Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

14.08.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про визначення розміру аліментів до відповідача [PERSON] 06.09.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 21 жовтня 2019 року. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на її користь на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку, до досягнення повноліття . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.07.2008 року. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , і донька - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2004 року з відповідача стягувались аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача. Починаючи з 30.08.2004 року і до повноліття дітей. На даний час їх старший син досягнув повноліття і аліменти на утримання доньки стягуються за вирахуванням частки, що стягувалась на утримання сина. Проте, вона вважає за необхідне звернутись до суду із позовом про визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню на дитину, яка не досягнула повноліття виходячи із змін в законодавстві щодо підвищення розміру аліментів, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно доводів, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому, який було розірвано 23.07.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , і донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, вяких батьком дітей записаний відповідач. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2004 року з відповідача стягувались аліменти на утримання двох дітей в єдиній частці розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача. Починаючи з 30.08.2004 року і до повноліття дітьми. На даний час син сторін досягнув повноліття і позивач бажає визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання доньки, виходячи із змін до законодавства про підвищення розміру аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2,3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України - Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що на даний час з відповідача стягуються аліменти на утримання однієї дитини за вируванням частки, що стягувалась на утримання старшого сина, який досягнув повноліття, тобто в 1/6 частці всіх видів заробітку(доходу) відповідача. Позивач просить збільшити розмір аліментів. що стягуються на одну дитину. Відповідач відомостей про наявні прибутки, наявність роботи, постійного заробітку, інших утриманців, стану здоров`я та інших обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів суду не надав. Проте враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, суд вважає, що відповідач має можливість працювати, отримувати прибуток та надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Тому вважає за можливе визнати чи розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання доньки за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2004 року в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 14.08.2019 року. Проте позивач звернулась до суду з позовом не про стягнення аліментів, а про визначення розміру аліментів, які вже стягуються з відповідача. Відповідно стягнення аліментів у визначеній судом частці здійснювати підлягає з дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768.40 грн. На основі ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України.

Outcome: approved