Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

14 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його батькові - [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . [INFO] батько помер. 26.02.2019 приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину вказаної квартири. Спадкоємцем іншої 1/2 частини квартири [ADDRESS] є сестра позивача - [PERSON] . В ході прийняття позивачем спадщини, ним було виявлено, що у квартирі [ADDRESS] з 31.11.2017 зареєстрована невідома йому особа - [PERSON] . Оскільки відповідач не є членом сім`ї [PERSON] , не укладав з ним договору найму, оренди квартири, тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 25.03.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав письмові пояснення, в яких просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 03.05.2019 подав до суду відзив, де зокрема, вказує про відсутність спору між сторонами. Позивач не звертався до нього з проханням знятися з реєстрації. Вказує також про незаконне позбавлення його права користування житловим приміщенням, оскільки мати відповідача - [PERSON] перебувала із [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках більше п`яти років і саме під час спільного їхнього проживання була придбана вказана квартира. Мати за свої кошти здійснювала там ремонт. Вони з матір`ю поховали [PERSON] Тому, в разі, якщо позивач не припинить переслідувати його чи [PERSON] своїми безпідставними позовами і необґрунтованими претензіями, то він відсудить все, що було спільно нажито матір`ю та [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про дату час та місце розгляду справи була повідомлена. Заяв чи клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази та матеріали, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яку успадкував після смерті батька - [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2019, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55270324 від 26.02.2019 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157581444 від 26.02.2019 (а.с. 12-14). Згідно з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2019 та копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 55340714 від 04.03.2019, власником іншої 1/2 частини зазначеної квартири є сестра позивача [PERSON] (а.с. 9, 12, 16). З копії листа Волочиського ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області слідує, що в квартирі [ADDRESS] з 31.11.2017 зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є сином [PERSON] . Остання була співмешканкою батька позивача - [PERSON] . Саме з ініціативи останнього було прописано відповідача (а.с. 18). Відповідно до повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Хмельницькій області, [PERSON] , [INFO] станом на 19.03.2019 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). З відзиву [PERSON] вбачається, що він проживає в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14 та в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 645/8985/15-ц. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що доводи відповідача, наведені у його відзиві не доведені, так як будь-яких доказів на підтвердження вказаної інформації [PERSON] суду не подав. Також суд звертає увагу, що зустрічну позовну заяву відповідач не заявляв. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , не являється членом сім`ї позивача та не проживає в квартирі (а.с. 32). Самостійно не знявся з реєстрації за даною адресою. Договору найму чи оренди не укладено. Факт реєстрації особи у квартирі, є перешкодою в користуванні та розпорядженні позивача власним житлом, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування цим житлом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved