Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

13 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 79180 грн 64 к. за договором позики від 29.02.2016р., з яких: 77216 грн 20 к. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 1714 грн 44 к. - 3% річних за весь час прострочення та 250 грн реальних збитків. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення коштів, отриманих останньою за укладеним 29.02.2016р. між сторонами договором позики. 29.05.2018р. до суду надійшов відзив, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначила, що в лютому 2016 року до неї звернувся [PERSON] з проханням допомогти йому вкласти належні йому кошти в сумі 2777 доларів США на його ім`я в «KAIROSPLANET», таким чином [PERSON] планував заробляти. Відповідач погодилася допомогти [PERSON] і кошти в сумі 2777 доларів США 29.02.2016р. були внесені на ім`я [PERSON] в його особистий кабінет в компанії «KAIROSPLANET». При цьому відповідач зазначає, що вона ці кошти особисто не отримувала, [PERSON] передав кошти в сумі 2777 доларів США кур`єру. За розміщення даних коштів в «KAIROSPLANET» [PERSON] з червня 2016 року почав отримувати прибуток. Так в 2016 р. [PERSON] отримав 2780,06 доларів США прибутку. Частину цих коштів відповідач передала [PERSON] через [PERSON] , а іншу грошовим переказом, при цьому кошти [PERSON] в сумі 2777 доларів США залишалися на його рахунку в «KAIROSPLANET». Відтак [PERSON] вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними. Під час розгляду справи по суті позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, наполягали на їх задоволенні. Представник позивача зазначив, що у визначений договором строк борг відповідачем не повернуто, твердження останньої про здійснення нею грошових переказів на ім`я позивача в рахунок погашення заборгованості за допомогою платіжної системи « Золота Корона» не знайшли підтвердження в ході розгляду справи. Позивач також заперечував факт отримання ним грошей, у тому числі і грошового переказу в розмірі 406 долларів США. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Зауважив, що правочин, укладений між сторонами, був удаваним - воля сторін при його укладенні була спрямована не на позику коштів, а на забезпечення виконання зобов`язання щодо вкладення відповідачем коштів позивача в «KAIROSPLANET» з метою отримання останнім доходу. Відповідач в судовому засіданні підтримала думку свого представника, зазначила, що фактично позику вона не отримувала. Суд, заслухавши сторін і їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов до наступного. 29.02.2016р. між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір позики грошей /а.с. 7, 119, далі - Договір/, відповідно до п. 1, 11 якого Позикодавець надав Позичальнику у позику гроші в розмірі 76367 (сімдесят шість тисяч триста шістдесят сім) грн 00 к., що за домовленістю сторін є еквівалентом 2777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) доларів США, а остання зобов`язалася повернути таку суму готівкою у строк до 01.08.2016р. Договором визначено, що суму позики Позичальник отримала від Позикодавця до підписання цього договору (п. 11 Договору). Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Неліним С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 97. Зважаючи на позиції сторін у даній справи, суд вважає за необхідне визначитися передусім з правовою природою даного правочину з урахуванням доводів сторони відповідача про його удаваність, у зв`язку з чим слід звернутися до відповідних законодавчих положень. Так, згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Тобто, удаваний правочин вчинюється для прикриття іншого правочину, внаслідок чого в наявності два правочини - прихований і удаваний - такий, що прикриває перший правочин. Удаваний правочин, на відміну від прихованого, сторонами не виконується. Відповідні права і обов`язки сторонами не реалізуються. Сторони правочину виконують тільки ті обов`язки та реалізують ті права, що випливають із прихованого правочину. З учиненням удаваного правочину сторони навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Удавані правочини - це правочини з дефектами волі такого правочину та мети. Оскільки згідно із ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити - чи є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме правочин. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Таким чином, вимоги про визнання удаваним договору спрямовані на встановлення обставин, які є підставою для вирішення спору та підлягають з`ясуванню судом під час вирішення спору (висновки, викладені у пунктах 43, 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019р. у справі N522/14890/16-ц, постанові Верховного Суду від 17.01.2019р. у справі №923/241/18). Отже, укладення удаваного правочину само по собі не спричиняє недійсності правочину, оскільки згідно зі ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В свою чергу, відповідач, вказуючи на удаваність правочину, з дотриманням вимог ч. 3 ст.12, ст.ст.76, 77, 81 ЦПК України має довести, окрім факту укладання правочину, що за його думкою є удаваним, також спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, а також настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За змістом ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Разом з тим належними, допустимими і достовірними доказами не підтверджуються доводи відповідача щодо безгрошовості укладеного в письмовій формі договору позики та укладення між сторонами правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання щодо вкладення відповідачем коштів позивача в «KAIROSPLANET» з метою отримання останнім доходу. Надана суду паперова копія електронного доказу - роздруківка з особистого кабінету на сайті kairosplanet.com (за поясненнями відповідача), не може бути прийнята судом до уваги в силу положень ч. 5 ст. 100 ЦПК України, адже ані відповідач ані його представник на вимогу суду надати оригінал цього електронного доказу (копію якого сторона позивача поставила під сумнів) такий не надали, а подаючи паперову копію роздруківки з особистого кабінету на сайті kairosplanet.com в порушення ч. 4 ст. 100 ЦПК України не зазначили про наявність у відповідача або іншої особи оригіналу цього електронного доказу. Більш того, представник відповідача так і не зміг чітко вказати ані вид забезпечення виконання зобов`язання (неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності), що насправді вчинявся, ані саме основне зобов`язання, яке ним забезпечувалося. Таким чином, відповідач не довела спрямованість волі сторін договору позики грошей від 29.02.2016р. на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які цим Договором передбачені та настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені цією угодою. Слід зауважити, що в самому договорі внесено застереження про те, що дана угода не носить характеру удаваного правочину (п. 9 Договору). Підсумовуючи вище наведене, відповідні доводи відповідача про удаваність цього Договору судом відхиляються як недоведені та необґрунтовані. В свою чергу, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Враховуючи, що в договорі позики від 29.02.2016р. зазначені сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики, її безоплатність та особисті підписи позичальника та позикодавця, тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, і грошові кошти, які є предметом договору позики передані відповідачу, про що свідчить відповідне застереження у п. 11 Договору, суд дійшов висновку про укладення цього договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але в порушення приведених умов Договору позики, укладеного між сторонами по справі, вимог ст.ст. 525, 526, 629, 1049 ЦК України, одержана відповідачем позика по спливу встановленого договором строку її повернення Позичальником не повернута. Пунктом 6 Договору сторони обумовили, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання Позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) Позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням Позичальникові у порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат». Листом від 07.03.2017р. /а.с.9, 120/ приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Неліним С.О. на виконання ст. 84 Закону України «Про нотаріат», відповідно до п. 6 Договору надіслано [PERSON] письмову заяву [PERSON] /а.с. 8, 121/, у якій останній звертається до Позичальника з вимогою повернути борг до 07 квітня 2017 року у сумі 76367 грн 00 к. або у сумі 2777 доларів США. Також [PERSON] повідомлено, що у разі непогашення нею боргу у повному обсязі у встановлений строк Позикодавець буде змушений звернутись до суду за стягненням боргу. Однак вказане письмове нагадування повернулося не врученим за закінченням терміну зберігання /а.с. 13/, що виключало можливість стягнення грошей у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса через відсутність умов, визначених п. 6 цього Договору. Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доводи відповідача щодо повернення суми позики [PERSON] , а саме однієї частини через [PERSON] , а іншої (406 доларів США) грошовим переказом від 24.09.2016р. через систему грошових переказів « Золота Корона» не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами під час розгляду даної справи. Так, на підтвердження факту переказу відповідач надала копію заяви про переказ грошових коштів /а.с. 57/, але зважаючи на позицію позивача, який факт отримання цього переказу спростовував, та ставив під сумнів достовірність цього доказу, відповідач не надала оригіналу цієї заяви, а тому така копія як доказ не береться судом до уваги у відповідності до ч. 6 ст. 95 ЦПК України. Відсутність факту одержання цієї суми позивачем підтверджується і відомостями, витребуваними за клопотанням представника відповідача, та викладеними у листі АТ «Державний ощадний банк України» № 46/12-06/322/6144/2020-00/вих від 27.01.2020р.. Так з вказаного листа вбачається, що інформація про отримання [PERSON] грошового переказу від [PERSON] по системі грошових переказів « Золота Корона » в період з 24.09.2016р. по 24.10.2016р. в АТ «Ощадбанк» відсутня. Інших доказів на підтвердження проведення часткового або повного повернення суми позики з дотриманням умов п.3, 4 Договору стороною відповідача не надано. З огляду на викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за Договором. Неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань змусило позивача звернутися за захистом своїх майнових прав до суду. На думку суду, наявність та розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 76367 грн 00 к., витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З урахуванням викладеного, у суду є всі підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 29.02.2016р. в розмірі 76367 грн 00 к. В свою чергу, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем та порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, передбачених статтею 625 ЦК України. При цьому, визначаючи розмір суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення по 01.05.2017р., а також 3 % річних за той же період від простроченої суми, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, який є обґрунтованим та правомірним. Разом з тим вимоги позивача про стягнення з відповідача 250 грн реальних збитків, а саме витрат, які відповідач був змушений понести на оплату нотаріальних послуг, задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Проте позивачем не доведено те, що вказані витрати на оплату нотаріальних послуг у розмір 250 грн були необхідними для відновлення його порушеного права. Підсумовуючи наведене, позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача отриманої суми позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення по 01.05.2017р., а також 3 % річних від простроченої суми за той же період, що разом становить 78930 грн 64 к. Судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача згідно зі ст. 141 ЦПК України пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. Разом з тим підстав для відшкодування заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає, з огляду на їх не підтвердження належними доказами через відсутність договору про надання правничої допомоги, що є необхідною і обов`язковою умовою для перевірки їх розміру за приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial