Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

14.01.2019 року [PERSON] звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв'язку із звільненням та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та працював на посаді радника директора з енергозбуту. У період з листопада 2017 року по липень 2018 року заробітну плату виплачували нерегулярно, частинами, а потім сплату взагалі припинили. 20.07.2018 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Оскільки заборгованість відповідачем не сплачено, позивач просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 400 352 грн. 81 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у зв'язку із звільненням у сумі за період з 23.07.2018 року по 03.01.2019 року у сумі 188 263 грн. 05 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 26 454 грн. 54 коп. і стягнути витрати, понесені на правничу допомогу. Ухвалою суду від 16.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 06.03.2019 року [PERSON] подав уточнені позовні вимоги, так як ПАТ «Запоріжжяобленерго» здійснив часткове погашення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати: 30.01.2019 року на суму 48 323 грн. 03 коп. (заробітна плата, нарахована за березень 2018 року); 14.02.2019 року на суму 2 305 грн. 02 коп., 15.02.2019 року - 27 366,93 грн. та 42 037 грн. 60 коп. (заробітна плата нарахована за листопад 2017 року і січень 2018 року); 18.02.2019 року на суму 33 047 грн. 36 коп. (заробітна плата, нарахована за вересень 2017 року); 19.02.2019 року на суму 41 410 грн. 44 коп. (заробітна плата, нарахована за грудень 2017 року). Тобто, непогашеною залишається заборгованість із заробітної плати, нарахованої за квітень, червень і липень 2018 року. Просить суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 208 167 грн. 45 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у зв'язку із звільненням у сумі за період з 23.07.2018 року по 06.03.2019 року у сумі 258 657 грн. 06 коп. (1637,07(середньоденний дохід)х158(кількість робочих днів), компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 31545 грн. 38 коп. і стягнути витрати, понесені на правничу допомогу. 11.03.2019 року від ПАТ «Запоріжжяобленерго» до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти розміру позовних вимог з виплати заробітної плати з таких підстав. В лютому 2019 року [PERSON] виплачено 143 862 грн. 33 коп. заборгованості із заробітної плати: вересень 2017 року - 33 047 грн. 36 коп., листопад 2017 року - 27 366 грн. 93 коп., грудень 2017 року - 41 410 грн. 44 коп., січень 2018 року - 42 037 грн. 60 коп. Залишок заробітної плати за квітень, червень і липень місці 2018 року станом на 05.03.2019 року складає 208 167 грн. 45 коп. Категорично заперечують проти вимоги щодо стягнення компенсації втрати часткової заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. ПАТ «Запоріжжяобленерго» при виплаті заборгованості в січні 2019 року нараховано компенсацію за березень 2018 року у розмірі 2 899 грн. 38 коп. і в лютому виплачено в розмірі 23 05 грн. 02 коп. В лютому 2019 року при виплатах за вересень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року було нараховано компенсацію у розмірі 16339 грн. 59 коп. і виплачено компенсацію у розмірі 12989 грн. 96 коп. Чинним законодавством не передбачено вимоги розраховувати і виплачувати компенсацію за затримку заробітної плати до місяця виплати, а навпаки - містить пряму норму про виплату компенсації в місяці виплати заборгованості. Крім того, вина ПАТ «Запоріжжяобленерго» відсутня у затримці виплат заробітної плати, оскільки внаслідок регуляторних дій НКРЕП для відповідача в період 2015-2018 р.р. було застосовано нульовий алгоритм для розподілу надходжень за електричну енергію, тому вимоги до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку є безпідставними. 20.03.2019 року [PERSON] подав уточнені позовні вимоги, так як ПАТ «Запоріжжяобленерго» здійснив часткове погашення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати: 30.01.2019 року на суму 48 323 грн. 03 коп. (заробітна плата, нарахована за березень 2018 року); 14.02.2019 року на суму 2 305 грн. 02 коп., 15.02.2019 року - 273 66,93 грн. та 42 037 грн. 60 коп. (заробітна плата нарахована за листопад 2017 року і січень 2018 року); 18.02.2019 року на суму 33 047 грн. 36 коп. (заробітна плата, нарахована за вересень 2017 року); 19.02.2019 року на суму 41 410 грн. 44 коп. (заробітна плата, нарахована за грудень 2017 року); 13.03.2019 року на суму 12 989 грн. 96 коп.; 14.03.2019 року на суму 45 720 грн. 42 коп., 26 319 грн. 66 коп. та 136 127 грн. 37 коп. (заробітна плата нарахована за квітень, червень і липень 2018 року). Таким чином, 14.03.2019 року відповідач повністю погасив заборгованість із заробітної плати. У зв'язку з тим, що відповідач повністю розрахувався з позивачем по заробітній платі, останній просить суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» середній заробіток за час затримки розрахунку у зв'язку із звільненням у сумі за період з 23.07.2018 року по 14.03.2019 року у сумі 266 842 грн. 41 коп. (1637,07(середньоденний дохід)х163(кількість робочих днів), компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 19 668 грн. 38 коп. (14.02.2019 року сплачено відповідачем 2 305 грн. 92 коп., 13.03.2019 року сплачено відповідачем 12989 грн. 96 коп.) і стягнути витрати, понесені на правничу допомогу. 03.04.2019 року від ПАТ «Запоріжжяобленерго» до суду надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву. Підтверджують про повне погашення 14.03.2019 року заборгованості із заробітної плати перед [PERSON] Заперечують проти вимог щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, оскільки відсутні вина ПАТ «Запоріжжяобленерго». Внаслідок встановлення НКРЕКП у період з лютого 2015 року по грудень 2016 року нульового алгоритму відрахування коштів на поточні рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго», встановлення щодобових додаткових відрахувань коштів з поточних рахунків у 2017 та 2018 роках, через борги споживачів за електричну енергію, ПАТ «Запоріжжяобленерго» відсутня можливість вчасно виконувати зобов'язання зі сплати податків та заробітної плати власним працівникам, що свідчить про відсутність прямої вини відповідача перед позивачем. Тому, просять в цій частини відмовити. Також, категорично заперечують проти вимоги про стягнення компенсації за затримку виплати доходів. З роздруківки особових зарплатних рахунків вбачається, що в січні 2019 року було виплачено заробітну плату за березень 2019 року і нараховано компенсацію за затримку виплати зарплати за березень 2018 року у розмірі 2899 грн. 38 коп., з якої утримано обов'язкових податків і зборів у розмірі 594,36 грн., в залишку - 2305,02 грн. Зазначену суму виплачено в наступному місяці - лютому 2019 року. При виплаті заробітної плати в лютому 2019 року за 09.2019, 01.2018, 11.2017, 12.2017 було нараховано компенсацію за всі чотири періоди - у розмірах - 4 725,77 грн., 3838,57 грн., 3268,96 грн., 4506,29 грн. Загальний розмір компенсації 16 339,59 грн., після утримання обов'язкових податків і зборів у розмірі 3 349,63 грн., було виплачено в березні 2019 року у розмірі 12 989 грн. 96 коп. Позивачем невірно використано замість індексу споживчих цін відсотковий індекс інфляції, що вплинуло на кінцеві підсумки. Загальний розмір компенсації за виплати за квітень, червень і липень 2018 року у розмірі 8 912 грн. 31 коп. виплачено до кінця березня 2019 року. Крім того, заперечують проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу адвоката. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Вважає, що надані ним розрахунки середнього заробітку за час затримки у зв'язку із звільненням у сумі за період з 23.07.2018 року по 14.03.2019 року у сумі 266 842 грн. 41 коп. та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 19 668 грн. 38 коп. є вірними і такими, що відповідають нормам чинного законодавства. Також, просить суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» витрати понесені [PERSON] на правничу допомогу, які документально підтверджені. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» - Бабак Р.А. позов [PERSON] визнав частково, заперечував проти виплати середнього заробітку за час затримки у зв'язку із звільненням, так як вина підприємства у затримці зарплати відсутня. Зазначив, що зарплата [PERSON] була виплачена у повному обсязі, компенсацію за несвоєчасну виплату зарплати позивачу залишилось виплатити лише за три місяці. Заперечував витрат понесених [PERSON] на правничу допомогу, так як вони є не співмірні і не відповідають критерію розумності їх розміру. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Ч.1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді радника директора з енергозбуту. 20.07.2018 року (наказ № 3057-к від 19.07.2018 року) був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Водночас, повний розрахунок по заробітній платі було здійснено позивачу лише 14.03.2019 року. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з такого. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем, як додаток до відзиву, станом на червень 2018 року середньоденний дохід [PERSON] складає 1 637 грн. 07 коп. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 266 842 грн. 41 коп. з розрахунку: 163 робочих днів (з 23.07.2018 року по 14.03.2019 року (включно) х 1 637,07 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), яка відповідно до наведених вище положень чинного законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум у день звільнення. Причина, зазначена представником відповідача про відсутність коштів у зв'язку з регуляторними діями НКРЕП, в даному випадку не виключає відповідальності ПАТ «Запоріжжяобленерго». Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, суд дійшов до висновку про можливість її задоволення, виходячи з такого. Згідно положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п.п.2,3,4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на сто. Судом встановлено, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» були виплачені компенсаційні втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в розмірі: 4725,77 грн. - за вересень 2017 року; 3268,96 грн. - за листопад 2017 року; 4506,29 грн. - за грудень 2017 року; 3838,57 грн. - за січень 2018 року; 2899,38 грн. - за березень 2018 року, що не заперечується представником позивача. Водночас, залишилися невиплаченими компенсаційні втрати за несвоєчасну виплату заробітної плати за квітень 2018 року, червень 2018 року та липень 2018 року. Згідно розрахунку, наданому представником позивача, за вказані місяця підлягають стягненню наступні суми: 3 108, 99 грн., 1 789,74 грн. та 10 209, 55 грн., відповідно. Вказаний розрахунок у цій частині суд визнає належним доказом, так як представником позивача не було надано контррозрахунку. Отже, з відповідача необхідно стягнути суму у розмірі 15 108, 28 грн. (3 108, 99 + 1 789,74 + 10 209, 55) як компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати. Таким чином, на думку суду, позов [PERSON] з урахуванням уточнених позовних вимог останнього, необхідно задовольнити частково: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 266 842 грн. 41 коп., а також компенсацію втрати частини доходів у розмірі 15 108 грн. 28 коп. Зазначені суми необхідно стягнути без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 13 500 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В даному випадку факт надання правової допомоги позивачем підтверджено ордером на надання правової допомоги серія ЗП № 57525 від 06.02.2019 року, договором про надання правової допомоги від 10.12.2018 року, розпискою від 18.03.2019 року на суму 2 700 грн. та актом прийняття-передачі наданих послуг від 18.03.2019 року, розпискою від 15.01.2019 року на суму 2 700 грн. та актом прийняття-передачі наданих послуг від 15.01.2019 року, розпискою від 07.02.2019 року на суму 5 400 грн. та актом прийняття-передачі наданих послуг від 07.02.2019 року, розпискою від 07.03.2019 року на суму 2 700 грн. та актом прийняття-передачі наданих послуг від 07.03.2019 року. В актах прийняття-передачі зазначено детальний опис робіт, виконаний адвокатом та час, за який були виконані роботи. Стосовно розрахунків, вказаному у актах, необхідно зазначити, що вони зазначені правильно, виходячи з умов угоди. За змістом ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, а саме на 98, 4%, тому вважаю, що витрати на професійну правничу допомогу необхідно стягнути у розмірі 13 284 грн. (13 500 Х 98,4 / 100). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що витрати, понесені позивачем, пов'язані з розглядом справи; розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Представником відповідача не надано доказів щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу. Посилання останнього, що в інших аналогічних судових спорах зазначені витрати мали суттєво менший розмір, суд не приймає до уваги, враховуючи, що кожний спір є індивідуальним, витрати вираховуються з умов договору про надання правничої допомоги та законодавством не передбаченого граничного розміру зазначених виплат. На підставі п. 1.ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial