Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

14.04.2015 року [PERSON] звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення відсотків на банківський вклад, трьох відсотків річних та моральної шкоди, який в послідуючому уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона 23.12.2014 року уклала договір банківського вкладу «Класік» № 300131/152918/3-14 з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у сумі 7\~201 доларів США під 12 % річних. Строк на який розміщувався вклад складає 3 місяці, тобто до 23.03.2015 року. 03.03.2015 року вона звернулась з заявою до відповідача, в якій повідомила його про те, що має намір забрати свій вклад в день закінчення дії договору, але їй вклад так і не повернули. 24.03.2015 року вона вдруге звернулась з заявою про повернення їй вкладу, але її заява залишена без задоволення. 13.11.2015 року вона отримала у повному обсязі відшкодування власного вкладу від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У звязку з невиконанням відповідачем обовязку по поверненню коштів депозитного вкладу, правовідносини між нею та відповідачем продовжились з 24.03.2015 року та тривали по 13.11.2015 року дату фактичного повернення коштів. Період з 24.03.2015 року по 13.11.2015 року складається з 235 календарних днів. Таким чином, сума несплачених відповідачем відсотків по депозитному вкладу складає 556,35 доларів США, сума 3 % річних від простроченої суми складає 139,08 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, їй також заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, у звязку з протиправною поведінкою, щодо неї та членів її родини. Неправомірні дії відповідача, які призвели до порушення її законних прав, спричинили їй важкі моральні страждання, адже відповідач поставив під сумнів можливість повернення її коштів, зароблених багаторічною працею, та безпідставно користувався ними, вона не мала можливість використати їх на благо своєї сім`ї. Неможливість повернення вкладу лягла тяжким фінансовим тягарем на її родину, увесь час вона перебувала у стані важкої депресії, втратила нормальний сон, відбулось порушення її способу життя, знизилась працездатність. Крім того погіршився стан її здоровя, внаслідок чого їй довелося позичати кошти на лікування. Розмір моральної шкоди вона оцінює в сумі 90\~000 гривень, які також просить стягнути з відповідача на свою користь. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає ( а.с. 62). Представник відповідача [PERSON] до суду надала заперечення, просила в позові відмовити, зазначила, що чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України. Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами або договором. Тому вимога про стягнення моральної шкоди може підлягати задоволенню лише у випадку, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобовязань. Між позивачем та відповідачем мають місце договірні відносини, а договором укладеним між ними не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди ( а.с. 58-59). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір № 300131/152918/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 міс. в іноземній валюті у сумі 7\~201 доларів США під 12 % річних до 23.03.2015 року ( а. с. 6) 13.11.2015 року [PERSON] в повному обсязі отримала власний вклад від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про що підтвердила в уточненій позовній заяві та підтверджується заявою на видачу готівки № 511546 ( а.с. 48). Статтями\~10, 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно приписів\~\~чинних правових положень (ч. 1 ст. 1058 т а ч.1\~ст. 1060 ЦК України, абзац 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами) за договором банківського вкладу з фізичною особою банк зобов'язаний повернути вклад на умовах, передбачених договором (на вимогу, зі спливом встановленого договором - строку або на інших умовах повернення), та в будь- якому випадку вклад або його частина повинні бути видані на першу вимогу вкладника. Грошові кошти повертаються банками готівкою або у безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок (п.3.2 Гл. З Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, п. 10.12 гл. 10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах). З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника у ньому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі №6-140цс 13). Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою\~статті 1060 ЦК України\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої\~статті 1061 ЦК України\~проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. Аналогічна правова позиція 6-247цс14 викладена у Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року, яка в силу\~ст.360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Пунктом 3.3 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року\~передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ»\~зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року). Згідно зі\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Матеріалами справи встановлено, що 23.12.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір № 300131/152918/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті у сумі 7\~201 доларів США під 12 % річних до 23.03.2015 року ( а. с. 6) Позивач забажав повернути свій вклад по закінченню строку передбаченого Договором у день 24.03.2015 року, про що звернулась із заявою ( а.с. 5). Відповідно до п.4.6 Загальних умов надання банківських послуг, зазначено порядок повернення. Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, Банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. ст.\~1,\~3 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому, суд вважає, що до спірних правовідносин виходячи з фактичних обставин справи підлягає застосуванню ст.\~1061 ЦК України, яка передбачає нарахування відсотків по день фактичної виплати грошових коштів, а не 23\~ЦК України. Тобто позивач має право на отримання відсотків за несвоєчасне повернення вкладу за період з 24.03.2015 рік по 13.11.2015 рік у розмірі 556,35 доларів США. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058\~ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Статтею 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. З урахуванням Аналізу практики застосування\~ст.625 ЦК України\~в цивільному судочинстві, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних, як відповідальність за порушення виконання грошового зобовязання, оскільки Договіром\~заявою та Основними умовами не обумовлено збільшення розміру процентів у звязку з простроченням сплати боргу, тому підлягає застосуванню ч.2\~ст.625 ЦК України. У відповідності\~ст. 625 ЦК України\~\~виходячи з суми несвоєчасно виплачених ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за період з 24.03.2015 року по 13.11.2015 року складається з 235 календарних днів. Таким чином, сума несплачених відповідачем сума 3 % річних від простроченої суми складає 139,08 доларів США. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вони є безпідставними, бо відповідно до ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Чинне законодавство не передбачає такого правового наслідку порушення договору банківського вкладу (депозиту) як відшкодування моральної шкоди. Вищезазначений договір банківського вкладу (депозиту), що був укладений сторонами, також не містить такого правового наслідку. Отже, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. \~\~\~Також на підставі ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 гривень, виходячи з вимог\~Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial