Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

13 березня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 308745,63 грн. за кредитним договором № б/н від 08.10.2012 року, зазначаючи, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та на підставі заяви отримав кредит в розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає стоку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 року виникла заборгованість в сумі 308745,63 грн., яка складається з: - 1593,05 грн. заборгованості за кредитом, - 300002,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7150 грн. заборгованість за пенею. Однак позивач вирішив вимагати від відповідача лише саму суму заборгованості (1593,05 грн.) та заборгованість по процентам (133969,79 грн.) заборгованість по процентам за користування кредитом з 08.10.2012 року по 31.07.2018 року. Таким чином, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача - боржника коштів на загальну суму 135562,84 грн. Відповідачем відзиву не надано. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. У судове засідання 10.06.2020 року представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх, проти прийняття заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки та розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ретельно дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» з огляду на такі обставини. Позивач стверджує, що 08.10.2012 року [PERSON] підписав Заяву згідно з якою отримав кредит у розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та тим самим погодився на всі умови кредитного зобов`язання, що були йому запропоновані банком. Велика Палата Верховного Суду 03.07.2019 року розглянула справу № 342/180/17 про отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанком. Постанова ВП ВС від 3 липня 2019 року містить наступні висновки: -оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома; -банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; -споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений; -роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування; -оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову; -за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; -правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені; -пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Разом з тим, суд не може розглядати спірні для позивача правовідносини з позиції укладеного договору про надання кредитного ліміту, оскільки відсутні достовірні докази його дійсності, а саме його укладення взагалі. Дослідивши представлену позивачем завірену копію Анкети-Заяви від 08.10.2012 року вбачається лише заповнення особистих даних відповідача та його підпис. Проте відсутні позначки, відмітки щодо визначення умов кредиту та взагалі не зазначено кредитний ліміт який нібито видає АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] . В самому позові банк зазначає про кредитний ліміт у розмірі 1600 гривень, що взагалі не підтверджуються наданою анкето-заявою (договором). Навіть не зазначено який саме тариф (вид кредиту) надається [PERSON] . За ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, в договорі (Анкета-Заява) відсутній сам підпис представника (працівника) банку який укладав з відповідачем договір 08.10.2012 року, та повинен був ознайомити його зі всіма умовами договору, засвідчити досягнення згоди за всіма умовами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. З огляду на встановлені обставини, суд не може дійти висновку про виникнення між сторонами будь-яких кредитних відносин, а отже виникнення у відповідача зобов`язань які він порушив. Частини 1-2 ст. 1055 ЦК України: кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Оскільки відсутній кредитний договір, то, відповідно, відсутня й правова підстава для стягнення заборгованості за неукладеним правочином. Згідно з ч. 6 статті 81ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Розрахунок заборгованості, який не містить чітких відомостей щодо банківських операції відповідача та взагалі їх здійснення на підставі саме укладеного 08.10.2012 року кредитного договору, суд не бере до розгляду як достовірний та належний доказ, що стосується предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на відсутність підстав для задоволення позову, а отже і стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed