинення адміністративного правопорушення , тобто менш суспільно небезпечного діяння у порівнянні з кримінальним правопорушенням. Причиною цього правопорушення є неприязні відносини між сусідами-односельцями. Із змісту встановлених обставин адміністративного правопорушення , а також обставин , зафіксованих на відеозаписі події, що мали місце, видно що правопорушення тривало протягом незначного періоду. Конфлікт мав місце між особами похилого віку (пенсіонерами, які визнані особами з інвалідністю ІІ групи). Позивач не подав жодного належного доказу про настання негативних наслідків для його психологічного стану, здоров`я, умов проживання внаслідок адміністративного правопорушення , вчиненого проти нього відповідачем. Зокрема, позивач не надав висновки судових психологічних експертиз та інших доказів, які б належно обґрунтовували розмір морального відшкодування. Отже, позивач не довів в установленому порядку глибину своїх моральних страждань та розмір заявленого морального відшкодування. Суд відхиляє покликання позивача на розслідування кримінального провадження № ЄРДР 1201907011000017 від 24.03.2019 з правовою кваліфікацією ч.1 стаття 125 КК України, бо це кримінальне провадження стосується інших обставин, зокрема за заявою позивача названо про подію 23.03.2019. Кримінальне провадження не завершено судовим рішенням про визнання винуватим відповідача в учиненні зазначеного кримінального правопорушення. Отже, посилання відповідача на постанову слідчого Міжгірського ВП, ухвалу слідчого судді Міжгірського районного суду, висновок судового медичного експерта в цьому кримінальному провадженні є неправильним , бо ці рішення не стверджують про винуватість відповідача і не мають дотичності до обставин , які зазначені в позовній заяві і встановлені судом, а тому ці докази судом визнаються не належними. Суд вважає, що достатнім , співмірним з учиненим правопорушенням за встановленими і доведеними обставинами , з урахуванням причин цього правопорушення , наслідків такого, ступеня вини відповідача, застосовуючи законодавчі засади розумності й справедливості, розміром морального відшкодування є сума, що є близькою до одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка встановлена законом «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102 грн), тобто до стягнення з відповідача слід присудити суму 2000 грн морального відшкодування на користь позивача. Судові витрати у вигляді судового збору слід присудити в такому порядку. Позивач не сплачував судовий збір за подання позову за ставкою, передбаченою законом «Про судовий збір» для позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідно до ціни позову , тобто в розмірі 2012 грн. По суті, судом було відстрочено вирішення питання сплати цих судових витрат до прийняття остаточного рішення з огляду на покликання позивача на те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працює і отримує дохід тільки у вигляді пенсії в розмірі 1956 грн на місяць станом на час подання позову, а за 12 місяців - 23143 грн 20 коп. Відповідач просить звільнити його від сплати судових витрат у вигляді судового збору, посилаючись на те, що він також є особою з інвалідністю ІІІ групи, отримав за 2019 рік 18440 грн пенсії, і не має доходів від господарської підприємницької діяльності. Стаття 5 закону «Про судовий збір» не відносить сторін до категорій осіб, які мають пільги зі сплати судового збору або ж звільняються від сплати такого за змістом позовних вимог. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, бо сплата судового збору також є гарантією від подання безпідставних та необґрунтованих судових звернень. Стаття 4 ч.2 пункт 1 підпункт 5 закону «Про судовий збір» передбачає, що за подання позову про захист честі й гідності та відшкодування моральної шкоди фізичною особо сплачується судовий збір у розмірі 1,5 % до ціни позову , але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, мінімальною ставкою за позовними вимогами зазначеного виду для фізичної особи є сума 2102 грн, що відповідає одному прожитковому мінімуму для працездатних осіб у 2020 році. З огляду на те, що позов задоволено частково, сума задоволених вимог є незначною за розміром і наближеною до розміру прожиткового мінімуму для працездатних особі, - суд вважає , що згідно з положеннями статті 143 ч.1 , статті 136 ЦПК України, з урахуванням вищевикладеного щодо необхідності сплати судового збору, а також того, що сторони не підтвердили належно тяжкість майнового стану (позивач не надав доказів оплати послуг адвоката, який здійснював представництво не за призначенням, тобто не на безоплатній основі; відповідач не підтвердив наявність доходів у 2020 році від здійснення підприємницької діяльності), сторони повинні оплати судовий збір за вирішення справи в суді першої інстанції за мінімальною ставкою судового збору для позовів, що подається до загального суду,тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає сумі 840 грн 80 коп. Інших судових витрат у справі в справі не має.

Outcome: partial