Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

13 січня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник із вищевказаною заявою окремого провадження, в якій просила суд встановити факт батьківства померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування таких вимог заявник послалась на те, що заявник із [PERSON] тривалий час і до смерті останнього проживали разом без реєстрації шлюбу, а в липні 2012 року у них народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , яку за життя [PERSON] визнавав своєю дитиною, утримував, виховував та піклувався про неї, хоча запис у свідоцтві про народження дитини був здійснений на підставі ст.135 ч.1 СК України. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно останнього, заявник звернулась до нотаріуса для оформлення права на спадщину від імені дитини [PERSON] , однак через відсутність документів, які б підтверджували родинний зв`язок дитини з померлим, оформити відповідні спадкові права своєї дитини не змогла, а тому звернулась до суду із даною заявою окремого провадження. Крім того, заявник послалась, що інші спадкоємці померлого не заперечують проти прийняття спадщини малолітньою [PERSON] , визнаючи її дитиною померлого спадкодавця. Заявник вважає, що факт батьківства [PERSON] підтверджується долученими письмовими доказами, фотокартками, нотаріально засвідченими заявами родичів як померлого, так і заявника. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила задовольнити подану заяву. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяви про проведення засідання за їх відсутності, пославшись на відсутність будь-якого спору про право із заявником та її дитиною, а також вказали, що не заперечують проти задоволення заяви та встановлення факту батьківства. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності заінтересованих осіб. Вислухавши заявника, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у заявника народилась дитина - дочка [PERSON] , про що 02 серпня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за №1119 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Матір`ю вказаної дитини записано заявника, а батьком зазначено - [PERSON] . Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини, копією паспорту заявника (а.с.8, 23-25). При цьому, як слідує зі змісту копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, тобто прізвище та громадянство батька дитини вказано за прізвищем та громадянством матері дитини, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері дитини. (а.с.26) Як встановлено судом, не заперечувалось учасниками справи та не спростовуються матеріалами цивільної справи, заявник на момент зачаття та народження дитини не перебувала у зареєстрованому шлюбі, що додатково підтверджується відсутністю відповідної відміти про реєстрацію шлюбу в її паспорті (а.с.23-25). Також судом встановлено, що [PERSON] 29 жовтня 2020 року присвоєно РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується копією відповідної картки (а.с.9). [INFO] через хронічну ішемічну хворобу серця помер [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Харкова, про що 10 вересня 2020 року Амур-Нижньодніпровським районним в м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис за №1310, що підтверджується копією відповідного свідоцтва, паспорту та довідки про причину смерті (а.с.11, 12, 27). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне останньому як спадкодавцеві майно, та 15 жовтня 2020 року спадкоємцями померлого за законом - дітьми [PERSON] , [PERSON] подано заяви про прийняття спадщини. Заявник від імені та в інтересах дитини [PERSON] так само звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, однак через відсутність необхідних документів не змогла підтвердити родинний зв`язок дитини та померлого спадкодавця, а отже і реалізувати право на спадкування дитини. Дані обставини підтверджуються копіями матеріалів спадкової справи №26/2020. Разом з тим, як встановлено в ході допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є хрещеною матір`ю, двоюрідною сестрою та братом заявника відповідно, заявник та [PERSON] перебували у фактичних (без реєстрації органом ВДРАЦС) шлюбних відносинах з 2005 року по день смерті останнього, мешкали весь цей час разом, вели спільне господарством та мали спільний бюджет. Саме в період такого спільного проживання у вказаних осіб і народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , яка стала проживати разом із батьками. Хоча відомості про батька цієї дитини і були записані за домовленістю її батьків в порядку ст.135 ч.1 СК України, однак [PERSON] за життя завжди визнавав дитину своєю, піклувався про неї, матеріально утримував, виховував, приймав активну участь у житті дитини. Наведені покази свідків є послідовними, узгоджуються між собою та не суперечать іншим доказами по справі, фактично підтверджуючи та доповнюючи їх. Також, відповідно до копії характеристики на [PERSON] , [INFO] , за місцем її навчання - в КЗО «Середня загальноосвітня школа №85» ДМР слідує, що [PERSON] за життя регулярно відвідував батьківські збори в якості батька вказаної дитини, контролював успішність та поведінку дитини, був активним членом батьківського комітету класу, в якому навчалась [PERSON] . Із дитиною у [PERSON] склались взаємні доброзичливі, люблячі родинні відносини (а.с.18). Крім того, активна участь [PERSON] у житті дочки [PERSON] , ступінь їх родинного зв`язку, з урахуванням на інші докази у справі, підтверджується і фотокартками, наданими заявником (а.с.19-22). Зі змісту копій нотаріально посвідчених заяв спадкоємців померлого [PERSON] за законом, які є одночасно і заінтересованим особами у даній цивільній справі окремого провадження, слідує, що між заявником та такими спадкоємцями відсутній будь-який спір про право, зокрема щодо спадкування після смерті [PERSON] , оскільки останні не заперечують проти прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.14, 15). Правовідносини з приводу встановлення факту, що має юридичне значення, - факту родинних відносин між фізичними особами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, ЦПК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є встановлення правовідношення. За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема про встановлення родинних відносин між фізичними особами. Згідно ст.130 ч.1 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Частиною 1 ст.135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Нормою ч.2 ст.130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч.3 ст.128 СК України (матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття). За змістом ст.51 Конституції України, ст.ст.5, 7 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Нормою ст.319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на наступному. Так, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання померлим свого батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих учасників справи, які достовірно підтверджують визнання померлим батьківства за життя. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про встановлення акту батьківства лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа за життя спілкувалась з дитиною, проявляла батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Викладені висновки щодо особливостей доказування факту батьківства особи щодо дитини підтверджуються правовим висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі №641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №225/6301/15-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №643/9245/18, від 11 листопада 2020 року по справі №127/28284/18, від 15 січня 2021 року по справі №596/1815/19, від 25 січня 2021 року по справі №264/2520/18. Враховуючи наведені вище правові висновки, суд приймає до уваги, що в ході розгляду даної цивільної справи знайшли своє повне та належне підтвердження вказані заявником в обґрунтування вимог за заявою факти її спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка, однак без реєстрації шлюбу, в одному житловому приміщенні ще з 2005 року по день смерті останнього [INFO] , ведення ними при цьому спільного господарства весь цей період, народження в цей період дитини [PERSON] , [INFO] , яка стала проживати разом із заявником та [PERSON] як із своїми батьками. Крім того, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] за життя одразу визнавав вказану дитину своєю дочкою, спільно із заявником виховував, утримував, піклувався про неї. За таких обставин суд доходить до беззаперечного висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених вимог про встановлення факту батьківства померлого відносно дитини, а отже і про необхідність задоволення даної заяви окремого провадження. На підставі викладеного та

Outcome: approved