Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

13 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача. В направленому на адресу суду позові, [PERSON] зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. Від шлюбу мають сина [PERSON] , який народився [INFO] . До повноліття дитини відповідач сплачував аліменти на її утримання. На даний час син стаціонарно і платно навчається на 1 курсі в Льотній академії Національного авіаційного університету, що підтверджую довідкою з навчального закладу. Строк навчання з 01 вересня 2019 року по 01 липня 2023 року. Дитина проживає з матір`ю, а в період навчання перебуває по місцю навчального закладу. Син повністю перебуває на її утриманні, так як він не працює, а лише стаціонарно навчається і не отримує доходів. В зв`язку з навчанням сина потрібні кошти останньому, а тому необхідно, щоб відповідач продовжував виплачувати аліменти на його утримання, так як йдуть фінансові витрати на саму дитину, пов`язані з навчальним процесом, на його особисті потреби, проживання в іншому населеному пункті в гуртожитку, транспортні переїзди як в Кропивницькому, так і додому в місто Миргород, на продукти харчування, одяг, канцелярські засоби, засоби гігієни, тощо. Тим більше, що це право передбачено ст.199 СК України. Вона одна допомагає сину фінансово та продуктами харчування, що для неї важко, хоча вона працює і отримує невелику зарплату. У відповідача є фінансова можливість надавати матеріальну допомогу в зв`язку з навчанням дитини, так як відповідач неофіційно працює і отримує доходи, а також має пенсію. В зв`язку з цим вважає, що відповідач фінансово спроможний платити аліменти в частці від свого прибутку щомісячно. Відповідач здоровий, військовий пенсіонер, працює неофіційно, інших утриманців не має. На цей час їй матеріальна допомога відповідачем добровільно не надається. Фінансовий стан - скрутний, син потребує фінансової допомоги в зв`язку з навчанням. Відповідач визнає викладені обставини, але не платить гроші на навчання свого сина, в чому і полягає спір. Ухвалою суду від 28.12.2019 відкрито провадження по вищезазначеній справ та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача. Суду пояснила, що на її утриманні перебуває неповнолітній син та повнолітній син [PERSON] , який продовжує навчання. Відповідач сплачує на її користь аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Син [PERSON] досяг повноліття, однак навчається у ВУЗі на комерційній основі, тому потребує значних витрат на оплату навчання, проживання та придбання речей повсякденного вжитку. Не заперечувала факт непрацездатності відповідача, який є інвалідом 2 групи та отримує пенсію. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів у мінімальному розмірі. При визначення розміру аліментів просив урахувати, що він є інвалідом 2 групи, по стану здоров`я не має можливості працювати та отримувати інші доходи, крім пенсії, сплачує аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , та заборгованість, яка виникла по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Третя особа [PERSON] вважав, що батько, відповідач по справі, повинен сплачувати аліменти на його утримання на користь матері, оскільки останній важко матеріально утримувати його в період навчання та неповнолітнього брата [PERSON] . Суд, заслухавши прояснення сторін, повно та всебічно дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). [PERSON] навчається на 1 курсі в Льотній академії Національного авіаційного університету. Форма навчання денна, комерційна. Термін навчання 01 вересня 2019 по 01 липня 2023 року (а.с.4). Відповідно до квитанцій №824 від 11.02.2020 року та банківської квитанції від 06.02.2020 року позивач [PERSON] сплатила за [PERSON] за один семестр навчання 8750 грн. та за проживання 3120 грн.(а.с.41). Позивач [PERSON] , працює в ПрАТОЗ «Миргород курорт» і її середній заробіток складає відповідно до наданих позивачем доказів 8233грн. 50 коп (а.с.25). Відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи в зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби та отримує доходи у виді пенсії в розмірі 4083 грн. 30 коп., що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0067161 та довідкою про доходи пенсіонера (а.с. 43,44) . Згідно ст.ст. 199, 200 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 2020 року встановлений в розмірі 2102 грн. Суд погоджується з доводами позивача про те, що навчання повнолітнього сина потребує значних матеріальних затрат, оскільки необхідно сплачувати кошти за навчання, проживання, харчування та проїзд в іншому місті, придбавати одяг, канцелярські прилади. Матеріалами справи доведено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] Син є повнолітнім, проте продовжує навчання в Льотній академії Національного авіаційного університету. З 01 вересня 2019, навчання триватиме до 01 липня 2023 року (а.с.4). До закінчення навчання [PERSON] не досягне 23 річного віку. Обов`язок по утриманню повнолітнього сина в період його навчання покладений на обох батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , на утримання якого на користь позивача сплачує аліменти, що підтвердила в судовому засіданні остання, є непрацездатним, інвалідом 2 групи, та отримує пенсію в розмірі 4083 грн. 30 коп., несе витрати на лікування. При вирішення питання про розмір аліментів на утримання сина, що продовжує навчання , суд наголошує, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину. За умови задоволення позовних вимог позивача (1/3 частина доходів), виходячи з розміру доходу, у відповідача залишиться дохід в сумі 2722,2 грн, без виключення витрат на утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи, що на обох батьків покладено обов`язок утримувати сина, який продовжує навчання, син є повнолітнім, може працювати, середньомісячний дохід позивача складає 8233грн. 50 коп., тому позов [PERSON] необхідно задовольнити частково, в розмірі 1/3 прожиткового мінімуму працездатної особи на час постановлення рішення 701 грн.(2102/3). Відповідно до підтвердженого доказами доходу відповідача, це становить 18% (701х100/4083,30) доходу останнього, який підлягає стягненню щомісячно, починаючи з 13 грудня 2019 року і до закінчення навчання до 01 липня 2023 року. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, а відповідач є інвалідом ІІ групи, який також звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати не підлягають до стягнення з відповідача на користь держави

Outcome: partial