Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

13 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду із позовом до [PERSON], Вінницько -Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права на спадщину та поділ спадкового майна. Свій позов мотивував тим, що 11 грудня 1995 року в с. Вінницькі Хутори Вінницького районну помер його батько та відповідача у справі- Єфременюк [PERSON]. Після смерті спадщину прийняла його дружина, а їх мати - [PERSON]. 19 листопада 2013 року померла мати сторін [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с. Вінницькі Хутори Вінницького району та земельна ділянка, площею 0,6791 га у межах території [PERSON] сільської ради Вінницького району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначив, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], є він та відповідач як її діти. Інших спадкоємців першої черги та спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті матері не має. Після шестимісячного терміну, він разом із відповідачем домовилися між собою про поділ спадкового майна в натурі відповідно до бажань матері, згідно до яких, йому повинно перейти право власності на земельну ділянку, розміром 0,6791 га, а відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с. Вінницькі Хутори. Вказує, що у нотаріуса вони можуть оформити право власності в порядку спадкування за законом лише на все спадкове майно в рівних частках, тобто по 1\\2 частці житлового будинку та земельної ділянки. Крім того, нотаріусом відмовлено і розяснено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на імя матері, видане 11 липня 1996 року Вінницькою районною державною нотаріальною конторою на житловий будинок № 25 по вищевказаній адресі, не містить відмітку про державну реєстрацію вказаного нерухомого майна, тому нотаріус не в змозі видати свідоцтво про право на спадщину на даний будинок. Просить визнати за ним та відповідачем права власності в порядку спадкування за законом на 1\\2 частку за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с. Вінницькі Хутори та земельну ділянку, площею 0,6791 га у межах території [PERSON] сільської ради Вінницького району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Поділити спадкове майно та виділити йому вищевказану земельну ділянку , а відповідачу- житловий будинок за вищезазначеним адресом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні зазначеним у позовні заяві. У подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Також у подальшому надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності і про визнання позову. Суд, вислухавши міркування представника позивача, яка не заперечувала, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез*явившихся осіб. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд вважає не можливим прийняти визнання позову відповідачами у повному обсязі, так як таке визнання буде суперечить закону, а тому, суд дійшов висновку, що позов частково обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та сторонами не оскаржувалося, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами, що підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії VII-УР № 0193342 та серії І-АМ № 492816 ( а.с.11,12). 11 грудня 1995 року в с. Вінницькі Хутори Вінницького районну помер їх батько- Єфременюк [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 339793 ( а.с.13). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина- мати сторін , [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІІ-УР № 552529 , копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 1996 року, довідкою про спільне мешкання, виписками з господарської книги , домовою книгою ( а.с.15,5,21,24-27,30-32).19 листопада 2013 року померла мати сторін- Єфременюк О.І., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 279274 ( а.с.14). Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с.Вінницькі Хутори Вінницького району та земельної ділянки, площею 0,6791 га у межах території [PERSON] сільської ради Вінницького району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 липня 1996 року, технічним паспортом на житловий будинок, довідкою сільського голови від 26 лютого 2015 року за № 343, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 377735 від 20 березня 2009 року ( а.с.5,16-21 зворотна сторона, 28). З спадкової справи № 223/2014 року заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою після смерті 19 листопада 2013 року [PERSON], вбачається, що позивач та відповідач [PERSON] подали у визначений законом шестимісячний строк до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері та про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом як спадкоємців першої черги. Також видно , що заяву про прийняття спадщини за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 42 по вул. Покришкіна в с. Вінницькі Хутори Вінницького району подала [PERSON] онука померлої. ( а.с.49-67). З відмови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 23 лютого 2015 року за № 443/02-17, вбачається у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено у звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 11 липня 1996 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с.Вінницькі Хутори Вінницького району не містить відмітку про державну реєстрацію вказаного нерухомого майна. На сьогоднішній день реєстрація права власності неможлива, так як власник нерухомого майна [PERSON] померла 19 листопада 2013 року. Також нотаріус зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку площею 0,6791 га неможливе , так як крім позивача є ще один спадкоємець за законом ( відповідач у справі), який прийняв спадщину ( а.с.4). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 11 липня 1996 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с.Вінницькі Хутори Вінницького району, вбачається відсутність відмітки про державну реєстрацію вказаного будинку ( а.с.5) Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. На підставі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно до положень ст.1299 ЦК України, якщо у склад спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах які здійснюють державну реєстрацію. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позовна вимога позивача про визнання за ним та відповідачем права власності в порядку спадкування за законом на 1\\2 частку за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с. Вінницькі Хутори підлягає судовому захисту у звязку з порушенням, невизнанням або оспорюванням цивільного права позивача, так як свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Вінницькою районною державною нотаріальною конторою 11 липня 1996 року на вказаний житловий будинок не містить відмітки про його державну реєстрацію. І саме ця позовна вимога підлягає задоволенню, так як судом достеменно встановлено, що даний житловий будинок № 25, належав на законній правовій підставі спадкодавцю [PERSON], батькові сторін, - на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради народних депутатів Вінницького району від 17 грудня 1987 року за № 642, зареєстрованого в Вінницькому ООБТІ 17 грудня 1987 року за реєстром № 624. Після смерті [PERSON] 11 грудня 1995 року, його дружина і мати сторін [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, але не зареєструвала його в Вінницькому ООБТІ, хоча до часу смерті, мешкала в ньому, володіла, користувалася та розпоряджувалася ним як його власник. Позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1\\2 частку за кожним з них на земельну ділянку, площею 0,6791 га у межах території [PERSON] сільської ради Вінницького району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та поділ спадкового майна, яким виділити йому цілу земельну ділянку, а відповідачу- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № 25 по вул. Зеленій в с. Вінницькі Хутори, підлягають відмові у задоволені за необґрунтованістю , оскільки відсутній спор між спадкоємцями ( позивачем та відповідачем [PERSON]В.) стосовно даного спадкового майна, і суд вважає, що реалізація прав позивача по цими позовним вимогам має іншій механізм, так як суд не має повноважень перебирати на себе функції, що належать до сфери інших органів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Також, зі змісту положень, викладених у ч.1 ст.20 ЦК України та ст.ст.3,4,33 ЦПК України, право вибору способу судового захисту та зазначення сторін у справі належить виключно позивачеві, при цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності , а рівно, і зазначення коло відповідачів у справі не є підставою для суду для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, тому суд вважає, що зазначений позивачем у позові співвідповідач [PERSON] сільська рада Вінницького району Вінницької області є неналежним відповідачем у справі, оскільки існує ще один спадкоємець за законом (відповідач [PERSON]В.) і по суті позовні вимоги предявлені лише до нього. Тому визнання позовних вимог представником [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області суд не приймає до уваги при винесенні даного процесуального рішення. Тому, виходячи з вищевикладеного , суд вважає , що при наявності даного рішення суду позивач не буде мати перепони в оформлені поза судовим порядком своїх спадкових прав згідно до побажань померлої матері сторін.

Outcome: partial