Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

14.01.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В направленому на адресу суду позові позивачка [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають спільну дитину дочку [PERSON] [INFO], яка перебуває на її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, але в позові від неї мається клопотання про проведення розгляду справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Суду пояснив, що дійсно перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачкою і вони мають спільну дитину дочку [PERSON] [INFO], яка проживає разом з матірю. Він не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, підприємницькою діяльністю не займається, живе за рахунок пенсії, оскільки являється інвалідом третьої групи. Пенсію отримує кожного місяця, а тому просить суд стягувати з нього аліменти на утримання дитини не в твердій грошовій сумі, а в частці від його щомісячного доходу. Згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільну дитину дочку [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Дитина проживає разом з матірю. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обовязок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ (ст.159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.5). Відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини, є інвалідом ІІІ групи та отримує щомісячну пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою про розмір отримуваної пенсії (а.с.18-19). Позивач не перебуває на обліку в Центрі зайнятості, не є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповідною довідкою та витягом (а.с. 20-21). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень частини першої статті 184 СК України, аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення для справи. Судом встановлено, що відповідач має стабільний щомісячний дохід пенсію, а отже твердження позивачки про наявність у відповідача мінливого доходу, що є підставною для визначення аліментів в твердій грошовій сумі не знайшло свого доказового підтвердження в судовому засіданні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років 1455 грн. Дану суму прожиткового мінімуму повинні забезпечити дитині обоє з батьків. Позивачкою не обґрунтовано чому вона просить стягнути аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі, та чому наполягає на стягненні з нього саме 1000 грн. щомісячно на утримання дитини. Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на вище викладене, суд приходить до переконання, що аліменти з відповідача, як з особи, яка має стабільний дохід, слід стягнути у частці від його доходу , що буде відповідати, як інтересам дитини, так і не призведе до порушення прав відповідача, буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Outcome: partial