Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

13 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 серпня 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, під час перебування у якому у подружжя [INFO] народилась дитина - [PERSON] . [INFO] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після чого дочка залишилась проживати з матір`ю, а відповідач почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу її не відвідував, життям та поведінкою дочки не цікавився. Матеріально дитину [PERSON] у добровільному порядку також не забезпечував, у зв`язку з чим рішенням Жданівськгго міського суду Донецької області від 20 серпня 2012 року з нього стягнуто на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , проте вказане рішення не виконується. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду для захисту прав неповнолітньої дитини. Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області Михальченко А.О. від 30 березня 2020 року цивільну справу за даним позовом передано на розгляд Артемівському міськрайонному суду Донецької області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2020 року вказана цивільна справа розподілена судді Конопленко О.С. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2020 року відстрочено позивачу сплату судового збору у сумі 840,80 гривень за подання нею позовної заяви до [PERSON] про позбавлення батьківських прав на певний строк - до ухвалення судового рішення у справі, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Краматорської міської ради, до участі у справі, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 20 травня 2020 року, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 20 травня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 00 хвилин 24 червня 2020 року, а також задоволено клопотання представника позивача про виклик до судового засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] та [PERSON] , забезпечення явки яких покладено на позивача. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідними телефонограмами. До початку судового засідання від позивача на адресу суду надійшла заява, у якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує, а також просить суд не допитувати свідків [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з неможливістю забезпечення нею їх явки до суду через посилення карантинних заходів. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції»: шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua) відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом разом з копією ухвали про відкриття провадження та позовної заяви на офіційну електронну адресу. 22 червня 2020 року заступником міського голови Краматорської міської ради Люлькою Ю.А. на електронну пошту суду подано заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у зв`язку з неможливістю його явки в судове засідання. Оскільки сторони були належним чином повідомлені про судове засідання, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані статтями 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України (далі за тестом - СК України). Частина 1 ст. 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жданівського міського управління юстиції Донецької області 13 грудня 2005 року (а.с. 11). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Жданівського міського управління юстиції Донецької області 05 червня 2009 року, вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 18 від 05 червня 2009 року (а.с. 13). Рішенням Жданівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходу, та не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 липня 2012 року, до досягнення нею повноліття (а.с. 15). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року позивачу видано дублікат виконавчого листа по справі № 0518/2102/2012, 2/0518/232/2012 на підставі рішення Жданівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його доходу, та не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 липня 2012 року, до досягнення нею повноліття (а.с. 16-17). На підставі вказаної ухвали 05 жовтня 2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області видано дублікат виконавчого листа (а.с. 18), який згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 22 жовтня 2018 року, винесеного державним виконавцем Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області Мінтус К.С., повернуто стягувачу без прийняття до виконання через відсутність у ньому РНОКПП боржника (а.с. 21-22). Разом з тим, згідно відповіді в.о. начальника Жданівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Іванової Т. за вих. 17.26-22/6976 від 20 лютого 2020 року, адресованої представнику позивача, вбачається, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення Жданівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2012 року по справі № 0518/2102/2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на виконанні у відділі не знаходиться. Згідно витягу із ВП-спецрозділу 05 червня 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено за належністю до Алчевського міського ВДВС ГУТУЮ в Луганській області та зазначено, що заборгованість за виконавчим листом станом на 01 червня 2013 року складає 12 731,28 гривень (а.с. 49). Згідно довідки № 8 від 14 січня 2020 року, наданої директором загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 24 Управління освіти Краматорської міської ради Бородавкіною Г.В. , батько учениці 8-Б класу [PERSON] не забезпечує навчання, виховання та утримання дитини, не контактує з вчителями, не відвідує батьківські збори (а.с. 14). Відповідно до копії висновку за вих. № 01-49/3690 від 19 червня 2020 року, враховуючи інтереси неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] (а.с. 62). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача [PERSON] який є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мало місце неналежне виконання своїх обов`язків, яке не було пов`язано як об`єктивними, так і суб`єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача [PERSON] та позбавити його батьківських прав, оскільки він на теперішній час не намагається виправитись та здійснювати в повному обсязі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню його неповнолітньої дитини. Наданий суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд вважає за необхідне прийняти до уваги під час ухвалення рішення, оскільки, як було встановлено при розгляді справи, відповідач [PERSON] після розлучення не цікавився долею своєї дитини, ухиляється від її утримання, не приймає участі у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, не цікавиться її здоров`ям, що підтверджує той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За таких обставин суд вважає, що позивачем належним чином доведено, що на теперішній час є обґрунтовані підстави для застосування крайнього заходу відносно відповідача та позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, враховуючи, що ухвалою суду від 21 квітня 2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору у сумі 840,80 гривень за подання даної позовної заяви на певний строк - до ухвалення судового рішення у справі, суд у відповідності до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір на користь держави у вказаному розмірі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved