Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

14 травня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 23171, за умовами якого останній надано позику у розмірі 1231 грн 00 коп. строком на 15 днів шляхом перерахування коштів на вказаний відповідачкою банківський рахунок. [PERSON] зобов`язалася сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 1,8% від суми позики, але не менше 40 грн. за перший день користування позикою, та 1,8 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, і 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 Договору. Оскільки [PERSON] зобов`язання за Договором не виконала і станом на 02 квітня 2019 року має заборгованість по кредиту у розмірі 51480 грн. 42 коп., позикодавець змушений звернутися з позовом до суду (а.с. 1-7). Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 60). Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 70, 71). 03 липня 2019 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] , в якій вона просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в позові з цих підстав (а.с. 65). Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що 18 березня 2016 року вони уклали договір позики №23171, на підставі якого [PERSON] отримала 1600 грн строком на 15 днів (а.с. 32). З наданих позивачем доказів слідує що 18 березня 2016 року зазначену суму було перераховано на карту відповідачки (а.с. 42). Згідно з наданою ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідкою за Договором №23171 від 18 березня 2016 року, станом на 02 квітня 2019 року відповідачка має заборгованість усього на суму 51 480 грн, з яких 1 231 грн - сума основного боргу, 50 249 грн 20 коп. - відсотки за користування позикою (а.с. 41). Розрахунок відсотків до позовної заяви не наданий. Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3. та 1.4. вказаного договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1600 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у пункті 1.5. цього Договору. Строк дії договору становить 15 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позика надається строком на 15 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п. 5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. При цьому, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Оскільки договір позики за своєю юридичною природою є реальним правочином, тобто є укладеним з моменту передачі речей, суд, з урахуванням того, що сума позики була перерахована відповідачці 18 березня 2016 року, дійшов висновку про укладення сторонами Договору позики на суму 1600 гривень 18 березня 2016 року. Щодо суми основного боргу, суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності, як це передбачено частиною 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням того, що договір позики був укладений 18 березня строком на 15 днів, строк дії договору сплив 02 квітня 2016 року (а.с. 40), а строк позовної давності, про застосування якого просить відповідачка - 02 квітня 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення заборгованості за договором позики подана до суду 08 травня 2019 року - дата здачі у відділенні поштового зв`язку кореспонденції для суду позивачем, тобто з пропуском строку позовної давності (а.с. 56 - конверт). Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Зважаючи на те, що вимогу про стягнення основної суми боргу пред`явлено з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просить відповідачка, суд, встановивши наявність у [PERSON] обов`язку повернути суму позики, відмовляє в позові в цій частині вимог з підстав пропуску строку позовної давності. Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З урахуванням викладеного, а також того факту, що стягнення відсотків є додатковою вимогою, пред`явленою у зв`язку зі стягнення суми позики, суд також дійшов висновку про відмову в позові в цій частині вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed