Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

13 березня 2017 року Управління соціального захисту населення Машівської районної державної адміністрації /далі УСЗН/ звернулось в суд з позовом про стягнення безпідставно призначеної та виплаченої щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання і оплату житлово-комунальних послуг з [PERSON], як особи, яка перемістилася з району проведення антитерористичної операції м.Мирноград (Димитрів) Донецької області за період з 21 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 10 802,85 грн. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] безпідставно нараховану та сплачену щомісячну адресну допомогу в розмірі 5 967 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився із вимогами позивача про відсутність підстав для призначення та виплати щомісячної адресної допомоги [PERSON], однак вважав що в судовому засіданні підтверджено виплату тільки частити суми. В апеляційній скарзі УСЗН просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування позову посилається на невідповідність висновків суду щодо розміру виплаченої відповідачу допомоги обставинам справи. Заслухавши доповідь судді, за відсутності сторін, повідомлених про час та місце розгляду справи належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи телефонограми та рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково за таких підстав. В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами 20 липня 2015 року [PERSON], яка народилася 15 листопада 1986 року в смт. Машівка Машівського району Полтавської області перемістилася в село Селіщина Машівського району Полтавської області та взята на облік як особа переміщена з районів проведення антитерористичної операції м. Мирноград (Димитрів) Донецької області /довідка від 20.07.2015 року а.с. 62/. 21 липня 2015 року [PERSON], як особа переміщена з районів проведення антитерористичної операції звернулася до УСЗН із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання і оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначила про відсутність у її володінні чи володінні будь-кого з членів сімї житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України чи районі проведення антитерористичної операції /заява від 21.07.2015 року а.с. 11, 60/. 22 липня 2015 року УСЗН прийнято рішення про призначення допомоги [PERSON] в загальному розмірі суми допомоги на сімю з 21.07.2015 року по 20.09.2015 року 2210,00 грн., з 21.09.2015 року по 20.11.2015 року 1989,00 грн. та за період з 21.11.2015 року по 20.01.2016 року 1768,00 грн. /рішення від 22.07.2015 року а.с. 61/. В повторній заяві про призначення щомісячної адресної допомоги від 25.01.2016 року [PERSON] повідомляла відомості ідентичні тим що вона повідомляла в заяві від 21.07.2015 року /а.с. 63/. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.10.2009 року на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка будинку 12 по вулиці Ломоносова в смт. Машівка Машівського району Полтавської області /а.с. 65/. 27 липня 2016 року УСЗН відмовлено [PERSON] у наданні допомоги на проживання як переміщеній особі з тих підстав що сімя володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні проведення антитерористичної операції /рішення від 27.01.2016 року а.с. 64/. Встановлені судом першої інстанції обставини щодо безпідставності призначення щомісячної адресної допомоги [PERSON] через наявність у неї на праві власності іншого житла та періоду за який така допомога виплачувалась жодною із сторін не було оскаржено, отже дані обставини не можуть бути предметом перевірки в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини у справі щодо розміру виплаченої допомоги та його висновки не відповідають обставинам у справі. Так судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] за час перебування на обліку в УСЗН Машівської районної державної адміністрації Полтавської області з 20 липня 2015 року як тимчасово переміщеній особі нарахована та виплачена щомісячна адресна допомога за період з 21 липня 2015 по 25 січня 2016 в розмірі 10 802,85 гривень, з яких з 21 липня 2015 по 20 вересня 2015 в розмірі 2210,00 гривень щомісячно, з 21 вересня 2015 по 20 листопада 2015 в розмірі 1989,00 гривень та з 21 листопада 2015 року по 19 січня 2016 року в сумі 1768,00 гривень щомісячно. В підтвердження наведених обставин щодо розміру отриманої відповідачем щомісячної адресної допомоги суд апеляційної інстанції приймає відповідний розрахунок здійснений в рішенні від 22.07.2015 року, копія якого надана суду першої інстанції та є належним та допустимим письмовим доказом що за своїм змістом узгоджується з іншими доказами у справі. Отже суд першої інстанції не відреагував на аргументи позивача щодо розміру сум щомісячної адресної допомоги сплачених відповідачу. При цьому обставини щодо неповідомлення відповідачем УСЗН відомостей про належне їй на праві власності нерухоме майно, безпосередньо в яке вона перемістилася з території проведення антитерористичної операції, та яке фактично знаходилось у володінні відповідача охоплюються поняттям невиконання вимог чинного законодавства та є підставою для визнання нарахованих та виплачених сум щомісячної адресної допомоги без належної правової підстави. В судовому засіданні апеляційний суд позбавлений можливості за відсутності заперечень відповідача щодо обґрунтованості позову та фактичних обставин захистити права відповідача. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення відповідача від обовязку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях. Зібрані письмові докази вказують на те, що відповідачу [PERSON] за час перебування на обліку в УСЗН Машівської районної державної адміністрації Полтавської області з 20 липня 2015 року як тимчасово переміщеній особі без належної правової підстави нарахована та виплачена щомісячна адресна допомога за період з 21 липня 2015 по 25 січня 2016 в розмірі 10 802,85 гривень. Ще одним свідченням безпідставної виплати щомісячної адресної допомоги є розрахунок здійснений Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області згідно якого сума виплаченої [PERSON] щомісячної допомоги за липень 784,19грн., серпень 2210,00грн., вересень 2136,33грн., жовтень 1989,00грн., листопад 1915,33 та грудень 1768,00грн. всього склала 10802,85 грн. /а.с. 72/. За наведених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру безпідставно нарахованих та виплачених відповідачу сум щомісячної адресної допомоги що підлягають стягненню на користь позивача. Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимог закону про обґрунтованість рішення суду, висновки суду про стягнення з відповідача сум щомісячної адресної допомоги в меншому розмірі не відповідають обставинам справи, з огляду на що відповідно до статті 309 ЦПК України рішення слід змінити та стягнути з [PERSON] на користь УСЗН нараховану та виплачену щомісячну адресну допомогу в розмірі 10802,85 грн.

Outcome: approved