Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

13 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить надати їх спільній малолітній доньці [PERSON], як громадянці України, дозвіл на тимчасовий виїзд у її супроводі за межі України, строком на один рік, та дозвіл на оформлення відповідних проїзних документів без згоди батька дитини - [PERSON] В обґрунтування поданого позову, позивач послалася на те, що вона, як мати малолітньої [PERSON], неухильно виконуючи обов'язки щодо її виховання, забезпечення піклування про здоров'я, духовний та моральний розвиток, від який самоусунувся відповідач, бажає забезпечити донці оздоровлення в Республіці Польща, оскільки вона з п'ятимісячного віку хворіє на доброякісну міоклонус - епілепсію дитячого віку, у зв'язку з чим потребує лікувально - оздоровчої профілактики, однак відповідач, як батько дитини, протягом тривалого часу без належних на те причин та мотивувань ухиляється від явки до нотаріуса для оформлення відповідної згоди, що й стало приводом для звернення до суду. Позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, виходячи з того, що відповідач [PERSON], як батько малолітньої [PERSON], ухиляється від явки до нотаріуса та безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України з метою оздоровлення та відпочинку. В ході підготовчої частини судового засідання позивач [PERSON] уточнили свої позовні вимоги, вказавши на те, що початок перебігу річного строку дозволу на тимчасовий виїзд у її супроводі доньки [PERSON] до Республіки Польща має рахуватися з моменту винесення рішення Шишацьким районним судом. Виконавцем зобов'язальної дії по виготовленню проїзного документу на ім'я малолітньої [PERSON] мають бути органи ВГІРФО ГУМВС України в Полтавській області. Представник позивача - адвокат [PERSON] думку свого довірителя підтримав та просив задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи двічі належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив / а. с. 19, 25 /. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився з невідомих на те причин, суд, з урахуванням думки позивача та її представника, які не заперечували проти заочного розгляду справи, приходить до висновку про розгляд справи на підставі, наявних в матеріалах справи, доказів, наданих позивачем. Вислухавши думку позивача [PERSON], її представника - адвоката [PERSON], перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в ході розгляду справи встановлено, що сторони з 22 жовтня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], повторно виданим 03 липня 2006 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції / а. с. 9 /. 16 січня 2006 року заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави, яке набрало законної сили 27 січня 2006 року, шлюб, зареєстрований 22 жовтня 2004 року у відділі РАЦС Октябрського районного управління юстиції м. Полтави між [PERSON] і [PERSON], - розірвано та визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір'ю / а. с. 7-8 /. На даний час малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Як убачається з матеріалів справи і це стверджувала позивач, малолітня [PERSON] з п'яти місяців хворіє на доброякісну міоклонус - епілепсію дитячого віку / а. с. 10 - 11/, але, незважаючи на те, що на даний час стан її стан здоров'я значно покращився, остання потребує відповідного лікування, у зв'язку з чим позивач має намір вивезти її до Республіки Польща з метою лікувально - оздоровчої профілактики даного захворювання та загального оздоровлення дитини. Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 зазначеної статті Сімейного кодексу, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Стаття 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пункт 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини» передбачає, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків / усиновлювачів /, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за №57 / у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724/, виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який /яка/ відсутній у пункті пропуску. Тобто вищевказані вимоги закону дають підстави для висновку, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки з зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у надані згоди на цей виїзд. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про надання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] у її супроводі за межі України без згоди батька [PERSON], оскільки таке рішення відповідатиме інтересам дитини, направлене на забезпечення реалізації батьківського обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved