Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

14.03.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій позов [PERSON] визнав повністю та просить справу розглянути без його участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачам відомі та зрозумілі. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що посвідчується свідоцтвом про народження серії І-КЕ №235806, виданого Чорнухинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Полтавській області 25.05.2016 року. Згідно з актом депутата від 12.03.2018 ркоу, позивачка проживає без реєстрації у господарстві свого батька [PERSON] за адресою: с. Велика Рублівка Котелевського району Полтавської області, вул. Лесі Українки, 28, разом з малолітнім сином сторін. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) матері або батька. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем порушено право неповнолітньої дитини на утримання до досягнення нею повноліття. Оскільки домовленості про спосіб виконання відповідачем обовязку по утриманню спільної дитини сторони не досягли, й враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України про не можливість надання матеріальної допомоги синові відповідач не надав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягти судовий збір по справі.

Outcome: approved