Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

13 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позові зазначив, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 26 квітня 2011 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 12. Мають малолітню [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в них не склалося, шлюбні стосунки припинені. Протягом двох років вони разом не проживають, відповідачка підтримує стосунки з іншим чоловіком. Вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач в підготовче засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. (а.с.7). Відповідачка в підготовче засідання надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. (а.с.13). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідачка уклали шлюб 26 квітня 2011 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 12 Книги реєстрації шлюбів, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 2011 року. (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 27 Книги реєстрації народжень від 05 травня 2011 року, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . (а.с.6). Подружнє життя в сторін не склалося, на протязі двох років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їхню сім`ю зберегти не можливо, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачку обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved