Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

13 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Хімічного казенного обєднання ім. Г.І. Петровського (94540, Луганська область, м. Красний Луч, м. Петровське, вул. Леніна, буд.1, код ЄДРПОУ 14312683), в якій просить суд припинити трудовий договір №6888/лс від 01 листопада 2008 року, який укладено між Хімічним казенним обєднанням ім. Г.І. Петровського та [PERSON] та зобовязати відповідача сплати позивачу заборгованість по заробітній платі та грошові компенсації за невикористання відпустки, відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 липня 1995 року між Хімічним казенним обєднанням ім. Г.І. Петровського та [PERSON] було укладено трудовий договір, про що зроблено відповідний запис до трудової книги позивача за №276. Позивач працювала на Хімічному казенному підприємстві ім. Г.І. Петровського з 17 липня 1995 року по 04 вересня 2014 року, а згідно із наказу №6888/лс від 01 листопада 2008 року займала посаду начальника підрозділу громадського харчування, що підтверджено даними загальнообовязкового соціального страхування в пенсійному фонді України. 04 вересня 2014 року позивач написала заяву про звільнення (у звязку з переїздом), яку було зареєстровано канцелярією Хімічного казенного обєднання ім. Г.І. Петровського за №2327 від 04.09.2014. Згодом позивачу було відмовлено в звільненні за відсутності керівництва та гербової печатки. Працівники відділу кадрів підприємства видали позивачу трудову книжку під підпис на руки. А 21 вересня 2014 року позивач була змушена переселитись з території проведення антитерористичної операції та не звільнилась з роботи. Позивач повторно 22 грудня 2014 року надіслала заяву про звільнення коштовним листом на адресу між Хімічного казенного обєднання ім. Г.І. Петровського з поштовим повідомленням №6241801018997 від 22.12.2014. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься її заява, в якій вона підтримала вимоги у повному обсязі, просила суд розглядати справу за її відсутності (а.с.11). Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся про день та час розгляду справи, однак на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», м. Красний Луч Луганської області віднесено до населених пунктів на території яких органи державної влади здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 липня 1995 року між Хімічним казенним обєднанням ім. Г.І. Петровського та [PERSON] було укладено трудовий договір, про що зроблено відповідний запис до трудової книги позивача за №276 та що підтверджується копією трудової книжки, а згідно із наказу №6888/лс від 01 листопада 2008 року позивач займала посаду начальника підрозділу громадського харчування, що підтверджено даними загальнообовязкового соціального страхування в Пенсійному фонді України. Як зазначає у позовній заяві позивач, 04 вересня 2014 року вона написала заяву про звільнення (у звязку з переїздом), яку було зареєстровано канцелярією Хімічного казенного обєднання ім. Г.І. Петровського за №2327 від 04.09.2014. Згодом позивачу було відмовлено у звільненні за відсутності керівництва та гербової печатки. Однак у звязку з нестабільною ситуацією та проведенням на території Луганської та Донецької областей АТО, з вересня 20014 року трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено у звязку із неможливістю проживання у даній місцевості, що було обумовлено необхідністю виїзду. Позивач 22 грудня 2014 року повторно надіслала заяву про звільнення коштовним листом на адресу між Хімічного казенного обєднання ім. Г.І. Петровського з поштовим повідомленням №6241801018997 від 22.12.2014 (а.с. 13-15). У звязку з тим, що роботодавець знаходиться на території проведення антитерористичної операції, позивач не має можливості звільнитися у встановленому законом порядку та працевлаштуватись на законних підставах або отримувати допомогу на випадок безробіття. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, й підлягає внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. При цьому згідно п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути, зокрема, безстроковим, що укладається на невизначений строк. Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 4 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви), що також неможливо зробити, оскільки кореспонденція на територію Луганської області не доставляється, а тому позивач не в змозі врегулювати дане питання шляхом листування і змушена звернутися за судовим захистом. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог тат на підставі доказів, які надані сторонами та іншими особа. Позивачем на підтвердження вимоги про зобовязання відповідача сплати заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану відпустки, відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, надано лише довідку з управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18 грудня 2014 року, в якій зазначено тільки відомості про нарахування заробітної плати по червень місяць 2014 року, період з липня по вересень 2014 року відсутні (а.с. 5), але не надано жодних доказів на підтвердження розрахунку щодо виплати заборгованості. На час розгляду справи судом відповідачем не надано зауважень або заперечень проти позовної заяви. В тому числі, відсутні розрахунки щодо нарахованої і не сплаченої заробітної плати та недоступна інформація, в якому розмірі має бути стягуватися грошова компенсація за невикористану відпустку, відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР. Таким чином, суд не має змоги встановити розміри розрахунків, що підлягають стягненню зі звільненням працівника у день звільнення, а тому в цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial