overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. У позові зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], у якому зареєстрована відповідачка, однак в ньому ніколи не проживала. Наявність реєстрації [PERSON] у вищезазначеному будинку створює для позивачки правові наслідки, перешкоджає їй здійснювати в повному обсязі право власності на будинок. На підставі викладеного, [PERSON] просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивачка в судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, та погодилася на заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, своєчасно та належним чином була повідомлена про час та день розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази, доходить наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом № [NUMBER] від 11 лютого 2017 року (а.с.5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 11 лютого 2017 року (а.с.6). Відповідачка зареєстрована у житловому будинку, належному позивачці, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області від 01 березня 2017 року (а.с.7). [PERSON] у вказаному будинку дійсно фактично не проживає, про що свідчить акт встановлення місця проживання від 01 березня 2017 року, складений депутатом Березнегуватської селищної ради у присутності двох свідків (а.с.8). Відповідачка не може знятися з реєстрації в добровільному порядку, оскільки місцезнаходження її невідомо, а за адресою реєстрації вона не проживає та раніше ніколи не проживала. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка в будинку позивачки зареєстрована, але фактично в ньому не проживає та не проживала, права власності на нього вона не має, та той факт, що наявність її реєстрації перешкоджає позивачці в повній мірі розпоряджатися своїм житлом, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04 вересня 2011 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Через відсутність взаєморозуміння, втрату любові одне до одного, сумісне життя є неможливим. Посилаючись на викладене, просила розірвати шлюб та та відновити її дошлюбне прізвище. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Крім того, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04 вересня 2011 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 вересня 2012 року. Судом встановлено, що причинами розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння, втрата поваги та любові. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 03 березня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, втрату поваги одне до одного, сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та залишити їй прізвище, що було взято під час реєстрації шлюбу. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, який в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 березня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 144. Зазначений факт підтверджуються дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФП № 024065. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 057240. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, втрата взаємної поваги. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу дітей не мають. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення в пресі, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 97 (а. с. 4), від шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 05 серпня 1989 року, мотивуючи тим, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, через не знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Від цього шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. До канцелярії суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1989 року. Від вказаного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо з червня 2016 року. Причиною цього є те, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, відсутністє знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Примирення між собою сторони категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] (надалі - заявник) звернувся до суду з указаною заявою. Зазначив, що [INFO] року помер його дід - [PERSON]. Після смерті діда його спадщину прийняла його дружина та баба заявника - [PERSON], яка померла [INFO] року. Бажаючи оформити спадщину після баби, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що у сертифікаті про право на земельну частку (пай) дід значиться як «[PERSON]», тоді як в свідоцтві про смерть дід значиться як «[PERSON]». Просить встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO] року належав сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН № [NUMBER], виданий Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області 3 квітня 2000 року на ім'я [PERSON]. У судовому засіданні заявник підтримав заяву, посилаючись на зазначені обставини. Представник заінтересованої особи - Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак від сільського голови Попсуй Г.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення заяви не заперечують. Заслухавши пояснення заявника та показання свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що [PERSON], який помер [INFO] року належав сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН № [NUMBER], виданий Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області 3 квітня 2000 року на ім'я [PERSON]. Зазначений факт у судовому засіданні підтверджений поясненнями заявника, та показаннями свідка [PERSON], яка суду пояснила, що покійний [PERSON] був її батьком. Інших осіб з подібним прізвищем та іменем у селі Хоменки Шаргородського району Вінницької області немає. Також цей факт підтверджується: свідоцтвом про смерть [PERSON] Серія [NUMBER] (а.с. 5), сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серія ВН № [NUMBER] (а.с. 5), довідкою Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №1215 від 6 грудня 2016 року (а.с. 7), копією заповіту від 31 січня 2000 року (а.с. 6), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00017624977 від 6 лютого 2017 року (а.с. 8,9), постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 625/02-31 від 9 березня 2017 року (а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на отримання спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] (надалі - заявник) звернулася до суду з указаною заявою. Зазначила, що 7 вересня 2016 року вона отримала в Шарогодському РС УДМС України у Вінницькій області паспорт, де заявника було записано як [PERSON]. 15 лютого 2005 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницьої області заявнику видано Державний акт про право власності на земельну ділянку, в якому заявника зазначено як [PERSON]. Зазначена розбіжність після сметрі заявника не дасть можливості спадкоємцям оформити спадщину. Просить встановити факт, що [PERSON], належить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №006277, виданий 15 лютого 2005 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 4 жовтня 2004 року №351. У судовому засідання заявник не зявилася, однак від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника та її представника, на задоволенні заяви наполягають. Представник заінтересованої особи Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак від сільського голови [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, проти задоволення заяви не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. Судом установлено, що [PERSON] належить Державний акт Серії ВН № 006277, виданий Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області 15 лютого 2005 року на імя [PERSON]. Також цей факт підтверджується: копією паспорта [PERSON] (а.с. 4), копією свідоцтва про народження (а.с. 5), копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ВН № 006277 від 15 лютого 2005 року (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки в майбутньому дасть можливість спадкоємцям оформити спадщину.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

13 березня 2017 року головний лікар Обласної психіатричної лікарні м. Берегове [PERSON] звернулась до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON]. Заява мотивована тим, що [PERSON] страждає на шизофренію, пароноїдної форми, безпервного перебігу, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку як для неї, так і для оточуючих. 09.03.2017 року року [PERSON] була направлена лікарем-психіатром Мукачівського психоневрологічного інтернату до обласної психлікарні на госпіталізацію у звязку із погіршення психічного стану, однак лікуватися в добровільному порядку не бажає. В судовому засіданні представник психіатричної лікарні [PERSON], заяву підтримала і пояснила, що [PERSON] хворіє психічним захворювання, виявляє небезпеку для себе та оточуючих, тому у звязку із погіршенням її психічного стану, її необхідно госпіталізувати примусово. Доставлена в судове засідання [PERSON] не заперечила щодо її госпіталізації в психіатричну лікарню. Прокурор Янчик О.В. вважала заяву обґрунтованою та просила її задовольнити. Заслухавши пояснення представника психіатричної лікарні, [PERSON] та думку прокурора, дослідивши матеріали справи, зокрема: висновок комісії лікарів-психіатрів № 626, направлення від 13.03.2017 року, заяву головного лікаря Обласної психіатричної лікарні м. Берегове [PERSON], копію рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29.10.2010 року про визнання [PERSON] недієздатною, копію паспорту, суд вважає, що заяву слід задовольнити виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] страждає на психічне захворювання - шизофренію, пароноїдної форми, безпервного перебігу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. У разі не надання психіатричної допомоги [PERSON] вона може завдати суттєву шкоду своєму здоровю та оточуючим, однак лікуватися в добровільному порядку не бажає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її згоди або без згоди законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Враховуючи, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, та у разі не надання психіатричної допомоги, вона може завдати суттєвої шкоди своєму здоровю, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

13 березня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва по вказаній вище справі ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі - Фуд» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі - Фуд» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 35 000 гривень. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі - Фуд» на користь держави судовий збір в розмірі 1218 гривень. В задоволенні інших вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 29 березня 2017 року зазначену справу повернуто до Деснянського районного суду м. Києва для до оформлення. Встановлено строк для виконання вимог даної ухвали до 12 квітня 2017 року. Вищевказаною ухвалою суду встановлено, з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року вбачається, що судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов'язаних з проведенням експертизи. За таких обставин суду першої інстанції необхідно розглянути питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, пов'язаних з проведенням експертизи. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно пункту 4 частини 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 214 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами обов'язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду. Як вбачається з наявного в матеріалах справи рахунку № [NUMBER] від 17 жовтня 2016р. [PERSON] за проведення експертизи № 362/16-61 на рахунок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України сплачено 6 355,20 грн. Таким чином, зважаючи на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи у розмірі 6355, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved