Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

12 лютого 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів, у якому зазначила, що вона перебуває у шлюбі із відповідачем з 21.11.2013. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття, а також стягувати з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1500 грн, посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини та добровільно допомоги на утримання сина не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Позивач у судове засідання не зявилася, проте від неї надійшла заява, у якій позивач просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на сина [PERSON] підтримує у повному обсязі, решту частину позовних вимог просить залишити без розгляду. Ухвалою суду від 23 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання позивача залишено без розгляду. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що оскільки відповідач не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, а позивач не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. Вирішуючи спір, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-АМ № 140453 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 17.08.2015 року, що вбачається зі свідоцтва про народження Серія І-АМ № 316243 (а.с. 6). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі СК України). Так, відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 180-183, 191 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на те, що судом установлено, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні сина і весь обсяг обовязків по його утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови. Оскільки право позивача та її малолітнього сина на матеріальне утримання з боку батька порушено, то воно підлягає судовому захисту. За таких обставинах, суд уважає, що розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на сина повинен бути визначений у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 січня 2016 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли утримувалася обома батьками. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому рішення у цій справі у межах суми платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання. Окрім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, в дохід держави з відповідача підлягають стягненню 551,20 грн судового збору.

Outcome: approved