Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

13 жовтня 2015 року [PERSON] І,А. (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, як спадкоємця за заповітом. Позов обґрунтований тим, що 17 жовтня 2014 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок та надвірні будівлі. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, у звязку із чим вона звернулася до нотаріальної контори та прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно. Ухвалою суду в порядку статті 33 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) в якості співвідповідача було залучено [PERSON] міську раду Чернігівської області. У судове засідання позивач не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд без його участі. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 239884 (а.с.5) [PERSON] помер 17 жовтня 2014 року. Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 07 грудня 1977 року (а.с.20-21) померлому [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] ради депутатів трудящих № 384 від 18 липня 1977 року була відведена земельна ділянка в безстрокове користування по вулиці Ломоносова, 2-а, м. Бахмач Чернігівської області, для будівництва житлового будинку з надвірними будівлями. Також, 07 грудня 1977 року [PERSON] було надано дозвіл на проведення робіт по будівництву житлового будинку з надвірними будівлями (а.с.20 зворот), з терміном закінчення вказаних робіт 28 листопада 1980 року. Актом закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 січня 1980 року (а.с.22) будинковолодіння по вулиці Ломоносова, 2-а, м. Бахмач Чернігівської області було прийнято в експлуатацію. Довідкою [PERSON] дільниці Прилуцького МБТІ від 21 липня 2015 року (а.с.23) підтверджується, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою по вулиці Ломоносова, 2-а, м. Бахмач Чернігівської області не зареєстровано. Згідно із технічним паспортом на спірне будинковолодіння (а.с.14-19), воно збудоване протягом 1979-1983 років на відведеній в законному порядку земельній ділянці, його інвентаризаційна вартість становить 366 110 гривень. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 липня 2015 року (а.с.11) підтверджується, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] відкрита за заявою позивача. При цьому, [PERSON] має право на 7/8 часток у спадщині, оскільки наявні особи, які мають право на обовязкову частку у спадщині, зокрема відповідач [PERSON] Позивач не може оформити право власності на спірне будинковолодіння, що підтверджується листом приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] від 29 липня 2015 року № 02-14/247 (а.с.13). З встановленого випливають наступні висновки. На підставі статей 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 15, 16, 20 ЦК та статтями 3, 4 ЦПК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Окрім іншого, згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування: „у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано у 1980 році. Зокрема, частиною четвертою статті 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон від 1 липня 2004 року № 1952-IV) передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Зокрема, необхідно зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5. Виходячи з наведених нормативних актів вони передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом від 1 липня 2004 року № 1952-IV. Отже, враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлого батька, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Спір про право власності на зазначений жилий будинок з надвірними будівлями підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок та надвірні будівлі не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved