Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

14 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з останньої на його користь заборгованість в сумі 24 120,00 гривень, грошові кошти на відшкодування моральної шкоди 3000 гривень та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 гривень. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 26 вересня 2019 року [PERSON] взяла у нього грошові кошти у вигляді авансу в сумі 1 000 доларів США за послуги в допомозі нотаріальної купівлі житлового будинку. Дана угода купівлі-продажу повинна була відбутися не пізніше 21.11.2019 року, про що відповідачка власноручно написала розписку. Після 21.11.2019 року угода купівлі-продажу не відбулася з невідомих позивачу причин. [PERSON] неодноразово звертався до відповідачки про повернення коштів, однак вона відмовляється їх повертати, посилаючись на скрутний майновий стан, а на даний час взагалі не виходить на зв`язок. [PERSON] зазначає, що він та відповідачка знаходились у зобов`язальних відносинах, так як 26.09.2019 року письмово уклали договір на виконання робіт де сума авансу складає 1000 доларів США на строк до 21.11.2019 року. У визначений договором строк та пізніше відповідачка роботи не виконала, отримані кошти не повернула, отже позивач має право вимагати повернення боргу в судовому порядку. Починаючи з листопада 2019 року позивач позбавлений права користування своїми грошовими коштами які були надані відповідачці, до того ж не були виконані умови вказані в розписці, а саме він не став власником житлового будинку. Всі ці подій призвели до скрутного фінансового становища позивача, сварок в його родині, моральних страждань, погіршення здоровя, тощо. [PERSON] є людиною пенсійного віку і втрата значних грошових коштів відобразилось на його матеріальному становищі, тому він вважає, що дії відповідачки нанесли йому моральної шкоди яку він оцінює в 3000 гривень. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2020 року провадження по справі було відкрито та призначеного до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.09.2020 року розгляд справи відкладено через неявку відповідачки у судове засідання. Позивач в судове засідання 13.10.2020 року не з`явився, подав до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 13.10.2020 року до канцелярії суду повернулось поштове повідомлення без вручення у зв`язку з відсутністю адресата. Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2019 року [PERSON] склала розписку про те, що вона взяла аванс за послуги в нотаріальному оформленні з продажу дачі-будинку за адресою: ділянка [ADDRESS] » у покупця [PERSON] в розмірі 1000 доларів США. Загальна сума дачі становить 8500 доларів США. Залишок суми в розмірі 7500 доларів США покупець зобов`язаний сплатити в нотаріальній конторі під час угоди, яка відбудеться не пізніше 21 листопада 2019 року. Всі витрати, пов`язані з підготовкою документів, нотаріальне оформлення та нотаріальні послуги сплачує покупець в розмірі 1000 доларів США, а також послуги ріелтора в розмірі 500 доларів США. На теперішній час відповідачкою грошові кошти позивачу в розмірі 24 120 грн. не повернуто. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Так, згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі № 334/2517/16-ц відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 20 червня 2018 року Верховний Суд в своїй постанові по справі № 752/13032/16-ц дійшов наступних висновків за обставинами справи, які є аналогічними даним правовідносинам, що склалися між [PERSON] та [PERSON] . Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Взаємні цивільні права й обов`язки сторін договору згодом відпали і перетворилися у збереження відповідачами майна (коштів) без відповідної правової підстави. Правовий висновок, зроблений Верховним Судом України в Постанові від 04 жовтня 2017 року у справі №6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього. За таких обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині повернення грошових коштів у розмірі 1000 доларів США тобто 24 120,00 гривень. В частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В даному випадку, як було вже встановлено вище, моральна шкода була спричинена внаслідок протиправних дій відповідачки, з вини останньої, та полягає в душевних стражданнях яких позивач зазнав у зв`язку з вибуттям з його володіння коштів та не отримання очікуваних результатів, матеріальних благ, стресових ситуацій, які він зазнав. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливо визначити розмір моральної шкоди саме в 3000 грн. Частиною 1ст. 141 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачки також підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved