Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

14 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. (а.с. 2-4) Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2014 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи було залучено Житлово-будівельний кооператив « 33 «Транспортник». (а.с. 60) 15 травня 2014 року у судовому засіданні ухвалою суду проголошеною без виходу до нарадчої кімнати було притягнуто до участі у розгляді даної справи у якості співвідповідача - Дніпропетровську міську раду. (а.с. 85) 05 червня 2014 року представником позивача у судовому засіданні була подана уточнена позовна заява, яка ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати була прийнята до розгляду в рамках даної цивільної справи. (а.с. 106) Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що [INFO] помер дідусь позивача [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з кооперативної квартири [ADDRESS], за яку померлим у 1978 році було повністю виплачено пайовий внесок в сумі 3 703 рублів. Позивач вважає, що вищезазначена квартира ще за життя [PERSON] була його особистою власністю. Також, позивач посилалась на те, що її мати [PERSON] (донька [PERSON]) померла [INFO], однак на день смерті свого батька вона з ним не проживала та не була прописана (зареєстрована) у його кооперативній квартирі, окрім цього, батька вона не хоронила та з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, а тому мати позивача [PERSON] спадщину після смерті свого батька не прийняла. З 14.02.1984 року позивач була прописана та постійно проживала разом зі своїм дідусем [PERSON] до дня його смерті та після його смерті теж продовжує бути зареєстрованою та проживати у його квартирі. А отже, позивач з того дня та по сьогоднішній день безперервно, відкрито, добросовісно користується зазначеною квартирою більше 10-ти років, що на думку позивача є очевидним для всіх сусідів та інших осіб, які мали можливість це бачити, позивач не перешкоджає доступу до квартири іншим особам, які мали право отримувати про це інформацію, однак ніхто не звертався до позивача з вимогами про витребування майна чи про виселення позивача з квартири, окрім цього позивач постійно сплачує всі комунальні послуги за кооперативну квартиру. Але крім позивача на квартиру [PERSON] претендує [PERSON], яка теж разом з позивачем приймала участь в його похованні та яка разом з [PERSON] вплачувала пайовий внесок за кооперативну квартиру, оскільки з 1975 року по 1980 рік [PERSON] проживав однією сім'єю разом з відповідачем [PERSON] в його квартирі. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги посилання позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, відповідно до яких вона більше 10 років володіє квартирою [PERSON], її володіння є добросовісним, відкритим, безперервним, тому відповідно до положень ст. 334 ЦК України позивач вважає, що має законне право на отримання у власність за рішенням суду вищезазначену кооперативну квартиру за набувальною давністю володіння, тому позивач звернулась до суду та просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на кооперативну квартиру [ADDRESS], яка раніше в силу положень Закону України «Про кооперацію» належала [PERSON], померлому [INFO]. (а.с. 100-103, т. 1) У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 208-210, т. 3) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але надіслала на адресу суду заяву в якій просила суд дану цивільну справу розглядати без її участі, зазначивши, що вона не заперечую проти задоволення позовних вимог [PERSON] та розгляду справи в заочному порядку. (а.с. 83, 90, 93, 112, 147, 153-155 - т. 1, 186-187, 189, 191 - т. 3) Представник Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської рада у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомив, однак надав до суду письмові заперечення на заявлені уточнені позовні вимоги в яких посилався на те, що позивачем невірно було обрано спосіб захисту, оскільки в цьому випадку має місце інша підстава для виникнення права власності, а саме - спадкування, тому представник відповідача вважає, що підстави для звернення до суду про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю у позивача відсутні, у зв'язку з чим, представник відповідача заперечує щодо визнання права власності за позивачем на нерухоме майно за набувальною давністю на спірну квартиру та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 196-198, 205 - т. 3) Представник П'ятої ДДНК у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак в ході розгляду справи надавав до суду заяви в яких просив суд розглянути дану справу без участі свого представника. (а.с. 68, 91, 95, 114, 148, 152, 156 - т.1; а.с. 190, 192, 207 - т.3) Представник Житлово-будівельного кооперативу « 33 «Транспортник» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просив суд розглядати дану справу без його присутності, зазначивши, що як голова правління ЖБК-33 «Транспортник» визнає позовні вимоги [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. (а.с. 65, 96, 112-113, 117 - т. 1) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON], який був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS]. На день його смерті залишилась спадщина, яка складається з зазначеної квартири, однак у померлого на момент звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від 24.01.2014 року, були відсутні спадкоємці, оскільки дружина спадкодавця [PERSON] померла [INFO], а донька спадкодавця (мати позивача) - [PERSON] померла [INFO], викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про одруження [PERSON] ([PERSON]), копією свідоцтва про смерть [PERSON],копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про одруження [PERSON] та копією матеріалів спадкової справи № 18/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], наявними в матеріалах справи. (а.с. 6-11, 70-78 - т. 1) Судом встановлено, що в 1978 році [PERSON] було повністю сплачено пай в сумі 3 703 руб. за квартиру [ADDRESS]. Крім того, встановлено, що на момент смерті [PERSON] за вищезазначеною адресою були прописані дві особи: [PERSON] (власник) та [PERSON] (онука), що підтверджується копією довідки ЖБК № 33 «Транспортник» від 08.01.2014 року та копією довідки ЖБК № 33 «Транспортник» від 23.02.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 12-13 - т. 1) Також, судом встановлено, що відповідно до звіту про оцінку квартири [ADDRESS], оціночна вартість зазначеної квартири станом на 02.02.2013 рік складала 149 300 грн., що підтверджується копією технічного паспорта від 26.10.2012 року та звітом про оцінку квартири від 02.02.2014 року з додатками, наявними в матеріалах справи. (а.с. 14-56 - т. 1) З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2014 року П'ятою ДДНК була відкрита спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON], за результатом розгляду заяви позивача про прийняття спадщини нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS], оскільки під час звернення позивача до нотаріальної контори вона не надала правовстановлюючих документів про належність зазначеного майна спадкодавцеві, а тому у нотаріальної контори були відсутні підстави видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого рекомендовано позивачу звернутися до суду з позовом про визнання право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 21.01.2014 року, копією листа П'ятої ДДНК від 19.02.2014 року та іншими копіями матеріалів спадкової справи відкритої 24.01.2014 року до майна померлого [INFO] [PERSON], наявними в матеріалах справи. (а.с. 69-80) Судом при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що 19.12.2013 року в Четвертій ДДНК після померлої [INFO] [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини № 3335 від 19.12.2013 року від імені [PERSON] було відкрито спадкову справу № 1216/2013. До зазначеної спадкової справи було долучено заяву про відмову від спадщини від імені [PERSON], справжність підпису на якій було засвідчено приватним нотаріусом ДМНО Шульдіною Т.В. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що 05.03.2014 року до спадкової справи надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину № 537 від імені [PERSON] на підставі ст. 1266 ЦК України, та заява про відмову від спадщини № 538 від імені [PERSON], однак на момент розгляду справи свідоцтва про право на спадщину особам не видавались та будь-яких інших заяв до зазначеної спадкової справи не надходило, що підтверджується листом Четвертої ДДНК від 21.05.2014 року та копією спадкової справи № 1216/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON], наявними в матеріалах справи. (а.с. 97-98, 120-142 - т. 1) Встановлено, що станом на 01.07.2014 рік відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяжень нерухомого майна відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою від 01.07.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 150,151 - т. 1) Також, судом встановлено, що станом на 31.12.2012 рік в інвентаризаційній справі, яка наявна в КП «ДМБТІ» відсутні відомості щодо реєстрації прав власності за адресою: [ADDRESS], що підтверджується листом КП «ДМБТІ» від 23.06.2014 року, наявним в матеріалах справи. (а.с. 157 - т. 1) Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач проживаючи за адресою: [ADDRESS], у період з 2002 року по 2014 рік сплачувала за даної адресою надані різні комунальні послуги, що підтверджується копіями та оригіналами квитанцій про сплату комунальних послуг долучених до матеріалів справи. (а.с. 163-256 - т. 1, а.с. 1-254 - т. 2, а.с. 1-175 - т. 3) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), Цивільного Кодексу України (далі - ЦПК України), Закону України «Про власність» (в редакції закону від 07.02.1991 року) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 15 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес сторони лише способом, що встановлений договором або законом. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Згідно ст. 15 Закону Української РСР «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» до прав членів кооперативу на його майно включається те, що член житлово-будівельного, дачного-будівельного, гаражно-будівельного, садового, дачного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавства, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до положень п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суд виходить з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю відповідно до ст. 3 ЦК України. За змістом наведеної норми права, позивачка має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у неї відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно. Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, оскільки володіння має бути добросовісним, тобто позивач не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей ст. ст. 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим позивач, яка заявила про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Суд при вирішенні зазначеної цивільної справи враховує норми, які регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], норми щодо складу спадщини померлого [PERSON], а також чи належав та на якій правовій підставі вищезазначений об'єкт нерухомості померлому [PERSON] Також, суд при розгляді даної справи виходив з того, що позивач як незаконний володілець, протягом всього часу володінням квартирою повинна була бути впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Суд вирішуючи даний спір приймає до уваги, що спірна квартира не є чужим майном для позивача [PERSON], оскільки, відповідно до відмітки про реєстрацію позивача в паспорті та довідки наданою ЖБК № 33 «Транспортник» від 23.02.2014 року, позивач починаючи з 14.02.1984 року була прописана та постійно проживала разом із своїм дідусем [PERSON] до дня його смерті та після його смерті продовжує бути зареєстрованою та постійно проживати в його квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а отже суд приходить до висновку, що позов про визнання право власності за набувальною давністю не може бути пред'явлений позивачем, яка володіє майном по волі власника і завжди знала хто є власником даної квартири. Окрім цього, суд при вирішенні заявлених позовних вимог враховує роз'яснення викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», відповідно до яких визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статі 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Крім того, застосування набувальної давності до даних правовідносин передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, які регулюють виникли між сторонами правовідносини, приймаючи до уваги, що у 1978 році [PERSON] була повністю сплачена вартість квартири [ADDRESS], а отже згідно чинного на той період законодавства України [PERSON] за життя набув право власності на спірну квартиру, враховуючи, що у зазначеній квартирі була зареєстрована та постійно проживала позивач разом зі своїм дідусем [PERSON], тому на момент смерті [PERSON] у спірній квартирі було зареєстровано дві особи, а саме позивач та [PERSON], суд приходить до висновку, що позивач була обізнана хто є власником спірної квартири, кому та на підставі яких документів належить право власності на квартиру [ADDRESS]. Суд при вирішенні позовних вимог також виходив з того, що після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги була його донька (мати позивача) [PERSON], яка померла [INFO], проте за життя [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] (батька), тому внаслідок звернення позивача [PERSON] до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю в неї правовстановлюючого документу на спірну квартиру, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування набувальної давності до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю, однак як вбачається з встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи у позивача існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння спірною квартирою, а саме спадкування, тому суд вважає, що позивачем при зверненні до суду, а саме після уточнення позовних вимог було невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки він не відповідає специфіки виниклих між сторонами правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що набуття спадкових прав та їх оформлення не передбачено шляхом визнання права власності за давністю володіння відповідно до правил встановлених ст. 344 ЦК України, оскільки відповідно до змісту зазначеної норми набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності, однак в зазначеному випадку право власності на нерухоме майно повинно переходити від спадкодавця до спадкоємниці, а отже спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли позивач заявляє про давність володіння, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed