Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

14 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, витрат на правову допомогу та судових витрат. Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду від 01.06.2016 р. позовні вимоги у частині стягнення витрат на правову допомогу залишені без розгляду. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, разом із позовною заявою через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, за участю його представника [PERSON] Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі /а.с.13/. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 14 березня 2016 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 977 від 26.05.1997 року, не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав письмову заяву від 01.06.2016 р. про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі /а.с.58/. У позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог зазначено, що 20 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 105000 грн. у борг на строк до 10 жовтня 2013 року, зі сплатою за користування грошовими коштами 2 % щомісячно, про що [PERSON] власноручно написав розписку. Але [PERSON] не виконав взятих на себе зобов?язань і до теперішнього часу грошові кошти не повернув. Посилаючись на положення ст.ст. 526, 629, 1047, 1048, 1050 ЦК України та ст.ст. 3, 15, 84, 119, 120 ЦПК України позивач просить стягнути з [PERSON] загальну суму боргу з відсотками за користування грошовими коштами у сумі 175891,81 грн. та судові витрати у сумі 1759 грн. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги про стягнення з нього боргу за договором позики у сумі 175891,81 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1759,00 грн. визнає у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності /а.с.59/. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено статтею 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою цієї статті передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем суду надана фотокопія розписки від 20 квітня 2013 року, зі змісту якої вбачається, що (далі - за текстом та мовою документу) «Я, [PERSON], взял у [PERSON] деньги сто пять тысяч гривен под 2 % ежемесячно. Обязуюсь вернуть сумму с % до 10 октября 2013 года. 20.04.2013 год. [PERSON] (подпись)» /а.с.7/. Оглядом у судовому засіданні представленого позивачем оригіналу розписки не встановлено на них будь - яких записів позикодавця про повернення боргу або його частини. Перебування письмової розписки у [PERSON] за станом на 01 червня 2016 року свідчить про те, що боргове зобовязання до теперішнього часу не припинено. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс/13, яка відповідно до вимог частини 2 статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положення ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченної суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Термін виконання зобов?язання відповідно до розписки відповідача 10 жовтня 2013 року. Як вбачається із вищезазначеної розписки, за користування грошовими коштами встановлено відсоткову ставку на рівні 02 % на місяць. Таким чином, враховуючи диспозитивність цивільного законодавства та положення ст.625 ЦК України, суд приходить до переконання про необхідність застосування процентної ставки, яка зазначена у розписці, а саме 02 % від суми грошових коштів на місяць. Відповідно до розрахунку ціни позову, виконаного бухгалтерською фірмою ТОВ «Професіонали Донбасу» за зверненням [PERSON], за вихідними даними, що зазначені в розписці, а саме сума основного боргу 105000,00 грн., відсоток за користування грошовими коштами 02 % на місяць (або 24 % річних), за період з 20.05.2013 року по 11.03.2016 р. (кількість календарних днів 1027), сума нарахованих відсотків складає 70891,81 грн. /а.с.8-9/. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] за договором позики від 20 квітня 2013 року. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. У матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані того, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобовязання по даному правочину, у звязку з чим порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з його вини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] мало місце укладання договору позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти, однак своєчасно не повернув суму позики, у звязку з чим сума боргу та 2 % на місяць від простроченої суми боргу на підставі вимог статтей 625, 1049 ЦК України підлягають стягненню з нього у примусовому порядку. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати [PERSON] по оплаті судового збору підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача у сумі 1759 грн. 00 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved