Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

12 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання угоди дійсною, зазначивши в обґрунтування заявлених вимог, що відповідно до договору купівлі-продажу (біржового контакту) № 357 від 26 вересня 2001 року, укладеного на Універсальній товарні біржі «Гарант Україна», він придбав у [PERSON] житловий будинок 73 по вулиці Павленко у місті Маріуполі Донецької області, право власності на який було зареєстровано у БТІ міста Маріуполя 09 жовтня 2001 року за № 19283. При укладення даного договору купівлі-продажу між сторонами була досягнута згода по всім умовам договору, відповідно до якого [PERSON] передав майно у власність [PERSON], а він в свою чергу прийняв даний будинок у власність та оплатив за нього домовлену суму у розмірі 15 835 гривень. У теперішній час у позивача виникла необхідність оформити свої права, оскільки договір купівлі-продажу зазначеного будинку не був нотаріально посвідчений. У звязку з цим, позивач просить суд визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним, оскільки після його укладення сторони виконали свої обовязки. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, однак надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи до суду не прибув з невідомих причин, про день та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 вересня 2001 року на Універсальній товарній біржі «Гарант Україна» між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу (біржовий контракт № 357) житлового будинку літ.А1, сіней літ. а/п, тамбуру літ. А1, площадки літ. А2, сараю літ. Б1, літньої кухні літ. В1, гаражу літ. Е1, сараю літ. Д1, паркану №1, воріт №2, замощення літ.І, житловою площею 32,4 кв.м., загальною площею 52,0 кв.м., розташованого на земельні ділянці 73 по вулиці Павленко у місті Маріуполі Донецької області. Сторони за угодою повністю виконали умови договору, продавець передав зазначений будинок покупцю у власність, а останній, в свою чергу, прийняв майно у власність, оплативши за нього визначену суму у розмірі 15 835 гривень. Згідно із реєстраційним посвідченням від 09 жовтня 2001 року придбаний [PERSON] житловий будинок по вулиці Павленко, 73 у місті Маріуполі Донецької області був зареєстрований в БТІ Новоазовського району за реєстровим номером 19283. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав, оскільки він позбавлений можливості оформити своє право власності на вказаний житловий будинок, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Оскільки договір між сторонами було укладено у 2001 році, то до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати вимоги ЦК Української РСР, у редакції 1963 року, чинні на той момент. У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК Української РСР (1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному засвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною. Згідно зі ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Доказів того, що відповідач [PERSON] не вчиняв дій щодо ухилення від нотаріального посвідчення спірного договору суду не надано. За таких обставин, суд вважає можливим визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Крім того, відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На підставі викладеного,

Outcome: approved