Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

13.02.2019 року позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 24 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1779, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В належній їй на праві власності квартирі зареєстровані: Позивач - [PERSON] , [INFO] ; Відповідач - [PERSON] , [INFO] - батько; [PERSON] , [INFO] - донька. Приводом для звернення до суду є зняття з державної реєстрації місця проживання відповідача, оскільки він фактично починаючи з січня 2008 року фактично не проживає за даною адресою, участі в утриманні житла не приймає та комунальні послуги не сплачує. Самостійно, в добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку місця проживання, відповідач наміру не має. У зв`язку з чим, вона позбавлена права на отримання субсидій на оплату комунальних послуг, оскільки в розрахунках соцзахисту береться до уваги його дохід. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] у квартирі не проживає більше одного року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і наданими комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участь у спільному побуті, а отже, вважається таким, що втратив право користування житловою площею та його необхідно зняти з державної реєстрації місця проживання. На підставі вищевикладеного просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 26.04.2019 року на 08 год. 40 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 21.06.2019 року на 09 год. 00 хв. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. На задоволені позову наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Від третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування № 1779 від 24.12.2015 р. є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В належній їй на праві власності квартирі зареєстровані наступні особи: Позивач - [PERSON] , [INFO] ; Відповідач - [PERSON] , [INFO] - батько; [PERSON] , [INFO] , донька. Відповідач - [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не мешкає в ній близько одинадцять років, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і наданими комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участь у спільному побуті чим створює позивачу [PERSON] додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, тобто, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України: «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України: «Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном». За ч. 1 ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, оскільки відповідач не є власником житлового приміщення, не проживає у ньому близько одинадцяти років, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у квартирі осіб і зазначені витрати в даному випадку несе позивач як власник житлового приміщення, суд вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує право [PERSON] як власника, тому є підстави для задоволення позову судом. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved