Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

12 лютого 2018 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., зареєстрованого в реєстрі за № 9061 від 20 липня 2017 року таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 12 січня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір за № DNH4KS20990788, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в розмірі 5950,76 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,8 % на рік на суму залишку заборгованості. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 12 січня 2006 року за № DNH4KS20990788 станом на 02 квітня 2013 року у розмірі 89 216,96 грн., на підставі якого було видано виконавчий лист, який був звернений до виконання. Незважаючи на це, 20 липня 2017 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення із [PERSON] на користь відповідача прострочену заборгованість з 12 січня 2006 року по 02 червня 2017 року у розмірі 197618,01 гривень за вказаним кредитним договором. 19 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису. Таким чином, позивач вважає, що заборгованість неправомірно була двічі стягнута з нього. Окрім того, вказує, що вказаний виконавчий напис був здійснений на підставі постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка 22 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин була визнана незаконною та нечинною Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка 01 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України була залишена без змін; жодних письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором позивач не отримувала, тому у нотаріуса при вчиненні виконавчого напису були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку документи. Ухвалою судді від 13 лютого 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 07 березня 2018 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2018 року за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 54935531, відкритому на підставі виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, вчиненого 20 липня 2017 року та посвідченого нотаріально в реєстрі за № 9061 про стягнення з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» зборгованості по кредитному договору № DNH4KS20990788 від 12 січня 2006 року за період з 12 січня 2006 року по 02 червня 2017 року у розмірі 197618,01 гривень. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 03 травня 2018 року. В судове засідання позивач не з'явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, відзиву на позов не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 12 січня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір від 12 січня 2006 року № DNH4KS20990788, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 5950,76 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, на строк 24 місяці - по 14 січня 2008 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року стягнуто з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по договору від 12 січня 2006 року в розмірі 89 216, 96 грн. Із змісту указаного рішення видно, що заборгованість стягнута станом на 02 квітня 2013 року і складається із заборгованості за тілом кредиту - 5950,76 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 28 328,01 грн., пені - 50 303,57 грн., штрафу: фіксована складова - 500 грн., процентна складова - та 4224,62 грн. 20 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9061, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не сплачену в строк за кредитним договором № DNH4KS20990788 від 12 січня 2006 року суму коштів в розмірі 197 618,01 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5950,76 грн., заборгованість за відсотками - 46 352,12 грн., заборгованість з пені - 135 428,56 грн., заборгованість по штрафах (фіксована частина) - 500 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 9386,57 грн., за період з 12 січня 2006 року по 02 червня 2017 року. 19 жовтня 2017 року на підставі вказаного виконавчого напису головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] відкрито виконавче провадження ВП № 54935531. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка 01 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України була залишена без змін, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною. Як видно з матеріалів справи, на підставі виконавчого напису нотаріуса від 20 липня 2017 року стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2006 року в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 197 618,01 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 5950,76 грн., заборгованості за відсотками - 46 352,12 грн., заборгованості з пені - 135 428,56 грн., заборгованость по штрафах (фіксована частина) - 500 грн., заборгованость по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 9386,57 грн. При цьому, сума заборгованості за кредитом - 5950,76 грн. відповідає тій сумі, яка вже була стягнута з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року. Окрім того, з матеріалів справи видно, що згідно спірного виконавчого напису стягнуто заборгованість за період з 12 січня 2006 року до 02 червня 2017 року, тобто за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги, оскільки право вимоги виникло у ПАТ КБ «Приватбанк» 14 січня 2008 року, коли закінчився строк дії договору. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 20 липня 2017 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 12 січня 2006 року за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги, а також повторно стягнуто суму заборгованості, яка уже була стягнута на підставі рішення суду, як спірна, що свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості. Враховуючи вищенаведене, а також те, що постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було визнано незаконною та нечинною, тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса вона була скасована, враховуючи також те, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» відзиву на позов чи будь-яких заперечень щодо вимог позову не подав, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення. Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплачений позивачем при пред'явленні позову, покладається на відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved