Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

14.05.2013 року [PERSON] в особі свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 29.04.2004 року був укладений договір дарування, за яким [PERSON] передала в дар, а він прийняв в дар жилий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Доказом цього є договір дарування від 29.04.2004 року, посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 3-744. У подальшому за рішенням суду від 20.11.2007 року за [PERSON] визнано право власності на спірний будинок, у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] 09.01.2008 року [PERSON] за договором купівлі-продажу продав спірний будинок [PERSON], яка, в свою чергу продала будинок відповідачу [PERSON] Позивач на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України просить витребувати належне йому нерухоме майно, а саме спірний будинок із чужого незаконного володіння, оскільки воно вибуло з його володіння не з його волі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Згідно ухвали апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2013 року залишено без зміни. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2013 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час судового розгляду представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. 17.03.2014 року до суду подана уточнена позовна заява ( а.с. 155-161 т.1), в якій позивач просить витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] передати [PERSON]житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що він є законним власником спірного майна, оскільки придбав його за договором купівлі-продажу, який ніким не скасований. Треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду подали, у зв'язку з чим суд розглядає справу у їх відсутність. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 29.04.2004 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв в інтересах малолітнього (на той час) [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори Кретовою О. В. 29.04.2004, зареєстрованим у реєстрі за № 3-744. ( а.с. 5). Даний договір дарування від 29.04.2004 року є чинним, даних про його скасування або визнання недійсним суду під час розгляду справи не надано. Судом також встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.11.2007 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON], померлої [INFO]. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2009 року вказане рішення скасовано за нововиявленими обставинами та ухвалою від 28.04.2009 року позов [PERSON] залишено без розгляду.(а.с. 6, 10-11 т.1). Також, за договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], р. № 40, укладеним 09.01.2008, [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 28.08.2007 року, за р. № 3-1972, продав, а [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.05.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], р. № 2879, право власності на вказаний житловий будинок перейшло від [PERSON] до відповідача по даній справі [PERSON] Згідно даних КП «ХМБТІ» від 26.07.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на спірний жилий будинок з 20.05.2008 року. ( а.с. 23 т.1). 07.05.2008 року [PERSON], діючи як законний представник в інтересах неповнолітнього на час звернення до суду сина [PERSON], та під час розгляду справи сам [PERSON] (який став повнолітнім) звернулись до Київського районного суду м. Харкова з позовом про визнання недійсними зазначених договір купівлі-продажу будинку з надвірними побудовами [ADDRESS] від 09.01.2008 року та від 06.05.2008 року, оскільки дізнались про порушене право позивача лише в 2008 році. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.09.2010р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.02.2011р., в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, з зазначенням, що позивач не позбавлений можливості пред'явити позов про витребування майна, якщо надасть докази про власність на майно. ( а.с. 12-18 т.1). Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 334 ЦК право власності на майно за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі нотаріального посвідчення договору право власності вникає з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Частиною четвертою 4 ст. 722 ЦК України також передбачено, що прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Тобто, для виникнення права власності за договором дарування достатньо факту прийняття дарунку обдарованим. За цією нормою, виникнення права власності на підставі договору дарування не пов'язується з реєстрацією в органах БТІ. Дана позиція визначена і в висновках, які зазначені в ухвалі касаційної інстанції від 05.02.2014 року, що є обов'язковими для суду першої інстанції згідно ч.4 ст. 338 ЦПК України. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому у ст. 396 ЦК України зазначено, що особа, що має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, суд, дослідивши усі представлені сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, приходить до висновку, що у обдарованого [PERSON] виникло право власності на дарунок у вигляді житлового будинку з надвірними побудовами [ADDRESS] з моменту його прийняття 29.04.2004 року, тобто з моменту нотаріального посвідчення договору дарування та прийняття документів, що посвідчують право власності на дарунок. Доказом на підтвердження цього є наданий до суду договір дарування від 29.04.2004 року, який ніким не скасований, є чинним. При цьому, суд враховує і ті обставини, що обдарований [PERSON] станом на 29.04.2004 року був малолітнім ( [INFO]), є інвалідом дитинства, має 2 групу інвалідності. Під час розгляду справи встановлено, що нерухоме майно - житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] вибув з володіння обдарованого не з його волі іншим шляхом. Підставою вибуття нерухомого майна з володіння [PERSON] стало рішення суду від 20.11.2007 року про визнання права власності на це майно за чоловіком померлої [PERSON], яке в подальшому було скасовано 28.04.2009 року. Дані обставини свідчать про те, що речове право обдарованого [PERSON] підлягає захисту шляхом витребування майна у набувача цього нерухомого майна на підставі договору купівлі - продажу [PERSON] відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України. Доказів на спростування зазначеного суду під час розгляду справи не надано. Посилання відповідача на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.09.2010 року є необґрунтованим, оскільки під час цього судового розгляду було розглянуто лише питання про визнання недійсними договорів купівлі - продажу від 09.01.2008 р. та від 06.05.2008р. Посилання відповідача під час попереднього розгляду на вимоги ст. 257 ЦК України, суд вважає також необґрунтованими, оскільки до 2008 року [PERSON] був неповнолітнім, в травні 2008 року [PERSON], діючи в його інтересах звернулась до суду за відновленням його речових прав, а тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. При цьому, суд враховує і ті обставини, що під час даного провадження відповідачем не було заявлено клопотання в порядку ст. 267 ЦК України. Належних та допустимих доказів на підтвердження даних і про те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] на теперішній час не існує, суду під час розгляду справи також надано не було. Усі вищезазначені обставини свідчать про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved