Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

14.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , зареєстрованого 26.12.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану В.Лепетиського районного управління юстиції, актовий запис № 90, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини, що й призвело до розпаду сім`ї. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем і на утримання якого позивач надає відповідачу матеріальну допомогу добровільно. На даний момент шлюб носить формальний характер, з початку грудня 2019 року сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Судові витрати по справі просить покласти на позивача. 21.01.2020 року ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у цивільній справі № 333/155/20, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 24.02.2020 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 19.03.2020 року ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя постановлено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надану позивачем заяву, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 26.12.2003 року зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану В.Лепетиського районного управління юстиції було видано свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] та в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 90 (а.с. 11). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції 12.07.2005 року, актовий запис № 513), який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачем (а.с. 12). Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (понад три місяці) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] , не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved