Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

14.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS]. В вищевказаному домоволодінні з жовтня 2010 року по березень 2014 року був зареєстрований та проживав, як член сім'ї власника до березня 2014 року. З вказаної дати по теперишній час відповідач в домоволодінні не проживає, його місце перебування позивачу не відомо. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи (а.с 19), в судове засідання не з'явився, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не надав. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши позивача та свідка, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.03.1998 року серії [NUMBER] (а.с. 6 ). В вищевказаному домоволодінні з жовтня 2010 року по березень 2014 року був зареєстрований та проживав, як член сім'ї власника до березня 2014 року відповідач [PERSON] З вказаної дати по теперишній час відповідач в домоволодінні не проживає ( а.с. 8 ). Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з вимог ст. 383 ЦК України, власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 20.07.2015 року [PERSON] не мешкає в будинку позивачки з березня 2014 року.( а.с.6) Дослідивши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як колишній член сім'ї власника житла з березня 2014 року по теперішній час, тобто більше одного року, не користується житлом без поважних причин, відповідно до ст. 405 ГК України, втратив право користування житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved