Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

14 грудня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 07 липня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №500140510, за умовами якого вказаний відповідач отримала кредит в розмірі 7620 доларів США, зобовязавшись його повернути не пізніше 07 липня 2018 року на умовах, визначених договором. Виконання [PERSON] договірних зобовязань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі порукою відповідача [PERSON], оформленою договором поруки №500140510-П від 07 липня 2008 року. Посилаючись на те, що внаслідок невиконання позичальником своїх договірних зобовязань утворився борг в розмірі 4128,23 доларів США (за курсом НБУ 87782,89 гривень), позивач просив суд стягнути вказаний борг солідарно з відповідачів на свою користь. Також позивач просив суд покласти на відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», як кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], як позичальником укладено кредитний договір №500140510, за умовами якого, з урахуванням внесених до договору змін та доповнень, позичальник отримала кредит в розмірі 7620 доларів США, зобовязавшись повернути кредитні кошти до 07 липня 2018 року щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту, сплативши 23,5% річних за користування кредитом, а також інші обовязкові платежі відповідно до умов договору. Кредитним договором також передбачено відповідне право кредитора вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту, в тому числі у випадку невиконання чи прострочення виконання позичальником своїх грошових зобовязань за договором більш ніж на один місяць, із кореспондуючим до нього обовязком позичальника здійснити таке дострокове повернення за вимогою кредитора. (а.с.4-8, 11, 18-20) Також судом в ході розгляду справи встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе договірних зобовязань між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], 07 липня 2008 року укладено договір поруки №500140510-П. За умовами такого договору відповідач [PERSON], як поручитель, зобовязався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником [PERSON] за невиконання останнім взятих на себе договірних зобовязань за кредитним договором №500140510 від 07 липня 2008 року (а.с.9-10, 18-20). Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе грошові зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній, скориставшись передбаченим договором правом, своєю письмовою вимогою від 13 листопада 2015 року просив відповідачів погасити, здійснивши дострокове повернення кредиту. Зазначені письмові вимоги позивача відповідачами не виконані, а розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 07 жовтня 2015 року склав 4128,23 доларів США (за курсом НБУ 87782,89 гривень) і саме дану частину від загальної заборгованості позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів. (а.с.14-17) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №500140510 від 07 липня 2008 року та договором поруки №500140510-П від 07 липня 2008 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачами даних договорів із дотриманням вимог законодавства, а також встановлено, що правонаступником кредитодавця за даними зобовязаннями є позивач, та підтверджено невиконання відповідачами, на відміну від кредитодавця, своїх зобовязань за даними договорами, що зумовило виникнення в них заборгованості та права у позивача вимагати дострокове повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 1316,74 гривень, тобто по 658,37 гривень з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved