overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

12 листопада 2014 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому він вимагає розірвати шлюб між ним і відповідачкою, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 05.08.2014р., актовий запис № 1883. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву у якій підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка в судове засідання не з'явилася також, подала заяву у якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. За таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

12 листопада 2014 року до суду з заявою звернулася [PERSON], яка просить винести додаткове рішення про стягнення судових витрат, понесених нею при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що при винесенні рішення Тетіївським районним судом Київської області 10 жовтня 2014 року не було стягнено з [PERSON] судові витрати понесені нею при подачі позову до суду в сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала повністю. Понесені [PERSON] судові витрати підтверджуються квитанцією про сплату судового збору 0.0.300915912.1 від 24.09.2014 року. Суд, заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали цивільної справи № 380/1579/14-ц, що заява обґрунтована з наступних підстав. Рішенням Тетіївського районного суду Київської області 10 жовтня 2014 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Питання щодо судових витрат зазначеним рішенням не вирішувалось. Згідно квитанції про сплату судового збору 0.0.300915912.1 від 24.09.2014 року вбачається, що [PERSON] було сплачено 243 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 п.4 ст. 220 ЦПК України, суд ,що ухвалив рішення може за заявою осіб, яку беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Таким чином, аналізуючи рішення Тетіївського районного суду Київської області від 10 жовтня 2914 року та досліджені в суді докази, враховуючи те, що питання щодо судових витрат зазначеним рішенням не вирішувалось, суд вважає, що заяву слід задовольнити .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

12 листопада 2014 року до суду надійшла заява завідуючим 2-м відділенням Комунального закладу Першої ОСЛ Калачнікова О. В. про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], 1952 року народження, мешканку м. Ромни Сумської області, 1-й провулок Крупської 11, без її згоди у зв'язку із наявністю у неї ознак тяжкого психічного розладу, внаслідок яких вона вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів Першої обласної спеціалізованої лікарні, що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр Комунального закладу Першої ОСЛ Негребецька А. М. заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що [PERSON] з 1996 року перебувала на обліку і дільничного психіатра, добровільно проходити амбулаторне лікування відмовляється. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді: «Шизофренії, параноїдної форми, епізодичний тип перебігу із наростаючим дефектом», внаслідок якого вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, а також може завдати суттєву шкоду здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога (а.с.4). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник не заперечувала проти задоволення даної заяви. Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

12 листопада 2014 року до суду подано цю заяву, в якій вказано, що 20.07.1996р. Білашківською сільською радою їй був виданий державний акт на право власності на землю серії ВН №000084, запис по батькові в якому було помилково зазначено як «[PERSON]» що не відповідає запису у її паспорті та свідоцтві про народження згідно з якими вона [PERSON]. Крім того, при видачі державного акту, місцем розташування земельної ділянки значилася Білашківська сільська рада, однак на даний час юридичною адресою розташування земельної ділянки є [ADDRESS]. Заявниця в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглянути за її відсутності, просила встановити факт належності їй державного акту на право власності на землю серії ВН №000084 та факт розташування земельної ділянки, посвідченої даним державним актом, в [ADDRESS]. Представник Погребищенської міської ради до суду не з'явився також, у телефонному режимі повідомила, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. З'ясувавши позицію заявниці, дослідивши матеріали справи суд, визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що державний акт на право власності на землю серії ВН №000084, виданий 20.07.1996р. Білашківською сільською радою на ім'я [PERSON] (а.с.8), належить [PERSON], [INFO], та те, що місцем розташування земельної ділянки, яка належить [PERSON] на підставі вказаного державного акту, є [ADDRESS] (а.с.9), іншого порядку встановлення цих фактів законом не передбачено, що не дає можливості заявниці належним чином розпорядитися земельною ділянкою, то їх необхідно встановити на підставі ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

12 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1935 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.11.2014р. о 13 год. 06 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.11.2014р. о 13 год. 06 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Іванова Н.Ф. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтован у календарному часі, в місці знаходження орієнтован грубо, називає себе правильно. Порушена концентрація уваги, виражене емоційне ускуднення, інтелект знижений. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - деменція важкого ґенезу (атеросклеротичний, дизметаболічний, інтоксикаційний) з іншими змішаними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

12 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1939 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.11.2014р. о 16 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.11.2014р. о 16 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора на осмотр не реагує, мовному контакту не доступна. Напряжена. Розмовляє з уявним співрозмовником. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

12 листопада 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 06.07.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 15000 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 30.09.2014 року - 22889,80 грн., а саме: за кредитом - 15000 грн; 5840,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 482,80 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1066,18 грн. - штраф (процентна складова). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 06.07.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 15000 грн. В зв'язку з тим що відповідач належним чином свої обов'язки не виконав, станом на 30.09.2014 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом - 15000 грн; 5840,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 482,80 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1066,18 грн. - штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 22889,80 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

12 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного Акціонерного Товариства « Покровське» , третя особа: Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

12 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що він працював у ПАТ «Харківський верстабудівний завод» з 03.01.2006 року. 01.10.2014 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом від 01.10.2014 року №254-к. Після звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість заробітної плати, яка складає 15 199,33 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також, стягнути - середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 2670,08 грн., а також 5000 моральної шкоди. Позивач просив суд розглянути справу у його відсутності Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ПАТ «Харківський верстабудівний завод» з 03.01.2006 року. 01.10.2014 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України згідно із наказом від 01.10.2014 року №254-к. Після звільнення відповідач не виплатив позивачу до теперішнього часу заборгованість заробітної плати, яка складає 15 199,33 грн. (а.с.3-7). Відповідно до ст. 116 Кодексу законів України про працю про звільненні працівника виплата всіх сум, що належала йому від установи проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів України про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого їм органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. В позові що до стягнення моральної шкоди суд відмовляє, оскільки позивачем не надано доказів що до спричинення її відповідачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

12 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідачки з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги він обґрунтував тим, що за час перебування в шлюбі їхні з відповідачкою стосунки поступово погіршувались, в них різні характери, різні погляди на сімейне життя, вони часто сварились, не мали спільних інтересів. З вересня 2013 року відповідачка проживає окремо, дитина проживає з відповідачкою. Під час судового розгляду позивач позов підтримав та просив його задовольнити, погодився на заочний розгляд справи. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, що до суду не з'явилась, не повідомила про поважні причини неявки (а.с.12). У зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 30 квітня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). В шлюбі мають одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.7). З вересня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, за цей час примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

12 листопада 2014 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачкою вони уклали шлюб 27 вересня 1997 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану м. Слов'янська Донецької області, актовий запис №634, від цього шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з відповідачем. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримують з березня 2013 року, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій вимоги позивача визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 27 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану м. Слов'янська Донецької області, актовий запис №634. Від цього шлюбу вони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

12 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив винести рішення, яким визначити додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], оскільки після смерті останньої він у шестимісячний строк, який відведений законом для подачі заяви про прийняття спадщини, не звернувся до нотаріальної контори по причині того, що на час відкриття спадщини спадкодавець не оформила свідоцтво на право власності на спірний будинок, також на час відкриття спадщини була відсутня будь-яка технічна документація на будинок, оскільки жодних інвентаризаційних робіт щодо даного об'єкту нерухомого майна не проводилось від часу будівництва. За даних обставин позивач не мав змоги зібрати встановлений законодавством перелік документів, необхідний для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача заявив, що підтримує позовні вимоги, та просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном 30 днів. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Третя особа в судовому засіданні заявила, що заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки з часу відкриття спадщини пройшло понад десять років, у спадковому будинку проживав її чоловік. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області 08.09.2003 року, актовий запис № 100, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Рихальської сільської ради, Ємільчинського району Житомирської області, 30.10.1970 року, актовий запис № 26, позивач [PERSON] є сином [PERSON]. У відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України позивач повинен був до 29.11.2003 року подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак не зробив цього. Відповідно до ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може призначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому є підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved