Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

14.03.2016 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, де зазначає,що 11 квітня 2013 року ним було надано за договором позики в борг [PERSON] гроші в сумі 7\~000 гривень. Зазначені гроші в сумі 7\~000 гривень позивачем були передані відповідачу готівкою в борг, при цьому відповідач повинен був йому їх повернути та за користування останніми щомісячно сплачувати 400 гривень процентів. Надаючи зазначені гроші в борг відповідачу, останній власноручно написав розписку про те, що отримав в борг від позивача гроші в сумі 7\~000 гривень, та зобовязується з 11.04.2013 року сплачувати йому щомісячно проценти від суми позики в сумі 400 гривень. Дану розписку відповідач передав позивачу добровільно, оригінал якої і перебуває у нього до теперішнього часу. Щомісячно проценти від суми позики у розмірі 400 гривень було встановлено позивачем та відповідачем добровільно відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України. Між ним та відповідачем виникли правовідносини позики з усіма наслідками відповідно до цивільного законодавства. Проте, відповідач свої зобовязання не виконав та до теперішнього часу не повернув йому всі отримані в борг гроші. Крім того, відповідач під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобовязання. У звязку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобовязання повернення йому на його неодноразові вимоги боргу, то він позбавлений права використовувати свої гроші на власний розсуд. Крім того, саме з вини відповідача позивач змушений звернутися до суду для примусового стягнення боргу і понести витрати повязані зі сплатою судового збору. Викладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Посилаючись на норми цивільного законодавства, статтю 1048,1047,526,1049 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу 7000.00гривень та 12250,00 гривень процентів за користування позикою, крім того стягнути судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги, та просять їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, та зазначив, що з позивачем він розрахувався в повній мірі, борг віддавав частками, але розписок не брав, так як перебував в дружних стосунках, посилався на свідків, а саме свого родича [PERSON] Свідок [PERSON] надав свідчення ,що дійсно одного разу він возив [PERSON] до позивача,щоб віддати борг, при передачі грошей не був присутній, підтвердити точно яку саме суму боргу було повернуто не може, від родича чув, що відповідач неодноразово користувався послугами свого товариша, який надавав йому грошові кошти. Відповідачем в суду не були надані будь-які докази, які б стверджували про повернення боргу. При вивченні матеріалів справи оригінали розписки від 11.04.2013 року з зворотної сторони зазначив відмітки позивача про часткове повернення боргу, Як зазначив позивач їм були уточнені позовні вимоги на зазначені суми і суми користування за проценти їм змінена з 14000.00 гривень до 12250,00 гривень. Відповідно до розписки від 11.04.2013 року, відповідач зобовязується з 11.04.2013 року сплачувати позивачеві щомісячно проценти від суми позики в сумі 400 гривень. За період з 11.04.2013 року по 11.03.2016 року відповідач повинен був сплатити позивачеві проценти від суми позики у розмірі 12250 грн., з них: 35 місяців х 400 грн. = 14\~000 грн., з частково погашеноЇ суми = 12250 гривень. Неповернення боргу з урахуванням процентів від суми позики складає повних 35 місяців: з 11.04.2013 року по 11.03.2016 року. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження складення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвічує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 3 статті 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Проте, у даному випадку боргові документи на момент звернення до суду знаходяться у кредитора за зобовязанням, що є доказом невиконання відповідачем свого зобовязання. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі викладеного,

Outcome: approved