Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

13.02.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім»єю, як чоловіка та жінки без шлюбу з [PERSON] в період з грудня 1994 року до 09 грудня 1999 року та визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] придбану 14.12.1998 року під час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовні заяві. Пояснила, що [PERSON] постійного місця роботи на території України не мав, їздив на заробітки в Росію. В цей час позивач проживала разом з матір»ю, займалась побутом, вихованням спільної дитини, вела домашне господарство. Під час перебування в Україні відповідач приїздив та проживав з нею, надавав кошти, разом вони купували меблі, побутову-техніку, робили ремонт, відвідували її родичів та родичів відповідача. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали просили відмовити в задоволенні позову письмові заперечення приєднані до матеріалів справи. Представник відповідача та відповідач пояснили, що відповідач мав постійне місце роботи в Росії, що підтверджується змістом трудової книжки, де працював з 1994 р. по 2009 рік, приїздив в Україну раз у три місяці на вихідні, на 1,5- 2 неділі, лише 3-4 рази, під час перебування в Україні приходив відвідувати спільну з позивачкою дитину, зазначив, що сторони спільного господарства не вели, не проживали однією сім»єю, однак під час відвідин сина, надавав кошти на його утримання, залишався ночувати з позивачкою, оскільки мав чоловічу потребу у стосунках з жінкою. Не заперечував тих фактів, що обвінчався з позивачкою, оскільки розраховував з нею в подальшому спільно проживати; що позивачка разом з дитиною приїздила до його матері. Свідок [PERSON] яка є рідною сестрою позивача пояснила, що [PERSON] та [PERSON] після вінчання проживали то у матері позивача, то у матері відповідача. [PERSON] їздив на заробітки, приїздив раз у пів року, раз у три місяці, на дві неділі, бувало на місяць. [PERSON] їздила до відповідача в Росію, була там протягом двох місяців, сторони неодноразово приходили в гості в її родину. Свідок [PERSON]. яка є родичкою позивача пояснила, що неодноразово бувала в будинку матері позивача, в будинку був хазяїн - [PERSON], свідок бачила як останній рубав дрова, допомагав на городі. [PERSON] проживали після вінчання у батьків позивача, пізніше у батьків відповідача. Свідок [PERSON], яка є матір»ю позивача зазначила, що з 1994 року сторони проживали разом, в 1995 році обвінчалися, весілля робила мати відповідача, після народження дитини сторони проживали у неї, потім у матері відповідача. Відповідач коли приїздив до України допомагав її та її доньці по господарству, садив та копав картоплю. Пояснила, що вона разом з [PERSON] їздила у с.Довбиш продавати вирощену худобу, в неї і досі зберігаються речі відповідача. В свою чергу її донька їздила допомагати матері [PERSON], яка допомагала їм продуктами харчування. ЇЇ донька їздила до відповідача в Росію та проживала там протягом чотирьох місяців. Зазначила, що дала кошти на придбання квартири в розмірі 1700 дол. США. ( кошти отримані від продажу вирощеної худоби, та отримані від продажу будівельних матеріалів ). Свідки [PERSON] та [PERSON], які є однокласниками відповідача пояснили, що [PERSON] з 1990 року працював у Росії, приїздив до України раз у три- чотири місяці. Вислухавши позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши фотокартки на яких зображені позивач та відповідач та їх спільні діти в присутності родичів з обох сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 січня 1995 року вчинено обряд вінчання між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про вінчання( а.с. 13). Зі змісту свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народилась [PERSON], матір»ю якої є [PERSON], батько [PERSON]( а.с. 6). 14 грудня 1998 року укладено договір купівлі продажу за яким [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] ( а.с. 10). 09.12.1999 року Виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] В шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON]( а.с. 7). Рішенням Богунського районного суду м.Житомира 02 липня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 5). Зі змісту трудової книжки [PERSON] та довідки від 04.08.2014 року вбачається, що у період з 30.03.19990 р. по 27.12.1995 року та у період з 30.12.1995 року по 01.02.2000 року відповідач мав місце роботи у місці Санкт-Петербург Російської Федерації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з п. 7 Постанови № 5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. В даному випадку встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, а саме те, що [PERSON] постійно проживала однією сім`єю з [PERSON] з грудня 1994 року до 09.12.2012 року, необхідно для реалізації майнових прав позивачки. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України(у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.98 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила стст.22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Суд не приймає до уваги твердження відповідача та його представника про те, що позивач разом з відповідачем не мала спільних доходів, посилаючись на те, що позивач офіційно не працювала, оскільки позивач (що не заперечував відповідач) в період перебування відповідача в Росії проживала в будинку матері де разом з матір»ю утримувала домашню худобу, яку в подальшому відповідач разом з матір»ю позивачки продавали та отримували кошти, крім того, позивач здійснювала доглядальну роботу за їх спільною дитиною. Враховуючи те, що позивач та відповідач обвінчались в січні 1995 року, після чого в колі обох родин відсвяткували весілля, [INFO] у сторін народилась спільна дитина, з пояснень як позивача так і відповідача вбачається, що відповідач працював в Росії та під час повернення до України хоча і на не тривалий час проживав з позивачкою та їх спільною дитиною, надавав кошти на утримання, сторони відвідувати разом сімейні свята обох родин, були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки щодо утримання, виховання дитини, вели спільне господарство, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] починаючи з січня 1995 року, оскільки чітких посилань на більш ранній період проживання однією сім»єю суду не надано. Вирішуючи спір про поділ майна, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. На підставі викладеного та

Outcome: partial