Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

14.05.2014 року [PERSON] і [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], проте остання позбавлена безперешкодної можливості користуватись та розпоряджатись належним їй майном, оскільки в даному житловому приміщенні зареєстрована відповідач по справі, яка не проживає у спірному житлі більше року. Просили задовольнити позов, з викладених у ньому підстав, виселивши відповідача зі спірного житла та зобов'язавши останню не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні належним на праві власності майном. Позивачі не прибули в судове засідання, попередньо надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, наполягаючи на розгляді справи на підставі заявленого ними позову та наданих письмових доказів, надали згоду на заочний розгляд справи (а.с. 4, 38). Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, жодних клопотань завчасно про відкладення судового розгляду до суду не надсилала (а.с.28,39). Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні. У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.97 р., яка згідно із ст.9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Правом власності, згідно ч.1 ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] /а.с.11/. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Факт реєстрації відповідача по справі в квартирі [ADDRESS], з огляду на положення ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки власник має право користуватись та розпоряджатись своїм майном на свій розсуд, а відповідач [PERSON] не набувала самостійного права користування житловим приміщенням, то вимога позивача до сторонньої особи, з огляду на положення ст.391 ЦК України, про звільнення займаного нею житлового приміщення є правомірною і підлягає задоволенню. Посилання позивачів в цивільному позові на необхідність виселення відповідача [PERSON] з підстав, визначених ст.405 ЦК України, є помилковими, оскільки фактично [PERSON] звернулась до суду за захистом права власності на житлове приміщення. На підставі наведеного та

Outcome: approved