Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

13.05.2021 до Гребінківського районного суду Полтавської області надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Дашко В.М. до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 10.04.2013 в розмірі 13 972 грн 90 коп та 2 270 грн 00 коп в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем у справі - [PERSON] 10.04.2013 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 18.04.2021 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13 972 грн 90 коп з яких: 11 181 грн 39 коп - заборгованість за кредитом; 2 791 грн 51 коп - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0, 00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, поштове відправлення з копією ухвали та позовної заяви з додатками повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому відповідач був повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщено 22.06.2021. Правом подання відзиву не скористалася, інших заяв, клопотань, суду не надала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, прийшов таких висновків. Згідно із витягом із статуту /а.с.54-55/ позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». А, випискою з ЄДРПОУ /а.с.51/ та банківською ліцензією /а.с.52/ підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Судом встановлено, що 10.04.2013 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н /а.с. 17, 18-20, 21, 22-46/, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається із анкети-заяви /а.с.17/, паспорту споживчого кредиту /а.с. 18-20/, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» /а.с. 21/, Умов та правил надання банківських послуг /а.с.22-46/. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. За наданим позивачем розрахунком розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 18.04.2021 за кредитним договором становить 13 972 грн 90 коп з яких: 11 181 грн 39 коп - заборгованість за кредитом; 2 791 грн 51 коп - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0, 00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. За укладеним 10.04.2013 кредитним договором б/н між позивачем та відповідачем, [PERSON] було надано наступні кредитні карти: № [NUMBER] , дата відкриття 22.05.2014 з терміном дії до 05/17; № [NUMBER] , дата відкриття 15.04.2017 з терміном дії до 11/20; № [NUMBER] , дата відкриття 03.12.2020 з терміном дії до 10/24 /а.с. 15/. Надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , згідно з якою на картковий рахунок № [NUMBER] 22.05.2014 встановлено кредитний ліміт в розмірі 8 000, 00 грн, 22.05.2014 зменшено кредитний ліміт до 8 000, 00 грн, 23.05.2017 збільшено кредитний ліміт до 13 000, 00 грн, 01.02.2018 зменшено кредитний ліміт до 12 738, 35 грн та 11.06.2019 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн /а.с. 16/. З виписки за договором [PERSON] вбачається рух коштів за картковими рахунками відповідача станом на 19.04.2021, в якій не відображено інформації про зміну кредитного ліміту, а саме: 23.05.2017 збільшення кредитного ліміту до 13 000, 00 грн, 01.02.2018 зменшення кредитного ліміту до 12 738, 35 грн та 11.06.2019 зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн /а.с. 56-63/. Додано паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається тип кредиту «відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці», визначено інформаційні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту, додаткова інформація. В розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» встановлено дату надання інформації - 15.06.2020 та чинність інформації - 30.06.2020 /а.с 18-20/. Крім цього, з наданих банком розрахунків вбачається, що відповідачем було погашено заборгованість за тілом кредиту в сумі 39 663, 30 грн, за простроченим тілом кредиту - 4 413, 50 грн, заборгованість по пені - 600, 00 грн, за нарахованими відсотками - 466, 34 грн, за простроченими відсотками - 2 192, 64 грн /а.с. 12, 14 зворотна сторона/. Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містять підпису [PERSON] . За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, стороною позивача не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Строк виконання зобов`язання сторонами не встановлено. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 вказаного Закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. АТ КБ «ПриватБанк», за відсутності узгоджених сторонами зобов`язання умов кредитування в частині нарахування відсотків та неустойки, має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. За приписами пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за кредитом, яка відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості складається, зокрема із заборгованості за кредитом, що виведена в графі розрахунку заборгованості як: «Прострочені вимоги (накопичувальним підсумком)», банком, окрім розрахунку такої заборгованості, надано суду виписку по картковому рахунку, з якої убачається, що позичальник користувався кредитними коштами. Таким чином, виписка за договором по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, у сукупності із розрахунком, а також довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки /а.с. 12, 14 зворотна сторона, 16, 56-63/, є доказом отримання позичальником кредитних коштів на суму 8 000 грн та їх фактичного використання в межах кредитного ліміту, оскільки зазначені позивачем банківські операції від 23.05.2017 зі зміни кредитного ліміту на суму 13 000,00 грн не відображено у виписці про рух коштів на рахунку, тому збільшення кредитного ліміту на суму 13 000,00 грн не підтверджено належними та допустимими доказами. В розрізі цих спірних правовідносин суд критично оцінює доданий паспорт споживчого кредиту, чинний в період з дати підписання 15.06.2020 та до дати, зазначеної в паспорті, - 30.06.2020. Вказаний банківський документ не містить інформації щодо того, на підставі якого кредитного договору він підписаний [PERSON] , а також в розділі 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» зазначено тип кредиту - «Відновлювальна кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці» /а.с.18/. При цьому, в наданому банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.04.2013 взагалі відсутні будь-які банківські операції зі встановлення кредитного ліміту на кредитній картці, починаючи з 15.06.2020 - дати підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту. Отже, позивачем при зверненні до суду не надано доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, тому дії банку із зарахування внесених [PERSON] коштів в розмірі, зокрема - 3 258,98 грн, на погашення прострочених відсотків, нарахованих відсотків, що містяться в розрахунку заборгованості б/н від 10.04.2013, є незаконними. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 10.04.2013 по кредитному рахунку [PERSON] , погашено заборгованості на загальну суму 47 335, 78 грн /а.с.12, 14 зворотна сторона/, що перевищує розмір фактично використаних нею коштів в межах доведеного банком розміру кредитного ліміту, наданого позичальнику. Проте, починаючи з травня 2014 року до квітня 2021 року за [PERSON] станом на 18.04.2021 обліковується борг в розмірі 13 972, 90 грн. У виписці дата укладеного договору, на підставі якого банком нараховано заборгованість, - відсутня, як і відсутні дані щодо номеру картки, з якої проводилися банківські операції зі списання відсотків. Зазначений борг формувався, в тому числі, шляхом нарахування та додавання розміру списаних відсотків за використання кредитного ліміту та сукупно складає 32 902, 37 грн, що не передбачено укладеними між сторонами договором. Такі дії здійснено банком на власну користь, а тому вони є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, призводять до погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконними. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 17.06.25021 у справі № 551/424/16-ц. Загалом, сукупний розмір незаконно списаних відсотків - 32 902,37 грн, здійснених банком на власну користь, перевищує зазначений банком у позовних вимогах розмір заборгованості, що відображено у виписці за договором, а тому, враховуючи також погашення відповідачем заборгованості на загальну суму 47 335, 78 грн, суд вважає нараховану банком заборгованість безпідставною. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Про наявність будь-яких перешкод для подачі доказів АТ КБ «ПриватБанк» не заявлялось. Наявність таких перешкод не вбачається і з наявних матеріалів справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, що є підставою для відмови у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed