Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

14.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь в рахунок відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 1000 грн., заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 03.12.2013 року в провадженні слідчих Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають кримінальні провадження за фактом скоєння 15 кримінальних правопорушень [PERSON] відносно [PERSON] та інших юридичних осіб. Досудове розслідування по вказаним кримінальним провадженням майже не проводиться або проводиться неналежним чином, що свідчить про незаконну бездіяльність. Так, позивач посилається на те, що: 10.06.2016 року він направив до слідчого СВ Московського ВП клопотання щодо необхідності здійснення певних слідчих дій, але слідчим прийняті незаконні та необґрунтовані процесуальні рішення: у той же день ним до прокуратури Харківської області та Харківської прокуратури № 4 направлені клопотання про зміну підслідності у відношенні 17 кримінальних клопотань, однак це клопотання прокурором не розглянуто; 10.06.2016 року ним та іншими потерпілими у кримінальному провадженні до прокуратури Харківської області та Харківської прокуратури № 4 направлені скаргу в порядку ст.. 308 КПК України з проханням надати слідчому Московського ВП ГУНП в Харківській області обов»язкові для виконання вказівки, щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, у зв»язку з чим виконати ухвали слідчих суддів Московського районного суду м. Харкова у триденний строк. Але дану скаргу у триденний строк розглянуто не було; 10.06.2016 року він та інші потерпілі до прокуратури Харківської області та Харківської прокуратури № 4 направлено клопотання в порядку ч. 6 ст. 28 КПК України з проханням встановити строки здійснення досудового розслідування по даним кримінальним провадженням до 01.10.2016 року, але дане клопотання у триденний строк не розглянуто, рішення не прийнято. Позивач посилається на те, що через зазначену бездіяльність органів прокуратури та слідства він вимушений постійно звертатись зі скаргами на їх бездіяльність до суду, чим його заподіяно душевні страждання та моральну шкоду, на відшкодування якої позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів солідарно 1000 грн. До судового засідання сторони не з»явились, про час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Позивач у позовній заяві просить розглядати справу за його відсутністю. Представниками Харківської місцевої прокуратури № 4 та ГУНП в Харківській області надано письмові заперечення, в яких вони просять відмовити в задоволенні позову, як не обґрунтованому та не доведеному у повному обсязі ( а.с. 52-56, 116-126). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданому відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Судовим розглядом встановлено, що у провадженні СВ Московського ВН ГУНП в Харківській області перебувають кримінальні провадження, за якими [PERSON] визнано потерпілим. Посилаючись на прийняття слідчим СВ Московського НП незаконних та необґрунтованих рішень при розгляді клопотання від 10.06.2016 року про проведення слідчих дій ( по першому питанню у позовній заяві), позивач фактично не погоджується з прийнятими слідчим процесуальними рішеннями. Вимогами КПК передбачений порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого на досудовому розслідуванні. Але, позивач не конкретизує, які чи були ним оскаржені у встановленому законом порядку прийняті слідчим рішення , наслідки оскарження саме за даним клопотанням. Щодо розгляду клопотання позивача, як потерпілого у кримінальному провадженні, про вирішення питання про зміну підслідності ( по другому питанню позовної заяви), з наданих суду доказів вбачається, що до прокуратури Харківської області з цього приводу надходило два звернення [PERSON] від 19.05.2016 року, яке було розглянуто, позивачеві надано відповідь, від 17.06.2016 року, яке також розглянуто, у задоволенні клопотання відмовлено, про що повідомлено заявника ( а.с. 119). Відповідно до вимог чинного законодавства питання щодо зміни підслідності не відносяться до компетенції Харківської прокуратури № 4. Позивач зазначає про те, що 10.06.2016 року ним та іншими потерпілими у кримінальному провадженні до прокуратури Харківської області та Харківської прокуратури № 4 направлено скаргу в порядку ст.. 308 КПК України з проханням надати слідчому СВ Московського ВП обов»язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, у зв»язку з чим, виконати ухвали слідчих суддів Московського районного суду ( по третьому питанню у позовній заяві). Однак за результатами розгляду даної скарги з боку прокуратури допущена бездіяльність, скаргу не розглянуто. Поряд з цим, позивач у позовній заяві не конкретизує у якому саме кримінальному провадженні була направлена вказана скарга, позивачем не надано доказів на підтвердження направлення зазначеної скарги та отримання її органами прокуратури, на які посилається позивач. Відповідно до позовної заяви, 10.06.2016 року позивачем та іншими потерпілими у кримінальному провадженні до прокуратури Харківської області та Харківської прокуратури № 4 направлено клопотання в порядку ч. 6 ст. 28 КПК України про встановлення строків здійснення досудового розслідування по даним кримінальним провадженням, але вказане клопотання прокуратурою не розглянуто, рішення не прийнято ( по четвертому питанню позовної заяви). Пуд час судового розгляду в суду надано докази, з яких вбачається що на адресу [PERSON] на вказане клопотання Харківською місцевою прокуратурою № 4 було направлено відповідь, в якій зазначалось, що кримінальне провадження витребуване для вивчення до прокуратури Харківської області, після повернення клопотання буде розглянуте. Після повернення кримінального провадження 02.08.2016 року прокурором Харківської місцевої прокуратури П.Тищенком дане клопотання позивача розглянуте шляхом складання плану досудового розслідування, який було погоджено з потерпілим [PERSON], та який останнім був підписаний ( а.с. 64-83). У позовній заяві [PERSON] вказує, що через бездіяльність за вище переліченими клопотаннями, він як потерпілий вимушений був звертатись зі скаргами до слідчого судді, але таких доказів суду не надав. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок, іншої ніж визначено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду зазначені у ст.. 1167 ЦК України. У відповідності до вимог даної норми закону, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вимни, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1167 цього Кодексу, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, притягнення до кримінальної відповідальності застосування запобіжного заходу, затримання, накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, 3) в інших випадках встановлених законом. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю працівників під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків згідно зі ст.. 1172 ЦК України, покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Моральною шкодою є втрата немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна особа зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про бездіяльність прокуратури щодо визначених у позовній заяві клопотань позивача як потерпілого у кримінальному провадженні, як наслідок, спричинення йому моральних страждань внаслідок бездіяльності. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed