Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

13.09.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя. Згідно позову, сторони з 07.08.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 10 лютого 2014 року Краматорським міським судом Донецької області шлюб між ними було розірвано. В період перебування у шлюбі 27.09.1999р. згідно договору купівлі-продажу №1250Н, укладеного між продавцями [PERSON] та [PERSON], які діяли на підставі довіреності через представника в особі [PERSON] та покупцем відповідачем, [PERSON], ними було придбано цілий житловий будинок (А-1, житлова прибудова А1-1), розташований за адресою: [ADDRESS], з надвірними спорудами: літня кухня (В-б), сарай (В), сарай (Г), погреб (Д), вбиральня (Е). паркани (№1-3), але правоустановлюючі документи були оформлені лише на відповідача по справі. У звязку з тим, що між сторонами немає домовленості про порядок поділу даного будинку, позивачка була змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя. Просить суд, визнати вищезазначене майно спільною власністю подружжя, визнавши по 1/2 частки цілого житлового будинку за позивачкою та відповідачем, також просить стягнути з відповідача на її користь вартість сплаченого судового збору в сумі 600 грн., та понесені витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Столярова Д.В. на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у частині визнання вищезазначеного майна спільною власністю подружжя, та визнавши по 1/2 частки цілого житлового будинку за позивачкою та ним. Суд, вислухавши сторони, дослідивши позов, письмові докази по справі: свідоцтво про шлюб (а.с.6), відповідно до якого [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10.02.2014 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7), договір купівлі-продажу №1250Н від 27.09.1999 року житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] (а.с.8), технічний паспорт на вищезазначений житловий будинок (а.с.9-12), витяг із договору про надання правової допомоги №04 (а.с.13), додаток до договору про надання правової допомоги №04 від 08.09.2016р. (а.с.15), вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.60 ч.1 СК України, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.60 ч.2 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.69 ч.1 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 ч.3 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Судом встановлено, що з 07.08.1993 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6), від якого мають двох повнолітніх дітей доньку та сина. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10.02.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Відповідно до договору купівлі-продажу 1250Н від 27.09.1999 року, посвідченого Донецькою товарною біржей, [PERSON] було придбано житловий будинок за адресою. [ADDRESS], з надвірними спорудами: літня кухня (В-б), сарай (В), сарай (Г), погреб (Д), вбиральня (Е). паркани (№1-3), право власності зареєстровано за відповідачем (а.с.8). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивачка просить визнати за нею право власності по 1/2 частки цілого житлового будинку за нею та [PERSON] Заперечень з приводу запропонованого позивачкою варіанту поділу майна, відповідачем не представлено. На підставі наведеного, суд вважає, що оскільки вищезазначений житловий будинок був набутий 27.09.1999 року, тобто в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, то на підставі ст.60 ч.2 ЦК України, дане майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України, на вимогу позивачки спільне сумісне майно подружжя слід поділити у спосіб запропонований останньою, тобто визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку, а за відповідачем визнати право власності на 1/2 частку вищезазначеного житлового будинку. Так, відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 88 ЦПК України урегульоване питання розподілу судових витрат між сторонами. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 600,00 грн. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року «розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів кримінального справи вбачається, що представник позивача-адвокат Столярова Д.В. приймала участь в судових засіданнях біля сорока хвилин. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 640 грн. за годину, тому з відповідача на користь позивач слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 427 грн. (640/60*40).

Outcome: partial