Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

13 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 003-24517-161013, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» 16 жовтня 2013 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2013 року між дружиною позивача - [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 45400 грн. Однак, на момент надання [PERSON] зазначеного кредиту вона перебувала у шлюбі з[PERSON]. та не мала від нього, як співвласника сумісного майна, повноважень на розпорядження цим майном, а тому оспорюваний правочин вважає недійсним. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у поданих суду письмових запереченнях позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Третя особа вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 003-24517-161013. Відповідно до п.1.1 даного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 45400 грн. Кредитна лінія відкривається на строк/термін 364 календарні дні, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 36 % річних. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER][PERSON]. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14.08.1981 (а.с. 7). Посилаючись на ст. 65 СК України, позивач вважає, що кошти, які [PERSON] отримала в результаті укладення з ПАТ «Дельта Банк» кредитного договору, відносяться до спільної сумісної власності, а оскільки він жодних повноважень для оформлення [PERSON] кредитного договору не давав, даний договір є недійним. Як вбачається з положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи зі змісту зазначеної норми предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. Положення ж ст. 65 Сімейного кодексу України регулюють відносини,які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, зокрема на отримання кредиту, оскільки сам по собі кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для [PERSON], а лише для [PERSON] як сторони договору. За таких обставин, суд вважає, що із заявлених [PERSON] у позовній заяві підстав позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed