Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

14 вересня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування над неповнолітньою особою, призначення піклувальника та стягнення аліментів. В позові, який 10 січня 2017 року було уточнено, позивачка зазначила, що [INFO] року померла її сестра - [PERSON]. Сестра мала неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] батько неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON] повністю усунувся від виконання обов'язків з виховання і утримання сина, який до теперішнього часу проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя та взагалі не спілкується з дитиною, позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], встановлення піклування над ним, призначення піклувальника та стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи Дупліна І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала до суду висновок, в якому встановлено наявність факту ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, просила задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] жодного разу не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з поміткою про вручення поштових відправлень, які були направлені в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за останньою відомою адресою проживання відповідача. Вказане, в силу положень абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, є підтвердженням належного повідомлення особи. На підставі вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 06 лютого 2017 року на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] р. померла мати неповнолітнього [PERSON], [INFO] р.н., - [PERSON]. Після смерті [PERSON] і по теперішній час неповнолітній [PERSON] проживає в сім'ї своєї рідної тітки, позивача по справі, - [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] р.н. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки, наданої директором Кушугумського навчально-виховного комплексу «Школа І-ІІІ ступенів-гімназія «Інтелект», [PERSON] сама виховує племінника [PERSON], [INFO] р.н., учня 9-Б класу. Також зазначено, що батько [PERSON] - [PERSON] з сином не проживає, участі у вихованні сина не бере, до школи не з'являється. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання сина, що підтверджується копією клопотання селищного голови Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області Загребельної Г.О. до Служби у справах дітей Запорізької райдержадміністрації Запорізької області № 01-37/230 від 17 березня 2016 року; копією довідки з місця навчання неповнолітнього [PERSON] № 01-13/069 від 02 березня 2016 року та копією заяви (засвідченої селищним головою Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області Загребельної\~Г.О.) [PERSON] про не заперечення проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не приділяє сину батьківського піклування, не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, батьки мають рівні права та обов'язки у відношенні своїх дітей. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не позбавляє їх від обов'язків відносно дітей. Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Тобто, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Запорізька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування на території Запорізького району Запорізької області, дослідивши всі документи по справі, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Запорізької райдержадміністрації Запорізької області від 20.01.2016 р. № 03, надала до суду висновок № 01-22/0114 від 06.02.2017 р. про наявність факту ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно дитини. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини, а тому приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд вважає доведеним той факт, що поведінка відповідача [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Неповнолітній [PERSON], [INFO] р.н., проживаючи в сім'ї своєї тітки [PERSON], має всі необхідні умови для життя, навчання та повноцінного розвитку, що підтверджується актом відвідання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від 08.08.2016 р. Згідно ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно ст. 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про можливість задовольнити позовні вимоги в частині призначення піклувальником неповнолітнього [PERSON], [INFO] р.н., позивача по справі - [PERSON], [INFO] Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Саме батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто до досягнення нею 18 років. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки судовий збір, сплачений нею при поданні позовної заяви.

Outcome: approved