Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

14.05.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить стягувати з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви і до повноліття дітей. Позивача [PERSON] та її представник адвокат Секретар О.Л. в судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити. Представник відповідача адвоката Волошин С.В. в судовому засіданні повідомив, що позивача визнає позов частково, а саме, він згідний сплачувати аліменти у розмірі половини його доходу. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги надані суду докази та дослідивши їх в сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). В ході судового розгляду встановлено, що з 2007 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 22.10.2019 року у справі № 440/429/19 шлюб розірвано за згодою обох сторін (а.с. 7). У подружжя [PERSON] у шлюбі народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2010 року (а.с. 6); син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.2011 року (а.с. 5); син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.10.2013 року (а.с. 4) та не заперечується сторонами. Діти проживають разом із матір`ю у с. Білявці Бродівського району, а батько проживає окремо. Позивач ніде не працює і отримує соціальну виплату як малозабезпечена сім`я у розмірі приблизно 5200,00 грн. щомісяця. Вона не має власного нерухомого та рухомого майна. З січня 2020 року до даного часу відповідач сплатив позивачу 1000,00 грн. на утримання дітей. Він також ніде не працює, проживає сам в с. Топорів Буського району Львівської області у власному будинку загальною площею 74,3 кв.м., що складається із трьох житлових кімнат та кухні, господарських будівель. Зареєстрованими у цьому будинку є позивач, відповідач та їх троє дітей. [PERSON] з 2013 року є інвалідом другої групи загального захворювання пожиттєво (інвалідність отримав після ДТП, яка мала місце у 2013 році), у зв`язку із цим отримує пенсію у розмірі 1857,51 грн. Іншого доходу немає. Він згідний сплачувати аліменти на усіх дітей у розмірі 50 % свого доходу. З пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач не може влаштуватись на роботу через те, що йому протипоказано роботу із фізичними навантаженнями і через втрату можливості нормального спілкування. Проте, з таким твердженням суд не погоджується з огляду на те, що такий висновок є голослівним, а Довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ № 678752 МС-ЕК від 16.10.2013 року (а.с. 30), на яку покликається представник відповідача, дійсно підтверджується інвалідність [PERSON] та певні обмеження, а саме, протипоказана робота з фізичними навантаженнями, проте, жодним чином не свідчить, що він взагалі не може працювати. Окрім того, він не перебуває на обліку у службі зайнятості (а.с. 27), що свідчить про те, що пошуком роботи не займається. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Окрім того, суд вважає безпідставним твердження представника відповідача при визначенні розміру аліментів про те, що у відповідача є необхідність утримувати непрацездатну матір. Адже в ході судового розгляду встановлено, що мама відповідача [PERSON] , [INFO] є пенсіонером і отримує пенсію за віком. А жодних доказів того, що мама відповідача потребує додаткових витрат, суду не надано. Також судом враховано, що у мами відповідача є, окрім відповідача, ще троє дітей, які мають такі ж обов`язки перед матір`ю, як і відповідач. Враховуючи наведене вище, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору, то судом враховано, що п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Тому судовий збір з відповідача не стягується, оскільки він є інвалідом ІІ групи.

Outcome: approved