Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернувся \~до суду в інтересах [PERSON] з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 04 липня 2004 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 7,05 ум. кад. га, на території Подолівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Оскільки, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька, він звернувся до нотаріуса з метою оформлення свої прав на спадщину. Проте, 12 травня 2017 року приватним нотаріусом Барвінківського нотаріального округу Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку. Позивач посилаючись на те, що іншим шляхом отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а також оформити спадщину [PERSON] не має можливості, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не надала. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] помер 04 липня 2004 року, що підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №451757, виданого 04 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Барвінківського районного управління юстиції Харківської області (а.с.4). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається права на земельну частку (пай), що вбачається з довідки Відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28 квітня 2017 року №84/102-17, відповідно до запису №331 від 08 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Леніна, сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ХР №021047, зареєстрований за [PERSON]. Крім того, повідомлено, що розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Леніна встановлений 7,05 ум. кад. га. Як вбачається із свідоцтва про одруження, серії VІІІ-УР №612791, виданого 28 серпня 1965 року Данилівським бюро РАЦС с. Подольє Барвінківського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] спадщину після померлого чоловіка прийняла фактично, на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, що підтверджено довідкою від 03 травня 2017 року Барвінківською міською радою Харківської області (а.с.9). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку було втрачено. Судом достовірно встановлено, що спірна земельна ділянка належала спадкодавцю, але документ, що підтверджував його право власності на ділянку, втрачено, тому така ділянка все рівно є предметом спадкування після смерті [PERSON] в зв'язку з чим права позивача підлягають захисту в судовому порядку. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що покійний [PERSON] був власником земельної ділянки, яку після його смерті успадкувала дружина, однак остання не змогла оформити нотаріально у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 15, 16, 321, 328, 1216, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270, 1296-1299 ЦК України, ст. ст. 79, 81 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved