Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

13.10.2017 року [PERSON] подала до суду позов, у якому просить: 1.визначити розмір часток, належних [PERSON] та її сестрі [PERSON], померлій 30.11.2016 року, які є рівними, відповідно по 1/2 частці кожній з них, у належній їм на праві спільної сумісної власності земельній ділянці площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по вул. Першотравнева буд. 12 в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області; 2.визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по вул. Першотравнева буд. 12 в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області, що залишилась після смерті її сестри [PERSON], померлої 29.11.2016 року в м. Харків. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що позивач є рідною сестрою [PERSON], яка померла 30.11.2016 року в м. Харків. За життя позивач з сестрою на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.1985 року стали власниками в рівних частках, відповідно по 1/2 частці кожній, житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в сел. Андріївка Балаклійського району Харківської області по вул. Першотравнева буд. 12, який раніше належав їх матері [PERSON], померлій 23.01.1985 року. Рішенням ХХХV сесії V скликання від 06.05.2009 року Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області, позивачу із сестрою як співвласникам житлового будинку, була передана у спільну сумісну власність земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в сел. Андріївка по вул. Першотравнева буд. 12 Балаклійського району Харківської області. До державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 959662 був доданий список співвласників земельної ділянки, відповідно до якого позивач та її сестра є співвласниками земельної ділянки, однак частки у спільній власності не вказані. У нотаріальному оформленні спадщини на частку земельної ділянки позивачу було відмовлено, оскільки вказана земельна ділянка була передана позивачу та її сестрі у спільну сумісну власність і їхні частки не були визначені. Наведені обставини підтверджені матеріалами справи. Представник позивача просив розглянути справу за їх відсутності. Відповідач надав заяву про визнання позову, просив розглянути справу за їх відсутності. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] (дівоче прізвище Волокітіна) [PERSON], 08.08.1944р.н., є сестрою [PERSON] (дівоче прізвище Волокітіна) [PERSON], 02.03.1946р.н., яка померла 29.11.2016 року в м. Харків (а.с. 6-10). [PERSON] та [PERSON] успадкували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в сел. Андріївка Балаклійського району Харківської області по вул. Першотравнева б. 12 після смерті матері [PERSON], померлої 23.01.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.09.1985 року (а.с. 11). Рішенням ХХХV сесії V скликання Андріїівської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 06.05.2009 року [PERSON] та [PERSON] надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку у розмірі 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель по вул. Першотравнева б. 12 (а.с. 13). Із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 959662 вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1500 га розташованої в сел. Андріївка Балаклійського району Харківської області по вул. Першотравнева б. 12 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 6320255300:00:006:0286, співвласниками якої згідно доданого списку є [PERSON] та [PERSON] Частка у спільній власності не визначена (а.с. 14, 15). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.10.2017 року спадкоємцем майна [PERSON], померлої 29.11.2016 року є її рідна сестра [PERSON], спадщина складається із 1/2 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 12 по вул. Першотравнева в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області (а.с. 17). Постановою державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.10.2017 року відмовлено [PERSON], що діє від імені [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку № 12 по вул. Першотравнева в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області, яка належить [PERSON], померлій 29.11.2016 року, оскільки частки співвласників земельної ділянки не визначені. Тому у нотаріальної контори відсутня можливість оформити спадщину на частку померлої [PERSON], оскільки розмір спадкового майна встановити неможливо (а.с. 20). За положеннями статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). В даному випадку законом встановлена саме спільна сумісна власність на спірну земельну ділянку, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частки співвласників. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної вільності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За приписами ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. До того ж в роз'ясненнях, що містяться в пунктах 12, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищезазначені положення законодавства, зважаючи, що частка у земельній ділянці, яка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] на даний час не визначена, а не визначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування. Тому суд вважає за можливе визначити частки позивача [PERSON] та її померлої сестри [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку як рівні - по 1/2 частці. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.4.15. глави 10 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З відмови Першої Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, оскільки частки співвласників земельної ділянки не визначені (а.с. 20). Тобто після визначення цих часток, позивач не позбавлена права знову звернутися до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, оскільки це є компетенцією нотаріальної контори, а суд не може підміняти собою інший орган державної влади. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наведене свідчить про те, що звернення позивача до суду з вимогою визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial