Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

14 вересня 2017р. в суд надійшла позовна заява [PERSON], за підписом його представника [PERSON], до [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позову зазначає, що в 2015р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано шлюб. За рішенням суду від 08.06.2016р. визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру № 66 за адресою: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 5, та визначено по ? частки квартири кожному співвласнику. Зазначає, що на даний час у квартирі зареєстровані сторони та їхні діти: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Оскільки дійти спільної згоди щодо порядку користування квартирою сторони не змогли, а позивач бажає в спірній квартирі проживати, останній змушений звернутися в суд. Просить встановити наступний порядок користування спірною квартирою: виділити у його користування житлову кімнату, площею 11, 8 кв.м., з балконом, площею 1, 5 кв.м.; у користуванні відповідача [PERSON] залишити житлову кімнату, площею 15, 1 кв.м.; в загальному користуванні - кухню, площею 7, 4 кв.м., ванну кімнату, площею 2, 8 кв.м., вбиральню, площею 1, 2 кв.м., коридор, площею 7, 1 кв.м., та вбудовану шафу, площею 0, 4 кв.м. 10 жовтня 2017р. за ініціативою суду до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області як орган опіки та піклування в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених у ньому. Додатково пояснив, що позивач бажав в позасудовому порядку вирішити спір, у звязку із чим звертався до [PERSON] із пропозицію визначити порядок користування квартирою та готовий був розглянути будь-які варіанти, однак остання категорично заперечує проти проживання його довірителя у спірній квартирі. Вказав, що позивач іншого житла у власності не має та просить виділити йому у користування в квартирі одну кімнату, із якої є вихід на лоджію. Повідомив, що при визначенні порядку користування квартирою позивачем, окрім його прав як співвласника квартири, було також враховано інтереси дітей, зокрема, оскільки діти різної статі, то донька може користуватися кімнатою разом із матірю, а він разом із сином. Просить суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила в повному обсязі та повідомила, що на даний час у квартирі фактично проживає в одній кімнаті вона із чоловіком, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та в іншій кімнаті діти від попереднього шлюбу: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначила, що ні вона, ні діти іншого житла у власності не мають, а проживання доньки в орендованій квартирі у м. Вінниця є тимчасовим, повязаним із навчанням останньої. Не заперечуючи право власності позивача на ? частину квартири, вважає, що окрім вищенаведеного, також й через особисті неприязні стосунки із позивачем їхнє спільне проживання у спірній квартирі неможливе. Підтвердила, що отримала від [PERSON] пропозицію від 23.08.2017р., однак, на її думку, порядок користування квартирою встановити неможливо, а наявний спір слід вирішити шляхом викупу частки позивача у квартирі. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що донька сторін [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [INFO], мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS]; іншого житла неповнолітня дитина не має, а її проживання у м. Вінниця є тимчасовим. Вважає, що оскільки у квартирі на даний час фактично проживають двоє дітей різної статі, віком старше 9 років, то запропонований позивачем порядок користування квартирою порушуватиме їхні інтереси. З огляду на зазначене, просить при вирішенні спору врахувати інтереси неповнолітньої доньки. Відповідач [PERSON] в судове засідання 24 жовтня 2017р. не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується його підписом в повідомленні про дату наступного судового засідання (а.с. 40); про причини своєї неявки суд не повідомив; жодних заяв чи клопотань суду не подав. Як вбачається із письмових заперечень від 23.09.2017р., підписаних в тому числі [PERSON], останній проти позову заперечує, оскільки вважає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою з огляду на кількість осіб, які на даний час в спірній квартирі проживають, порушує вимоги ст. 47, ч. 2 ст. 50 ЖК УРСР та п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, а тому просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 26-27). Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено, що за рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 22.09.2015р. по справі № 719/396/15-ц, яке набрало законної сили 05.10.2015р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 18). Квартира № 66, яка знаходиться за адресою: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 5, належить на праві спільної власності позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] із визначенням часток по ? спірної квартири кожному співвласнику, що підтверджується рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 08.06.2016р., Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 69666691 від 04.10.2016р. (а.с. 10-12, 17) та не заперечується сторонами. З технічного паспорта на квартиру № 66 за адресою: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 5, зареєстрованого КП «НБТІ» 22.08.2005р. за № 1929185, вбачається, що така складається з двох кімнат, житловою площею 26,9 кв.м., у тому числі 1-а кімната 15,1 кв.м., 2-а кімната 11,8 кв.м., кухні, площею 7,4 кв.м., ванної кімнати, площею 2,8 кв.м., вбиральні 1, 2 кв.м., коридору 7,1 кв.м., лоджії 1,5 кв.м. та вбудованої шафи 0,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 47, 3 кв.м. Згідно плану квартири вихід на лоджію, площею 1, 5 кв. м., здійснюється через кімнату, площею 11, 8 кв.м. (а.с.13). У квартирі зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON], відповідач [PERSON], син, 1989р.н., та [PERSON], донька, 2002р.н., що підтверджується довідкою Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради № 5428 від 13.09.2017р. та відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] серії КР № 841966, виданому Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 28.09.2004р. (а.с. 8-9, 16). Згідно пояснень відповідача на даний час у квартирі фактично проживає в одній кімнаті вона із чоловіком, з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, в іншій кімнаті [PERSON], син, 1989р.н., та [PERSON], донька, 2002р.н., яка тимчасово вибула на навчання у м. Вінницю. При цьому, представник позивача [PERSON] заперечує факт проживання у спірній квартирі сина сторін [PERSON], стверджуючи, що останній проживає за іншою адресою на орендованій квартирі. 23 серпня 2017р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із пропозицією визначити порядок користування спірною квартирою, яку остання отримала в цей же день (а.с. 14-15). Однак в позасудовому порядку [PERSON] та [PERSON] згоди щодо визначення порядку користування квартирою не досягли, оскільки [PERSON] вважає спільне проживання із колишнім чоловіком неможливим як з огляду на незначну прощу квартири та кількість фактично проживаючих у ній осіб, так й з огляду на особисті неприязні стосунки між сторонами. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а право власності згідно ст. 321 ЦК України є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 383 ЦК України та ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016р. по справі № 6-1500цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обовязкова для суду, вказано, що ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. У ст. 155 ЖК УРСР закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності квартиру, згідно яких квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування квартирою. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників, а вказаний позивачем [PERSON] варіант користування кімнатами враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, відступ від відповідності реальних часток ідеальним є незначним, а тому позов [PERSON] до [PERSON] слід задоволити. При цьому, посилання відповідача [PERSON] на те, що, з урахуванням інтересів спільних дітей сторін та фактичного проживання у квартирі її співмешканця, необхідно відмовити у задоволенні позову [PERSON], суперечать ст. 155 ЖК УРСР та не враховує прав позивача, а судом при вирішені справи має бути дотримано справедливий баланс між правами відповідача та членів її сімї на користування жилою площею квартири та правами іншого співвласника цієї квартири. Разом з тим, суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] щодо не проживання дітей сторін у спірній квартирі, оскільки останнім не надано суду доказів наявності у них іншого постійного місця проживання. Також суд вважає помилковими доводи відповідачів та третьої особи [PERSON] щодо порушення прав дітей у разі встановлення порядку користування квартирою у варіанті, запропонованому позивачем, оскільки діти сторін не є співвласниками спірної квартири, їх право користування є похідним від права власності власника квартири та виділення кімнати позивачу не порушить житлові права дітей сторін в порівнянні із становищем, яке існувало до звернення [PERSON] в суд із даним позовом. При цьому, враховуючи, що відповідач [PERSON] не є співвласником квартири № 66 за адресою Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 5, то в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Питання про судові витрати вирішити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 150, 155-156 ЖК УРСР, ст.ст. 319, 319, 321, 355-356, 358, 383,

Outcome: approved