Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

12 серпня 2016 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що за життя її чоловікові належав житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], та був його власником згідно договору купівлі-продажу від 20.10.1971 року. В подальшому, протягом 1971-1974 років зазначений будинок було демонтовано та на його місці побудовано новий цегляний будинок разом з господарськими будівлями. Проте державну реєстрацію права власності, як це передбачено чинним законодавством, не провів. Єдиним спадкоємцем першої черги після померлого є його дружина - позивачка по справі [PERSON] Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини нотаріусом позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з мотивів відсутності правовстановлюючого документу на будинок. В даний час позивачка змушена звернутися до суду, оскільки її право власності не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивачка, представник відповідача не з'явилися. Позивачка надала заяву, в яких позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача - Золочівської селищної ради Харківської області, Золочівський селищний голова Бондаренко Т.А., надала суду заяву в якій просить розглядати справу без їх участі, вирішення справи віднести на розсуд суду. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації Золочівської районної державної адміністрації Харківської області, начальник відділу Гресь І.І., надала суду заяву в якій просить розглянути справу без представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], нині померлий, 20.10.1971 року придбав будинок [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу зазначеного будинку від 20.10.1971 року, посвідчений Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області, реєстровий №3164 та зареєстрований в Харківському міжміському БТІ за реєстровим №1311 (а.с.9-10, 42) На підставі рішення виконкому Золочівської селищної ради від 30.03.1972 року «Про дозвіл на будівництво нового житлового будинку» дерев'яний будинок [ADDRESS] демонтовано та у 1974 році завершено будівництво нового будинку «А-1», житловою площею 58,1 квадратні метри, загальною площею 98,9 квадратні метри, що підтверджується наданим суду витягом із протоколу №8 Золочівської селищної ради депутатів трудящих, Золочівського району, Харківської області УРСР (а.с.32, 42). В ході первинної інвентаризації КП «Архітектурно-інвентаризаційним бюро Золочівського району» встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 98,9 квадратні метри, житловою 58,1 квадратні метри, складається з приміщень: коридору 5,5 квадратні метри, ванни 6,5 квадратні метри, житлових кімнат площею 10,9 квадратні метри, 10,8 квадратні метри, 20,6 та 15,8 квадратні метри відповідно, кухні 9,8 квадратні метрів з тамбуром літ. «а1» 3,2 квадратні метри, верандою літ. «а» 11,4 квадратні метри, комори 4,4 квадратні метри та господарських будівель: сараїв літ. «Б», літ.«Ж», погрібу літ. «В», гаражу літ. «Г», літнього душу літ. «Д», вбиральні літ. «Е», огорожі №1-3, що підтверджується даними наданого суду технічного паспорту на будинок, виготовленого на замовлення [PERSON] - позивачки по справі (інвентаризаційна справа №2171) (а.с.12-14). Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] володів житловим будинком [ADDRESS] на праві власності. Відповідно до наданого суду копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], 30 квітня 1970 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], після одруження вони обрали спільне прізвище «[PERSON]» (а.с.6). [INFO] у віці 65 років помер [PERSON] в смт Золочів Харківської області, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області 15.03.2011 року складено відповідний актовий запис №60, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Щодо надання інформації про спадкову справу після померлого [INFO] [PERSON] від 16.09.2016 року №1641/01-16 Золочівська державна нотаріальна контора повідомила, що 28.04.2016 року до Золочівської державної нотаріальної контори надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину при подачі всіх документів від [PERSON]. Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2016 рік за №236 та заведено спадкову справу №123/2016. Більше заяв про прийняття чи відмову від спадщини, тощо не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заповіти [PERSON], [INFO], не посвідчувалися (а.с.33-36). З інформації голови Золочівської селищної ради Харківської області Бондаренко Т.А. від 03.11.2015 року за №02-18/958 вбачається, що [PERSON], на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На момент смерті спадкодавця та протягом шести місяців з дня його смерті за адресою: [ADDRESS], була зареєстрована [PERSON]. Факт реєстрації [PERSON] за зазначеною адресою також підтверджується наданою суду копією паспорта останньої серія [NUMBER] виданого Золочівським РВ УМВС України в Харківській області 30.11.2000 року та копією домової книги для реєстрації громадян в буд. [ADDRESS] (а.с.4,8, 44-48). 31.05.2016 року постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно та його державної реєстрації (а.с.11) Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно «Інструкції з проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» у редакції від 29.01.2013 року будинки, побудовані до 05 серпня 1992 року не є самовільно побудованими та не потребують проходження процедури вводу в експлуатацію. Таким чином, набуття нерухомості у власність до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої входить в тому числі житловий будинок [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги спадкодавця є його дружина - [PERSON] Статті 1268,1269 ЦК України обумовлює порядок прийняття спадщини. Так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень статей 1268, 1269 ЦК України позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована в буд. [ADDRESS]. За таких обставин суд доходить висновку, що до позивачки перейшло право власності на будинок [ADDRESS], яким за життя володів її чоловік [PERSON] Проте у період, коли було придбано будинок існував інший порядок оформлення права власності, що не потребував його державної реєстрації, через що спадкодавцю [PERSON] не було видано правовстановлюючого документу в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, що в даний час унеможливлює нотаріальне оформлення спадщини.

Outcome: approved