overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

12 лютого 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього[PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що вони з відповідачем з 15.04.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] в них народився син [PERSON], проте, як зазначає позивачка, відповідач не є біологічним батьком дитини. 29.05.2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва був розірваний шлюб між позивачем та відповідачем. Як зазначає позивач, з моменту розлучення відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направили на адресу суду клопотання про розгляд справи в його відсутність та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження, яке було видано 12.10.2011 року, батьками [PERSON], [INFO] зазначені батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 15.04.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №524 розірвано. Деснянськарайонна в м. Києві державна адміністрація у своєму висновку від 12.12.2014 року №102/03/31-9118 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO]. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач з 2012 року не цікавився дитиною та не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не є її біологічним батьком, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

12 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1973р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.02.2015р. о 00 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа проти заяви не заперечував. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.02.2015р. о 00 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий злобний, напружений, підозрілий. Емоційно неадекватний. Висловлює маячні ідеї ревнощів в адресу дружини: «она изменяет мне с бывшим мужем, чувствую это». Перевернув усі меблі. Мислення паралогічне, непослідовне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії, поза гострим стресом. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

12 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1978р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.02.2015 р. о 18 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа проти заяви не заперечував. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.02.2015 р. о 18 год. 12 хв. . [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий збуджений, активно висловлює погрози в адресу матері, обіцяє її вбити, називає її «відьма». [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

12 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1990р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.02.2015р. о 11 год. 59 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа проти заяви заперечував, зазначив, що у нього все в порядку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.02.2015р. о 11 год. 59 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Дехтяр Л.В. лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить в ночі, погано їсть, дуже схуд, поведінкою виказує слухові обмани сприйняття, бачить неіснуючих людей і об'єкти. Вважає, що по телевізору передають про нього інформацію. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії, поза гострим стресом. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

12 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1993р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.02.2015р. о 18 год. 04 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа проти заяви не заперечував. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.02.2015р. о 18 год. 04 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, галюцінує, уходить із дому. [PERSON] було поставлено попередній діагноз -шизофренія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він із відповідачем з 21 квітня 2012 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис № 109. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Проживали разов в м.Маріуполі, оскільки позивач працював. Фактично шлюбні стосунки між ним та відповідачем припинені з грудня 2014 року. Відповідач забрала дитину, документи, свої речі та пішла з сімї. Вважає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та ісмю, несумісність характерів. Спору про поділ майна немає. Просила позов задовольнити, шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, через оголошення в газеті, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №281845, виданого 21 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 109. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час проведення судового засідання. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. 09.12.2006 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25.08.2011 року (а.с.3). Від даного шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає разом з матір'ю. Відповідач з сім'єю не проживає, не надає будь-якої матеріальної допомоги для утримання та виховання дитини, тому позивач була змушена звернутися з позовом до суду. Відповідач ухиляється від свого обов'язку, передбаченого ст. ст. 180, 185 Сімейного кодексу України, а саме від обов'язку по утриманню дитини та участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 27 травня 2011 року у міському відділі ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, більше року сторони проживають окремо. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в зв'язку з віддаленим місцем проживання та неможливістю прибути у судове засідання просив справу слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у її відсутності та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 травня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 319 (а.с.5). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Більше року шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що він є власником будинку [ADDRESS] В його будинку на даний час зареєстровані: дочка - [PERSON], внук - [PERSON] та відповідач по справі, колишній зять - [PERSON]. Через негативні відносини в сім'ї його дочка та зять розірвали шлюб. З своїми обов'язками по утриманню будинку відповідач не справляється, оскільки вже більше року, а саме з 04 лютого 2014 року, не проживає у даному будинку і не бере участі у витратах по утриманню даного приміщення. Оскільки відповідач більше одного року не проживає на спірній житловій площі і не бажає знятися з реєстрації в добровільному порядку, то просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житлом, а саме будинком, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач теж подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти зняття його з реєстрації у спірному будинку. З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії СВХ№ 769771 /а.с.4/. Згідно довідки селищної ради № 33, в його будинку на даний час зареєстровані: дочка - [PERSON], внук - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] /а.с.5/. Через негативні відносини в сім'ї [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що стверджується копією рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 грудня 2014 року /а.с.6/. Відповідно до акту Печеніжинської селищної ради від 12 січня 2015 року відповідач в житловому будинку [ADDRESS] не проживає з лютого 2014 року, його особистих речей в будинку немає /а.с.8/. Відповідач не бере участі у витратах по утриманню спірного приміщення, не проживає в будинку і не бажає знятися з реєстрації в добровільному порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у даному будинку більше одного року і не бере участі у витратах по його утриманню, то суд приходить до висновку, що необхідно визнати його таким, що втратив право на користування житлом, а саме житловим будинком [ADDRESS]. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved