Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

14.01.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Арцизька управляюча компанія» (далі\~ТОВ «Арцизька управляюча компанія») звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг, пені та індексу інфляції. Вимоги мотивовані тим, що 26 жовтня 2017 року між позивачем та співвласниками житлового будинку №6-А, розташованого по вул. Преображенська, м. Арциз Одеської області в особі уповноваженої особи [PERSON] було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, згідно якого управитель зобовязався надавати замовникові - співвласникам будинку\~послуги з управління будинком та обєктами благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, а замовник надав право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, повязані з управління обєктом. Відповідачі є співвласниками квартири №40, по вул. Преображенська, 6-А, м. Арциз Одеської області. За вказаним договором позивач свої зобовязання виконує належним чином, однак відповідачі ухиляється від добровільного виконання зобовязань, внаслідок чого станом на 01.01.2019 р. перед позивачем виникла заборгованість за надання житлово-комунальних послуг у сумі 1318 гривень 73 копійки, з урахуванням індексу інфляції у сумі 52 гривень 2 копійок, з урахуванням трьох процентів річних у сумі 14 гривень 31 копійки, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки останні ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В. І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 42 - 43). Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідачі повинні сплачувати за надані житлово-комунальні послуги КП «Житловик», а не на користь ТОВ «Арцизька управляюча компанія». Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.01.2019 року, відповідачам по наявній справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21 22). Відповідачі зареєстровані та проживають за вказаною адресою. Між ТОВ «Арцизька управляюча компанія» (а. с. 15-18) та\~співвласниками житлового будинку №6-А, розташованого по вул. Преображенська, м. Арциз Одеської області, в особі уповноваженої особи [PERSON] 26.10.2017 року був укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, відповідно до якого позивач зобовязався надавати послуги з утримання, реконструкції, проведення поточного і капітального ремонту, технічного переоснащення спільного майн у багатоквартирному будинку, прибирання прибудинкової території, сходових кліток, освітлення сходових кліток підїздів. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] та представника відповідачів адвоката [PERSON] стосовно того, що відповідачі повинні сплачувати за надані житлово-комунальні послуги КП «Житловик», а не позивачу по наявній справі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Арцизька управляюча компанія», з огляду на наступне. Так, між позивачем по наявній справі юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Арцизька управляюча компанія», яке діє на підставі Статуту (а.с. 5 9) та співвласниками житлового будинку № 6-а по вул. Преображенська м. Арциз Одеської області, на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: м. Арциз, вул. Преображенська, № 6-а від 30 вересня 2017 року (а.с. 10 14), 26 жовтня 2017 року був укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с. 15 18). Доказів щодо нелегітимності вищевказаного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, або щодо наявності спору між КП «Житловик» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арцизька управляюча компанія», який розглядається у судовому порядку, відповідачами та їх представником суду не надано, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 18 березня 2019 року, у задоволенні клопотання представника відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] адвоката [PERSON] про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунального підприємства «Житловик», відмовлено. Також, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року, у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арцизька управляюча компанія» про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 26 жовтня 2017 року, у поновленні строку на подачу відзиву на позов відмовлено. Заяви [PERSON] про витребування доказів, про виклик свідка, повернуті заявнику [PERSON] Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово комунальні послуги», відповідно до ст. 2 предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління обєднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону Згідно зі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обовязковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги, до житлово-комунальних\~послуг належить житлова\~послуга -\~послуга з\~управління багатоквартирним\~будинком. Послуга\~з управління\~багатоквартирним будинком\~включає: утримання\~спільного майна\~багатоквартирного будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ має право забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов'язків, вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та статутом об'єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань резервного і ремонтного фондів, звертатись до суду з позовом про звернення стягнення на майно власників приміщень, які відмовляються відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим законом та статутом об'єднання платежі, збори і внески, а також відрахування до резервного та ремонтного фондів. Таким чином, відповідачі зобов'язані сплачувати нараховані платежі за спожиті житлово-комунальні послуги. За змістом ст. 322 ЦК України\~тягар утримання майна покладається на його власника. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли зобов'язальні правовідносини, оскільки позивач забезпечує надання житлово-комунальних послуг, а відповідачі ними користуються. За змістом ст. 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку»\~(з наступними змінами та доповненнями), об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Згідно ст. 4 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку»\~(з наступними змінами та доповненнями), об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951 цс 15 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13. Судом встановлено, що позивачем були надані послуги згідно договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 26 жовтня 2017 року, однак, відповідачі всупереч вимог чинного законодавства належним чином свої зобовязання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконали у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачами. Відповідно до ст. 9\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~10\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~ціни (тарифи)\~на житлово-комунальні\~послуги встановлюються\~за домовленістю\~сторін,\~крім випадків,\~коли відповідно\~до закону\~ціни (тарифи)\~є регульованими.\~У такому\~разі ціни\~(тарифи)\~встановлюються уповноваженими\~законом державними\~органами або\~органами місцевого\~самоврядування відповідно\~до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Нормою\~статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, ТОВ «Арцизька управляюча компанія» долучила до матеріалів справи розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за квартирою №40 по вул. Преображенська, буд. 6-А, м. Арциз Одеської області, де безпосередньо зазначено - заборгованість з січня 2018 року по грудень 2018 року 1318,73 грн. (а. с. 20). Частиною 2\~ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору ТОВ «Арцизькою управляючою компанією» правомірно пред'явлено вимоги до [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON] про стягнення заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1385, 31 грн., у тому числі: заборгованість за надані житлово-комунальні послуги 1318, 73 грн. (а. с. 20); 3 % річних за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг\~14, 2 грн. (а. с. 23-24); індекс інфляції\~52,56 грн. (а. с. 24-26). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, відповідачами до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~положень статті\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того відповідачами та їх представником суду не надано та в судовому засіданні не доведено, що існує спір, який розглядається в судовому порядку, щодо укладеного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно договору про надання правової допомоги № 2 від 11 січня 2019 року, та додаткової угоди до договору від 11 січня 2019 року, які укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арцизька управляюча компанія» і адвокатом [PERSON] визначена винагорода адвокату за надання правової допомоги. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідними платіжними дорученнями. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved