Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

14 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ монтажно-наладочне підприємство «Ремавтоматика», в якому просить суд визнати дії відповідача, пов'язані із накладенням на нього стягнення в розмірі середньомісячної заробітної плати неправомірними, стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за грудень 2013 року сумі 3686,33 грн., стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за 7 місяців затримки в сумі 25804,31 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 квітня 2013 року він працевлаштувався на підприємство відповідача на посаду начальника дільниці, 13 червня 2013 року призначений на посаду головного інженера, 31 грудня 2013 року звільнений з підприємства за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. При остаточному розрахунку йому не була виплачена заробітна плата за грудень 2013 року в зв'язку із накладенням на нього наказом директора ТОВ НМР «Ремавтоматика» від 06 січня 2014 року стягнення в розмірі середньомісячної заробітної плати за шкоду, заподіяну внаслідок порушення ним покладених на нього трудових обов'язків. З наказом він був ознайомлений вже після звільнення 17 січня 2014 року. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки на день звільнення відповідач не повідомив його про накладення на нього стягнення, і видав наказ про це стягнення після його звільнення (а.с.2-5,94). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2014 року у задоволені позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю монтажно - налагоджувального підприємства «Ремавтоматика» про визнання дій неправомірними та стягнення невиплаченої заробітної плати - відмолено в повному обсязі (а.с. 97-100). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 105-109). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ монтажно-наладочне підприємство «Ремавтоматика» на посаду начальника дільниці з 12 квітня 2013 року, і в цей же день був ознайомлений з посадовою інструкцією, що підтверджується наказом про прийняття № 167 -к від 12 квітня 2013 року (а.с. 33), та його особистим підписом про ознайомлення з інструкцією (а.с. 91-93). Наказом від 14 червня 2013 року № 298 -к позивач був призначений на посаду головного інженера підприємства, що підтверджується наказом про призначення на посаду (а.с. 35). 17 грудня 2013 року позивач подав заяву на ім'я генерального директора ТОВ МНП «Ремавтоматика» про звільнення його з посади за власним бажанням (а.с. 46). 31 грудня 2013 року наказом № 654 -к «Про звільнення» [PERSON] був звільнений з посади головного інженера за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення позивачу не була виплачена його заробітна плата за грудень 2013 року. Відмовляючи з задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 25 грудня 2013 року, представником ПАТ «Миронівський хлібопродукт» був пред'явлений акт-претензія про порушення договору підряду № 711 в зв'язку з невідповідністю виконаних в період часу з вересня по листопад 2013 року робіт нормам монтажу відповідних споруд, неправильного виставлення з'єднувальних елементів з кута № 75х6 для опори та кріплення плит перекриття до рами каркасу. 30 грудня 2013 року генеральним директором ТОВ МНП «Ремавтоматика» було видано наказ № 172 - п про проведення службового розслідування об'єкту будівництва птахофабрики «Вінницький бройлер» ПАТ «Миронівський хлібопродукт». До дня свого звільнення позивачу було відоме про призначення службового розслідування, про зрив строків здачі об'єкту будівництва птахофабрики «Вінницький бройлер» ПАТ «Миронівський хлібопродукт», про необхідність здачі первинної документації по обліку ТМЦ на об'єкті ПАТ «Миронівський хлібопродукт», і йому було відоме про відсутність висновків комісії за результатами службового розслідування на день його звільнення. 31 грудня 2013 року наказом № 654 -к «Про звільнення» [PERSON] був звільнений з посади головного інженера за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення позивачу дійсно не була виплачена його середньомісячна заробітна плата до закінчення службового розслідування, про призначення якого позивач був належним чином проінформований. 06 січня 2014 року за результатами висновків комісії генеральним директором ТОВ МНП «Ремавтоматика» був виданий наказ № 04/01-п про стягнення з головного інженера [PERSON] заподіяної ТОВ МНП «Ремавтоматика» шкоди внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до вимог ст.. ст. 130-133 КЗпП України. Враховуючи, що відповідачем була встановлена вина позивача у завдані ТОВ МНП «Ремавтоматика» прямої дійсної шкоди внаслідок порушення ним своїх трудових обов'язків, тому на думку суду 1 інстанції, відсутні підстави для визнання дій відповідача, пов'язаних із стягненням з позивача заподіяної підприємству шкоди, неправомірними, а відповідно й відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої середньомісячної заробітної плати та середнього заробітку за час затримки. Однак, колегія суддів з зазначеними висновками суду 1 інстанції погодитися не може, і вважає, що вони не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому воно, згідно із п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача з 12 квітня 2013 року по 31 грудня 2013 року та був звільнений 31 грудня 2013 року наказом № 654 -к «Про звільнення» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Враховуючи, що позивач був звільнений з роботи на підставі вищевказаного наказу і 31 грудня 2013 року був його останній робочий день і з 01 січня 2014 року вже не був робітником підприємства, то законних підстав щодо видачі наказу від 06 січня 2014 року за результатами висновків комісії за № 04/01-п про стягнення з головного інженера [PERSON] заподіяної ТОВ МНП «Ремавтоматика» шкоди внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків у розмірі середнього місячного заробітку, не було, а відповідно зазначений наказ є неправомірним. При цьому колегія суддів звертає увагу, що при скасуванні даного рішення апеляційним судом не перевірялися підстави, обставини й обґрунтованість щодо видання даного наказу та не встановлювалася вина позивача чи її відсутність у завданій шкоді підприємству, оскільки ця обставина не має правового значення для вирішення позову по суті, а спір про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству під час виконання працівником своїх трудових обов'язків, враховуючи, що питання про шкоду виникло вже після звільнення працівника з роботи, слід вирішувати в іншому порядку, встановленому законом. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення позивачу не була виплачена заробітна плата за грудень 2013 року, що є порушенням вимог ст. 116 КЗпП України, а тому вона підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи довідку ТОВ МНП «Ремавтоматика» від 10.12.2014 року № 34 про нарахування та утримання, та довідку УПФ України в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, які знаходяться в матеріалах справи, за грудень 2013 року позивачу було нараховано 6255,58 грн., утримано прибуткового податку та інших обов'язкових платежів: ЄСВ - 225,20 грн., профвнески - 62,56 грн., податок з доходів - 904,56 грн., виплачено частину заробітної плати - 1376,93 грн., а тому відповідно на користь позивача слід стягнути залишок невиплаченої заробітної плати за грудень 2013 року в розмірі 3686,33 грн. (сума зазначена з урахуванням утриманого підприємством прибуткового податку та інших обов'язкових платежів). Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути середнiй заробiток за весь час затримки розрахунку, що передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Так, в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Задовольняючи позов в цій частині, колегія суддів виходить із того, що спір про відшкодування із заробітної плати звільненого працівника сум на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ним підприємству під час виконання трудових обов'язків, не є спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні на підставі ст.. 117 КЗпП України і для його вирішення встановлено інший порядок. Крім того, на час звільнення позивача з підприємства його вина щодо завдання шкоди встановлена не була, а вищевказаний спірний наказ, який було видано підприємством вже після звільнення позивача з роботи є незаконним. Розраховуючи середній заробіток, який підлягає стягненню на підставі ст.. 117 КЗпП України, колегія суддів керується вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, враховує кількість відпрацьованих днів та нараховану заробітну плату за жовтень 2013 року (4 дні - 695,65 грн.) й листопад 2013 року (2 дні - 380, 95 грн.), та виходить із того, що середньоденна заробітна плата становить 179,43 грн. (695,65+380,95=1076,60 грн.:6 днів = 179,43 грн. за 1 день). Таким чином, середній заробіток, який підлягав би стягненню на підставі ст.. 117 КЗпП України, становить 62 621, 07 грн. (179,43 грн. х 349 днів (з 01.01.2014 року по 16.12.2014 року), але враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги, а також, що суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в заявлених ним межах і стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки з 01.01.2014 року по 01.07.2014 року в розмірі 25 084, 31 грн. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 121,80 грн. та на користь держави судові витрати в розмірі 121,80 грн.

Outcome: approved