Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

14 серпня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати дії відповідача щодо вимоги сплатити необґрунтовану заборгованість за електроенергію за адресою: [ADDRESS] неправомірними; зобов'язати відповідача анулювати неіснуючу заборгованість і списати її з особового рахунку; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 20 тисяч гривень. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 22.05.2015 року за місцем проживання позивача надійшло попередження про відключення електроенергії у разі несплати боргу за електроенергію в сумі 716,20 грн. Як зазначає позивач, вона не має боргів перед ПАТ «Київенерго», а тому їй не відомо причини направлення попередження. З метою досудового врегулювання ситуації позивач двічі зверталась до відповідача із запереченням щодо вказаної грошової вимоги, надавши квитанції про оплату спожитої електроенергії за останні три роки, просила скласти акт звірки розрахунків та анулювати штучно створену заборгованість. Однак відповідач уникає складання акту звірки розрахунків. Як зазначає позивач, безпідставне вимагання відповідачем сплати неіснуючого боргу та погрози знеструмити квартиру спричинили у позивача постійний головний біль, підвищення тиску, прискорене серцебиття, хронічне порушення сну. Ситуація, що склалася відволікає увагу від будь-яких звичайних занять, негативно впливає на психічне і соматичне здоров'я, трудову діяльність. 03.08.2015 року після повторного відвідування центру обслуговування клієнтів позивачу стало зле і вона вимушена була звернутись до поліклініки. Внаслідок неправомірних дій з боку відповідача позивач зазнала моральних страждань та моральну шкоду оцінила в розмірі 20 тисяч гривень. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що позивач, починаючи з 2005 року, споживаючи електричну енергію систематично не доплачує за її споживання. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо відсутності заборгованості за спожиту електричну енергію. Відсутні законом передбачені підстави для задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Закон України «Про електроенергетику» згідно преамбули, визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. У відповідності із ст.1 Закону України «Про електроенергетику» постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору; споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії (ч.2 ст.26 Закону). Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» визначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Пункт 3 Правил користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. N 1357 визначає, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання послуг з постачання електричної енергії, отримання цих послуг, надання рахунків на їх оплату та їх оплата у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Як визначено пунктами 19 та 20 Правил, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та АЕК «Київенерго» відсутній письмовий договір про користування електричною енергією. Проте, оскільки [PERSON] отримувала послуги постачання електричної енергії та оплачувала їх, тому між сторонами виникли правовідносини за якими [PERSON], як Споживач, зобов'язувалась, оплачувати спожиту електричну енергію. [PERSON] отримала попередження про відключення електроенергії від 22.05.2015 в якому зазначено заборгованість 716,20 грн. 29.07.2015 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Київенерго» із запереченням на незаконну вимогу сплати боргу в сумі 716,20 грн. в якому зазначала, що борг відсутній та просила скласти акт звірки розрахунків за останні три роки та відкоригувати дані картки споживача відповідно до квитанцій про оплату спожитої електроенергії. 03.08.2015 року позивач повторно звернулась до відповідача із аналогічною заявою. На отримані звернення позивач отримала відповідь в якій зазначено, що заборгованість за спожиту електричну енергію виникла внаслідок невідповідності сум оплат вартості спожитої електричної енергії. З копій квитанцій про сплату за спожиту електричну енергію, які надані суду, вбачається, що позивач зазначала не вірно показники та сплачувала за використану електроенергію не за тарифами, встановленими на день сплати, внаслідок чого вбачається невірність нарахувань за спожиту електричну енергію. Як вбачається з роздруківки по особовому рахунку позивача, [PERSON] не виконувала свої зобов'язання в частині щомісячної оплати за спожиту електричну енергію (п.42 Правил), що призвело до утворення заборгованості. В той же час позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона не мала заборгованості перед відповідачем за спожиту електроенергію. Отже, так як в судовому засіданні не було встановлено, що на момент направлення попередження про відключення була відсутня заборгованість позивача за спожиту електричну енергію, позивач сплачувала за електроенергію не кожного місяця та не в повному обсязі (як вбачається з копій квитанцій), тому відсутні підстави для визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання відповідача анулювати заборгованість. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправних дій з боку відповідача, тому суд не вбачає підстав для стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed