Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

14 листопада 2014 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 вересня 2010 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 14000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За Умовами та Правилами надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, який в будь-який момент може змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, складають між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Однак [PERSON] своєчасно зобов'язання за договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2014 року має заборгованість в сумі 21329,80 гривень, яка включає: 13905,04 гривень - заборгованість за кредитом, 5684,05 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 248,81 гривень - комісія, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 991,90 гривень - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборговансіть за кредитним договором в сумі 21329,80 гривень, а також судові витрати. У попередньому судовому засіданні представник позивача Пархоменко М.О., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У наступне судове засідання представник позивача не прибув, від представника за довіреністю Круподьорової О.В. надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Судові повістки про виклик до суду були направлені рекомендованими листами із повідомленням за зареєстрованою адресою проживання відповідача, однак конверти були повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що на підставі анкети-зави [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, між нею та ПАТ комерційний банк «Приватбанк» 09 вересня 2010 року був укладений договір кредиту, який складається з Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Згідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у сумі 14000 гривень, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та зобов'язалась повертати наданий кредит, а також сплачувати відсотки за користування ним. При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості за вказаним договором, [PERSON] умови договору належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2014 року заборгованість відповідача за кредитом становить 13905,04 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 5684,05 гривень, заборгованість по комісії становить 248,81 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до умов укладеного договору, процентна ставка розрахована відповідно до умов договору з урахуванням базової процентної ставки 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, позивачем нараховані штрафи за неналежне виконання умов договору: фіксована частина у розмірі 500 гривень, процентна складова у розмірі 991,90 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язань забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Однак умовами договору від 09 вересня 2010 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення: при порушенні позичальником строків за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та в розмірі 5% від суми позову. На підставі наведеного суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 гривень за кредитним договором, та вважає, що визначення фіксованого штрафу, яке закріплене в Умовах та правилах надання банківських послуг, не відповідає визначенню штрафа, закріпленому в нормах цивільного законодавства, та є подвійною цивільною відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення. При цьому за ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі викладеного, суд вважає встановленим факт порушення позичальником [PERSON] умов договору кредиту від 09 вересня 2010 року, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково в межах стягнення з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом, процентами за користування грішми, комісії, та штрафу (процентна складова), сума якої яка дорівнює 20829,80 гривень; в решті позовних вимог позов задоволенню не підлягає. Відповідач, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання нею обов'язків за кредитним договором, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з неї грошових сум та їх розміру. Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складають 243,60 гривень. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial