Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

13.08.2020р. КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення (а.с.№2-3). Ухвалою судді від 02.09.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження і розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження в судове засідання з повідомленням сторін (а.с. 21). В обґрунтування позовних вимог, представник позивача - [PERSON] , яка діє на підставі довіреності 26.06.2020р. (а.с. 15), посилалася на те, що позивач надає відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, але вони станом на 31.05.2020р. мають заборгованість в розмірі 23948 грн. 38 коп., яку представник позивача просила стягнути солідарно разом із судовими витратами, понесеними при пред`явлені позову. Крім того, просила стягнути інфляційне збільшення суми заборгованості в розмірі 18562 грн. 98 коп. та 3% річних у розмірі 3571 грн. 17 коп. В наданій суду 30.10.2020р. заяві представник позивача [PERSON] вимоги підтримала та просила винести заочне рішення суду за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. 33). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання, які призначались на 02.10.2020р. та 17.11.2020р., двічі поспіль не з`являлися, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлялися належним чином, а саме за адресою наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 19-20). Між тим, направлені відповідачам виклики повернулися на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25, 31). Окрім того, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідачів в судові засідання на 02.10.2020р. та 17.11.2020р., на яке відповідачі також не відреагували (а.с. 23, 29-30). Враховуючи, що відповідачі виходячи з положень та п.4 ч. 8, ч. 11 ст.128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання двічі поспіль не з`явилися, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини. Між КП «Дніпроводоканал» та відповідачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», основному квартиронаймачу [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно зі статутом КП «Дніпроводоканал» ДМР, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради 20.03.2019р. № 68/13, метою та предметом діяльності позивача є господарська діяльність, в тому числі з надання послуг водопостачання та водовідведення (а.с. 15, на звороті). Відповідно до ч. 4 ст. 23, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані, що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу (а.с.№19-20), відповідальним квартиронаймачем є відповідач [PERSON] , на ім`я якої було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 6). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі свої зобов`язання перед позивачем у частині сплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконували в повному обсязі, у зв`язку з чим у них за період з 01.07.2018р. по 31.05.2020р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 23948 грн. 38 коп. (а.с. 13). Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15 споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п.2 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Стосовно позовних вимог у частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Матеріали справи не містять відомостей про встановлений між сторонами інший розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання, отже, вимога позивача про стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу обґрунтована й підлягає задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з розрахунком позивача, який перевірено судом, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 18562 грн. 98 коп. та 3% річних у розмірі 3571 грн. 17 коп. (а.с. 13). Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідачі у встановлений законом строк не виконав перед позивачем своїх зобов`язань за надані послуги водопостачання та водовідведення, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги в розмірі 23948 грн. 38 коп. за період з 01.07.2018р. по 31.05.2020р., інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 18562 грн. 98 коп. та 3% річних у розмірі 3571 грн. 17 коп., а разом 46082 грн. 53 коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням, по 1\~501,00 грн. з кожного (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved