Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

13 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 22 жовтня 2005 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №521. В обґрунтування позову вказав, що сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, між ними відсутні спільні інтереси, шлюбні відносини припинено повністю, сімейні відносини не склались через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу він уважає неможливим. У судове засідання позивач не з`явився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд уважає позов обґрунтованим і таким, що підляє задоволенню, з огляду на наступне. Судом установлено, що 22 жовтня 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №521 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15,16). Зі змісту позову вбачається, що сторони не мають спору щодо сумісного майна подружжя та місця проживання дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідачем у заяві зазначено про залишення їй прізвища, яке вона набула при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved