Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

14 червня 2018 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якої у березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі 53 537 грн. 89 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 07.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість у розмірі 53 537 грн. 89 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4 326 грн. 95 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 42\~921,51 грн., заборгованості за пенею та комісією 3\~263 грн. 82 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2 525 грн. 61 коп. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. 14 серпня 2018 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовну з огляду на наступне. Єдиним належним і допустимим доказом по справі є кредитний договір в якому перелічені умови надання та повернення грошових коштів (ст. 1054 ЦК України). В матеріалах справи відсутній будь-який документ (доказ), який би свідчив про передання грошових сум, бо такі грошові суми не визначені у заяві-анкеті від 07.09.2010 року. Розрахунок позивача складений особисто ним і жодним чином не може слугувати доказом наявності тієї чи іншої заборгованості, сам по собі розрахунок виконує допоміжну функцію і повинен бути заснований на певних документах, якими є первинні документи. В матеріалах справи відсутні первинні документи, які б свідчили про реальність банківських операцій. Також, відсутній договір про відкриття рахунку в Банку, на підставі якого б могли видаватися Банком виписки з особового рахунку. Якщо взяти до уваги доданий до позову розрахунок заборгованості, то у ньому фігурує процентна ставка 30%, з 01.09.2014 року 34,8%, з 01.04.2015 року-43,2%. Однак, сторона відповідача заперечує наявність будь-яких домовленостей з приводу зміни розміру процентної ставки, а доказів щодо нього матеріали справи не містять. Також, сторона відповідача звертає увагу суду, що довідка про умови кредитування не містить посилання на те, що відповідач приймає [PERSON] та Правила викладені на сайті позивача. Якщо в заяві-анкеті мова тільки про пенсійну картку, то ця довідка стосується саме кредитування, отже не можна вважати договір укладеним, бо немає для цього підстав, а доказів матеріали справи не містять. Також, до позову не додано жодних доказів, які б свідчили про виконання Банком положень п. 1.1.3.2.3 та п. 1.1.3.1.9 Договору, а саме: інформування (повідомлення) за 7 днів до введення змін до Договору. Отже, зміни внесені Банком до Договору проведені із порушенням встановленого порядку. Крім того, позивачем не вказані жодні строки, які міг або порушив відповідач. Також, позивачем не вказано з якого моменту виникла заборгованість у відповідача. Якщо відповідач був зобовязаний повернути кошти у строк, який дорівнює строку банківської картки або інші строки, якщо мова йде про виконання зобовязання частинами, то до спливу нього строку можливе нарахування процентів та інших платежів згідно із договором. Напроти, після спливу строку мова вже йде про порушення зобовязання, тобто про настання наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України. У звязку з викладеним представник відповідача просив відмовити позивачу у позовні в повному обсязі та покласти на позивача витрати на правничу допомогу. 24 вересня 2018 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання до [PERSON] та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, [PERSON] та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. На підставі Договору про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № 5457082996446204, ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Клієнт на теперішній час не звертався до Банку та не ініціював розірвання договору, більш того активно користувався картою, що говорить про прийняття клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача є необґрунтованими. У звязку з викладеним позивач просив позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Відповідачка та її представник у судове засідання не зявилися, представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву в якій просив слухати справу без його участі та прийняти рішення за наявними у справі матеріалами і з урахуванням відзиву на позовну заяву. Вивчивши матеріали справи, відзив та відповідь на відзив, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 07.09.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11). Відповідач по справі [PERSON] 11 вересня 2010 року змінила прізвище на «Станкевич» у звязку з укладенням шлюбу зі [PERSON], що підтверджується відповідною відміткою у паспорті відповідача серії АН № 931634, виданому Верхньодніпровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 10 грудня 2010 року (а.с. 37). Відповідач [PERSON], підписуючи 07 вересня 2010 року Анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг у Приватбанку, погодилась також з тим, що вона згодна на те, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, про що зазначено у вказаній Анкеті-заяві (зв. бік а.с. 11). Також у вказаній анкеті-заяві зазначено, що вона ознайомилась та згодна з умовами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, зобовязалась також виконувати вимоги [PERSON] та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Крім того, відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування с використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN55000035789030, в якій зазначено, що вона ознайомлена з фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, а також було визначено базову процентну ставку у розмірі 2,5 % на місяць, тобто 30 % на рік (а.с. 12). Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено у ст. 634 ЦК України. Підписавши заяви відповідач приєдналась до запропонованих позивачем [PERSON] та правил надання банківських послуг. Відповідачу позивачем було встановлено кредитний ліміт, який на підставі п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 [PERSON] та правил надання банківських послуг, за рішенням Банку може змінюватись (зменшуватись, збільшуватись або анулюватись). Відповідачка користувалась наданими позивачем кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.09.2010 року, здійсненого станом на 28.02.2018 року (а.с. 8-10), а також підтверджується Випискою по особовому рахунку [PERSON], відкритому в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» за період з 01.09.2010 року по 20.09.2018 року. За таких обставин судом встановлено, що між сторонами склалися фактичні кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обовязок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою. При цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору. Посилання представника відповідача на те, що між позивачем та відповідачем не склалось відносин, притаманних кредитному договору, судом до уваги не приймаються та відхиляються як безпідставні, оскільки вони спростовуються наявними у справі матеріалами. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю, встановив відповідачу кредитний ліміт та надавав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідачка скористалась наданим кредитом та частково здійснювала погашення заборгованості за договором. Твердження представника відповідача про те, що розмір заборгованості відповідача позивачем не доведений та відсутні докази наявності тієї чи іншої заборгованості, є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі матеріалами. Так, Виписка по особовому рахунку [PERSON], відкритому в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» за період з 01.09.2010 року по 20.09.2018 року, містить всю інформацію про рух коштів на рахунку відповідача, операції по рахунку із зазначенням дат операцій, сум та виду операцій, а також балансу рахунку. При цьому, інформація, зазначена у вищевказаній Виписці по особовому рахунку відповідача, повністю відповідає інформації, наведеній у розрахунку заборгованості відповідача за договором № б/н від 07.09.2010 року. Посилання представника відповідача на неправомірність в даному випадку зміни процентної ставки та порушення п. 1.1.3.2.3 [PERSON] та правил надання банківських послуг, оскільки відповідач не був про це проінформований не менш, як за 7 днів до введення змін процентної ставки, спростовуються інформацією, зазначеною у Виписці по особовому рахунку відповідача, в якій відображено, що 31.07.2014 року та в подальшому, відповідачу було повідомлено, що до 31.08.2014 року процентна ставка становить 2,5 процентів на місяць, з 01.09.2014 року 2,9 процентів на місяць, а з 01.04.2015 року 3,6 процента на місяць. Інші твердження відповідача суд також вважає недоведеними належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України та вважає їх надуманими з метою уникнення від виконання відповідачем зобовязань з повернення позивачу грошових коштів. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість у розмірі 53 537 грн. 89 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4 326 грн. 95 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 42\~921,51 грн., заборгованості за пенею та комісією 3\~263 грн. 82 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 2 525 грн. 61 коп. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. За загальним правилом боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). З огляду на те, що відповідачка прострочила погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернула отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.09.2010 року станом на 28 лютого 2018 року на загальну суму 53 537 грн. 89 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 1762 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved