Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

12 лютого 2019 року заявники звернулися до суду з відповідною заявою, у якій зазначили, що [INFO] помер їх син [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на частину житлового будинку розташованого по [ADDRESS], в якому вони проживають на даний час та який належить їм на праві власності відповідно до договору № 1089 купівлі - продажу, посвідченого універсальною товарною біржею «Виконт-Т» 27 лютого 1998 року. На день смерті він був зареєстрований по [ADDRESS], разом з ними та неповнолітнім братом. Із заявами про прийняття спадщини вони не зверталися. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їм було роз'яснено про необхідність надати довідки про реєстрацію та склад сім'ї померлого на день його смерті. Однак отримати такі довідки неможливо через відсутність будинкової книги на квартиру, у якій вони всі були зареєстровані. Посилаючись на викладене, заявники просили суд встановити місце відкриття спадщини після смерті сина [PERSON] та спадкоємців які прийняли спадщину, а саме їх як батьків спадкодавця. Заявники в судове засідання не з'явилися, до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги викладені у заяві підтримали у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти вимог заявників не заперечував. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Березнегуватським відділом реєстрації актів громадянського стану 01 серпня 1999 року убачається, що [INFO] у віці 18 років помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис № 76 (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 лютого 1998 року (а.с.11). 25 січня 2019 року завідувачем Березнегуватською державною нотаріальною конторою заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність даних про місце відкриття спадщини і кола спадкоємців, які фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], та рекомендовано для встановлення зазначених фактів звернутися до суду (а.с.14). Відповідно до ст.525 ЦК УРСР (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно пункту 114 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 1994 року за № 152/361 (в редакції що діяла на час відкриття спадщини), місце відкриття спадщини підтверджується: свідоцтвом органів реєстрації актів громадянського стану про смерть спадкодавця, якщо останнє постійне проживання його і місце смерті збігаються; довідкою житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації або з місця роботи померлого про постійне місце його проживання; записом у будинковій книзі про постійну прописку спадкодавця, а якщо місце проживання померлого невідоме, - документом (довідкою виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів та ін.) про місцезнаходження спадкового майна або його частини. У випадку відсутності у спадкоємців зазначених документів державний нотаріус вимагає копію рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення місця відкриття спадщини. Також згідно з пунктами 1.12 та 1.14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/05 від 22.02.2012 року (далі Інструкція) - місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. Матеріалами справи, а саме копією договору купівлі - продажу № 1089, укладеного 27 лютого 1998 року, та копією форми А щодо [PERSON], підтверджується, що він помер в м. Новий Буг Миколаївської області, однак останнім постійним місцем його проживання була квартира [ADDRESS]. Відповідно місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.11,12). За абзацом першим статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначенні в цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 1994 року за № 152/361 (далі Інструкція) (в редакції що діяла на час відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанції про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого повторно 22 січня 2019 року Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, заявники є його батьками (а.с.10). За життя [PERSON], а саме 27 лютого 1998 року, вони спільно з ним та його братом [PERSON] придбали житловий будинок [ADDRESS], а після його смерті зареєстрували у ньому місце свого проживання, де і мешкають по теперішній час, про що свідчать записи у будинковій книзі № 358 та копії їх паспортів громадянина України (а.с.5-8,15-17). Зазначені докази підтверджують, що заявники після смерті сина [PERSON] вступили в управління та володіння спадковим майном, а саме належною йому частиною житлового будинку, а отже підтверджується факт прийняття ними спадщини після смерті сина. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Наведений у ст.315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За ч.2 зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дослідивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що заява заявників є обґрунтованою, факти які вони просять суд встановити мають для них юридичне значення, оскільки дозволяють реалізувати спадкові права після смерті сина [PERSON]

Outcome: approved