Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

12 травня 2014 року померла мати позивачів [PERSON]. До складу спадкового майна після її смерті входить, зокрема, земельна ділянка № 191 площею 1,9749 га, яка знаходиться на території Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за заповітом є позивачі у справі, які не можуть оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній (втрачений) правовстановлюючий документ на спадкове майно. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] та [PERSON] з відповідним позовом звернулися до суду. Позивачі у судове засідання не зявилися, просили справу слухати у їх відсутності (позовна заява а.с. 4). Представник відповідача Морозівської сільської ради - у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій позов визнав і просив справу слухати у їх відсутності (а.с. 28). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Суд, розглянувши справу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: [PERSON] померла 12 травня 2014 року (а.с. 10). Довідкою виконавчого комітету Морозівської сільської ради № 493 від 18 червня 2015 року (а.с.16), витягом з технічної документації щодо організації території земельних часток (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян членів реформованого КСП «Колос» с. Морозівка № 576/01-11 від 05 серпня 2015 року (а.с. 17), копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 815677 (а.с. 18) доведено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9749 га, яка розташована на території Морозівської сільської ради. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. Із заповіту (а.с. 11) посвідченого секретарем виконавчого комітету Морозівської сільської ради [PERSON] вбачається, що [PERSON] земельну ділянку площею 1,9749 гектара заповіла своєму синові [PERSON] та своїй дочці [PERSON] в рівних частках кожному. Факт наявності нескасованого заповіту від імені [PERSON] стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41377085, виданою 02 вересня 2015 року (а.с. 26). Родинні стосунки спадкоємців зі спадкодавцем стверджуються свідоцтвами про народження (а.с. 12, 25) та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, розмір частки у спадщині кожного спадкоємців за законом є рівними. Свідоцтвом про смерть (а.с. 10), свідоцтвами про своє народження (а.с. 12,25), свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 13), довідкою виконавчого комітету Морозівської сільської ради № 493 від 18 червня 2015 року (а.с. 16) стверджується, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], які мають право і прийняли спадщину. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 41377112, виданої 02 вересня 2015 року (а.с. 27) вбачається, що у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкодавця [PERSON], яка померла 12 травня 2014 року, відсутня. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З оголошення в газеті «Наше Придністровя» від 31 липня 2015 (а.с. 15), слідує, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю на прізвище [PERSON] втрачений, а тому позивачі не можуть оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити свої права спадкоємців іншим чином, окрім як через суд, вони також не можуть(а.с. 19). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач визнає позовні вимоги і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати в порядку спадкування право власності на земельну ділянку як спадкоємців [PERSON] за заповітом.

Outcome: approved