Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

13 липня 2021 року на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що травня 2019 року вона проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Після розірвання стосунків малолітня дитина залишилась проживати з заявником у справі. Приблизно з лютого 2020 року [PERSON] поводить себе зухвало: від нього надходять смс-повідомлення, в яких останній висловлює нецензурну та непристойну лексику, здійснює телефонні дзвінки з погрозами розправи, ображає заявника, принижує та плює в обличчя серед сторонніх людей на дитячих майданчиках, парку та в інших місцях. Крім того, [PERSON] систематично приходить до житла за місцем проживання [PERSON] та малолітньої дитини, влаштовує конфліктні ситуації, вибиває та пошкоджує вхідні двері, штовхає заявника. Всі зазначені події відбуваються в присутності дитини, що негативно впливає на психологічний стан здоров`я [PERSON] та [PERSON] . Всі погрози [PERSON] сприймає як реальні. Заявник змушена систематично звертатись до органів поліції для захисту. У жовтні 2020 року [PERSON] зверталась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу обмежувального припису, яку рішенням суду задоволено, видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до [PERSON] , а також її місця проживання, роботи та інших місць її відвідування; заборонити [PERSON] вести телефонні розмови, здійснювати листування або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із [PERSON] . На протязі дії обмежувального припису [PERSON] не припиняв вчиняти свої дії. У квітні 2021 року обвинувальний акт щодо [PERSON] за ст. 390-1 КК України керований до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Судовий розгляд призначений на 27.07.2021 р. на 11-00 год. (Суддя М.М. Дмитрієва , справа № 333/2469/21). Після вручення підозри [PERSON] почав ще більше мене залякувати, переслідувати та погрожувати, що обіллє мене кислотою та до суду я не доживу. Так 02 травня 2021 року після надходження кримінального провадження щодо [PERSON] за ст. 390-1 КК України до суду, знов застосовував до мене психологічне та фізичне насилля при дитині, про що складений адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП та виписаний обмежувальний припис щодо [PERSON] , який він порушував. 12 червня 2021 року [PERSON] знов прийшов до їх із донькою житла під привидом провідати дитину та почав застосовувати до неї фізичну силу та психологічне насилля при цьому перешкоджаючи закрити вхідні двері. [PERSON] викликала поліцію, яка намагалася заспокоїти [PERSON] та відвезли їх із донькою до відділу поліції для написання заяви. Дані факти були перевірені співробітником поліції відповідно до чого складений адміністративний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та виписаний терміновий заборонний припис [PERSON] , який він порушив у цей же день після того як вони із донькою повернулись з поліції та порушував всі наступні дні. Заявник була вимушена знов звертатися за допомогою до поліції та писати заяви, для захисту. [PERSON] не працює, власного доходу не має, не сплачує аліменти на забезпечення потреб дитини маючи заборгованість понад 1 рік, перебуває на обліку в органах поліції, як кривдник, систематично влаштовує жахливі конфліктні ситуації при дитині, які впливають на психологічний стан дитини, неодноразово донька казала, що боїться батька та не має бажання, щоб він забирав її із садочка. Має статус обвинуваченого у кримінальному провадженні. Вважає, що аморальна поведінка [PERSON] шкодить розвитку дитини, впливає на її фізичний, духовний і моральний розвиток, психологічний стан і безпеку. Дії [PERSON] агресивні, настрій змінюється на протязі хвилини декілька разів. Всі ці обставини дають підстави, вважати поведінку та стан в якому систематично перебуває [PERSON] небезпечним для дитини. У судовому засіданні заявник повністю підтримала заяву та доводи наведенні в її обґрунтування і просила суд її задовольнити. Заінтересована особи у судовому засіданні заперечував, щодо задоволення заяви. Вважає, що відсутні підстави для її задоволення. Вислухавши думку заявника, заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження видане Комунарським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 340. Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 листопада 2020 року видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонено [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до [PERSON] , а також її місця проживання, роботи та інших місць її відвідування. - \~ \~ \~ \~заборонено [PERSON] вести телефонні розмови, здійснювати листування або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб із [PERSON] . 21 травня 2021 року було видано терміновий припис стосовно кривдника [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти), дід (баба) та онук (онука). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне і фізичне насильство. Під час судового розгляду було встановлено випадки вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] . Враховуючи викладене, зокрема, наявність судового рішення, яким встановлено факт вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] , неодноразових звернень заявника до правоохоронних органів з приводу протиправних дій [PERSON] щодо неї, а також з`ясування того, що відносини між заявником і кривдником на час розгляду справи в суді не покращились, зважаючи на тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] , суд виходить з того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії відносно заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/13677/19, від 26 лютого 2020 року у справі №154/1692/19. Таким чином, зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved