overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

12 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 06 липня 2012 року у виконкомі Новоторецької сільської ради Добропільського району Донецької області, актовий запис № 2, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], також зазначила, що шлюбні відносини припинили через непорозуміння та сварки. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засіданні зявилась, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутність та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 284535, виданим виконкомом Новоторецької сільської ради Добропільського району Донецької області (а.с.8). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 494919, виданим виконкомом Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.7). З жовтня 2014 року сторони мешкають окремо, шлюбні відносини припинили через непорозуміння, постійні сварки, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Суд приймав заходи щодо примирення сторін у вигляді надання строку, але примирення не відбулося. На підставі ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

12 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 26 березня 2004 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 26 березня 2004 року виконкомом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 1. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки було змінено з Бардовської на [PERSON]. За час шлюбу в них народилась донька [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

12 травня 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх синів. Вказувала, що з 28.09.2002 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають синів [PERSON], 2004 р.н. та [PERSON], 2006 р.н., які перебувають на утриманні позивача. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання синів, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсягу та просить їх задовольнити. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. З 28.09.2002 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх синів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

12 травня 2015 року позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 28.08.2004 року, який зареєстрували у Слов'янському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 418. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місця проживання дітей немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивачки визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER], 28.08.2004 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Слов'янському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 418. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивачка просить залишити їй прізвище «[PERSON]», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 243,60 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

12 травня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 18 жовтня 2013 року в Авдіївському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позов визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши позицію відповідача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.4), від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. У відповідності із ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

12 травня 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 27070,95\~грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 липня 2006 року між сторонами було укладено договір № DO06GK00000054, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 23375,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 17 квітня 2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 16963,65 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 5828,90 грн., заборгованість за комісією 1697,24 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 2581,16 грн., у загальному розмірі 27070,95 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № DO06GK00000054 від 27 липня 2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 23375,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.17-21). Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 17 квітня 2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 16963,65 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 5828,90 грн., заборгованість за комісією 1697,24 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 2581,16 грн., у загальному розмірі 27070,95 грн. (а.с.8-13). За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 27070,95 грн. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 270,71 грн. (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-26 00:00:00

12 травня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є його та відповідачки дітьми та у теперішній час проживають з ним. Відповідачка матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дітей, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просив стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхніх неповнолітніх дітей. Сторони в судове засідання не зявилися, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявилася, про причини своєї неявки не повідомила. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми позивача і відповідачки, у теперішній час проживають разом із позивачем. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвами про народження (а. с. 6, 7) та довідкою про склад сімї позивача (а. с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

12 травня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 17 грудня 1992 року відділом реєстрації актів громадянського стану Очаківського міськвиконкому Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, яка проживає з позивачем. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, а також на те, що він має намір створити іншу сімю, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, 17 грудня 1992 року відділом реєстрації актів громадянського стану Очаківського міськвиконкому Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 212 (а. с. 5), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 6). Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

12 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту про те , що він постійно проживає на території України, а саме в с. Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області, з 1986 року по теперішній час, посилаючись на те, що даний факт необхідний для отримання паспорта громадянина України. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи не заперечував щодо задоволення заяви. Вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 3), підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] в с. Чадир район Леова, Республіка Молдова. . Відповідно до довідок Красненьківської сільської ради Кривоозерського району № 528 від 12.04.2016 року, № 578 від 06.05.2016 року (а.с. 4-5), № 615 від 26.05.2016 року (а.с. 11-12), виписок з погосподарських книг за 1986-1990 р.р., 1991-1995 р.р. (а.с. 13-14), вбачається, що заявник постійно проживав разом зі своїми батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 1986 року в [ADDRESS] Факт постійного проживання заявника в с. Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області підтверджується довідкою № 18-22/01 від 12.04.2016 року Красненьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, відповідно до даних якої [PERSON] з 1988 рік по 1995 рік навчався в Красненьківській ЗОШ Кривоозерського району. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]підтвердили, що з дитиниства та до теперішнього часу заявник постійно, спочатку з батьками, а після смерті матері біля тітки [PERSON] , проживає в с. Красненьке Кривоозерського району Миколаївської області. Паспорт громадянина України [PERSON] не отримав, так як у видачі останнього йому відмовлено органами реєстраційної служби. Саме в зв'язку з отриманням паспорта громадянина України необхідно встановити вказаний юридичний факт. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз положень ст. 29 ЦК України та ст.ст. 3, 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення, зокрема квартира, у якій ця особа проживає понад 6 місяців протягом року. Виходячи із досліджених в суді належних та допустимих доказів, суд вважає, що заявник, який зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] постійно проживає з 1986 року по теперішній час, в звязку з чим можна зробити висновок про постійне проживання [PERSON] на території України.

Outcome: approved