Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

13.07.2020 [PERSON] , діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особо. Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , 2006 р.н.; стягнути з відповідача, аліменти на утримання [PERSON] , 2006 р.н. в розмірі ј усіх видів заробітку, але менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; [PERSON] , 2006 р.н. передати позивачці до вирішення службою у справах дітей Ужгородської міської ради питання щодо встановлення опіки над ним; витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування заявленого позивачка посилається на те, що [PERSON] , 2006 р.н. після смерті у грудні 2017 року його матері постійно проживає з тіткою - позивачкою [PERSON] в м. Ужгороді, його батько - відповідач [PERSON] самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному утриманні сина, пенсію, яку отримує в період з жовтня 2019 року по червень 2020 року згідно з ЗУ№2342-ІVдитині не надає, інтерес до життя сина не проявляє. Позивачка позовні вимоги повністю підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , 2006 р.н., стягнення з нього аліментів на утримання дитини, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Неповнолітній [PERSON] , 2006 р.н. в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судовому засіданні просив врахувати висновок органу опіки та піклування, наявний в матеріалах справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Висновком органу опіки та піклування Ужгородської міської ради №37/23/02-19 від 15.01.2021 стверджується, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , 2006 р.н. Останнє також знайшло своє підтвердження у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , зі змісту якого вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] [PERSON] . У висновку зазначено, що мати [PERSON] , 2006 р.н. - [PERSON] померла у 2017 році. З цього часу [PERSON] , 2006 р.н. проживає разом з тіткою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Означене також знайшло своє підтвердження у акті про спільне проживання від 13.05.2021, виданому ОСББ «Веселий край». У висновку зі слів [PERSON] зазначено, що батько дитини спілкується з останнім епізодично по «Вайберу», працює далекобійником, але гроші на утримання сина не надає, більш того допомогу по втраті годувальника за останні сім місяців забирає собі. Орган опіки і піклування у висновку зазначає, що ухилення [PERSON] від виховання сина підтверджується характеристикою Ужгородської ЗОШ №6 від 27.10.2020 №355; на неодноразові спроби служби у справах дітей Мукачівської міської ради зв`язатися з [PERSON] останній не реагував, на перше засідання комісії з питань захисту дітей 23.12.2020 не з`явився, на другому засіданні 12.01.2021батько дитини визнав, що не приділяв достатньої уваги вихованню та утриманню сина, просив не позбавляти його батьківських прав та надати строк три місяці на виправлення з подальшим виконанням ним батьківських обов`язків в повній мірі. Зважаючи на це, а також з врахуванням думки [PERSON] , яка не заперечувала надати [PERSON] другий шанс, орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , 2006 р.н. Однак за твердженням позивачки [PERSON] на шлях виправлення не став, більше уваги своїм батьківським обов`язкам по вихованню та утриманню сина - [PERSON] не приділяє як зобов`язувався. В судовому засідання [PERSON] , 2006 р.н. виявив бажання у подальшому проживанні з тіткою [PERSON] й зазначив, що з батьком зрідка бачиться, однак не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Актом обстеження, проведеним за місцем проживання позивачки та [PERSON] , 2006 р.н., зміст якого викладено у висновку, стверджується про те, що умови проживання у двокімнатній квартирі знаходяться у доброму стані, кімнати вмебльовані необхідними меблями, наявна сучасна побутова техніка, автономне електричне опалення. Умови проживання неповнолітньої дитини знаходяться на належному рівні. У дитини є окреме кімната, яка вмебльована усім необхідним. З довідки Ужгородської ЗОШ №6 від 26.05.2020 №148 вбачається,що [PERSON] , 2006 р.н. дійсно навчається у вказаному навчальному закладі, довідкою №134/5 від 18.05.20220, виданою КНП «Ужгородський МЦПМС допомоги», [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-терапевта, здоровий. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як батько неповнолітнього [PERSON] свідомо ухиляється від його виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально його не забезпечує. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивачки не надав та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдуже ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина, що виразилась у його свідомому ухиленні від батьківських обов`язків по забезпеченню дитини та участі в його вихованні: відповідач не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, у її навчанні, підготовки до самостійного життя тощо. З огляду на вказане, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 р.н. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Тож у контексті згаданої статті суд приймає до уваги позицію неповнолітнього [PERSON] , який не заперечував щодо позбавлення його батька батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, при цьому в силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір є гарантованим. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року становить суму у 2510 грн. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вказане з відповідача підлягає стягнення аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 13.07.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього суд зауважує, що до вирішення органом опіки і піклування питання щодо встановлення піклування над неповнолітнім [PERSON] , 2006 р.н. останнього доцільно залишити проживати з тіткою - позивачкою [PERSON] , яка забезпечує останньому належні умови проживання, виховання та розвитку. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved