Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

13.02.2017 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних щодо предмет спору - Публічного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Скайд»про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, просила стягнути з відповідача на її користь на відшкодування майнової шкоди, заподіяної ДТП, 113 209,36 грн., на відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що [PERSON] , керуючи автомобілем «Honda Legend», д/н [NUMBER] , рухаючись у м. Одесі по\~вул. Люстдорфська дорога, виконуючи поворот ліворуч, не виконав вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, не надавши\~дорогу зустрічному транспорту, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Trail», д/н [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року [PERSON] визнаний винним у зазначеному ДТП і притягнений до адміністративної відповідальності за порушення статті 124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 113 209, 36 грн., а також моральну шкоду у сумі 1 762,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Довбишева Д. О. залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року касаційну скаргу\~представника\~ [PERSON] \~ адвоката Довбишева Дмитра Олександровича\~задоволено частково. Рішення\~Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року\~та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року\~скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення\~Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2018 року\~та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року Верховного Суду виходив з того, що суди попередніх інстанцій не врахували, що за наявності вини відповідача у скоєнні ДТП саме\~ПАТ «СК\~«Скайд»,\~у якій,\~на час\~дорожньо-транспортної пригоди була застрахована \~цивільно-правова відповідальність [PERSON] \~, зобов`язана відшкодувати завдану шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому суди повинні приймати до уваги, що у разі, якщо\~розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, то обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суджу м. Одеси Петренка В.С. від 12.06.2020 року було прийнято цивільну справу №520/1724/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до розгляду. Розгляд справи\~призначено в\~порядку загального\~позовного провадження.Призначено підготовче засідання. 15.09.2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про залучення до участі у справі в якості співвідповідача - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», яку було задоволено судом у підготовчому засіданні 15.09.2020 року, залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд». 16.10.2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представник відповідача просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 100\~000,00 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] спричинений матеріальний збиток у розмірі 20\~268,61 грн., моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 7\~000,00 грн., а також стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» та [PERSON] витрати по сплаті судового збору. 19.10.2020 року від представника відповідача [PERSON] до канцелярії суду надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких представник відповідача просив суд заяву про уточнення позовних вимог повернути заявнику. В обґрунтування наданих заперечень представник відповідача посилається на те, що представником позивача змінюються одночасно предмет та підстави позову, що не допускається в силу вимог ч. 4 ст. 49 ЦПК Украйни у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник відповідача вказує, що матеріально-правовим вимогам позивача до ПАТ «СК «Скайд» та до [PERSON] передують різні підстави, з якими і пов`язується право позивача на звернення до вказаних осіб з такими вимогами, оскільки вимоги позивача до ПАТ «СК «Скайд» щодо стягнення страхового відшкодування пов`язані безпосередньо з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] , як власника транспортного засобу, за яким на користь позивача ПАТ «СК «Скайд» зобов`язано виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування, а вимоги позивача до [PERSON] ґрунтуються на факті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим виникло позадоговірне, деліктне зобов`язання. Крім того, представник відповідача зазначає, що представником позивача не надано до суду доказів відправлення учасникам справи заяви про уточнення вимог, що є підставою для повернення такої заяви відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України, представником позивача не сплачено судовий збір, з урахуванням заявлених вимог, а заявлені витрати на правову допомогу є завищеними, неспівмірними та необґрунтованими. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2020 року уточнену позовну заяву, подану по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] ,\~Публічного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Скайд»про стягнення\~матеріальної та\~моральної шкоди\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригодибуло залишено без руху. Повідомлено [PERSON] про\~необхідність виправити\~недоліки позову\~протягом 10\~днів з\~дня отримання\~цієї ухвали,\~а саме: доплатити судовий збір, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 87 (вісімдесят сім) грн. 58 коп., та надати докази такої сплати; надати докази направлення уточненої позовної заяви іншим учасникам справи. Роз`яснено [PERSON] , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. 23.10.2020 року до канцелярії суду на виконання вимог ухвали суду від представника позивача надійшла заява про залучення квитанції про доплату судового збору та доказів направлення копії заяви про уточнення позовних вимог іншим учасникам справи. У підготовчому засіданні 05.11.2020 року заяву про уточнення позовних вимог було прийнято до розгляду. У підготовчому засіданні 05.11.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 21.12.2020 року представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити. У судовому засіданні 21.12.2020 року представник відповідача проти позову з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також надав клопотання про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 14\~000,00 грн. та просив вирішити питання про розподіл між сторонами витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, за яку сплатив [PERSON] у розмірі 4\~333,00 грн. Представник відповідача Публічного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Скайд»про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. При цьому суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою», суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», за наявними в ній матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 24 червня 2016 року, приблизно о 18 год. 20 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Honda Legend», д/н [NUMBER] , рухаючись у м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, виконуючи поворот ліворуч, не виконав вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, не надавши дорогу зустрічному транспорту, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Trail», д/н [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб позивачки отримав механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року у справі № 520/8340/16п [PERSON] визнаний винним у спричиненні вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди і притягнений до адміністративної відповідальності за порушення статті 124 КУпАП порушення правил\~дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно висновку, від 21 вересня 2016 року № 186/16, експертного авто-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої [PERSON] власнику автомобіля «Nissan X-Trail», д/н [NUMBER] , 2006 року випуску, складеного судовим експертом Кеосак А.П. на підставі угоди укладеної із [PERSON] , вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля складає 111 509,36 грн. Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 17-3704 по дослідженню автомобіля «Nissan X-Trail», д/н [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП від 24 квітня 2016 року, складеного 07 грудня 2017 року судовим експертом [PERSON] на підставі ухвали суду від 06 червня 2017 року, вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу становить 118 568,61 грн. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини першої\~статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). На час\~дорожно-транспортної пригоди\~цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Скайд» на підставі полісу від 04 квітня 2016 року № ЕА 7869891, копія якого міститься в матеріалах справи. Договором передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею\~33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі\~№755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний висновок викладено у постанові\~ Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18)\~та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. При цьому обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. При таких обставинах, приймаючи до уваги наведені вище правові висновки суду, враховуючи, що під час розгляду даної цивільної справи знайшли своє повне підтвердження факти настання страхового випадку ДТП, яка сталася 24 червня 2016 року з вини відповідача [PERSON] , і внаслідок якої останнім завдано позивачу майнової шкоди у вигляді пошкодження керованого ним автомобіля «Nissan X-Trail», д/н [NUMBER] ,\~ПАТ «СК «Скайд»\~зобов`язана відшкодувати завдану шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ «СК «Скайд» суми страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності у розмірі 100\~000 грн. 00 коп., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, у разі, якщо\~розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, то обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, [PERSON] повинен відшкодувати\~ [PERSON] матеріальну\~шкоду,\~завдану внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди у\~розмірі 20\~268 грн. 61 коп., тобто різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, з урахуванням витрат на проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене,\~приймаючи до\~уваги,\~що позивачу\~завдано також\~моральну шкоду,\~яка пов`язана\~з переживаннями\~з причини\~пошкодження його\~транспортного засобу,\~порушенням нормального\~способу життя,\~сильним душевним\~хвилюванням,\~стресом,\~розмір моральної\~шкоди суд\~визначає у\~сумі 3\~000,00\~гривень,\~який на\~думку суду,\~відповідає вимогам\~розумності і\~справедливості. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.ч.\~1-4\~ст.\~137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги . Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~передбачено,\~що розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача у суді представляв адвокат [PERSON] , яка діяв на підставі укладеного договору про надання адвокатських послуг від 01.09.2020року, що підтверджується відповідним договором. Згідно акту виконаних послуг згідно договору про правову допомогу, складеного 30.10.2020 року, загальна сума вартості послуг складає 3\~525,00 грн. Позивачем фактично сплачено 2\~000,00 грн., що підтверджується копією переказу від 23.10.2020 року. При цьому, представником позивача не надано суду доказів того, що витрати на правову допомогу становлять 7\~000,00 грн. як заявлено у позові. З урахуванням викладеного, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача - [PERSON] \~на користь\~позивача підлягають\~стягненнювитрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 377,53 грн. Крім того, суд зазначає, що оскільки відповідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а позивачем не заявлено вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» витрат на правову допомогу, у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на ПАТ «Страхова компанія «Скайд» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 1\~108 грн. 09 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 342 грн. 96 коп., відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial