Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

13 березня 2018 року позивач звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Шишацької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно померлої [PERSON]. В обґрунтування позивних вимог зазначив, що являється спадкоємцем за заповітом після померлої 06 вересня 1999 [PERSON]. До складу спадкового майна померлої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді даної земельної ділянки через те, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті спадкодавця. Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Представником позивача подана заява про розгляд справи без його участі та участі позивача і повне підтримання позовних вимог. На стягненні судових витрат з іншої сторони він не наполягає. Представник відповідача Шишацької селищної ради в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, свою правову позицію щодо предмету спору не висловив, заяв по суті спору від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. 06 вересня 1999 року в с. Велика бузова Шишацького району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КЕ № 086665, виданим 06.09.1999 Великобузівською сільською радою Шишацького району Полтавської області (а.с.9). Померла лишила заповіт, посвідчений 07 квітня 1999 року головою виконкому Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області [PERSON], згідно якого все своє майно заповідала [PERSON] (а.а.13). При вивченні матеріалів спадкової справи №20/2017 щодо майна померлої [PERSON], яка ведеться приватним нотаріусом [PERSON] судом встановлено, що спадщину відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв лише [PERSON], вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с. 35-37). Інші спадкоємці, що прийняли спадщину або претендують на неї відсутні (а.с 38-39). Постановою приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] від 06 березня 2018 року № 77/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої [PERSON] у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,77га оскільки правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку виданий 26 жовтня 2001 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.14). Так, 20 грудня 1996 року Шишацькою РДА на імя члена кпсп «Україна» с. Тищенки Шишацького району Полтавської області [PERSON] видано сертифікат серії ПЛ № 0062955 на право на земельну частку (пай) розміром 3,6 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності кпсп (а.с.10). 26 жовтня 2001 року Великобузівською сільською радою Шишацького району Полтавської області за реєстровим номером 192 на імя [PERSON] взамін сертифікату видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 504204 про належність їй на праві приватної власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,77 га, яка розташована та території вищевказаної сільської ради (а.с. 12). Згідно листа Шишацького відділу ГУ Держгеокадастру в Полтавській області від 01.03.2018 № 191/179-18 Державний акт взамін сертифікату [PERSON] за життя не отримувала (ас.11). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина відкрилась та була прийнята спадкоємцем до набрання чинності ЦК України, суд розглядаючи спірні правовідносини керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Згідно ст. 5 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ч. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно п. 2 вказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ч. 10 ЦК УРСР громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР). Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Враховуючи те, що процес паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств та видачі відповідних Державних актів на землю їх колишнім членам тривав на протязі декількох років - Державний акт, що посвідчує право власності [PERSON], як колишнього члена КПСП, на земельну ділянку площею 2,77га був виданий вже після смерті останньої, хоча право на вказану земельну ділянку вона отримала ще за своє життя. Таким чином фактично успадкувавши після смерті [PERSON] належну останній земельну ділянку позивач [PERSON] позбавлений можливості переоформити її на своє імя, що є перешкодою для реалізації ним свого права власності на землю. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved