Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

14 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказував, що він є власником вищевказаного житлового будинку. Його колишня дружина [PERSON] зареєстрована разом із ним за цією адресою, однак в його будинку не проживає з почату 2013 року, в будинку відсутні її речі. Посилаючись на те, що місце перебування відповідачки йому невідоме, через що не має можливості вирішити виникнене питання в позасудовому порядку, просив про визнання її такою, що втратила право користування його будинком, судом. 25 лютого 2016 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, що прийнята судом до спільного розгляду, в якій просить про усунення перешкод у користуванні вищевказаним житлом шляхом її вселення. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] створював нестерпні умови для сумісного проживання, зловживав спиртними напоями, постійно вчиняв сварки, в ході яких наносив їй тілесні ушкодження, через що вона неодноразово була змушена звертатись за захистом до міліції. З листопада 2015 року, через погрози фізичної розправи, вона була змушена залишити вказане місце проживання, та через погіршення стану здоров'я знаходилась на лікуванні в м.Одесі. За період її відсутності, [PERSON] проник до вказаного будинку, змінив замки від вхідних дверей, не надає їй другого екземпляру ключів, тим самим перешкоджає її проживанню за вищевказаною адресою, через що вона змушена тимчасово мешкати у родичів та знайомих. За вказаного звернулась до суду за захистом своїх прав шляхом вселення до вищевказаного будинку. Позивач за первісним позовом - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтвердив та пояснив про вищевикладене. Позовні вимоги [PERSON] про вселення не визнав. Вказує, що він є власником цього будинку, а [PERSON] змінила місце проживання, забрала свої речі не з'являється у вказаному будинку тривалий час, через що він дійсно змінив замки. Представник [PERSON] позовні вимоги останнього підтримав, пославшись на те, що [PERSON] не чинились перешкоди щодо проживання у вказаному будинку, та остання місце проживання змінила з власної волі. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про вселення просив відмовити, пославшись на те, що остання має у власності інше житло. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, пославшись на те, що у вказаному будинку [PERSON] не мешкає через перешкоди, які чиняться їй з боку колишнього чоловіка [PERSON], в тому числі із завданням тілесних ушкоджень, та через, що вона була змушена звернутись до суду із позовом про вселення до вказаного будинку. Через неправомірні дії [PERSON], якій не надає доступу його довірительці до житла, остання змушена проживати по родичах та знайомих. Просив її позовні вимоги задовольнити та вселити її до будинку № [ADDRESS] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - мати [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що будинок в якому проживає [PERSON] придбавався ним та за її - [PERSON] матеріальною допомогою в розмірі 9 тис. доларів. Будинок знаходився у занедбаному стані. За час їх шлюбу, вона зі своєю донькою [PERSON] здійснювали ремонт та його переобладнання. Після припинення шлюбних відносин, між [PERSON] та її донькою стосунки стали неприязні. [PERSON] не надавав їй можливості проживати за вказаною адресою, наносив тілесні ушкодження, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Він погрожував доньці вбивством, якщо вона не виїде з міста. Через побиття здоров'я її доньки погіршилося, та вона була змушена звільнитися з роботи. Її донька боялася залишатися у вказаному будинку, та постійно їй телефонувала з проханням допомоги та догляду від протиправних дій з боку [PERSON] Її донька була змушена переїхати проживати до неї. Нині вона мешкає у м. Одесі, де доглядає за жінкою похилого віку, у якої і вимушена проживати. Періодично приїздить до неї - [PERSON], але в її будинку не вистачає місця для проживання доньки, так як окрім неї в цьому ж будинку мешкає сім'я її сина. Крім того, за спірною адресою її донька не забрала всі свої речі, і навіть не має можливості перевдягнутися у одяг за сезоном, так як [PERSON] змінив замки та не допускає її доньку до приміщення будинку. В грудні 2015 року, вона з донькою прийшла до [PERSON] за її речами, але [PERSON] вийшов з будинку з металевим прутом та не впустив їй, погрожуючи фізичною розправою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає в смт.Воскресенське постійно. Знає [PERSON] та її родину. За період спільного проживання сторін, вона була у них в гостях, та бачила, що будинок та господарство [PERSON] було доглянуто, [PERSON] належно вела господарські справи. Від [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] припинили шлюбні стосунки та [PERSON] нині працює в м.Одесі. [PERSON] не має де жити, оскільки не може повернутися до будинку, де мешкала разом із [PERSON], так як останній наносить їй тілесні ушкодження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що по сусідству із Ксенжиками став проживати з грудня 2013 року. На той час [PERSON] за цією адресою вже не проживала. Він дійсно підписував акт про її не проживання, але обставин його складання не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що приятелювали з сім'єю [PERSON] та ходили один до одного в гості. [PERSON] він бачив в селі в листопаді 2015 року, коли вона йому розповідала, що працює в м. Одеса, а до будинку [PERSON] повернутися не може, бо той її б'є, змінив замки, через що вона не може повернутися до вказаного будинку, та змушена проживати у матері. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. 4 ст. 156 ЖК України). Більш того, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюються і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини. Втрата між сторонами сімейних відносин не впливає на право користування спірним будинком [PERSON] з урахуванням того, що вона зареєстрована в цьому будинку. За ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України держава гарантує право громадянина на житло. Так, відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право та підстави такого припинення є спеціальними, як про це вже зазначено вище. Як встановлено в ході розгляду справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, який розірвано за рішенням суду від 03 липня 2012 року (а.с. 28). Вищевказаний будинок [PERSON] придбав до шлюбу у 2002 році (а.с. 9). За даними Воскресенської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в зазначеному будинку з правом на проживання зареєстровані, окрім власника, [PERSON] (а.с. 10). Посилання [PERSON] у її заяві щодо підстав не проживання за вищевказаною адресою, підтверджуються змістом вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 січня 2013 року, за яким [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 122 КК України за завдання його колишній дружині за місцем їх проживання, умисно середньої тяжкості тілесних ушкоджень (а.с. 22). З пояснень самого [PERSON] в ході розгляду кримінального провадження слідує, що між ним та колишньою дружиною постійно виникали сварки з приводу користування їх будинком та майном після розірвання шлюбу. 22.06.2012 року він, в стані алкогольного сп'яніння наніс [PERSON] тілесні ушкодження через її відмову надати технічні документи на будинок, що його розлютило. Згідно копії акту про відсутність доступу, що складена за участю депутатів Воскресенської селищної ради, [PERSON] не має доступу за адресою за місцем її реєстрації в [ADDRESS], у зв'язку зі зміною замків та небажанням чоловіка впустити її до будинку (а.с. 35). Зі змісту копії відповіді працівника Жовтневого ВП Корабельного відділу поліції [PERSON], у зв'язку зі зверненням [PERSON], 22.01.2016 року він разом із нею прибув за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS], але потрапити до будинку вона не змогла, замки змінені. В телефонній розмові із [PERSON], останній повідомив, що впускати [PERSON] до свого житла не бажає, та замки змінив з власної ініціативи (а.с. 37). Згідно судово-медичного дослідження від 15.10.2012 року, [PERSON] (а.с. 42) мала тілесні ушкодження у виді повторної черепно-мозкової травми, що, з її слів, нанесені 12.10.2012 року її чоловіком за їх місцем проживання. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29.07.2013 року, вирішено питання про поділ майна сторін (а.с. 45-47), в тому числі, як пояснила свідок [PERSON], до цього час забрати речі її доньки [PERSON] з вищевказаного будинку не мають можливості через перешкоди з боку [PERSON] З постанов про відмову в порушенні кримінальної справи слідує, що [PERSON] неодноразово зверталася до міліції в жовтні 2011 року, квітні, травні, червні, двічі липні 2012 року з приводу неправомірної поведінки щодо неї [PERSON] (а.с. 58-66). Аналізуючи зазначені письмові докази, а також пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку, що саме через неприязні стосунки, які склались між сторонами, [PERSON] не проживає у даному будинку, як вказує остання з листопада 2015 року, а за поясненнями [PERSON] - з 2013 року. В той же час, зі змісту наданої суду копії акту про не проживання від 24.12.2013 року слідує, що дані про не проживання [PERSON] вже були надруковані за допомогою комп'ютерної техніки, а свідчи встановлювали не факт її не проживання, а пошкодження майна. Учасник вказаної комісії - [PERSON] зміст вказаного акту та обставини його складання не пам'ятає. Щодо вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком, то первісний позивач посилається на такі підстави, як не проживання його колишньої дружини за цією адресою більше року без поважних причин. Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у проживанні за вищевказаною адресою, що остання була змушена піди з вказаного будинку через побиття з боку [PERSON] та постійні конфлікти, тобто [PERSON] створено умови для неможливого проживання його колишньої дружини за цією адресою. Також ним змінено замки в будинку, та висуваються погрози в бік [PERSON] до цього часу. Більш того, відповідно до глави 3 ЦК України та ст. 59, 61 ЦПК України, захистові підлягають тільки порушенні, невизнані або оспорюванні цивільні, в тому числі і житлові, права, які ґрунтується на законних підставах. При цьому, за статтями 59, 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести допустимими доказами правомірність володіння правом, а також обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В той же час, звертаючись до суду із вищевказаним позовом [PERSON] не обґрунтував свої вимоги, не послався на порушення його прав чи інтересів у зв'язку з правом [PERSON] на проживання у вищевказаному будинку, про що також не зазначив і в ході розгляду справи в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові. [PERSON] не надано доказів порушення його прав через право [PERSON] на проживання у вищевказаному житловому будинку. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.11 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Разом з тим, факт вибуття [PERSON] на інше постійне місце проживання не знайшов свого підтвердження. Акт щодо не проживання [PERSON] за спірною адресою, не містить достовірних відомостей щодо причин відсутності останньої у спірному жилому приміщенні, та містить дані завчасно внесені до акту друкованим способом, а тому не може бути розцінений як достовірний доказ на підтвердження вимог позивача за первісним позовом. Посилання [PERSON] на не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою без поважних причин спростовані дослідженими судом письмовими доказами по даній справі та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON]. та [PERSON], а отже підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні. Щодо вимог [PERSON] за її зустрічним позовом, то, як вже зазначено вище, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у вільному доступі до вищевказаного будинку, та який вона була змушена залишити під примусом колишнього чоловіка. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47 Конституції України, ст.9 ЖК, ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо посилань представника [PERSON] на наявність у власності [PERSON] іншого житла, то останнє не впливає на права [PERSON] в користуванні житлом за спірною адресою (сервітуте право). Враховуючи викладене,

Outcome: approved