Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

13.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], померлого 20.11.2015 року, мотивуючи тим, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин. Так, він та його дружина є інвалідами. У період прийняття спадщини, 10.03.2016 року, у них народилася дитина. У цей же період дружина захворіла на туберкульоз та вона була госпіталізована. Тривалий час саме він доглядав за немовлям та забезпечував матеріально сімю. У звязку з такими важкими сімейними обставинами він не зміг у встановлений законом строк займатися спадщиною після батька. Він є спадкоємцем першої черги за законом та спадщину прийняв фактично, оскільки проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою. Інших спадкоємців немає. Заповіт батько при житті не залишав. Нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] у звязку з тим, що пропустив строк звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини. З наведених підстав просить визначити йому додатковий строк - шість місяців для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позовної заяви не заперечував, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог. Третя особа підтримала позовні вимоги у повному обсязі з огляду на поважність пропуску позивачем строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №02/11-762 від 30.06.2017р. відповідно до запису у по господарській книзі виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №858 житловий будинок по вул. Ломоносова, №45 в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] являється головою домогосподарства вказаного будинку. [PERSON] успадкував частину будинку, що належала [PERSON], однак юридично не оформив право власності на вказане спадкове майно. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 497230 від 05.07.2017 року, виданого повторно Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 20 листопада 2015 року. Після смерті [PERSON], згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку по вул. Ломоносова, №45 в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області. Померлий [PERSON] заповіту не залишав. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті батька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження. На звернення позивача до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю №692/01-16 від 27.05.2017р. нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що він не звернувся із пропуском передбаченого строку, відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в разі якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, тобто закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем подати заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.2, ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 визначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Та наявність відмови нотаріуса не вимагається. Також наголошено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом встановлено, що позивач є інвалідом дитинства у звязку із наявністю захворювання на ДЦП, що підтверджується довідкою №080043 від 17.12.2002р., та наявною у матеріалах справи копією виписки із медичної карти [PERSON] Також, в судовому засіданні було встановлено, що у період прийняття спадщини, 10.03.2016 року, у позивача народилася дитина. У цей же період дружина позивача , яка є інвалідом 3 групи, захворіла на туберкульоз та була госпіталізована. Із народження дитини та на теперішній час саме позивач доглядає за дитиною з огляду на те, що матері протипоказано спілкування з дитиною за станом здоровя, що вбачається із довідки від 25.03.2016р. Також лише позивача самостійно забезпечує матеріально сімю. У звязку з такими важкими сімейними обставинами він не зміг у встановлений законом строк займатися спадщиною після батька. На думку суду, наведені вище обставини можна обґрунтовано вважати поважними причинами неподання заяви про прийняття спадщини у передбачені строки. Факт того, що позивач на час відкриття спадщини та протягом більш ніж 6 місяців після смерті спадкодавця, дійсно не зміг звернутися до нотаріуса з поважних причин підтверджено такими документами: виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №35/14 відносно дружини позивача [PERSON]; свідоцтвом про народження сина позивача [PERSON] Серії І-ЖД №470072 від 14.03.2016р.; довідкою МСЕК серії 10 ААВ №577091 відносно дружини позивача; довідками КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 25.03.2016р. та 12.05.2017р. відносно [PERSON]; медичною карткою лікування хворого на туберкульоз ТБ 01 відносно [PERSON]; витягом із медичної картки стаціонарного хворого ТБ 09 №1092 відносно [PERSON]; направленням на госпіталізацію [PERSON] КУ «Одеський обласний протитуберкульозний диспансер»; довідкою виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1371 від 30.06.2017р. про знаходження дитини на утриманні позивача; випискою з медичної карти [PERSON] У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем цілком обґрунтовано заявлені вимоги про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщинипісля смерті батька [PERSON], у звязку з чим, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved