Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

14.03.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , посилаючись на наступні обставини: вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 03 липня 2012 року був розірваний. Від шлюбу мають повнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сини зареєстровані та проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. В теперішній час [PERSON] , [INFO] є студентом Полтавського політехнічного коледжу Національного технічного університету на ІІІ курсі денного відділення. Термін навчання з 2016 року по 2020 рік. [PERSON] , [INFO] є студентом Полтавського професійного ліцею транспорту на ІІІ курсі денного відділення. Термін навчання з 2016 року по 2019 рік. У зв`язку з навчанням синів позивачка несе постійні витрати, пов`язані з навчанням, а саме: оплата за навчання, витрати на проїзд, проживання, придбання одягу, продуктів харчування. Відповідач в теперішній же час добровільної допомоги не надає. Просила стягнути аліменти з відповідача на свою користь на утримання дітей - [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей певного віку на період навчання до 30.06.2020 року та [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей певного віку на період навчання до 30.06.2019 року Ухвалою суду від 04.04.2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, були залучені [PERSON] та [PERSON] . Позивач в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві, додатково пояснивши, що вона працює черговою по переїзду на залізниці та розмір її заробітної плати складає в середньому 4000 грн. на місяць. Чого не вистачає на утримання двох повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Витрати, які вона несе складаються з витрат на проїзд з місця проживання до міста навчання дітей (м.Полтава) кожного дня, витрати на придбання одягу, їжі, підручників, зошитів. Зазначивши, що аліменти на утримання сина [PERSON] вона просить стягнути в більшому розмірі, ніж на утримання сина [PERSON] , оскільки навчання в коледжу вимагає більших затрат, на відміну від навчання сина [PERSON] в ліцеї. Стипендію діти на отримують, в гуртожитку не проживають. Також зазначила, що вона особисто підписала позовну заяву. Позов просила задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засідання підтримувала вимоги позивача, позов просила задовольнити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав заперечення на позовну заяву (а.с. 34-39), та просив відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з нього аліментів на утримання синів [PERSON] в розмірі по 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу) на дитину на період його навчання до 30.06.2020 року та [PERSON] в розмірі по 1/6 частині всіх видів заробітку (доходу) на дитину на період його навчання до 30.06.2019 року. При цьому посилався на наступне. [PERSON] та [PERSON] навчаються у коледжі та ліцеї. З дітьми у нього хороші стосунки, він їм допомагає матеріально на першу їх вимогу чи за потреби та між ними не виникало непорозумінь з цього приводу. Також вважає, що позивач не довела, що він може надавати матеріальну допомогу синам. В той час як він проживає в м. Нетішин Хмельницької області, де не має власного житла та мешкає у гуртожитку, він є пенсіонером. Єдиним його доходом є пенсія у середньому розмірі 2300 гривень. На ці кошти він оплачує житло, харчується, одягається, лікується та час від часу допомагає батькам пенсіонерам. Суд, вислухавши пояснення у вступному слові позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 03 липня 2012 року був розірваний (а.с. 4). Сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] та сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно з довідкою № 55 від 27.02.2019 року (а.с. 6) [PERSON] навчається на денній формі навчання Полтавського політехнічного коледжу. Відповідно до довідки № 12 від 18.02.2019 року (а.с. 7) [PERSON] навчається на денній формі навчання Полтавського професійного ліцею транспорту. Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] навчається в Полтавському політехнічному коледжі, денна форма навчання (а.с.6), та [PERSON] навчається в Полтавському професійному ліцеї транспорту, денна форма навчання (а.с.7). Згідно довідки про склад сім`ї [PERSON] , виданої виконкомом Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за № 469 від 25.02.2019 року, позивач та сини [PERSON] і [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Тобто, діти перебувають на утриманні матері. Таким чином, враховуючи, що навчальні заклади знаходиться не за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] , форма навчання є денною, вони потребують матеріальних витрат на оплату навчання, проїзду до місця мешкання, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо їх потреби в матеріальній допомозі батьків. При цьому діти навчаються на денній формі, що виключає їх працевлаштування, стипендії не отримують. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання повнолітніх окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Доводи відповідача про те, що позивач не довела можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, судом відхиляються з огляду на таке. Аналіз ст.ст. 182, 191, 199, 200, 201 СК України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Позивачем суду надані докази, що підтверджують існування обставин, з яким закон пов`язує можливість покладення на батька (мати) обов`язку надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання. Разом з тим, у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували неспроможність відповідача надавати допомогу своїм дітям. Заперечуючи можливість надавати матеріальну допомогу повнолітнім синам, відповідач посилався на те, що він отримує лише пенсію, несе витрати по сплаті послуг за проживання в гуртожитку, та час від часу допомагає батькам пенсіонерам. Так, згідно із довідкою ПФУ в Хмельницькій області (а.с.38), відповідач отримує пенсію за вислугою років в розмірі; січень 2019 року 2573,13 грн.; лютий 2019 року 2802,87 грн.; березень 2019 року 2362,69 грн. (а.с.38), при цьому є молодою особою, працездатного віку, доказів про неможливість працювати за станом здоров`я суду не надав. Посилання на необхідність утримання батьків не є слушними, оскільки відповідачем на підтвердження вказаних обставин не надано жодного доказу, зокрема й свідоцтва про народження, а також доказів витрат на утримання, відомостей про наявність інших осіб, що мають обов`язок допомоги батькам. Факт оплати за проживання в гуртожитку не доводить факту існування обставин, які б унеможливлювали виконання ним свого обов`язку по наданню допомоги дітям, які продовжують навчання. Інших обставин, які в розумінні ст. 199 СК України виключають можливість відповідача надавати матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання його синами, не наведено та не доведено. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення синами сторін повнолітнього віку, продовження ними навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дітей - [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 14.03.2019 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років та [PERSON] аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 14.03.2019 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років. Визначаючи розмір аліментів на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку, а на утримання [PERSON] аліменти в розмірі 1/8 частини, суд враховує пояснення позивачки про те, що витрати на синів різняться, й навчання сина [PERSON] потребує більших затрат, що пов`язане з необхідністю придбання більше матеріалів для навчання, а також те, що [PERSON] знаходиться на неповному державному утриманні (а.с.7). В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 182, 199, 200 СК України та

Outcome: partial