Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

14 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Уточнивши 05 жовтня 2015 року позовні вимоги, [PERSON] просила: визнати за нею право власності на будинок №15 по вул. Нахімова в с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла 02 листопада 2001 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті у 2001 році [PERSON] відкрилася спадщина на належний їй спірний житловий будинок. У 2001 році помер брат позивачки [PERSON], а у 2009 році брат [PERSON]. Оскільки позивачка фактично прийняла спадщину, так як проживала з померлою на день смерті останньої, вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Разом із тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що правовстановлюючий документ на будинок на імя померлої був оформлений після смерті останньої. В судовому засіданні представники позивачки вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Заслухавши пояснення представників, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, оглянувши матеріали спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON], суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 листопада 2001 року померла [PERSON], а ще раніше - 13 жовтня 2001 року, помер її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про смерть, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 19, 20). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли її донька [PERSON] та син [PERSON] Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №79/2002, яка відкрита [PERSON] очаківською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] (а.с. 103-142). Так, 29 березня 2002 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини (а.с. 104), а 16 квітня 2002 року заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] (а.с. 105). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (дії, що свідчать про прийняття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадщина відкрилася 05 листопада 2001, а відтак установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини сплив 05 травня 2002 року. Оскільки [PERSON] та [PERSON] подали зави про прийняття спадщини у березні та квітні 2002 року, відповідно, суд дійшов висновку, що вони в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину вказаним особам не видавалися. З матеріалів справи також вбачається, що 26 грудня 2009 року помер [PERSON] Після його смерті [PERSON] очаківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №77/2010. За змістом відповіді завідувача [PERSON] державною нотаріальною конторою, у вказаній спадкові справі є заява про прийняття спадщини за законом від дружини померлого [PERSON]. 20 червня 2011 року їй були видані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 195). Вказані обставини підтверджуються також матеріалами спадкової справи, наданої [PERSON] державною нотаріальною конторою для огляду в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, прав на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). З огляду на те, що померлий [PERSON] прийняв спадщину, подавши до державної нотаріальної контори відповідну заяву, проте не оформив своїх спадкових прав, спадкоємиця після його смерті - [PERSON], має право претендувати на успадковану, проте не оформлену ним частину спадкового майна. Таким чином, належним відповідачем за позовом [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом є [PERSON], а не Куцурубська сільська рада. З довідки виконавчого комітету Куцурубської сільської ради вбачається, що разом з померлою [PERSON] по вул. Нахімова, 15, в с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, проживала, вела сумісне господарство, але не була зареєстрована, [PERSON] (а.с. 109). Вказане свідчить про те, що остання прийняла спадщину за обома передбаченими законом умовами як така, що подала заяву до державної нотаріальної контори, та як особа, яка прийняла спадщину фактично. Відповідно до ст. 552 ЦК УРСР, спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до зявлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном, поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи, що окрім [PERSON], спадщину прийняв [PERSON], а після його смерті [PERSON], і жоден зі спадкоємців свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок не отримав, пояснення представників позивачки про поліпшення нею спадкового майна правового значення не мають. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], а після його смерті із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулася його дружина [PERSON], судом представникам позивачки було розяснено їх право заявляти клопотання про зміну кола учасників судового розгляду, в тому числі про залучення до участі у справі відповідачів, заміну неналежного відповідача. Так, згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Зі змісту викладеної процесуальної норми вбачається, що право замінювати відповідача або залучати до участі у справі співвідповідачів належить виключно позивачеві. Враховуючи викладене, а також той факт, що жоден з представників позивачки клопотань про залучення до участі у справі [PERSON] не заявив, суд дійшов висновку, що позовні вимоги предявлені до неналежного відповідача, а відтак підстав для задоволення позову не вбачається. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed