Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

13 грудня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира № [ADDRESS]. Вказана квартира їй належить на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2005 року. Зазначила, що крім неї та членів її родини у вищевказаній квартирі також зареєстрований колишній зять, відповідач [PERSON]. [PERSON] з березня 2011 року за вказаною адресою не мешкає, його реєстрація перешкоджає [PERSON] вільно розпоряджатись власністю. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у справі та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 29.03.2018 року розгляд справи відкладено у звязку із відсутністю відомостей про отримання відповідачем копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі а також через відсутність відзиву. 16 травня 2018 року сторони в судове засідання не зявилися, позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Язвенко Т., просила розглянути справу у її відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Справа розглядається за відсутності сторін, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, квартира № [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С. що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке БТІ» (а. с. 6). Згідно довідки № 1554/04 від 27.12.2017 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за адресою [ADDRESS] з 01.11.2008 року зареєстрований серед інших осіб [PERSON] , [INFO] (а. с. 17). Також зазначена інформація міститься у наданій до матеріалів справи довідці № 33 від 07.12.2017 року (а. с. 10). Із матеріалів справи видно, що відповідач по справі [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивачки [PERSON] з 2008 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.02.2012 року шлюб було розірвано, рішення суду набрало законної сили 21.05.2012 року (а. с. 12). Згідно акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] від 06.12.2017 року відповідач [PERSON] з 2012 року не мешкає за місцем реєстрації, а саме в належній позивачці квартирі № [ADDRESS] (а. с. 11). Статтею 41 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, у звязку з тим, що позивачем доведено про не проживання відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved