Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

14.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким виключити майно, а саме автомобіль, легковий седан, марки BMW 520І, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] з під арешту, накладеного [PERSON] відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.10.2015 року він є власником автомобіля, легковий седан, марки BMW 520І, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, йому стало відомо, що 16.01.2014 року [PERSON] відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накладено арешт на його автомобіль в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, № 2-7332/11 виданого Київським районним судом м. Одеси 20.12.2013 року, про стягнення з колишнього власника автомобіля - [PERSON] грошових коштів у розмірі 23\~010, 20 гривень. Позивач стверджує, що він звернувся до відповідача з завою про скасування арештів з зазначеного транспортного засобу, однак отримав відмову № 3556 датовану 15.11.2015 року, з посиланням на зазначене вище виконавче провадження, з розясненням права звернення до суду з питання виключення майна з під арешту. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 06.04.2016 року від його представника [PERSON] надійшла до суду заява, в якій останній позов підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС ОМУЮ та третя особа [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце його проведення сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію САЕ № 038129, виданого РЕВ 1-ГО МРВ [PERSON] України в Одеській області, 07.09.2010 року належав автомобіль марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. 31 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля, внаслідок чого [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якої уповноважив [PERSON], представляти його інтереси перед третіми особами, в тому числі в органах ДАІ УВС України, та в будь-яких інших установах, підприємствах і організаціях незалежно від їх підпорядкуванням і форм власності, перед фізичними особами, з усіх питань, що стосується експлуатації, страхування належного йому легкового автомобіля марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Вказана обставина встановлена заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2015 року по справі № 520/12911/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, яким визнано за [PERSON] право власності на автомобіль, легковий седан, марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ САЕ № 038129, видане МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 07.09.2010 року. 29.10.2015 року позивач звернувся до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою щодо зняття арешту з вищевказаного транспортного засобу. З листа [PERSON] відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 15.11.2015 року за № 3556 вбачається, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-7332/11, виданого Київським районним судом м. Одеси 20.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» грошової суми у розмірі 23\~010, 20 гривень. В ході проведення виконавчих дій, у звязку з невиконанням боржником вимог виконавчого документу, 16.01.2014 року державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника. Крім того, 26.12.2014 року винесено постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу BMW 520I, д.н. [NUMBER], що належить боржнику. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених Таким чином зважаючи на те, що вказаний транспортний засіб є особистою приватною власністю позивача [PERSON], а виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на зазначений транспортний засіб, здійснюється відносно [PERSON], відсутні підстави накладення арешту на майно, що є власністю позивача, адже зазначений арешт обмежує його законні права як власника транспортного засобу, щодо вільного розпорядження майном. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. З огляду на зазначені обставини, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про необхідність звільнення автомобіля з - під арешту. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved