Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

14.02.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 600 гривень на кожну дитину та встановити щорічні платежі витрат на лікування у розмірі 3 000 гривень. Заявлені вимоги мотивовані тим, що сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на утримання яких відповідач не надає матеріальної допомоги у добровільному порядку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовної заяві. Відповідач у судовому засідання позов визнав частково, зазначив, що офіційно працевлаштований, проте не змозі сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, у зв'язку з чим просив стягнути аліменти у меншому розмірі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Законність та обґрунтованість підстав по яким позивач звернувся до суду підтверджується наступним. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. [PERSON] записаний батьком дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою з місця проживання. Суд, з врахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України: матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також того, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу вважає, що аліменти у розмірі по 600 гривен на кожну дитину не відповідають матеріальному становищу відповідача. Інші обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України відсутні. Як вбачається з довідки про доходи, відповідач працює у Миколаївському ДК Миколаївської селищної ради на посаді керівника секції карате та має постійний дохід. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково з урахування майнового положення відповідача, проте не у тої формі, як просить позивачка, а у частині від заробітку у розмірі 1/3 частки, оскільки відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України тільки суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи відповідач має постійну роботу та прибуток у зв'язку з чим стягнення з нього аліментів у твердий грошовій сумі не відповідає вимогам закону. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Що стосується вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 3 000 гривень щорічно на лікування [PERSON], то зазначені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Надані до суду квитанції по сплаті витрат на лікування у розмірі 837,65 гривень, то ця сума не може бути прийнята судом, оскільки позивачка просить стягнути періодичні платежі, а не певну суму, у зв'язка уз чим суд приходить до висновку про обрання позивачкою неналежного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До суду не надано жодного доказу, відповідно до яких можливо встановити необхідний розмір витрат на лікування та їхню періодичність. За принципами змагальності та диспозитивності цивільного процесу, встановленими статтями 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, з наданням суду належних і допустимих доказів, обсяг яких сторона визначає самостійно. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в зазначеної частині. На підставі ст.ст. 180-184, Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 210, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial