Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

13.03.2018р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» про вселення в квартиру [ADDRESS] та зміну договору найму цієї квартири шляхом надання позивачам у користування житлової кімнати площею 17.9 кв.м. з балконом площею 0.9 кв.м., яка визначена в технічному паспорті цифрою «5» та житлової кімнати, площею 7.7 кв.м., яка визначена в технічному паспорті цифрою «9», а відповідачу [PERSON] - житлової кімнати, площею 10.7 кв.м. з лоджією площею 1.5 кв.м., яка визначена в технічному паспорті цифрою «6», залишивши інші приміщення у їхньому спільному користуванні, з одночасним укладанням з позивачами та [PERSON] окремих договірів найму житлового приміщення щодо перелічених вище об`єктів. В обґрунтування позову посилаються на те, що відповідач [PERSON] є основним наймачем спірної квартири, в якій вони були зареєстровані як члени його сім`ї - дружина та син. 02.03.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Позивачі залишились проживати у спірній квартирі. Однак за доводами позивачів у 2014 році [PERSON] відібрав у них ключі від квартири та впускав до квартири лише по дзвінку, а 17 січня 2018 року [PERSON] взагалі припинив доступ позивачів до квартири. Спроби потрапити до квартири здійснювались ними неодноразово та [PERSON] відмовляв у доступі до житла, чим створив їм перешкоди у проживанні, іншого житла у них не має, а тому вони змушені звернутися до суду. Ухвалою суду від 11.07.2018р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено управління житлово-комунального господарства Шосткинської міської ради (далі - УЖКГ ШМР). 26.11.2018р. первісного відповідача ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» замінено належним - Шосткинською міською радою, оскільки стороною у справі про зміну умов договору житлового найму має бути не житлово - експлуатаційний орган, а власник або орган управління житловим фондом (стаття 18 ЖК УССР, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»). 11.03.2019р. представник Шосткинської міської ради надав суду відзив на позов, у якому зазначив, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду, разом з тим акцентував увагу суду на тому, що змінити договір найму не вбачається можливим, оскільки такий відсутній в матеріалах справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 03.10.2019р. позовні вимоги підтримала, зазначила, що колишній чоловік не впускає її до житла, в якому вона зареєстрована, а іншого вона не має. Також пояснила, що у разі її вселення до квартири вона має намір розділити рахунки та сплачувати окремо свою частину вартості комунальних послуг. Представник Шосткинської міської ради в судовому засіданні 03.10.2019р. не заперечувала проти вселення позивачів до квартири, разом з тим вважала неможливою зміну договору найму спірної квартири, оскільки такий договір взагалі не укладався. Представник третьої особи в судовому засіданні 03.10.2019р. підтримав позицію представника Шосткинської міської ради. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився. Жодних заяв, клопотань, а також відзиву на позов відповідач до суду не надав. В останнє судове засіданні сторони та третя особа не з`явились. Позивачі, представник Шосткинської міської ради та третьої особи надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.12.1978р. [PERSON] та її сім`ї у складі: сина [PERSON] та невістки [PERSON] , - виданий ордер на право на заселення до квартири [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 29.11.1978 року /а.с. 72/. З повідомлення управління житлово-комунального господарства Шосткинської міської ради від 22.11.2018р. №850/24-01-17, а також рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 326 від 27.12.2002р. та пояснень учасників вбачається, що спірна квартира, розташована в житловому будинку [ADDRESS] , перебуває у віданні Шосткинської міської ради, тобто відповідно до ст. 5 ЖК Української РСР належить до державного житлового фонду. /а.с. 89, 91/. Згідно з частиною 1 статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Договір найму в письмовій формі щодо користування спірною квартирою у вигляді єдиного документа не укладався. Разом з тим, не укладення його в такій формі не є підставою для твердження про його не укладення чи недійсність, при наявності доказів в підтвердження обставин користування квартирою (проживання, реєстрація, споживання комунальних послуг тощо). Частиною 1 ст. 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Як вбачається з довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» №145 від 25.01.2018р. /а.с.11/, наразі квартира не приватизована і у ній зареєстровані: [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (його дружина) з 06.03.1979р., а також [PERSON] (син) з 21.01.2000р. При цьому, після [PERSON] саме [PERSON] став основним наймачем спірної квартири, про що свідчить виписка з особового рахунку № [NUMBER] а.с.11/ та факт укладення саме з ним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 23.04.2018р. /а.с. 40/. А позивачі були вселені та зареєстровані у вказаній вище квартирі як члени сім`ї наймача. В контексті викладеного, суд вважає необхідним зауважити, що хоча шлюб між [PERSON] та [PERSON] й був розірваний 02.03.2013р./ а.с. 12/, тобто сімейні відносини між ними припинені, проте це не позбавляє [PERSON] права користування займаним житлом в силу вимог ч. 3 ст. 64 ЖК Української РСР. Між тим відповідач [PERSON] перешкоджає позивачам здійснювати їхнє право користування квартирою: відібрав ключі та з січня 2018 року до житла не впускає. Ці обставини підтверджуються листом Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області № 1548 від 30.01.2018р. /а.с. 14/, відповідно до якого при перевірці відповідного звернення [PERSON] від 25.01.2018р. до Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області, встановлено, що [PERSON] 17.01.2018р. не дозволив їй повернутися додому, та заявнику рекомендовано звернутись з цього приводу до суду. Порушення відповідачем [PERSON] права позивачів на користування квартирою [ADDRESS] знайшло своє підтвердження також під час допиту свідків. Так, свідок [PERSON] (донька [PERSON] та [PERSON] , сестра [PERSON] ) суду повідомила, що близько двох років тому, у січні 2018 року, її мати [PERSON] була на роботі, коли їй зателефонував [PERSON] та повідомив, що додому він її не впустить та вона там більше не проживатиме. З цього приводу [PERSON] зверталась до поліції, однак безрезультатно. Деякий час [PERSON] проживала у свідка, а потім стала жити у хрещеної, іншого житла позивач не має. За словами свідка, інший позивач [PERSON] , який доводиться їй братом, виїздить на заробітки. Незадовго до його від`їзду [PERSON] відібрав у нього та їхньої матері ключі від квартири, а коли [PERSON] повернувся додому, то батько його не впустив. Допитана свідок [PERSON] (онука [PERSON] та [PERSON] , племінниця [PERSON] ) пояснила, що близько двох років тому її дід [PERSON] не впустив бабу додому, остання не мала де жити, а тому деякий час проживала у своєї доньки (матері свідка - [PERSON] ), наразі тимчасово проживає у своєї сестри. За словами свідка, таке вже траплялось раніше - дід виганяв бабу з дому. Як зазначає свідок її баба [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та з того часу постійно проживала з ним у квартирі [ADDRESS] , коли свідок запитала у [PERSON] , чому він вигнав бабу з дому, той відповів, що зробив таке, оскільки остання йому зраджувала. 18.02.2018р. [PERSON] та [PERSON] направили на адресу [PERSON] заяву-пропозицію /а.с.18/, в якій, посилаючись на порушення з боку останнього належного їм права користування спірною квартирою, запропонували йому вселити їх добровільно у спірне житло та надати ключі від вхідних дверей, крім того, укласти окремі договори найму квартири, згідно з якими виділити в користування заявників кімнати площами 17,9 кв.м. та 7,7 кв.м., а в користування [PERSON] - житлову кімнату площею 10,7 кв.м., при цьому інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні, а також відкрити окремі особові рахунки в обслуговуючій організації. [PERSON] отримав вказану заяву-пропозицію 07.03.2018р., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою органу зв`язку /а.с. 19/. Разом з тим, перешкоди у здійсненні заявникам їхнього права користування квартирою добровільно не усунув, у зв`язку з чим останні були вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.) За змістом ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений житла, виселений з нього або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. За приписами ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Україниської РСР виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Слід зазначити, що позивачі добровільно із спірної квартири не виселялись, доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку ініціював питання про їх виселення, суду не надано. Підстав, в тому числі передбачених ст. 107 ЖК Української РСР, для визнання позивачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою, судом не встановлено. Щодо [PERSON] окремо слід зазначити, що та обставина, що він наразі виїхав на заробітки до Російської Федерації не має правого значення для розгляду даної справи з огляду на встановлення судом факту обмеження доступу до житла саме з боку відповідача [PERSON] , яке мало місце ще до виїзду [PERSON] на заробітки. Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачі, вселившись в спірну квартиру як члени сім`ї відповідача [PERSON] , набули рівного з ним права користування житловим приміщенням, а оскільки відповідач [PERSON] чинить їм перешкоди в користуванні ним шляхом відібрання у них ключів від вхідних дверей та цілковитого обмеження їх доступу до житла, позов в частині вимог про вселення підлягає задоволенню. Вирішуючи вимоги позивачів про внесення змін до договору найму квартири [ADDRESS] , слід зазначити наступне. Відповідно до статті 104 ЖК Української РСР член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Отже, законодавством визначено рівність прав і обов`язків усіх членів сім`ї наймача та передбачено можливість встановлення судом порядку користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду при одночасному вирішенні питання про зміну договору найму жилого приміщення. В свою чергу, згідно зі ст. 63 ЖК Україниської РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Згідно з пунктом 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984р. № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності. Відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Сумській області, затверджених постановою виконавчого комітету Сумської обласної Ради народних депутатів та обласної ради профспілок від 26.12.1984р. № 383, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, у яких на кожного члена сім`ї приходиться менше ніж 6 кв.м. жилої площі. Також цією постановою встановлено норму середньої забезпеченості в населених пунктах області - 8 кв.м. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що відповідно до ст. 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Чинне житлове законодавство не передбачає можливості зміни договору житлового найму у випадках, коли розмір житлової площі, яка припадає на користувача, не відповідає розміру площі, що виділяється для укладення окремого договору найму, як при згоді на це всіх інших користувачів, так при вирішенні спору у суді. Зміна договору житлового найму не дозволяється, якщо це призведе до погіршення житлових умов користувачів житла. Як вбачається з характеристики спірної квартири, приведеної у технічному паспорті, виготовленому станом на 16.02.2018р. /а.с. 16-17/, остання має житлову площу 36,3 кв.м. та включає в себе 3 ізольованих житлові кімнати площею відповідно 17,9 кв.м., 7,7 кв.м., 10,7 кв.м. Право користування цією квартирою мають три особи, тобто на одну особу припадає 12,1 кв.м. Позивачі, звертаючись до суду, просять надати їм в користування кімнати площею 17,9 кв.м та 7,7 кв.м., відповідно в користуванні відповідача залишиться кімната площею 10,7 кв.м. Виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розташування кімнат, розміру кожної жилої кімнати, кількості осіб, що зареєстровані та проживають у квартирі, розміру жилої площі, що припадає на одну особу, наявність неприязних стосунків, які склалась між сторонами, в користування позивачів необхідно виділити житлову кімнату площею 17.9 кв.м. з балконом площею 0.9 кв.м., яка визначена в технічному паспорті цифрою «5» та житлову кімнату, площею 7.7 кв.м., яка визначена в технічному паспорті цифрою «9», а відповідачу [PERSON] - житлову кімнату, площею 10.7 кв.м. з лоджією площею 1.5 кв.м., яка визначена в технічному паспорті цифрою «6», інші приміщення залишити в загальному користуванні. Такий порядок користування квартирою не порушує прав відповідача, адже кімната, яка виділяється особі в користування не менше встановленої норми, відповідає санітарним та технічним нормам, менше ідеального розміру частки, яка припадає на нього лише на 1.4 кв.м., що компенсується за рахунок виділення йому прилеглої до цієї кімнати лоджії площею 1.5 кв.м., і не призводить до штучного погіршення житлових умов відповідача і не викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. При цьому, незначна різниця у житловій площі не може вважатися порушенням житлових прав сторін. Судом відхиляються доводи Шосткинської міської ради про неможливість внесення змін до договору найму житла через відсутність письмового договору у вигляді єдиного документа, оскільки при розгляді справи встановлено наявність між сторонами договірних відносин найму житла. Наведене свідчить і про можливість зміни їхніх умов в порядку ст. 104 ЖК Української РСР. При цьому, відсутність відмови наймодавця в укладенні з позивачами договору найму на спірну квартиру не є підставою для відмови у позові в цій частині, оскільки право позивачів не визнається відповідачем [PERSON] , який як основний наймач, не дає згоди на укладення окремого договору найму, що спонукало позивачів до звернення за вирішенням даного спору до суду. Підсумовуючи викладене, вважає правомірним змінити умови існуючого договору найму житла згідно з запропонованим позивачами порядком. Разом з тим, при вирішенні питання про зміну існуючого договору найму суд не вбачає підстав та потреби в повторному укладанні з [PERSON] ще одного окремого договору найму, як про це просять позивачі, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Підсумовуючи викладене, позов слід задовольнити частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі, враховуючи ті обставини, що звернення позивачів до суду з позовом у даній справі не було зумовлене неправомірними діями Шосткинської міської ради, суд вважає за правомірне судові витрати стягнути лише з відповідача [PERSON] відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial