overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

12 жовтня 2015 року по вказаній справі ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Однак, судом не ухвалено рішення щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Сторони у судове засідання не зявилися. Відповідно до частини 3 статті 219 ЦПК України, їх присутність не є обовязковою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] поро стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. 12 жовтня 2015 року по вказаній справі ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Однак, судом не ухвалено рішення щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Частиною другою та четвертою статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З огляду на наведене та враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24 вересня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 21 600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 30 вересня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 22 657,52 грн., що складається з заборгованості за кредитом 7 786,09 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 11 894,85 грн., заборгованості за пенею та комісією 1 421,46 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 055,12 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2007 року на загальну суму 22 657,52 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 218,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідач був викликаний у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Урядовий курєр» від 25 травня 2016 року № 97 (5717). Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини девятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 вересня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №800. Від даного шлюбу сторони мають дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені рік тому в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. \~ У судове засідання позивач не з'явився надав суду заяви про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що шлюбні відносини між нею та позивачем припинені з жовтня 2014 року, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище Мусієнко. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ 118936 (а.с. 5). Сторони мають дитину: дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що подружні\~ стосунки\~ сторони\~ фактично припинили в жовтні 2014 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх\~ відносин між сторонами є\~ справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних\~ причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних\~ відносин, в звязку з чим суд\~ прийшов\~ до\~ висновку, що у даний час шлюб носить формальний\~ характер,\~ подальше спільне\~ життя\~ сторін і\~ збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~ вважає, що\~ шлюб між сторонами\~ повинний\~ бути\~ розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З квітня 2015року сімейні стосунки між подружжям [PERSON] припинено. Причинами їх зупинення є непорозуміння сторін в сімейних стосунках та різні погляди на сімейне життя. Вони не мають наміру їх поновлювати. Позивач просить шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити їй «Ісаєва». У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду вона надала заяву про розгляду справи у її відсутність, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 08 листопада 2003 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Дружківського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 385. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання у квітні 2015 року, тому що в родині часто виникали непорозуміння з приводу різних поглядів на сімейне життя. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище «Ісаєва» після розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач [PERSON]\~\~звернулася\~\~до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні, у розмірі 1/4 частини з всіх доходів відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони мають від шлюбу, зареєстрованого 06 квітня 2013 року між сторонами Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 163 (а.с. 5), неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд\~\~відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відомості про відповідача, який працює, стягнень за виконавчими листами не має, а тому вважає, що на користь позивача можливо стягнути аліменти\~\~у\~\~розмірі 1/4\~\~частини з всіх видів доходів відповідача. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач. Фактично сімейні стосунки між подружжям припинені приблизно рік потому, до чого призвели несхожість характерів та різні погляди на сімейне життя. Спір майнового характеру та про місце проживання дитини відсутній. Вважає, що шлюб розпався остаточно, на примирення не згідна. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у попередньому судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що їх шлюб остаточно розпався, просила суд не надавати їм строк для примирення, адже в цьому немає необхідності. Наполягає на задоволені її позовних вимог. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та вказав, що згідний на розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 28 листопада 2009 року, актовий запис № 333. У даному шлюбі мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Станом на день вирішення справи спір майнового характеру та про місця проживання дитини між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19 вересня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з непорозуміннями, різними поглядами на сімейне життя та несхожість характерів, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили на початку 2015 року та з того часу спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 429 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 6). Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та несхожість характерів, внаслідок чого в сім'ї почались відбуватись сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з початку 2015 року. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON], який був зареєстрований 05 квітня 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис № 1983. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що з відповідачем від спільного шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], 06.01.1999 р. н., згідно копії свідоцтва № 105998 серії 1СГ. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Протягом тривалого часу вони не прожи- вають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Відповідач не дбає про неї та дитину. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, що вказані в позовній заяві, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причи- ни позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Сімейні стосунки між сторонами не склалися, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Майнового спору між сторонами не заявлено. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому цей шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою про розірвання шлюбу. В позові вказала, що з 30 серпня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Шлюбне життя з відповідачем не склалося через постійні звинувачення мене чоловіком, що виливалось в постійні сварки та взаємне непорозуміння. Від початку 2014 року в нас відбуваються постійні конфлікти та сварки, з 2014 року сторони припинили фактичні шлюбні стосунки. Спільне господарство між сторонами не ведеться, спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та спору відносно проживання дітей сторони не мають. В судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення аналогічні поданій позовній заяві, просив задовольнити позов в повному обсязі, залишити прізвище позивачці, яке вона набула у шлюбі «Пасечник», не надавати строк для примирення через його недоцільність. В судове засідання відповідач не зявився, надав до суду заяву в якій визнав та підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі, не застосовувати право суду щодо надання строку на примирення та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2003 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про що був зроблений актовий запис за №1345. Сторони мають спільну дітей [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ №175887 та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БВ №130586. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо шлюбне життя у сторін не склалося, з 2014 року виникали постійні сварки та взаємне непорозуміння. Спільне господарство між сторонами не ведеться, спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та спору відносно проживання дітей сторони не мають. За таких обставин, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з заявою, в якій вказувала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 2014 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні. Позивач посилається на те, що відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання сина, дитина проживає разом з нею, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 07 березня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 157079, копія якого міститься в матеріалах справи. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-БК № 410115 від 03.10.2014 року. Дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою № 4055 від 09.10.2015 року, виданою виконавчим комітетом Володарської селищної ради Володарського району Київської області. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Між сторонами немає домовленості щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дитину. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, як відповідач не виконує обовязку утримувати дитину до її повноліття, вимоги позивача підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved