Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

13.08.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про встановлення факту належності заповіту та визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідача [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не зваляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON], та [PERSON]І . Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2018 року відкрите провадження по справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 24.09.2018 року. 24.09.2018 року постановлена ухвала про розгляд справи за правилами загального провадження, в зв'язку з необхідністю залучення інших спадкоємців до участі у розгляді справи. Справа призначена в підготовче судове засідання на 13.11.2018 року 13.11.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 19.12.2018 року. 19.12.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою в судове засідання позивача. Справа призначена до розгляду на 15.01.2019 року Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 15.01.2019 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить встановити факт належності заповіту від 26.08.1997 року, підписаного [PERSON], посвідчений [PERSON], секретарем виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за № 42, [PERSON], визначити йому додатковий строк, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер 16.10.2001 року, терміном в три місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 16.10.2001 року помер його дід [PERSON], який проживав в [INFO]. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті діда була його мати [PERSON] Він вважав, що мати прийняла спадщину після смерті [PERSON] Крім того він більше 15 років проживає в [INFO], який за життя належав його діду [PERSON], але зареєстрований в [INFO] На початку 2018 року, розбираючи старі документи, що залишились після смерті діда він виявив оригінал заповіту, згідно якого [PERSON], все своє майно, з чого б воно не складалось заповідав йому. Про існування даного заповіту він не знав. Після смерті діда залишилась спадщина, що складається в тому числі із житлового будинку розташованого за адресою: вул. Карлівська, 3 в с. Дмитрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 20.07.2018 року він звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда. Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної Дніпропетровської області йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки ним пропущений строк на прийняття спадщини, та існують розбіжності у написанні прізвища померлого у заповіті та відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого повторно, та свідоцтва про смерть, що наявний в матеріалах спадкової справи, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Дав пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач, представник [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Будь-яких заперечень з приводу задоволення позовних вимог не надав, повідомивши, що існує ще одним заповіт від імені померлого. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], та [PERSON], в судове засідання не з'явились,подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, 16.10.2001 року помер дід позивача [PERSON], який проживав в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копіями свідоцтв про народження та свідоцтва про укладення шлюбу матері позивача. Позивач вважав, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті діда була його мати [PERSON] та що мати прийняла спадщину після смерті [PERSON] Позивач посилається на те, що на початку 2018 року, розбираючи старі документи, що залишились після смерті діда позивач вияв оригінал заповіту, згідно якого [PERSON], все своє майно, з чого б воно не складалось заповідав йому, що підтверджується копією заповіту. Після смерті діда залишилась спадщина, що складається в тому числі із житлового будинку розташованого за адресою: вул. Карлівська, 3 в с. Дмитрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 20.07.2018 року позивач звернувся до державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда. Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної Дніпропетровської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки ним пропущений строк на прийняття спадщини, так як існують розбіжності у написанні прізвища померлого у заповіті та відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого повторно та свідоцтва про смерть, що наявний в матеріалах спадкової справи та в зв'язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови Таким чином судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме визнання причин пропуску подання заяви про прийняття спадщини поважними, визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту належності документу, з яким погоджується суд. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності провоустановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем та часом народження цієї особи, зазначеним в свідоцтві про народження або в паспорті. З досліджених в судовому засіданні документів судом встановлено, що згідно наданої суду повторної копії свідоцтва про смерть, прізвище спадкодавця вказане як [PERSON], який помер 16.10.2001 року в с. Дмитрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Заповіт від 26.08.1997 року, складений від імені [PERSON], проживаючого в [INFO]. В матеріалах спадкової справи №113/2002, відкритої після смерті [PERSON], є первинне свідоцтво про смерть [PERSON], померлого 16.10.2001 року в с. Дмитрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Таким чином судом встановлено. що існують розбіжності в написанні прізвища померлого [PERSON], ([PERSON], [PERSON]) як в свідоцтві про смерть так і в заповіті, складеного на ім'я позивача. В свою чергу, враховуючи , що ім'я та по батькові, місце проживання до смерті та місце смерті спадкодавця є однаковими. Прізвища: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співзвучними та розцінюється судом як допущення технічної помилки відповідним органом та посадовою особою при його написанні. У свідоцтвах про смерть первинному та повторному зазначено, що [PERSON]А,. та [PERSON]А,. помер у віці 81 рік. Таким чином суд вважає за можливе встановити факт належності заповіту, складеного від імені [PERSON], 26.08.1997 року, посвідченого [PERSON]. секретарем Дмитрівської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за № 42, - [PERSON], померлому 16 жовтня 2001 року Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини в зв'язку з тим, що не знав про існування зазначеного заповіту та вважав, що спадщину після смерті діда прийняла його мати. Тобто вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини. Також судом встановлено, що померлим [PERSON], складався ще один заповіт від 17.02.2000 року, яким спадкодавець заповів частину свого майна, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON], якій видане свідоцтво про право на спадщину на дане майно і яка згідно поданої заяви не заперечує проти встановлення позивачу додаткового строку на прийняття спадщини. Також спадкоємці [PERSON]. та [PERSON], які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON]А,. також не заперечують проти встановлення позивачу додаткового строку на прийняття спадщини. Суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, так як суд вважає, що строк на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON], позивач пропустив з поважної причини. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачу тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який буде достатнім для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача. Так як суд не вбачає вини відповідача у тому, що позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved