Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

14 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що з 28 липня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбних відносин сторони вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет та придбавали рухоме та нерухоме майно, зокрема: квартиру [ADDRESS] та транспортні засоби: автомобіль HONDA CIVIC, 2008 року, державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль KIA PICANTO, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості щодо поділу вказаного майна, позивач звернулась до суду з даним позовом, у якому, з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про зміну позовних вимог (т. 1 а.с. 47), просила суд визнати за нею право власності на квартиру під № 59 в будинку № 24 по вул. 50 річчя Перемоги в м. Вінниці, припинивши в порядку статті 365 ЦК України, право власності відповідача на ? частку вказаної квартири, стягнувши з неї на користь відповідача - [PERSON] грошову компенсацію за припинену частку в майні. Автомобіль HONDA CIVIC, 2008 року, державний номерний знак [NUMBER] залишити за відповідачем. Автомобіль KIA PICANTO, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], залишити позивачу. Стягнути з відповідача на користь позивача ? частину різниці між вартістю вказаних автомобілів, визначеної експертним шляхом. Позивачем, на виконання вимог частини 2 статті 365 ЦК України, було внесено на депозитний рахунок суду вартість ? частки спірної квартири в розмірі 259\~750 грн. 50 коп. В ході судового розгляду вимоги позовної заяви про поділ рухомого майна, а саме: транспортних засобів HONDA CIVIC, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та KIA PICANTO, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], було залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнали, заперечували щодо їх задоволення зазначивши про те, що відсутні підстави для поділу спірної квартири, оскільки вказана квартира була придбана [PERSON] за подаровані його матірю [PERSON] кошти в розмірі 38\~000 дол. США, що підтверджується договором дарування грошових коштів, відповідно до умов якого обдарований зобовязувався за кошти, які ним отримані в дарунок, придбати на протязі року квартиру в м. Вінниці. Дані вимоги договору були виконанні та придбана спірна квартира про що складено акт виконаних робіт. Відповідач та його представник, також зазначили, щодо необґрунтованості вимоги позовної заяви про припинення частки відповідача [PERSON] у спірній квартирі, оскільки відсутні підстави, визначені статтею 365 ЦК України. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що з 28 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 4), який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2015 року, яке набуло законної сили 08 вересня 2015 року, між ними було розірвано (т. 2 а.с. 39). За час шлюбу, 17 травня 2013 року [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, було придбано квартиру № 59 в будинку № 24 по вулиці 50-річчя Перемоги в місті Вінниці. Даний договір було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі № 589 (т. 1 а.с. 5, 6). На підставі вказаного договору купівлі-продажу, за [PERSON] 17 травня 2013 року було зареєстровано право власності на квартиру, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 травня 2013 року (т. 1 а.с. 7). Відповідно до договору № 12/29 дарування грошових коштів від 29 грудня 2012 року, який було укладено в простій письмовій формі, [PERSON] передала [PERSON] безоплатно у власність грошові кошти в сумі 38\~000 дол. США, що еквівалентно 304\~000 грн. для придбання [PERSON] в особисту власність квартиру та останній зобовязався протягом одного року придбати на подаровані кошти квартиру в м. Вінниці за власним вибором (т. 2 а.с. 4). У звязку із повним виконанням умов договору дарування, між [PERSON] та [PERSON] 15 серпня 2013 року було укладено відповідний акт, згідно якого обдарованою особою, за отриманні 29 грудня 2012 року в подарунок у власність від дарувальника грошові кошти на підставі договору № 12/29 від 29 грудня 2012 року, придбано в особисту приватну власність квартиру № 59, в будинку № 24 по вул. 50-річчя Перемоги в м. Вінниці (т. 2 а.с. 5). Допитана в судовому засіданні, в якості свідка, [PERSON], яка доводиться матірю відповідача, суду пояснила та підтвердила обставини щодо укладення вказаного вище договору. Щодо коштів в розмірі 38\~000 дол. США, які були отримані [PERSON] в дарунок від його матері - [PERSON] за договором дарування грошових коштів від 29 грудня 2012 року для купівлі спірної квартири, у звязку із чим відповідач вважає, що вказана квартира належить йому особисто, суд зазначає наступне. Пунктами 2, 3 частини 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; Цивільним кодексом України передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина 1 статті 718 ЦК України). При цьому договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Поняття валютних цінностей містить Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 5-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у відповідності до якого валютні цінності це, в тому числі, іноземна валюта. Предметом договору дарування грошових коштів, який укладений 29 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] є грошові кошти в іноземній валюті дол. США, в розмірі 38\~000 тис., яке виражене у грошовій одиниці України гривні 304\~000 грн., розмір яких становить понад 50 кратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому даний договір дарування коштів підлягав нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України). Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжями за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про те, що договір дарування грошових коштів, який був укладений 29 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] є таким, що не створює юридичних наслідків, а тому спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже[ADDRESS] в будинку № 24 по вулиці 50-річчя Перемоги в місті Вінниці, яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] підлягає поділу з визначенням частки за кожним по ?. Щодо вимоги позивача про присудження [PERSON] компенсації за ? частки спірної квартири суд зазначає наступне. За клопотанням позивача, з метою зясування ринкової вартості квартири, судом було призначено будівельно-технічну експертизу. Як вбачається із висновку експерта № ОС-238 від 08 лютого 2016 року, ринкова вартість однокімнатної квартири № 59 в будинку № 24 по вулиці 50-річчя Перемоги в м. Вінниці становить 519\~501 грн. 31 травня 2016 року позивачем, в порядку передбаченому частиною 2 статті 365 ЦК України, було внесено на депозитний рахунок суду вартість ? частини квартири в розмірі 259\~750 грн. 50 коп. (т. 2 а.с. 30). Вказані кошти були зараховані в повному обсязі, що підтверджується відповіддю Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області від 15 червня 2016 року (т. 2 а.с. 44) та відповідною банківською випискою (т. 2 а.с. 45). Частинами 4 та 5 статті 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною 1 статті 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Як вбачається із правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2013 року у справі за № 6-37 цс 13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як встановлено судом, що у власності відповідача [PERSON] перебуває тільки спірна квартира, відомості про зареєстроване право власності на іншу житлову нерухомість відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 24 березня 2016 року (т. 2 а.с. 36-38). Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою спірної квартири, в якій також зареєстровано місце проживання [PERSON] (т. 2 а.с. 50), з якою він має намір укласти шлюб, що підтверджується їхньою заявою до Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про державну реєстрацію шлюбу (т. 2 а.с. 49). Оскільки позивачем не доведено наявність однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України у сукупності з умовою, передбаченою пунктом 4 частини 1 статті 365 ЦК України, суд вважає за неможливе припинити право [PERSON] на ? частки спірної квартири, оскільки це може завдати істотної шкоди його інтересам, та поділити нерухоме майно, визнавши ідеальні частки за [PERSON] та [PERSON] по ? за кожним в квартирі № 59 в будинку № 24 по вулиці 50-річчя Перемоги в місті Вінниці, з визнанням за [PERSON] права власності на ? частку вказаної квартири. З огляду на те, що суд не вбачає підстав для припинення у порядку статті 365 ЦК України права [PERSON] на ? частки квартири, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] 259\~750 грн. 50 коп., які були нею попередньо внесенні на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області, як вартість ? частки квартири № 59 в будинку № 24 по вулиці 50-річчя Перемоги в місті Вінниці. В ході судового розгляду, рішенням Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року № 71 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця», вулицю 50-річчя Перемоги в м. Вінниці було перейменовано на вулицю Замостянська. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду, позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 3\~654 грн. (т. 1 а.с. 1, 30). Враховуючи те, що позивач просила суд визнати за нею право власності на всю квартиру, припинивши право на ? частку відповідача в даній квартирі, а судом дану вимогу позовної заяви задоволено частково, з визнанням за позивачем права власності на ? частку квартири, то до стягнення судові витрати підлягають у відповідному співвідношенні, тобто, в розмірі ? всіх судових витрат. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 827 грн. 50 коп. На підтвердження понесених судових витрати, позивачем було надано докази про витрати на проведення Вінницькою торгово-промисловою палатою будівельно-технічної експертизи, яка була призначена судом на підставі ухвали суду від 02 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 141). Так, відповідно до довідки, наданої Вінницькою торгово-промисловою палатою від 24 травня 2016 року (т. 2 а.с. 47) та дублікату квитанції № 1122825352_102208750 від 10 лютого 2016 року (т. 2 а.с. 48), позивачем [PERSON] було сплачено грошові кошти на загальну суму 2\~900 грн. за проведення вказаної експертизи. Дана експертиза судом була призначена з метою зясування ринкової вартості квартири, з якої позивач могла визначити вартість ? частки, з подальшою сплатою її вартості на депозитний рахунок суду в обґрунтування позовних вимог про припинення частки ? частки відповідача. Оскільки судом було відмовлено в задоволенні даної вимог позовної заяви, то судові витрати в розмірі 2\~900 грн., які позивач понесла за проведення судової будівельно-технічної експертизи, присудженню не підлягають. Крім того, витрати позивача в розмірі 1\~000 грн. (т. 2 а.с. 46) за проведення при розгляді справи авто-товарознавчої експертизи, також не підлягають до присудження на користь позивача з відповідача, оскільки ухвалою суду від 08 червня 2016 року вимога позовної заяви [PERSON] в частині позовних вимог про поділ транспортних засобів, за заявою останньої, була залишена без розгляду. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial