Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

14.09.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вказана квартира належить їй на праві власності та у квартирі зареєстрований її син [PERSON] , який не проживає в квартирі із 2015 року, оскільки виїхав до Польщі. Витрати по оплаті комунальних послуг вона несе самостійно. Відзив на позовну заяву не надходив. У судовому засіданні позивачки підтримала позов, пояснила, що син п`ять років тому виїхав до Польщі та не планує повертатися до України. На даний час вони не підтримують зв`язку. У 2019 році помер її чоловік та вона не має коштів на оплату комунальних послуг. Визнавши сина таким, що втратив право на користування її житлом, вона зможе оформити субсидію. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Судом відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 21 січня 2005 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ( а.с. 10-13). Відповідно до довідки МК ВЖРЕП № 7 від 31.08.2020 № 1876 у квартирі [ADDRESS] із 25.03.2009 зареєстрований її син [PERSON] , 1996 р.н. ( а.с. 5). Відповідно до Акта МК ВДРЕП № 7 від 09.09.2020 № 26 у квартирі [ADDRESS] зареєстрований проте не проживає протягом 5 років син власниці - [PERSON] ( а.с. 6). Згідно свідоцтва про смерть, чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] . Свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] близько п`яти років. Він виїхав до Польщі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка її сусідка. Син позивачки [PERSON] не проживає у квартирі більше року, він виїхав до Польщі. За положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки доказів про поважність причин непроживання відповідача у квартирі, належній на праві власності позичці понад рік суду не надано, позивачка заперечує проти реєстрації відповідача в її житлі, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: approved