Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить постановити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05.12.2015 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 05.12.2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, однак подружнє життя не склалося, через несумісність характерів, сварки та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинили з липня 2016 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Матеріали справи містять заяви сторін, де [PERSON] та [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності, при цьому, позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 05 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 330, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. При цьому дошлюбне прізвище позивача «Кошельняк» (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 17.06.2016 року Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 175, від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Однак, на теперішній час подружні стосунки між сторонами припинені і відновлювати відносини [PERSON] з [PERSON] не бажають. Причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів, часті сварки та різні погляди на сімейне життя. З липня 2016 року проживають окремо, що вбачається з їхніх письмових заяв. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивач і відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і вважають, що примирення між ними не можливе, від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку, суд вважає що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «Цалко». Відповідно ч.2 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.2).

Outcome: approved