Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

12 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 23 в будинку № 73 по вулиці Центральній (колишня назва вулиці [PERSON]) в місті Павлоград Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею вищезазначеної квартири на підставі договору дарування від 30 грудня 2003 року, крім неї у квартирі зареєстровані ще її чоловік [PERSON], [INFO], їхня донька [PERSON], [INFO] та рідний брат чоловіка [PERSON], [INFO]. З травня 2012 року брат чоловіка [PERSON] виїхав до іншого місця проживання та не мешкає у квартирі більше пяти років. Витрати за комунальні послуги він не сплачує, приватних речей його у квартирі немає. Реєстрація відповідача їй заважає вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідач ухиляється від зняття з реєстрації добровільно, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні пояснила, що відповідач ніколи не проживав у вищезазначеній квартирі, а тільки був зареєстрований у ній. На теперішній час він проживає у своєї мами у селі Малоолександрівка, і добровільно не бажає знятися з реєстрації, пояснюючи це тим, що не хоче щоб його забрали в АТО. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира [ADDRESS] (колишня назва вулиці [PERSON]) в місті Павлоград Дніпропетровської області, дійсно належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], що підтверджується копією договору дарування квартири від 30 грудня 2003 року (арк.с.4). Як зазначено у довідці про реєстрацію та склад зареєстрованих сімї від 10 липня 2017 року (арк.с.6), відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO]. Проте, як вбачається з Акту від 29 червня 2017 року (арк.с.7), який було складено комісією у складі інженера ПП «К-П-1» [PERSON], паспортистом ПП «К-П-1» [PERSON], майстром ділянки ПП «К-П-1» [PERSON], відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], однак не проживає за адресою реєстрації з травня 2012 року. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.ст. 6, 8 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Відповідач не є співвласником житла, не проживає за адресою реєстрації більше одного року, тому суд вважає його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved