Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

12 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд, зобов`язати [PERSON] перемістити свиней із земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в будь - яке інше місце, де їх знаходження не буде порушувати норми добросусідства; заборонити [PERSON] розведення та утримання свиней на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] привести земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , до належного санітарного стану; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області, 2298716766, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривен та судовий збір розмірі 2 945,60 гривен. Зазначені вимоги мотивує тим, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка та будівельні споруди що на ній розташовані, належать їй на праві приватної власності. На сусідній земельній ділянці, за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] розводять домашню худобу, а саме: курей, качок, гусей та велику кількість свиней. На неодноразові прохання та зауваження щодо шуму, смороду та великої кількості комах від тварин сусіди не зважають. Дана проблема існує на протязі багатьох років. На неодноразові звернення до контролюючих органів позивач отримувала відповіді, та повідомлення. Однак жодних дій для вирішення її питання не було здійснено, тому вона звернулася до суду. Позивач та її представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову, справу просив розглянути без його участі.. Представник третьої особи Таїровської селищної ради Овідіопольського району, до суду не з`явився, заяв та клопотань не надходило. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання з`явився, підтримав наданий раніше суду відзив, та надав суду пояснення, що окрім позивача, яка живе з ним по сусідству ніхто не скаржиться на те, що він вирощує тварин. Всі будівлі що знаходяться на земельній ділянці збудовані з дотримання норм. Також наголосив, що не є підприємцем, та тварин вирощує для потреб своєї сім`ї. Приміщення в яких знаходяться тварини, знаходяться на достатній відстані від будівель позивача, і не можуть створювати їй незручності. Протиправних дій щодо позивача не вчиняв, моральну шкоду не завдавав. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , вказана земельна ділянка та будівельні споруди що на ній розташовані, належать їй на праві приватної власності. На сусідній земельній ділянці, за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] розводять домашню худобу, а саме: курей, качок, гусей та велику кількість свиней. На неодноразові прохання та зауваження щодо шуму, смороду та великої кількості комах від тварин сусіди не зважають. Дана проблема існує на протязі багатьох років. На неодноразові звернення до контролюючих органів позивач отримувала відповіді, та повідомлення, однак жодних дій для вирішення її питання не було здійснено. Позивач наголошує, що відповідач по справі та третя особа [PERSON] , який є її батьком розводять велику кількість тварин, відходи їх життєдіяльності утилізуються у вигрібну яму, яка знаходиться за межами їх земельної ділянки та тим самим забруднюють не лише грунт, а і прилеглі громадські території. Вважає що відповідач використовує належну їй ділянку не за цільовим призначення - не для будівництва, а для вирощування тварин. Також вказує, що в тій частині подвір`я де розміщені тварини по сусідству з її земельною ділянкою не можливо розмістити літню кухню через жахливий сморід, а також через факт наявності не щеплених тварин на близькій відстані від її подвір`я. Крім того, позивачем надано фото на яких показано розміщення будівель, листи, відповіді та акти щодо звернень позивача. Остання відповідь датована 01.08.2018 року Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Овідіопольського районного управління, в якій вказано що спеціалістами державної ветеринарної медицини Овідіопольського району проведено обстеження приватної власності гр [PERSON] станом на 01.08.2008 р власниця утримує 5 голів свиней ( віком 4 місяці не щеплені у зв`язку з відсутності вакцини), 10 голів курей, 20 голів качок, 6 голів гусей - зі слів власниці утримуються для домашніх потреб. Санітарний стан утримання тварин та птиці задовільний. Гноївка змивається у вигрібну яму, яка по мірі заповнення вивозиться. З відзиву та пояснень у суді третьої особи, який є батьком відповідача по справі, вбачається що тварин вони розводять для потреб сім`ї, на даний час свиней взагалі не має, вигрібна яма пуста. Ніяких посторонніх запахів, смороду на що вказує позивач немає. Жодних скарг з боку інших сусідів не надходить. Норми та приписи санітарної служби виконує. Також в судовому засіданні був допитаний свідок, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана особа пояснила суду, що вона є приятелькою позивача, часто буває у неї в гостях. Востаннє була у неї в будинку на минулих вихідних, на подвір`ї неможливо було знаходитися, там дійсно неприємний запах. На питання адвоката відповіла, що їй давно відомо про таку проблему, та ще раз наголосила, що на подвір`ї позивача поганий запах, комахи, мухи. Згідно ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і приватного життя, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду. Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені положеннями цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. У відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ст 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до положень ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Із положень ст.319 ЦК України вбачається, що власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону, моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень п.2.22. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011р. №145, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (надалі - Закон), умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям. Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби. Кількість тварин, що утримуються, обмежується можливістю забезпечення їм умов утримання відповідно до вимог цього Закону. Місце утримання тварин повинно бути оснащено таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем. У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано вмотивованого обґрунтування з посиланням на докази, з яких підстав позивач обґрунтовує свій позов. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про незадовільний санітарний стан земельної ділянки [PERSON] та те, що остання використовує належну їй земельну ділянку не за цільовим призначенням; не надано доказів, які підтверджували факт наявності незадовільного стану утримання тварин та птиці. Навпаки, матеріали справи місять відповідь, яка датована 01.08.2018 року Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Овідіопольського районного управління, в якій вказано що санітарний стан утримання тварин та птиці задовільний; гноївка змивається у вигрібну яму, яка по мірі заповнення вивозиться, при утриманні свиней в кількості до п`ятнадцяти голів, птиці до сто голів санітарні розриви не передбачені. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючись, щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а. 2, п.5 вищевказаної обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог вказаних в позові, позивачем не надано доказів щодо факту спричинення позивачу моральної шкоди, в тому числі доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку стосовно того, що саме протиправними діями відповідача спричинено понесення позивачу шкоди, доводи позивача грунтуються на припущеннях, а отже задоволенню не підлягають. Позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, що виразилась в душевних стражданнях, суд вважає, що позивачем на надано доказів, щодо наявності причинно- наслідкового зв`язку між завданою йому моральною шкодою і діями відповідача в її заподіянні, а отже доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та грунтуються на припущеннях, необгрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Згідно із ч.1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed