Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

14.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу за борговою розпискою в розмірі 549 250,00 грн., судовий збір, сплачений при зверненні з позовом до суду та витрати на правову допомогу в розмірі 34985,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що влітку 2014 року до нього звернувся раніше знайомий йому [PERSON] з проханням позичити йому гроші на невідкладні потреби. 15.08.2014 року він передав відповідачу грошову суму в розмірі 25000 доларів США, про що було складено письмову розписку, відповідно до якої позику було надано на строк до 01.09.2015 року. Однак відповідач зобов'язань у визначений строк не виконав, позичені кошти не повернув, через що він вимушений звернутися з даним позовом до суду. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики (борговою розпискою) він був вимушений звернутися за кваліфікованою юридичною допомогою. Вартість юридичних послуг склала еквівалент 500 доларів США, що на день звернення з позовом до суду складала 10985 грн. та 24 000 грн., а всього 34985,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду представника [PERSON], якого уповноважив представляти його інтереси в суді на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Уповноважений представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву в якій підтримав позовні вимоги свого довірителя, просив позов задовольнити, справу розглядати без участі позивача та його представника. В разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Відповідач [PERSON] на судове засідання 07.12.2015 року та 19.01.2016 року повторно не зявився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Представника, якій би діяв від його імені до суду не направив, доказів, що підтверджують неявку з поважної причини, письмових заперечень проти позову, заяви про перенесення розгляду справи або заяви про розгляд справи за його відсутністю не представив. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності вимог до ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що влітку 2014 року до позивача звернувся раніше знайомий йому [PERSON] з проханням позичити йому гроші на невідкладні потреби. 15.08.2014 року [PERSON] передав відповідачу грошову суму в розмірі 25000 доларів США, про що було складено письмову розписку, відповідно до якої позику було надано на строк до 01.09.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою, копію якої долучено до матеріалів справи. Однак відповідач зобов'язань за договором позики (борговою розпискою) ані у визначений строк, ані до теперішнього часу не виконав, позичені кошти не повернув. Розрахунок суми боргу станом на день звернення з позовом до суду: 25000 доларів США х 21,97 грн. (офіційний курс долара за даними НБУ станом на 09.07.2015 року) = 549 250,00 грн. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.. 533 ЦК України встановлено: 1.Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. 2.Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів суми боргу за договором позики (письмовою розпискою). Зважаючи на те, що відповідач свої зобов'язання у визначений термін не виконала, добровільно грошові кошти не повернула, у позивача виникло право на звернення до суду з дійсним позовом. Однією з вимог позивача є стягнення на його користь з відповідача витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги, яку позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за договором позики (борговою розпискою) він був вимушений звернутися за кваліфікованою юридичною допомогою. Вартість юридичних послуг склала еквівалент 500 доларів США, що на день звернення з позовом до суду складала 10985 грн. та 24 000 грн., а всього 34985,00 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 84 ЦПК України, до витрат на правову допомогу віднесено витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Вимога [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача витрат на юридичну допомогу не підлягає задоволенню, оскільки позивачем, на підтвердження понесених витрат, не надано належним чином оформлених письмових доказів. Судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду і документально підтверджені, підлягають стягненню на його користь з відповідача в порядку, передбаченому ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved