Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

13.07.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за розпискою, зазначивши в позовній заяві, що 19 квітня 2013 року відповідач [PERSON] отримав від нього [PERSON] грошову позику в сумі 16700 (шістнадцять тисяч сімсот) євро, про що надав борговий документ - розписку. Борг за вищевказаним борговим документом [PERSON] як Позичальником [PERSON], як Позикодавцю не повернуто. Отримані в борг кошти Відповідач зобовязувався повернути за першою вимогою. Розписка не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою. 27.06.2016 року позивач направив відповідачу лист-вимогу про повернення грошової позики в сумі 16700 євро, що на той момент складало 469 103 грн. Позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість в сумі 16700 євро, що на момент звернення з вимогою про повернення грошової позики згідно курсу Національного Банку України (1 євро-28,09 грн.) складає 469 103 грн. В судовому засіданні 25 липня 2016 року позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд стягнути із відповідача на його користь 16 700 євро, відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно у квітні 2013 року [PERSON] інвестував належні йому кошти в Чеську транспортну компанію для здійснення підприємницької діяльності, він передавав кошти на придбання автомобіля, однак відповідач брав кошти не на виконання договору позики, складена ним розписка не містить умови про повернення коштів, такі висновки висвітлені в Постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-144цс15. Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги [PERSON]А задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 19.04.2013 року громадянин [PERSON] склав розписку, де зазначив, що взяв у [PERSON] суму в розмірі 16700 євро 00 центів для придбання автомобіля в якості інвестиційних вкладень в фірму VBR Transport a spedice s.r.o.Чешська Республіка. Дії, повязані з експлуатацією автомобіля зобовязувався узгоджувати з [PERSON] (копія розписки а.с. 7). Оскільки з тексту наданої позивачем [PERSON] розписки від 19.04.2013 року вбачається лише те, що відповідач отримав грошові кошти, а умова щодо обовязку їх повернення позивачеві відсутня, то вказана розписка не є доказом укладення договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Представником позивача [PERSON] в доданих до відзиву на заперечення правових позиціях наведені судові рішення, де позичальники в наданих письмових розписках брали на себе зобовязання повернення коштів позикодавцю, а отже наведені випадки не можливо вважати, як подібні правовідносини, бо судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Так як спірна розписка від 19.04.2013 року складена [PERSON] не є доказом укладення сторонами договору позики, то в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити та скасувати усі заходи забезпечення позову, звільнивши усе належне [PERSON] майно з-під арешту, накладеного ухвалами Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13.07.2016 року та від 20.09.2016 року.

Outcome: dismissed