Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

13 лютого 2019 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 28 липня 2005 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у відділі РАЦСу Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 81. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON] - [INFO] та син [PERSON] - [INFO] . За час спільного проживання вони так і не змогли створити міцної та дружньої сім`ї, а тому продовжувати подружнє життя із відповідачем вона не має наміру, так як втратила інтерес до відповідача як до чоловіка, а тому вирішила звернутися в суд з даним позовом. 13.02.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 28.02.2019 року. 28.02.2019 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. 28.03.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 23.05.2019 року сторонам надано 4 (чотири) місяці терміну на примирення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, пояснила, що за наданий судом термін на примирення нічого не змінилося, а тому наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на розірвання шлюбу не згідний. Вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що 28 липня 2005року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у відділі РАЦСу Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 81. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоїно прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що подружнє життя з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, не підтримують шлюбних відносин, за наданий термін на примирення так і не помирилися. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім`ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved