Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

14.01.2019 року, представник позивача [PERSON] - адвокат Петровський Д.О. звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа ТБ «НОМІНАЛ» про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який зареєстрований 19.11.1999 року на УБ «НОМІНАЛ» за №0265-Н. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 19 листопада 1999 року, між нею та відповідачами, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений на ТБ «НОМІНАЛ» та зареєстрований в «ММБТІ» 09.12.1999 року за реєстровим № 18350. Оскільки, на час укладання договору не існувало законодавчих обмежень на здійснення такого правочину біржами, угода не була належним чином нотаріально посвідчена. На даний час [PERSON] має намір розпорядитись зазначеним майном, але відсутність нотаріального посвідчення даної угоди унеможливлює даний намір, що і є підставою для їх звернення до суду. Згідно правил ч.6 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та дату судового розгляду була повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Петровський Д.О. у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 листопада 1999 року, між [PERSON], [PERSON], який також діяв в інтересах [PERSON], з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] який було посвідчено на УБ «НОМІНАЛ» за №0265-Н. Даний договір було зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 09.12.1999 року за реєстровим № 18350. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1999 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Водночас, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В свою чергу позивач виконала умови договору, передала відповідачам 7200 грн. у якості плати за майно, використовувала приміщення за призначенням, вживала заходів щодо усунення несправностей у зазначеній квартирі, сплачували комунальні платежі. Відповідачі, відповідно до договору, отримали грошові кошти за продаж квартири та виселились з неї. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved