Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

12 жовтня 2015 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та Гупалівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування обовязкової частки. Ухвалою суду від 26 червня 2017 року замінено первісного відповідача [PERSON] на [PERSON], оскільки вона є спадкоємицею [PERSON], яка померла 17 січня 2016 року. Позивач в позові посилається на те, що 02 вересня 2009 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, що складається з із земельної ділянки площею 5,690 га, розташованої на території Гкпалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП № 044384 від 13 листопада 2001 року. 22 травня 2005 року батько склав заповіт, згідно з яким заповів позивачці все його майно. Коли у вересні 2015 року вона звернулася до сільської ради для отримання документів по оформленню спадщини, їй повідомили, зазначивши, що заповіт на її імя батько скасував 21 березня 2008 року і склав новий заповіт, згідно з яким спадкоємицею є [PERSON]. Позивач вважає, що має право на обовязкову частку у спадщині. Після цього вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення своєї частки. Але нотаріальна контора не визнає за документ рішення суду від 17.10.1968 року про стягнення аліментів з батька на її користь, як документ, що підтверджує родинні відносини. Тому вимушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її баба [PERSON] проживала разом з [PERSON] до дня його смерті 02.09.2009 року по вул. Шкільна, 8 в с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області та вела з ним спільне господарство. Оскільки він тяжко хворів, то доглядала його та поховала за свій рахунок. Позивач з [PERSON] ніколи не спілкувалася та не родичалася. Оскільки [PERSON] залишив заповіт від 21 березня 2008 року, в якому вказав [PERSON] як спадкоємицю, то остання оформила свої спадкові права відповідно до рішення Магдалинівського районного суду від 29 жовтня 2013 року. 17 січня 2016 року [PERSON] померла. Відповідач є її спадкоємицею за заповітом та у встановлений законом шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини до Магдалинівської державної нотаріальної контори. 05 липня 2017 року вона отримала свідоцтво на право на спадщину на спірну земельну ділянку. Представник відповідача пояснила, що позивач не має право спадкувати обовязкову частку у спадщині, оскільки не довела свої родинні відносини з [PERSON], бо в її свідоцтві про народження останній не вказаний як батько. Крім того, на момент смерті спадкодавця не проживала з ним та не була зареєстрована. Після його смерті у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Як пояснила позивач, звернулася до нотаріальної контори тільки 2015 році. Оскільки відповідач належним чином оформила свої спадкові права, у звязку із чим просила відмовити їй у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Батьком [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження, серії ІІ-АВ № 135626, вказано «Николай» на російській мові, а мати «Лисняк Прасковья Ивановна» (а. с. 4). У відповідності до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. [PERSON] помер 02 вересня 2009 року, згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 293038, актовий запис № 22 (а. с. 5). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП № 044384 від 13 листопада 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 6025, земельна ділянка площею 5,690 га, яка розташована на території Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області належала [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до рішення Магдалинівського районного суду від 20 жовтня 2013 року право власності на вище вказану земельну ділянку по праву спадкування за заповітом було визнано за [PERSON] (а. с. 56-57). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕЕВ № 315308 від 10 червня 2014 року право власності на земельну ділянку зареєстроване в Реєстрі речових прав на нерухоме імя за [PERSON] на підставі рішення Магдалинівського районного суду від 29 жовтня 2013 року (а. с. 58). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВО № 919136 від 05 липня 2017 року, виданого Магдалинівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області та зареєстрованого в Реєстрі за № 717, власником земельної ділянки площею 5,6900 га, кадастровий номер 1222381500:01:001:0271 є відповідач [PERSON] (а. с. 59. 60). Згідно з довідками Гупалівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області [PERSON], [INFO], яка померла 17 січня 2016 року, дійсно проживала разом з [PERSON], який помер 02 вересня 2009 року, за адресою вул. Шкільна, 8 в с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, вела з ним спільне господарство та доглядала його в звязку з тим, що він тяжко хворів та мав інвалідність, поховала його за свій рахунок (а. с. 52). Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з листа Магдалинівської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, позивач заяви про прийняття спадщини не подавала(а. с. 71). Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що її не прийняв. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із пояснень учасників процесу та матеріалів справи вбачається, що позивач у встановленому законом порядку не прийняла спадщину. Позивач достовірно знала про час та місце відкриття спадщини, однак ніяких дій щодо прийняття спадщини протягом шести років не вчиняла, та не отримувала відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, звернувшись до суду через шість років після відкриття спадщини. Вказана бездіяльність позивача вважається відмовою від спадщини. За вказаних обставин суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed