Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

14.12.2017 року до Вінницького районного суду з позовом звернулась [PERSON] до Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на будинковолодіння [ADDRESS], що належав їй, як члену колгоспного двору. Вказує, що спадкоємицею першої черги за законом, яка фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] є позивачка по справі - донька померлої, [PERSON], інші спадкоємці після смерті [PERSON], які прийняли спадщину - відсутні. Зазначає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] так, як періодично проживала в спадковому будинку [ADDRESS], розпорядилася особистими речами померлої. Отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки будинковолодіння [ADDRESS], належить колгоспному двору головою якого є [PERSON], однак встановити яка саме частка у праві власності належить спадкодавцю не можливо. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом після смерті після смерті [INFO] матері [PERSON], на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, через канцелярію суду представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.60). Представник відповідача Степанівської сільської ради Вінницького районного також в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги визнають (а.с.62). Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], Вінницького району, станом на 15 квітня 1991 рокувідносився до категорії колгоспних дворів, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство (а.с.22-25) та свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння (а.с.11). Єдиним членом колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилася - [PERSON], як голова двору. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Вінницького району. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON], про що свідчить довідка, видана виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Вінницького району №1008 від 13.12.2017 року; інший спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] (донька спадкодавця) відмовилась від своєї частки в спадковому майні на користь позивача, інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.37-58). Позивач звернулась до державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті [PERSON], однак відповідно до постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В., їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що житловий будинок розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору головою якого є [PERSON], однак встановити яка саме частка у праві власності належить спадкодавцю [PERSON] не можливо (а.с.26). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що предметом позову є спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], а саме житловий будинок, розташований в [ADDRESS], Вінницького району. Встановлено, що вказане будинковолодіння відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], померла [INFO], тому при вирішенні даного спору суд, повинен керуватися відповідними нормами ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК Української РСР , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Реалізувати своє право як спадкоємця після смерті спадкодавця поза судовим порядком , позивач не має можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння [ADDRESS], відносилося до категорії колгоспного двору, головою якого була спадкодавець [PERSON], інші члени колгоспного двору - відсутні; позивач [PERSON] прийняла спадщину, у встановленому законом порядку після смерті матері [PERSON]; позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved