Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

13.01.2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, зазначивши, що відповідно до договору дарування від 25.03.1998 року їй на праві власності належить житловий будинок № 57 по вул. Криленко в м. Кривий Ріг. 18.09.1996 року її донька [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] В період шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 31.01.2009 року чоловік доньки помер. Після його смерті донька, почала вести асоціальний спосіб життя, зловживати алкогольним напоями. 28.06.2015 року [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке було закрито, у звязку з примиренням. [PERSON] останні чотири роки, починаючи з 2012 року, в будинку не проживає, зявляється в будинку коли нікого не має, комунальні платежі не сплачує, інших витрат по утриманню будинку не несе. Просила суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування будинком за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Криленко, буд. 57, та зняти її з реєстрації. У судове засідання сторони та третя особи не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені ( а.с. 13, 14, 18, 19, 20, 21, 27). Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляду справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с. 28 - заява) Представник третьої особи Довгинцівський районний відділ в місті [PERSON] Головного управління Державної міграційної служби України надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надав (а.с. 22,23,24,25 заяви, копії довіреностей). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2\~ст. 197 ЦПК України). Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~\~кожна особа\~\~ має\~\~ право в порядку,\~\~ встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~\~\~\~\~ \~Згідно\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~ Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що\~\~відповідно до договору дарування від 25.03.1998 року житловий будинок № 57 по вул. Криленко в м. Кривий Ріг належить на праві власності [PERSON] ( а.с. 9-10 копія договору дарування). Станом на 11.01.2016 року в будинку зареєстровані та проживають сумісно з позивачкою [PERSON], [PERSON] донька позивачки, [PERSON] син позивачки та [PERSON], [PERSON] онуки позивачки ( а.с. 5 довідка). \~ Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 9\~постанови\~\~№ 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15\~постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Щодо позовних вимог\~\~[PERSON] до [PERSON], третя особа Довгинцівський районний відділ в місті [PERSON] Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації суд зазначає наступне . Відповідно до\~ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає\~\~право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо\~\~інше не встановлено між ним і власником житла або законом. \~ Судом встановлено, що позивачу\~\~[PERSON] належить на праві\~\~власності\~\~житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Криленко, 57, проте позивачем не надано доказів, про непроживання відповідача за вказаною адресою. Щодо вимог позивача [PERSON] зобовязати третю особу зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: м. Кривий Ріг. вул. Криленка, 57 вони не підлягають задоволенню, оскільки відсутні дані про порушення третьою особою прав позивача.\~ Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11 у подібних спірних правовідносинах зазначено, що при розгляді спірних правовідносин має застосовуватись положення\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~. Відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). Суду не представлено жодного належного доказу , що [PERSON] не проживає за вказаною адресою, натомість позивач підтвердила, що [PERSON] проживає разом з нею за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Криленко, 57 ( а.с. 15- заява). Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства України можливо зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Однак всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили, що відповідач чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, хоча зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст.58,59 ЦПК України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного судом\~встановлено, що\~позивачем фактично не доведено допустимих і належних доказів на\~підтвердження того, що відповідач перешкоджає позивачу користуватись власністю.\~ Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed