Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

13 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2002 року. Відповідачі у справі є її невісткою та онукою, які зареєстровані в даній квартирі з 2011 року, проте з січня 2014 року не проживають в ній, забравши всі свої особисті речі вони виїхали з міста Маріуполя і їхнє місцезнаходження їй невідоме. Отже, будучи зареєстрованими в належній їй на праві власності квартирі, не проживаючи в ній понад рік, та не приймаючи участі в її утриманні, відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] чинять їй перешкоди у здійсненні права власності. Таким чином, реєстрація даних осіб позбавляє її права повною мірою користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, вона вимушена оплачувати за них комунальні послуги, та у зв'язку з їх реєстрацією у квартирі, вона не має можливості оформити субсидію, що порушує її права, за захистом яких вона вимушена звертатись до суду. Просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності та визнати [PERSON], 1986 року народження, та [PERSON], 2011 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в установленому законом порядку. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву з проханням справуц розглянути за його відсутності, заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився за невідомих причин, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належними чином. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної рай адміністрації, до суду також не з'явився, від якого за підписом голови рай адміністрації Очеретіна В.М. надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності представника Органу опіки та піклування, при вирішенні справи максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2002 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ в реєстрі за № 36132. Отже позивач [PERSON] є власником 1/3 частини спірної квартири. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з копії особового рахунку [NUMBER], виданого ОСББ «Вікторія-90», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - невістка, та [PERSON] - онучка. Згідно акту від 13 жовтня 2017 року, складеного головою ОСББ «Вікторія-90» Скляр В.А., за підписом сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 1986 року народження, та [PERSON], 2011 року народження, фактично не проживають у квартирі [ADDRESS] з 2014 року Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] разом з малолітньою дитиною, [PERSON], добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно із ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Суд при цьому враховує, що фактично протягом декількох років у спірній квартирі [ADDRESS] ані відповідач [PERSON], ані її малолітня дитина, [PERSON], не мешкають без поважних причин. Також суд зауважує, що оскільки малолітня дитина, [PERSON], 2011 року народження, не мешкає разом із своєю бабусею, [PERSON], то місцем проживання дитини є те місце, де дитина мешкає разом зі своєю матір'ю, [PERSON], або ж зі своїми батьками, на яких саме й покладається обов'язок щодо забезпечення належних житлових умов дітям. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній понад рік, перешкоджає у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування даною квартирою. Таким чином внаслідок втрати [PERSON] права на користування спірним житлом, право на його користування також втратила й дитина відповідача, [PERSON], яка мешкає разом із нею. Зокрема, суд зазначає, що відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання дитини за іншою адресою е є підставою для залишення права користування спірним житлом у [PERSON] На підставі викладеного, заявлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON], 1986 року народження, та [PERSON], 2011 року народження, такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved