Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

14.06.2018 позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив скасувати наказ ТОВ «Агротехсервіс» від 11.04.2017 №23-к про звільнення [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12.04.2017 до постановлення судом рішення, а також стягнути із товариства заробітну плату за січень-березень 2017 у розмірі 7200 грн. та першу декаду квітня 2017 - 1064 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював начальником безпеки у ТОВ «Агротехсервіс». 01.01.2017 у порушення вимог чинного законодавства його без попередження безпідставно було переведено на 0,25 розміру посадового окладу, незважаючи на те, що він працював повний робочий день та виконував місячну норму праці. З 01.04.2017 по 11.04.2017 без його згоди його було переведено на іншу роботу, не передбачену посадовими обов`язками, а наказом від 11.07.2017 було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Посилається на те, що невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням на іншу роботу не обумовлену трудовим договором, не може вважатись прогулом без поважних причин. У зв`язку з чим вважає його звільнення незаконним. Станом на момент подачі позову до суду з наказом про його звільнення позивач не ознайомлений, належним чином оформлену трудову книжку та наказ про звільнення не отримав. Окрім того зазначає, що йому було не доплачено заробітну плату. 06.08.2018 суддею Горульком О .М . відкрито спрощене позовне провадження у справі. 28.08.2018 представником відповідача надано до суду відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні. Вказує на те, що позивача було прийнято на роботу начальником безпеки. При цьому, за посадовою інструкцією на нього покладався обов`язок ведення юридичного супроводу діяльності товариства, тому він сам і мав підготувати та подати на затвердження посадову інструкцію відносно нього та інші документи, про які йде мова у позовній заяві. За поданою позивачем заявою від 03.01.2017 його було переведено на 0,25 посадового окладу. В подальшому, 11.04.2017 він не вийшов на роботу та не повідомив причину. З телефонного спілкування з позивачем стало відомо, що він на роботу виходити не бажає, причин вказаного не повідомив. У відпустці позивач у вказаний день не перебував. Після звільнення, на підприємстві жодного разу не був, тому розрахунок з позивачем було здійснено шляхом переводу коштів на його рахунок. Трудову книжку йому було направлено поштою. Крім того, позивач звертався до ТОВ «Агротехсервіс» з письмовою заявою, датованою 11.04.2017, у якій просив звільнити його за згодою сторін з 12.04.2017. Вказана заява рекомендованим листом була направлена на підприємство лише 17.04.2017. Тобто позивач мав дійсні наміри припинити трудові відносини з підприємством. Перелічені факти встановлені та досліджені під час розгляду Решетилівським районним судом Полтавської області цивільної справи № 546/539/17. Також вказує на те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду із позовом, оскільки трудову книжку він отримав 03.06.2017 та не ставить питання про його поновлення і не обґрунтовує поважність пропуску строку позовної давності (а.с.35-38). Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку 27.09.2018. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 18.10.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 22.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 04.03.2019 суддею Лизенко І.В. справу прийнято до свого провадження та повторно розпочато розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 25.03.2019 відповідачем подано до суду відзив, у якому продубльовано твердження, вказані у відзиві від 28.08.2018, а також зазначено, що за час роботи на посаді начальника безпеки умови праці позивача не змінювались. На сільськогосподарських роботах по обробітку городів орендодавців ТОВ «Агротехсервіс» у період часу з 06.04.2017 по 11.04.2017, про які веде мову позивач, він задіяний не був (а.с.112). 11.04.2019 до суду подано відповідь на відзив, у якій, окрім аргументів, вказаних у позові, позивач зазначає, що адміністрація ТОВ «Агротехсервіс» при прийняття на роботу під розписку не ознайомила його з умовами роботи, правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним трудовим договором, чим було порушено вимоги КЗпП України. Вказує, що з 01.04.2017 по 11.04.2017 за вказівкою директора він виконував роботу, необумовлену трудовим договором, а саме з 01.04.2017 по 11.04.2017 щоденно з 07-00 ранку по 20-00 годину спільно з [PERSON] був старшим групи працівників, які займалися оранкою і культивацією ґрунту на присадибних земельних ділянках пайовиків. Посилається на те, що відповідачем надано до суду сфальсифіковані витяги з «табелів обліку використання робочого часу», які за змістом і по суті не відповідають вимогам чинного законодавства. Посилається на те, що він працював повний робочий день та виконував місячну норму праці, а саме у лютому 2017 відпрацював 20 робочих днів, у березні 2017 - 22 робочі дні, а отримав заробітну плату, як за 0,25 розміру посадового окладу. Підставою невиходу на роботу 11.04.2017 є вказівка директора [PERSON] виконувати роботу, необумовлену трудовим договором. Згоди на пересилку своєї трудової книжки він відповідачу не надавав (а.с. 181-185). У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився. До суду надав заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. До заяви долучено письмові пояснення, у яких продубльовано аргументи, наведені у позовній заяві та відповіді на відзив, а також зазначено, що його звільнення не погоджено з виборним органом (профспілковою організацією) (а.с.202-207). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Суду повідомив, що позивач дійсно працював у ТОВ «Агротехсервіс» на посаді начальника безпеки та був переведений на 0,25 ставки за його заявою, бо отримував ще й пенсію, як пенсіонер МВС, мав інші справи. Це було його бажання. З цього часу тривалість робочого часу позивача становила 2 години на день. Але до оранки ділянок орендодавців він не залучався. 11.04.2017 безпідставно не вийшов на роботу, на дзвінки не відповідав. Тому начальник охорони поїхав додому до позивача, який відмовився виходити на роботу, причини такого рішення йому не пояснив. Позивача було звільнено за прогул відповідно до вимог закону. З ним проведено повний розрахунок. Коли позивач відмовився приходити за трудовою книжкою, її було надіслано йому поштою. Посилався на те, що строк звернення до суду сплинув і позивач не просить його поновити. Відповіді на питання, вказані у відзиві, позивач не надав. З цього часу тривалість робочого часу позивача становила 2 години на день. Заява позивача про його звільнення надійшла до ТОВ «Агротехсервіс» поштою 17.04.2017. Позивач не брав участі у оранці, що підтверджується нарядами на харчування працівників під час оранки городів пайовиків. Його робочим місцем був кабінет в адміністративному приміщенні ТОВ «Агротехсервіс», йому також був виданий службовий автомобіль. Яку трудову книжку позивач подав при прийнятті на роботу встановити неможливо, бо при його звільненні було виявлено її відсутність, тому виписали нову. Позивач мав вільний доступ до трудових книжок та кадрових документів працівників. Вислухавши представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що наказом від 05.10.2015 № 73-к [PERSON] прийнято на посаду начальника безпеки ТОВ «Агротехсервіс» (а.с.56). У період з 06.10.2015 по 11.04.2017 [PERSON] працював у ТОВ «Агротехсервіс» на посаді начальника безпеки, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.11). З 03.01.2017 за заявою [PERSON] , його було переведено на 0,25 посадового окладу, що підтверджується копіями відповідної заяви від 03.01.2017 та наказу від 03.01.2017 № 1-к (а.с.59-60) Наказом від 11.04.2017 № 23-к позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 11 квітня 2017 року (а.с.57). З копій штатного розпису інженерно-технічних працівників і службовців Решетилівського ТОВ «Агротехсервіс» за період з січня 2016 року по квітень 2017 року, з копій довідок про нарахування та виплату заробітної плати по [PERSON] від 24.01.2018, 28.08.2017, копії повідомлення ТОВ «Агротехсервіс» від 12.04.2017 та копії наказу від 29.12.2016, (а.с.58, 61,63-82) вбачається, що у квітні 2017 [PERSON] відпрацював 7 робочих днів, за які нараховано заробітну плату у розмірі 294,77 грн;. за 2017 рік у позивача залишилось 9 днів невикористаної відпустки, за які йому було нараховано 243,36 грн. Вказані кошти, за відрахуванням податків та зборів, а також сплачених аліментів, що склало 336,59 грн, було перераховано на картковий рахунок позивача, що також підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.08.2016 по 26.07.2017 (а.с.17-18). 12.04.2017 позивачем направлено відповідачу заяву про звільнення за згодою сторін, датовану 11.04.2017, яку ТОВ «Агротехсервіс» було отримано 17.04.2017, що підтверджується копіями вказаної заяви та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.62). 03.05.2017 [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про видачу йому належно оформленої трудової книжки та проведення розрахунку (а.с.14) та із заявою від 30.09.2017 про видачу ряду документів, необхідних для розгляду цивільної справи № 546/539/17 (а.с.19). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 19.04.2018 у цивільній справі №546/539/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «Агротехсервіс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення доплати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовлено у задоволенні позовних вимог. Зі змісту рішення вбачається, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог: - про зобов`язання відповідача видати наказ від 12.04.2017 про звільнення позивача з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України та зробити відповідний запис в його трудовій книжці; - зобов`язати відповідача видати позивачу трудову книжку за весь період його трудової діяльності з 1985 року по 2017 рік включно; - стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за березень та першу декаду квітня 2017 року та компенсацію за невикористану частину відпустки у загальному розмірі 8498 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.04.2017 по день ухвалення рішення суду; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 9600 грн. (а.с.94-95). Як вбачається з мотивувальної частини цього рішення, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу директора ТОВ «Агротехсервіс» від 11.04.2017 про звільнення позивача з роботи, поновлення на роботі, стягнення доплати заробітної плати за січень-березень та першу декаду квітня 2017 року у загальному розмірі 8264 грн., були заявлені позивачем заявою про уточнення позовних вимог від 09.02.2018 після початку судового розгляду, тому судом прийнято рішення в межах не змінених первісних позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги від 09.08.2018 не були предметом судового розгляду. Розглянуті судом позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.04.2017 по день постановлення рішення суду було заявлено на підставі порушення відповідачем строку розрахунку при звільненні позивача, а не у зв`язку з поновленням на роботі. За таких обставин, щодо позовних вимог, які є предметом розгляду у цій судовій справі, відсутні такі, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Підстав для закриття провадження у цій справі (або в частині позовних вимог) немає. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно акту №5 від 11.04.2017 позивач був відсутній на роботі без відповідного на те дозволу, відповідних документів про відсутність не надано (а.с.88). З доповідних записок начальника охорони ТОВ «Агротехсервис» [PERSON] від 11.04.2017 вбачається, що 11.04.2017 позивач на робоче місце не з`явився; в ході спілкування з ним встановлено, що він на робоче місце з`явитися не бажає, причину не повідомив; категорично відмовився виходити на роботу з метою передачі документів, з якими він працював та інших матеріальних цінностей; ключі від службового автомобіля передав [PERSON] , а ключі від кабінету не віддав; при відкритті кабінету ключами [PERSON] виявлено документи на столі, на тумбі, у шафі, які не систематизовано; при запусканні комп`ютера, яким [PERSON] користувався, з`ясовано, що на нього встановлено пароль. По телефону [PERSON] сказав, що на роботу більше не вийде, в документах розбирайтесь самі, пароль не скаже, ключ від кабінету не віддасть (а.с.89, 90). З позовної заяви, відповіді позивача на відзив (а.с. 181-185), письмових пояснень позивача (а.с.202-207) вбачається, що позивач стверджує про його відсутність на роботі 11 квітня 2017 року у зв`язку з незаконним переведенням на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором. Отже, сторонами визнано факт відсутності позивача на роботі 11 квітня 2017 року. Окрім того, згідно копії табелю виходу на роботу працівників ІТР на квітень 2017 року підпис позивача про вихід на роботу наявний за 3-7 та 10 квітня 2017 року; підпис позивача про вихід на роботу 11.04.2017 - відсутній (а.с.166). Наявність відмітки «2» у табелі обліку робочого часу за 11.04.2017 навпроти прізвища позивача (а.с.55), з урахуванням наведених вище фактів, не свідчить про з`явлення позивача на роботу 11.04.2017 та обумовлюється виконанням вимог п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, згідно яких днем звільнення вважається останній день роботи. Посилання позивача на незаконне переведення його на неповний робочий час (0,25 посадового окладу) є необґрунтованим. Відповідно до ст. 50 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Копією заяви позивача від 03.01.2017 та копією параграфу 2 наказу №1-к від 03.01.2017 підтверджується угода між сторонами щодо переведення позивача з 03.01.2017 на неповний робочий день - 0,25 посадового окладу (а.с. 59, 60). З копії табелю обліку використання робочого часу за січень-квітень 2017 року вбачається, що позивачем відпрацьовано 2 години кожного робочого дня. Позивачем не надано жодного доказу на спростування наведеного, а також на підтвердження відсутності його волевиявлення на встановлення неповного робочого дня. Також не надано позивачем жодного доказу на підтвердження виконання ним станом на 11.04.2017 місячної норми праці за рахунок понаднормового робочого часу. За таких обставин, на підставі наведених доказів, суд вважає встановленим, що з 03 січня 2017 року [PERSON] за угодою працівника і роботодавця встановлено неповний робочий день - 0,25 посадового окладу, що складає 2 години робочого часу протягом робочого дня. Як зазначено вище, позивач був відсутній на роботі 11 квітня 2017 року протягом всього робочого дня. Позивачем суду не надано доказів на підтвердження поважності причин такої відсутності. Посилання позивача на незаконне переведення з 01.04.2017 по 11.04.2017 без його згоди на іншу роботу, не передбачену посадовими обов`язками, а саме з 7-00 по 20-00 годину щодня був старшим групи працівників підприємства, які займалися оранкою і культивацією ґрунту на присадибних земельних ділянках орендодавців відповідача в с. пасічники, с. Нагірне та с. Потічок Решетилівського району, також не ґрунтуються на доказах. Так, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цього. На спростування зазначеного твердження відповідачем надано копії наряду на обіди працівників підприємства, які займалися оранкою вказаних земельних ділянок, за 06.04.2017-11.04.2017, де прізвище позивача відсутнє (а.с.85-87). Окрім того, твердження позивача спростовуються показами свідків [PERSON] , [PERSON] , допитаних судом за письмовим клопотанням позивача. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він є директором ТОВ «Агротехсервіс», [PERSON] дійсно працював начальником безпеки у ТОВ «Агротехсервіс» у 2017 році, дати його звільнення не пам`ятає. Оскільки роботи було небагато, його було переведено на 0,25 ставки за його заявою. До робіт у полі позивач не залучався. Можливо виїжджав з начальником охорони для надання юридичної допомоги у зв`язку з зупинкою автомобілів товариства працівниками поліції, але до сільськогосподарських робіт не залучався. Позивач мав своє робоче місце з комп`ютером. [PERSON] займався юридичною роботою, перевірками документів, супроводом справ у судах. Також повідомив суду, що дав позивачеві кошти на отримання адвокатського свідоцтва. Коли останній майже отримав свідоцтво, то не вийшов на роботу та не повідомив причин. До нього було направлено начальника охорони, але позивач відмовився виходити на роботу та повідомляти причини свого рішення. Робочий комп`ютер позивача було заблоковано та він відмовився повідомляти пароль. Наступного дня він дізнався, що позивач працює в іншому підприємстві. Він звільнив позивача за прогул та більше з ним не спілкувався. Трудову книжку [PERSON] було надіслано поштою та проведено розрахунок з ним. Свідок [PERSON] , яка працює секретарем ТОВ «Агротехсервіс» та є відповідальною за ведення кадрової роботи у товаристві, суду пояснила, що 06.06.2016 вона прийшла на роботу до товариства. На цей момент [PERSON] вже працював там та займався юридичною роботою. Він мав вільний доступ до кадрових документів та трудових книжок працівників. Коли він звільнявся, його трудової книжки на місці не було. Вона не приймала кадрову документацію за описом. Їй просто надали робоче місце та доступ до шаф із документами. Трудові книжки працівників лежали окремо. Доступ до них мали лише працівники, відповідальні за кадрову роботу, та [PERSON] як юрист. [PERSON] у 2017 році бачила на роботі лише зранку. При оформленні звільнення [PERSON] не виявила у шафі його трудової книжки, тому заповнила нову. Судом встановлено, що порядок звільнення позивача за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, передбачений ст. 43, 149 КЗпП України, не порушено. Копією протоколу засідання виборного органу профкому ТОВ «Агротехсервіс» від 11.04.2017 підтверджується надання профспілковою організацією згоди на звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України з 11.04.2017 (а.с.221, 222). Відмова [PERSON] від надання будь-яких пояснень щодо невиходу на роботу, а також відмова з`явитися до товариства для передачі документів, матеріальних цінностей підтверджується доповідними записками від 11.04.2017 (а.с.89, 90). Посилання позивача на те, що товариство не видало йому трудову книжку при звільненні спростовується визнаним позивачем фактом направлення поштою трудової книжки з датою заповнення 06.10.2015. Відсутність у роботодавця оригіналу трудової книжки за період роботи позивача з 1985 року по 2017 рік може бути порушення порядку ведення та зберігання трудових книжок, але не є порушенням порядку звільнення позивача. Позивач, незалежно від підстав та правомірності звільнення, має право на отримання дубліката трудової книжки. Посилання позивача на те, що при прийнятті на роботу з ним не було проведено інструктажі спростовуються витягом з Журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці (а.с.167). Разом з тим, неознайомлення працівника з внутрішніми документами щодо умов праці, оплати праці, з інструктажами не може бути порушенням порядку звільнення працівника за прогул. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі. Враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також є необґрунтованими. Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за січень, лютий, березень 2017 року в розмірі 7200 грн., першу декаду квітня 2017 року в розмірі 1064 грн., суд зазначає наступне. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження праці понаднормово, тобто за межами двогодинного робочого дня. Як зазначено вище, з копій штатного розпису інженерно-технічних працівників і службовців Решетилівського ТОВ «Агротехсервіс» за період з січня 2016 року по квітень 2017 року, з копій довідок про нарахування та виплату заробітної плати по [PERSON] від 24.01.2018, 28.08.2017, копії повідомлення ТОВ «Агротехсервіс» від 12.04.2017 та копії наказу від 29.12.2016, (а.с.58, 61,63-82) вбачається, що у квітні 2017 [PERSON] відпрацював 7 робочих днів, за які нараховано заробітну плату у розмірі 294,77 грн;. за 2017 рік у позивача залишилось 9 днів невикористаної відпустки, за які йому було нараховано 243,36 грн. Вказані кошти, за відрахуванням податків та зборів, а також сплачених аліментів, що склало 336,59 грн, було перераховано на картковий рахунок позивача, що також підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.08.2016 по 26.07.2017 (а.с.17-18). Отже, відповідачем проведено розрахунок з позивачем та заборгованість відсутня. Таким чином, ці позовні вимоги також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Окрім того, позивачем пропущено строк звернення до суду в частині позовних вимог про поновлення на роботі та вимог, пов`язаних з поновленням на роботі: скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивача звільнено 11.04.2017, цей позов подано до суду 14.06.2018. Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивач не заявив про поновлення строку звернення до суду та не навів причини пропуску такого строку. З встановлених судом обставин справи, із заяви позивача про його звільнення за згодою сторін, отриманої відповідачем 17.04.2017 (а.с.62), з обставин, встановлених рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 19.04.2018 (а.с.94-95) вбачається, що протягом місячного строку на звернення до суду позивач не мав волевиявлення на поновлення на роботі. Оскільки суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачем не доведено у повному обсязі, то у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю, а не у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed