Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

13 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання непрацездатної матері - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є громадянкою Російської Федерації, яка з 2010 року проживає на території України та перебуває на обліку в Бориспільському об'єднаному управлінні ПФУ, де отримує пенсію за віком при повному стажі, розмір якої становить 1986,35 грн. Крім отримання пенсійного забезпечення інших джерел доходу в неї немає. Позивач проживає одна в однокімнатній квартирі. Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімуму проживання, оскільки частину вона відразу віддає за сплату комунальних послуг. Крім цього, позивач хворіє на діабет та гіпертонію та потребує постійного лікування та ліків. [PERSON] зазначає, що в 2010 році вона продала трьохкімнатну квартиру в м. Москва Російської Федерації, та переїхавши в м. Бориспіль Київської області де придбала однокімнатну квартиру, в якій зараз проживає, а іншу частину грошей віддала своїй дочці, яка на вказані кошти побудувала двоповерховий будинок в Дарницькому районі м. Києва. В одній частині даного будинку проживає онука з правнучкою, а іншу частину дочка здає в оренду та отримує 10000 грн. щомісячно. Однак не зважаючи на це, дочка відмовляється надавати позивачу матеріальну допомогу, щоб їй вистачало грошей на нормальне існування. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від єдиної рідної дочки підтримки, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом за захистом своїх інтересів. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] в розмірі 2000,00 грн., посилаючись на те, що дійсно в 2010 році переїхала в Україну проживати однією сім'єю з відповідачем та до грудня 2016 року фактично проживала в будинку, який належить онучці позивача [PERSON] Проте, пізніше виявила бажання проживати окремо, тому зять позивача на власні кошти придбав їй квартиру в м. Бориспіль Київської області, яку облаштував та укомплектував всіма необхідними меблями. В подальшому сім'я відповідача щомісячно виділяла грошові кошти позивачу, які вона використовувала на власний розсуд. Проте, підтвердити це нічим не може, оскільки ніколи не думала, що це прийдеться доводити в суді. Натомість, позивач влаштовувала сварки та провокувала конфліктні ситуації та саме в цей період нею було подано позов про стягнення аліментів. Відповідач не заперечує проти стягнення з неї аліментів на користь матері, проте вона не погоджується із розміром заявлених вимог, оскільки офіційним її доходом є заробітна плата в ТОВ «Авітон», яка становить щомісячно 3145,86 - 3330,12 грн. Крім того, у відповідача є донька [PERSON], яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], розлучена і аліменти від батька на утримання дитини не отримує, а тому потребує матеріальної допомоги від відповідача. Зважаючи на вказане, встановлення розміру аліментів у сумі 3000,00 грн. значно ускладнить фінансове становище відповідача та фактично унеможливить виконання судового рішення. При цьому відповідач не вважає себе зобов'язаною перед матір'ю виключно тільки в межах встановлених аліментів і має намір підтримувати її понад встановлений судом розмір аліментів за умови наявності у неї такої додаткової можливості. Заслухавши думку сторін, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта [NUMBER] (а.с.4), яка з 2010 року проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] (а.с. 6). Позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в Бориспільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України, де отримує пенсію за віком при повному стажі, розмір якої становить 1986,35 грн., що підтверджується довідкою за № 1097 від 08 серпня 2018 року (а.с. 8). [PERSON] зазначає, що крім пенсійного забезпечення, інших джерел доходу не має, а пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімуму проживання, оскільки частину пенсії вона відразу віддає за сплату комунальних послуг. Крім цього, позивач хворіє на діабет та гіпертонію та потребує постійного лікування та ліків. Проте, її дочка [PERSON] має можливість їй допомагати матеріально для забезпечення нормального життя. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає та в судовому засідання підтвердив представник відповідача, що [PERSON], дійсно є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 31). Частиною 1статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуван-ня» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. За правилами ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що інших дітей у позивача, крім дочки [PERSON], немає. Наведене в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як вбачається з довідки, виданої ТОВ «Авітон» за № 65 від 22 жовтня 2018 року, [PERSON] працює в ТОВ «Авітон» з 05 травня 2005 року та займає посаду оператора ПЦН. В середньому дохід на місяць становить 3 260,43 грн. (а.с. 32). Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Доказів того, що непрацездатна [PERSON] не виконувала батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON] суду сторонами не надано. Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на розмір доходу, який отримує відповідач, часткове визнання нею позову, суд приходить висновку, що достатнім розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і довічно. При цьому судом також враховано, що сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач має і інші доходи, крім як за виконувану роботу в ТОВ «Авітон» на посаді оператора ПЦН. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial