Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

12 травня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить щомісячно стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що шлюб із відповідачем 23 квітня 2014 розірвано Радехівським районним судом Львівської області. За час спільного проживання у них народився син [PERSON], матеріальної допомоги на утримання якого відповідач у добровільному порядку не надає. Визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати такі у частці з усіх видів його доходів. У судове засідання сторони не з'явилися, надавши письмові заяви, просять розгляд справи здійснювати без їх участі. Щодо позовних вимог, такі позивачкою підтримана та відповідачем визнано. Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169, ч.4 ст.174, ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.2-3), у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.5), який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.7). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитини не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоров'я, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про документальне підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача у користь позивачки стягнути понесені нею судові витрати.

Outcome: approved