Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

13 березня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] з вищевказаним цивільним позовом, який обґрунтовано тим, що з 1983 року він працював у шкідливих умовах праці на наступному підприємстві: з 04 квітня 1983 року по 27 червня 2013 року - електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування механічної дільниці ВКБ, підземним бурильником свердловин дільниці №1, підземним прохідником підземної дільниці №1, підземним гірничим майстром РУ ім. Леніна ш. «Леніна» ВО «Кривбасруда», ВАТ «КЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком». 27 червня 2013 року звільнений в зв'язку з виявленням невідповідності зайнятій посаді або станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню роботи, п.2 ст.40 КЗПП України. Правонаступником тресту ВО «Кривбасруда», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», ВАТ «Кривбасзалізрудком» є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «Кривбасзалізрудком»). Робота у шкідливих умовах спричинила шкоду його здоров'ю, у зв'язку з чим 07 лютого 2013 року йому було встановлено два професійних захворювання: 1) радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S7, з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і значним перефиричним нейросудинним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу з гіпотрофією м'язів плечового поясу, остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових і колінних суглобів; 2) вегетативно-сенсорна поліневропатія рук помірно виражена з периферичним ангіодистанічиим синдромом та вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях. По факту професійних захворювань було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 11 квітня 2013 року. За висновком МСЕК від 16 червня 2014 року йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 %, загалом. Зокрема: 30 % - по радікулопатії; 20 % - по ВСП та третя група інвалідності. Причиною професійних захворювань вважає роботу на протязі 30 років в шкідливих умовах підвищеного рівня пилу. Працюючи на вищезазначених підприємствах з 1983 року до 2013 року він виконував роботи в умовах, які характеризувалися важкістю праці: маса вантажу, що підіймався та переміщувався вручну - 37 кг., при граничнодопустимій нормі - 30 кг. Робоча поза у похилому положенні до 300/ понад 30°, % зміни 45/2 при допустимій нормі до 25/0; - нахил корпусу: 190 разів при допустимому 100 разів за зміну. Важкість праці відноситься до ІІІ класу 3 ступеню шкідливості, що підтверджується Актом розслідування хронічних професійних захворювань. Профзахворювання виникли з вини керівництва шахти «Леніна» ВО «Кривбасруда», та ВАТ «Кривбасзалізрудком», яке не забезпечило безпечні умови праці і порушили вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», що підтверджується п.п.17, 18, 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 квітня 2013 року. Постановою ВВД ФССНВУ йому були призначені страхові виплати щомісяця та одноразова допомога. ВВД ФССНВУ моральну шкоду у зв'язку з отриманим профзахворюванням йому не відшкодовувало. З вини відповідача, які порушували норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, йому була спричинена моральна шкода. Оскільки він отримав захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. В зв'язку з отриманими професійними захворюваннями змінилося його життя, погіршилася якість, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль у грудях та міжлопатковій дільниці, слабкість, запаморочення. Досить часто (декілька разів на добу) у нього утруднюється дихання, з'являється головний біль при підвищенні артеріального тиску. Такий стан не дає можливості спокійно спати вночі, займатись будь-якою фізичною роботою, адже будь-які фізичні навантаження викликають у нього біль в руках та спині, він швидко втомлюється, постійно відчуваю загальну втому. Через отримані професійні захворювання та у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він не може виконувати майже ніякої роботи по господарству, не може без сторонньої допомоги, підіймати та носити в руках, навіть, не тяжкі речі. Через це йому постійно доводиться прохати допомоги, іноді навіть у сторонніх людей, не може допомогти дітям. Це завдає нестерпних моральних страждань. Окрім того, в зв'язку з хворобами він змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Під час лікування він вимушений переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується витягами з лікарняних епікризів. З року в рік стан його здоров'я погіршується, хвороби є невиліковними і лише прогресують у часі, що підтверджується висновками МСЕК. Розуміння цього негативно впливає на його психологічний стан та є причиною тяжких моральних страждань. Факт завдання моральних страждань та вина відповідача підтверджується актом розслідування професійного захворювання від 11 квітня 2013 року, довідками МСЕК про встановлення ступеню втрати професійної працездатності, виписними епікризами лікарень, де він проходив лікування. Враховуючи вищевикладене, ступінь, тривалість та тяжкість душевних переживань та моральних страждань, моральну шкоду він оцінюю у розмірі 293 00,00 грн. загалом. На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 243 000,00 грн., та стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. Позивач до зали суду не з'явився, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України, його інтереси представляв представник, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких посилався на ті обставини, що позивачем не було надано до суду доказів того, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є винним в отриамнні ним професійного захворювання, адже, як зазначає позивач, в п.17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 квітня 2013 року, встановлено, що причиною отримання профзахворювання виявилась робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Однак, в п.19 вищенаведеного акту зазначено, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено. В довідці МСЕК №0005843 від 16 червня 2014 року зазначено, що [PERSON] потребує медикаментозного лікування, що свідчить про обов'язок саме Фонду соціального страхування України здійснювати відшкодування витрат на медикаментозне лікування позивача, тоді як здійснення такого лікування за рахунок відповідача буде суперечити вимогам законодавства. Разом з тим слід зазначити, що в позовній заяві позивач вказує на те, що йому було встановлено тільки тимчасову втрату працездатності в розмірі 50% з 16 червня 2014 року з наступним переоглядом 01 травня 2016 року, тобто позивачу не встановлено стійку втрату працездатності, що свідчить про можливість зменшення, при черговому переогляді, відсотку втрати працездатності. Посилається на те, що важливе значення має і той факт, що позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст.29 КЗпП України, був повідомлений і ознайомлений під розпис про його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров 'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Тобто, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди і за цієї підстави. Таким чином, робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем відповідно до чого законодавством встановлюються пільги щодо пенсійного забезпечення для професій, які відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Відповідно до цієї Постанови усі робітники зайняті на підземних роботах повний робочий день мають право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1. Належне та своєчасне забезпечення Позивача спецодягом та засобами індивідуального захисту підтверджується довідкою ПАТ «Кривбасзалізрудком» від року №53-02/1310 від 29 квітня 2015 року відповідно до якої позивач забезпечувався спецодягом (чоботи, білизна натільна, костюм бавов., каска, куртка утеп., костюм прогумований, підшоломник, онучі) та 313 (респіратор, печатки з крагами, мило, окуляри, саморятівник, беруші). До того ж, згідно з листом №53-27/402 від 22 квітня 2015 року, позивач користувався путівками до санаторію-профілакторію у 2009 р., 2011 р., 2012 р., 2013 р. та 2014 р. (путівка була видана як пенсіонеру). В отриманні позивачем професійного захворювання та моральних страждань, про які він вказує в позовній заяві, винен сам позивач. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону праці» №2694-ХІІ від 14 жовтня 1992 року, працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Частиною 3 статті 38 КЗпП України визначено право працівника у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про охорону праці, не додержується умов колективного договору з цих питань. У цьому разі працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. За роки праці у шкідливих умовах позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я. Відповідно до виписки-епікриза №468/94 із медичної карти стаціонарного хворого від 22 лютого 2013 року, позивач почав хворіти з 1990 року, але не зважаючи на це продовжував свідомо працювати на підприємстві в тяжких умовах праці до 2013 року. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що причиною професійних захворювань є робота на протязі 30 років в шкідливих умовах праці, що в свою чергу не відповідає дійсності, але ж, як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 квітня 2013 року - стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів складає 24 роки. Вищенаведене свідчить про те, що позивач умисно порушив положення ст.14 Закону України «Про охорону праці», що виразилося у недбайливому ставленні позивача до свого здоров'я, що як наслідок і спричинило виникнення в позивача професійного захворювання. На підставі вищевикладеного просив у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши думку часників процесу, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності письмові докази, надані в обґрунтування позову та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, позивач пропрацював з 04 квітня 1983 року по 27 червня 2013 року - електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування механічної дільниці ВКБ, підземним бурильником свердловин дільниці №1, підземним прохідником підземної дільниці №1, підземним гірничим майстром РУ ім. Леніна ш. «Леніна» ВО «Кривбасруда», ВАТ «КЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком». 27 червня 2013 року звільнений в зв'язку з виявленням невідповідності зайнятій посаді або станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню роботи, п.2 ст.40 КЗПП України (а.с.6-10). В судовому засіданні встановлено, що відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», являється правонаступником підприємств, на яких працював позивач [PERSON] з 04 квітня 1983 року по 27 червня 2013 року. Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 квітня 2013 року (акт за формою П-4), складений комісією у складі: голови: головного спеціаліста санітарно-гігієнічного відділу Криворізького міського Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області - [PERSON], членів комісії: заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» ДОР» - [PERSON], директора шахти імені Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком» - [PERSON], голови профкому шахти імені Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком» профспілки металургів та гірників України - [PERSON], технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів та гірників України - [PERSON], страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі - [PERSON], в пункті 17 встановлено причину отримання професійного захворювання - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці підземного кріпильника за важкістю праці відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2010 році). Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) - 37 при гранично допустимій до 30. Робоча поза у похилому положенні до 300/ понад 30°, % зміни 45/2 при допустимій нормі до 25/0. Нахил корпусу: 190 разів при допустимому 100 разів (а.с.12-14). В пункті 19 зазначено, що враховуючи роботу позивача [PERSON] на шахті імені Леніна впродовж 24 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с14). За висновком МСЕК від 16 червня 2014 року позивачеві була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 %, загалом (а.с.4) та третя група інвалідності (а.с.5). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємствах ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоров'я. Відповідно медичних документів позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів, терапія, спеціальні курси лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, тощо (18-21). Шкідливість умов праці позивача вбачається також із санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-318 від 18 лютого 2010 року (а.с.15-17). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 11 квітня 2013 року не оскаржено підприємством - відповідача у встановленому законодавством порядку. Підстав вважати його не дійсним судом не встановлено. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної /немайнової/ шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку їй повинен відшкодувати відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 11 квітня 2013 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в загальному розмірі - 50%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації з урахуванням вимог та заперечень. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» позивачеві шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винною поведінкою відповідача та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботу в умовах фізичного перевантаження на підприємстві-відповідача (24 роки), ступеню втрати працездатності та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - 243 000,00 гривень, адже суд не в компетенції вимірювати розмір страждань і переживань, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі, ступінь втрати працездатності і відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці. У задоволенні позову до відповідача Відділення ВД ФССНВВ слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обов'язків, передбачених ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» та наявність причинно-наслідкового зв'язку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що Відділення виконавчої дирекції ФСС НВ України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області призначило позивачу щомісячну допомогу. Тобто, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі свої обов'язки, передбаченні законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, перед позивачем виконав. Таким чином, в частині позовних вимог до відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, суд приходить до висновку про їх безпідставність, тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial