Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

14 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. В обґрунтування позову зазначив, що він є особою з інвалідністю, має захворювання: гіпертонічна хвороба, атеросклеротичний кардіосклероз, стенокардія, остеохондроз, спондилоартроз, сколіоз та грижа дисків хребта, у зв`язку з чим, потребує постійної медикаментозної допомоги. З вказаних причин не має можливості в достатній мірі забезпечити та задовольнити свої потреби одягом, продуктами харчування та засобами гігієни. А тому, посилаючись на ч.1 ст.202 СК України, просить стягнути з повнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн., з кожної, щомісяця. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 15 січня 2020 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Надала до суду відзив на позов, вказала, що вона є одинокою матір`ю та самостійно виховує доньку [PERSON] , яка є особою з інвалідністю другої групи з дитинства. Зазначила, що вона на даний час працює на посаді завідувача аптечним пунктом в ТОВ «Олівія Фарм». У зв`язку з викладеним, посилаючись на свій матеріальний стан, а також відсутність доказів на підтвердження позовних вимог, а також їх необґрунтованість, відповідач просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлена у встановленому порядку (належним чином), відповідно до п.19 перехідних положень ЦПК України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно ч.11 ст.128, ст. 129 ЦПК України, викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України на сторінці Барвінківського районного суду Харківської області у рубриці «Оголошення про виклик до суду». Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи, яка встановлена безстроково, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 12 січня 2010 року, серії 2-18 ВБ №160872 (а. с. 5). З довідки про доходи №8333 25331132 1482, виданої Ізюмським відділом обслуговування громадян Пенсійного фонду України, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію за віком, сума за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає 9 895, 53 грн. (а.с.8). Згідно з довідкою б/н від 16 грудня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Барвінківської міської ради Харківської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] , є доньками [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження, виданих повторно 17 грудня 2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Барвінківського районного управління юстиції Харківської області, та свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого 29 серпня 1998 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Краматорська (а.с.6,7) Як вбачається з наданих позивачем копії медичної картки та висновку КТ від 20 травня 2015 року, в останнього виявлені захворювання: гіпертонічна хвороба, остеохондроз, сколіоз та грижу дисків хребта (а. с. 9,10). Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку повнолітніх дітей утримувати батьків. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї, відповідно до ч.8 ст. 7 СК України. Приписами ч.1 ст.172 СК України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз ст.202 СК України дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як передбачено ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суд при постановленні рішення має зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. В ч.3 ст.75 СК України передбачено, що непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1,2 чи 3 групи. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на необхідність у постійній медикаментозній допомозі та неможливість в достатній мірі забезпечити свої потреби одягом, продуктами харчування та засобами гігієни, разом з тим суд не бере їх до уваги у зв`язку з наступним. Як вже встановлено судом, позивач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, загального захворювання, отримує пенсію за віком, розмір якої становить 1641, 17 грн., що не є меншим від розміру прожиткового мінімуму, для осіб які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який з 01 січня 2020 року становить 1638 грн. По - перше, варто зазначити, що згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Таким чином, позивачу призначено пенсію, яка вцілому відповідає встановленому законом прожитковому мінімуму. Варто відмітити, що позивачем [PERSON] не зазначено відомостей щодо наявності у нього державних пільг, субсидій, нерухомого майна, яке може приносити дохід. Крім того, як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як передбачає ст.80 ЦПК України при вирішення питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ЦПК України, в підтвердження необхідності отримання сторонньої допомоги з боку відповідачів. Сам по собі факт непрацездатності позивача не є підставою для стягнення аліментів на його утримання, не підтверджує брак коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності. Твердження позивача, що він потребує медикаментозного лікування, не підтверджується доказами, оскільки суду не надано відомостей про перебування позивача на лікуванні, розмір коштів, витрачених на придбання ліків. Також, позивачем не було надано будь - яких доказів (або відповідних клопотань про їх витребування) щодо матеріального стану [PERSON] , на підтвердження можливості надавати останньою матеріальну допомогу батьку. Водночас суд вважає, що [PERSON] не доведено та не надано обґрунтованого розрахунку позовних вимог, а підстави обчислення суми витрат у загальному розмірі 4000 грн., які просить стягувати щомісячно з [PERSON] та [PERSON] документально не обґрунтовані. Крім того, суд бере до уваги заперечення відповідача [PERSON] , викладені у відзиві, та погоджується з тим, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на припущеннях, належним чином не підтверджені та не обґрунтовані. Положеннями ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У зв`язку з викладеним судом, враховується, що [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] , яка є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, відповідно до довідки № 01-19/166 від 26 березня 2020 року, наданої головою комітету мікрорайону №2 Краматорської міської ради. З фотокопії МРТ від 08 серпня 2019 року у [PERSON] наявні ознаки грижі міжхребцевого диску, також виявлено помірний остеохондроз та спондилоартроз поперекового відділу хребта. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, відповідно дост.141 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, вони відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed