Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

14.02.2017 року [PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору на виготовлення меблів та стягнення суми передплати, в якій, враховуючи збільшення позовних вимог, просить розірвати договір на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року, який укладений між ФОП [PERSON] як замовником та ФОП [PERSON] як виконавцем, стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суму передоплати за договором на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року, в розмірі 215\~770 гривень, стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суму пені за прострочення грошового зобовязання в розмірі 365\~523,20 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.11.2016 року між ФОП [PERSON] як замовником та ФОП [PERSON] як виконавцем укладено договір на виготовлення меблів №2-10/11/16. Згідно п.1.1 договору виконавець зобовязався виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність замовнику меблі. Пунктом 1.4 договору сторонами були встановлені терміни виконання замовлення до 12 грудня 2016 року. Загальна вартість робіт за договором становила 234\~000 гривень. Позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти за договором в сумі 215\~770 гривень в термін, визначений договором, відповідач, отримавши попередню оплату за договором, в порушення взятих на себе зобовязань, не виконав умови договору ні в частині виготовлення, ні в частині доставки меблів. Позивачем було направлено відповідачу два листи-претензії та телеграми з вимогою повернення боргу. За заявою [PERSON] Соломянським УП ГУНП в м. Києві відкрито кримінальне провадження №12017100090000501 від 17.01.2017 року про скоєння кримінального правопорушення [PERSON] 01.02.2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор передав належне йому право вимоги за Договором на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року, а Новий кредитор прийняв право вимоги, що належне Первісному кредитору за Договором на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року. Згідно з п. 7.3 договору про виготовлення меблів у випадку порушення п.1.4 Договору виконавець з 13 грудня 2016 року виплачує замовнику 1% вартості продукції за кожен день прострочення до 20 грудня 2016 року, а з 21 грудня 2016 року 4\~000 гривень за кожен робочий день прострочки до дати повного виконання своїх зобовязань. На підставі п. 7.3 позивач розрахував суму пені, яка становить 365\~523,20 гривень та складається з: 17\~261,60 гривень пеня за прострочення виконання зобовязань за період з 13.12.2016 року по 20.12.2016 року; 348\~261,60 гривень - пеня за прострочення виконання зобовязань за період з 21.12.2016 року по 24.04.2017 року (83 дні*4000 гривень). Станом на час подання даного позову до суду відповідачем не виконано умови Договору на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року, що стало підставою для звернення до суду з цим договором. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що наведено у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно у встановлений законом спосіб, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.11.2016 року між ФОП [PERSON] як замовником та ФОП [PERSON] як виконавцем було укладено договір на виготовлення меблів №2-10/11/16, за умовами якого (п.1.1) Виконавець зобовязаний виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність Замовнику меблі, відповідно до узгоджених Сторонами Специфікацій та Ескізів, в яких відображено зовнішній вигляд меблів та матеріали, що мають бути застосовані Виконавцем для їх виготовлення, а Замовник зобовязаний прийняти та сплатити матеріали та роботи по виготовленню, доставці та монтажу елементів меблевих конструкцій на умовах, визначених в Договорі (а.с.5- 6). Відповідно до п.1.4 договору виконавець зобовязаний виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність замовнику продукцію 12 грудня 2016 року. Згідно з п.2.1 договору загальна вартість продукції за даним договором складає суму в розмірі 234\~000 гривень. Відповідно до п.п 2.3-2.4 замовник зобовязується на момент заключення даного договору сплатити передоплату виконавцю в розмірі 25% від вартості продукції. Сума передплати складає 59\~500 гривень. замовник повинен сплатити 75% вартості продукції після підписання замовником акту виконаних робіт. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 10.11.2016 року сплатив [PERSON] передоплату за договором в розмірі 59\~500 гривень, 18.11.2016 року 45\~000 гривень, 25.11.2016 року 5\~000 гривень, 28.11.2016 року 40\~000 гривень, 02.12.2016 року 8\~000 гривень, 06.12.2016 року 10\~000 гривень, 12.12.2016 року 30\~000 гривень, 14.12.2016 року 3\~270 гривень, 20.12.2016 року 15\~000 року, а всього на загальну суму 215770 грн. (а.с.8-16). Як вбачається з матеріалів справи Договір на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року відповідачем, як виконавцем не виконано, протилежного судом не встановлено. 01.02.2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор передав належне йому право вимоги згідно з Договором на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року, а Новий кредитор прийняв право вимоги, що належне Первісному кредитору за Договором на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року. Таким чином у позивача [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України виникло право вимоги за описаним вище договором, як у нового Кредитора. Укладаючи договір 10 листопада 2016 року, фізична особа-підприємець [PERSON], як суб'єкт господарювання, взяв на себе зобов'язання по виконанню робіт по виготовленню меблів та наданню послуг з їх доставки та встановлення, а ФОП [PERSON] виступив замовником таких робіт та послуг. Таким чином, між сторонами у справі на підставі договору виникли договірні зобовязання з виготовлення та поставки меблів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в порушення взятих на себе зобовязань за вищевказаним договором у визначені договором строки меблі не виготовив та не передав їх замовнику ФОП [PERSON] 30.01.2017 року [PERSON] було направлено відповідачу два листи-претензії та телеграми з вимогою повернення боргу (а.с.18), проте відповідачем умови договору і після цього виконано не було. Згідно ч.1-2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач не виконав умови договору на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року, відповідач істотно порушив умови договору, що є підставою для розірвання договору. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, як зазначено вище, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] набула право вимоги за вказаним договором на виготовлення меблів. Частиною 5 ст. 653 ЦК України\~встановлено, що,\~якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Отже, враховуючи те, що договір на виготовлення меблів №2-10/11/16 від 10.11.2016 року розривається судом позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми передоплати в розмірі 215\~770 гривень підлягає до задоволення. За змістом ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п. 7.3 договору про виготовлення меблів у випадку порушення п.1.4 Договору виконавець з 13 грудня 2016 року виплачує замовнику 1% вартості продукції за кожен день прострочення до 20 грудня 2016 року, а з 21 грудня 2016 року 4\~000 гривень за кожен робочий день прострочки до дати повного виконання своїх зобовязань. На підставі цієї умови договору позивачем в заяві про збільшення позовних вимог здійснено розрахунок пені, який він просить стягнути з відповідача на його користь та який становить 365\~523,20 гривень та складається з: -17\~261,60 гривень пеня за прострочення виконання зобовязань за період з 13.12.2016 року по 20.12.2016 року; -348\~261,60 гривень - пеня за прострочення виконання зобовязань за період з 21.12.2016 року по 24.04.2017 року (83 дні*4000 гривень) (а.с.50). Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У даному випадку розмір нарахованої пені становить 365\~523,20 гривень, що значно перевищує розмір збитків 215\~770 гривень. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України;невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Згідно Правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року, справа № 6-100 цс14, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Отже суд, з урахуванням всіх обставин справи та враховуючи вимоги розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки до розміру збитків 215\~770 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи рішення про стягнення неустойки суд враховує ту обставину, що відповідно до вимог закону договір вважається розірваним, у випадку прийняття відповідного рішення судом, з моменту набуття рішенням законної сили, а тому у суду відсутні підстави для відмови у позові в цій частині, враховуючи те, що на момент прийняття рішення судом зобовязання сторін не є припиненим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 4\~790, 66 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial