Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

13 жовтня 2015 року до суду звернувся позивач із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті його батька, в обґрунтування заяви вказує, що 03 серпня 2009 року помер його батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із автомобіля марки М 21412 1990 року випуску, житлового будинку та грошових внесків з належними процентами, що знаходяться в філії Саксаганського відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» та земельної ділянки загальною площею 1,960 га розташована на території [PERSON] селищної ради Софіївського району. З цільовим її призначенням ведення особистого селянського господарства. Проте на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 152840, виготовленого на імя [PERSON] відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 106-р від 17.03.2006 року відмітка про реєстрацію акту в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі із зазначенням номера реєстрації відсутня, а також в акті відсутня дата його видачі. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім позивача спадкоємцями за законом є: дружина померлого [PERSON], та донька померлого [PERSON], які відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON], тобто позивача по справі. 23 березня 2010 року позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль марки М 21412, житловий будинок та на грошові внески. В той же час позивачу було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. 27 липня 2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори із повторною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку загальною площею 1,960 га розташована на території [PERSON] селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер якої 122525100-03-001-0337 цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, після померлого 03 серпня 2009 року його батька [PERSON], але вказаного свідоцтва було відмовлено у звязку з невідповідністю правовстановлюючого документу на майно вимогам законодавства України, тобто відсутня дата видачі та номер реєстрації на Державному акті на право власності на земельну ділянку. У Державному акті на право власності на земельну ділянку не зазначено дата його видачі та номер реєстрації Державного акта в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земель, договорів оренди землі, хоча дата державної реєстрації зазначеної земельної ділянки визначена у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку -20.07.2006 року. Позивач вважає, що відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України, яка діяла на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, дата реєстрація згідно витягу вказана 20.06.2006 рік, а тому вважає, що право власності виникло з цієї дати у [PERSON], а він як спадкоємець першої черги за законом має право на вказану земельну ділянку. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 1,960 га. яка розташована на території [PERSON] селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] селищної ради у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи [PERSON] районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи у судове засідання не зявився. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Як встановлено судом, позивач є сином [PERSON], який помер 03 серпня 2009 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 302518 від 05 серпня 2009 року, виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина яка складається із: автомобіля марки М 21412 1990 року випуску, житлового будинку та грошових внесків з належними процентами, що знаходяться в філії Саксаганського відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» та земельної ділянки загальною площею 1,960 га розташована на території [PERSON] селищної ради Софіївського району. З цільовим її призначенням ведення особистого селянського господарства. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом позивач успадкував після померлого грошові внески з належними процентами, що знаходяться у філії Саксаганське відділення № [NUMBER] «Державний ощадний Банк» (а.с. 10) , автомобіль марки М 21412, 1990 року випуску (а.с. 11), та житловий будинку, що знаходиться за адресою: смт. Софіївка, вул. Мельнична, 42, (а.с. 13). Крім позивача спадкоємцями за законом є: дружина померлого [PERSON], та донька померлого [PERSON], які відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON], тобто позивача по справі, що підтверджено вказаними свідоцтвами про право на спадщину за законом. Проте на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 152840, виготовленого на імя [PERSON] відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 106-р від 17.03.2006 року відмітка про реєстрацію акту в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі із зазначенням номера реєстрації відсутня, а також в акті відсутня дата його видачі. Згідно постанови нотаріуса від 27 липня 2015 року при зверненні [PERSON] з заявою про прийняття спадщини яка складається із земельної ділянки загальною площею 1,960 га переданої на ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території [PERSON] селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області , йому було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з невідповідністю правовстановлюючого документу на майно вимогам законодавства України, тобто у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 152840 виданого на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації № 106-р від 17 березня 2006 року, відсутня дата видачі та номер реєстрації (а.с. 9). Однак згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 1,960 га переданої на ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території [PERSON] селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області , було проведено відділом Держземагенством у [PERSON] районі Дніпропетровської області 20.07.2006 року, право власності зареєстровано на [PERSON] (а.с. 17). Однак з невідомих причин у Державному акті на право власності на зазначену ділянку дані відомості не було внесено, що на даний час унеможливлює успадкувати її сином померлого. Відповідно до\~ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року №439. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності на неї, та долучення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Як вбачається з матеріалів справи факт того, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого [PERSON] і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до\~ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із\~ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до\~ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а згідно із\~ст. 1225 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.\~\~\~\~ Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання права власності на земельну ділянку за позивачем не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved