Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

13 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу). Позивач мотивує свої вимоги тим, що 14.02.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Донецька між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. На обґрунтування вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відсутні спільні погляди на життя, різні інтереси, постійно виникають непорозуміння та конфлікти. Шлюбно-сімейні відносини припинено з вересня 2012 року, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім'ї неможливе. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач на утримання доньки гроші не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. З 09.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як особи тимчасово переміщенні з тимчасово окупованої території України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечив вказавши, що з донькою [PERSON] він спілкується та фінансово її підтримує, а саме: оплачує мобільний зв'язок, частково сплачує кошти за одяг та кишенькові витрати. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.02.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Донецька між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки відсутні спільні погляди на життя, різні інтереси, постійно виникають непорозуміння та конфлікти. З 09.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як особи тимчасово переміщенні з тимчасово окупованої території України та проживають в місті Києві за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім'ї неможливе. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає до задоволення.

Outcome: approved