Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

12 липня 2021 року позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 29 травня 23008 року. Згідно з інформацією Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради № 4369-01-10 від 01 березня 2019 року у квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання: [PERSON] - з 04 листопада 2011 року; [PERSON] - з 04 листопада 2011 року; [PERSON] - з 14 листопада 2013 року; [PERSON] - з 14 листопада 2017 року; [PERSON] - з 04 листопада 2011 року. Відповідно до Договору піднайму (найму) жилого приміщення в будинках державного та суспільного житлового фонду, житлово-будівельного кооперативу в будинку, котрий належить громадянину на праві приватної власності від 26 вересня 2013 року [PERSON] здала [PERSON] квартиру [ADDRESS] для проживання йому та членам його сім`ї строком з 26 вересня 2013 року по 26 вересня 2020 року. Вказаний договір не передбачав умов його продовження, тому строк його дії закінчився 26 вересня 2020 року. Разом з тим, [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою з 2014 року по даний час, місце його проживання позивачу не відомо. Вказаний факт підтверджується Актом опитування сусідів № 5087 від 01 липня 2020 року, складеним головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Центральний» Нейлюк А.А., [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Вказані свідки за необхідності можуть підтвердити дані обставини у судовому засіданні. Реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивачки створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, оскільки вона не може продати квартиру у зв`язку з реєстрацією у ньому [PERSON] . Крім того, позивачка повинна сплачувати комунальні платежі у більшому розмірі, ніж фактично користується наданими комунальними підприємствами послугами, оскільки до розрахунку суми платежу включають і відповідача, місце проживання якого зареєстроване у вказаному будинку. \~ \~ \~ \~Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право проживання в даній квартирі. \~ \~ \~ \~26 липня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Смаглій В.М. скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подавав. Відповідно до п.3\~розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. \~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартини [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 травня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І., зареєстровано за № 4886. Між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 14 жовтня 2017 року, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до Договору піднайму (найму) жилого приміщення в будинках державного та суспільного житлового фонду, житлово-будівельного кооперативу в будинку від 26.09.2013 року, [PERSON] здала [PERSON] квартиру [ADDRESS] для проживання йому та членам його сім`ї строком з 26 вересня 2013 року по 26 вересня 2020 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до акту обстеження житлового приміщення опитування відповідач в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, однак фактично не проживає з 2014 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки Управління з питань державної реєстрації від 01.03.2019 № 4369-01-10 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по теперішній час. \~ \~ \~ \~Згідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до\~ст.391 ЦК України. \~ \~ \~ \~Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156, ЖК УРСР;\~ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до ст.. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві». \~ \~ \~ \~Формулювання «згідно з законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, вона має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній темі. (п. 56 у справі «Зехентнер проти Австрії»). При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім`ї власника житла права на його користування, слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної су3псільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Власникові належить право володіння, користування, та розпоряджання своїм майном частина 1 статті 317 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення свої прав. В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). \~ \~ \~ \~Статтею 631 ЦК України передбачено \~Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~Розглядаючи право користування житлом члена сім`ї власника у розумінні ст. 1 Протоколу першого Конвенції як право на майно, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності. \~ \~ \~ \~Таким законом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин є ч. 2 ст. 405 ЦК України, приписами якої визначено підстави втрати права користування житлом члена сім`ї власника у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім`ї є позбавлення члена сім`ї користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. \~ \~ \~ \~Із аналізу наведених вище норм слідує, що з вимогою про вирішення у судовому порядку спору про визнання члена сім`ї користувача житла таким, що втратив право користування ним має право власник або співвласник житла, членом сім`ї якого є користувач житла. А при вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.. 12, 81 ЦПК України відсутності користування членом сім`ї власника житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, відсутність у житлі майна користувача, що означає втрату інтересу у особи як до житла. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст. 1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за змістом ст. 8 Конвенції. \~ \~ \~ \~Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач з 2014 року не проживає в належному позивачу житловому помешканні без поважних причин, термін дії договору закінчився 26 вересня 2020 року, не знятий з реєстрації, участі в оплаті комунальних послуг не бере, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенню\~створює перешкоди\~позивачеві у користуванні належним\~їй\~майном, збільшуючи витрати по утриманню житла, чим порушує права позивача як власника, порушені права та законні інтереси позивача підлягають до поновлення та судового захисту. \~ \~ \~ \~При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування відповідачем судових витрат. \~ \~ \~ \~Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved