Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

14.09.2017 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів, або за умови якщо позивач не працює і немає інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Чернівці, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, починаючи стягнення з моменту видачі судового рішення і до досягнення сином повноліття; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати та витрати на оплату інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; витребувати в органах статистики м. Чернівці довідку про розмір середньої плати по місту Чернівці на дату пред'явлення позову, який застосовується виконавчою службою для нарахування аліментів непрацюючим платникам аліментів. В позовній заяві позивачка зазначила, що 16 вересня 2011 року уклала з відповідачем шлюб, який зареєстрували у Чернівецькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1667. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. 12 вересня 2017 р. Городенківським районним судом Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано (справа № 342/799/17, провадження № 2/342/571/2017). Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально забезпечувати її. Відповідач офіційно не працює, у нього немає постійної роботи та заробітку, тому позивачка вважає, що відповідач в подальшому буде ухилятися від матеріального утримання дитини. 16.11.2017 р. [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнення аліментів розпочати з дня подання позову до суду та стягувати до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні суду пояснила, що відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не дає, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що він згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі згідно уточненого позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно представленої копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 16 вересня 2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], зареєстрований 16 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1667. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], актовий запис № 515 від 12 березня 2013 р., що доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12 березня 2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Про те, неповнолітній син сторін проживає з позивачкою, свідчить видана виконкомом Стрільченської сільської ради довідка № 1190 від 06.09.2017р. Судом встановлено, що відповідач, який проживає окремо від сім'ї, коштів на утримання малолітнього сина не надає. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що уточнений позов слід задовольнити, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 14.09.2017 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved