Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

13.06.2018 року до суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів до відповідача [PERSON]С 30.07.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2018 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 10.09.2018 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить збільшити розмір аліментів, стягнених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року, з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 600 грн. до 3000 грн., \~ щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: з 2003 року вона проживала з в відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання в них народився син -[PERSON], [INFO]. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року по цивільній справі № 173/804/15-ц з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 600 грн. Проте рішення суду відповідач не виконує та аліменти на утримання дитини не сплачує. На час ухвалення даного рішення відповідач не працював і аліменти були стягненні в твердій грошовій сумі. На даний час збільшився мінімальний розмір стягнення аліментів. Проте відповідач добровільно не бажає збільшувати розмір аліментів на утримання дитини. Сплачуваних відповідачем коштів недостатньо для забезпечення необхідних затрат на дитину, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2003 року. В період спільного проживання у сторін народилася син - [PERSON], [INFO]., що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Відповідно до рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 16 червня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнені аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 600 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення суду. Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення стягуваних аліментів до 3000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в незначному розмірі, цей розмір аліментів на даний час є нижчим від встановленого законом мінімального розміру аліментів, тобто 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду не надає можливості для задоволення всіх необхідних потреб дитини даного віку та не є достатнім для її гармонійного розвитку, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки на утримання дитини. Оцінюючи надані суду докази, та

Outcome: partial