Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

12 листопада 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є дочкою [PERSON] , [INFO] . Вже протягом тривалого часу її батько із нею не проживає та не спілкується. На даний час вона проживає зі своєю бабусею за адресою [ADDRESS] . Зазначала, що [PERSON] проживає зі своєю співмешканкою та у її утриманні участі не бере. Фактично вона повністю перебуває на утриманні бабусі. Також, вказала, що бабусиної пенсії не вистачає на задоволення усіх потреб, оскільки на даний час вона навчається у школі, що тягне за собою додаткові витрати, пов`язані з необхідністю купувати одяг, предмети для навчання, сплачувати за харчування, тому вона перебуває у скрутному становищі. Позивачка також зауважила, що її батько є здоровий, працездатний, має постійні доходи, тому має можливість брати участь у її утриманні. На її прохання допомогти відповідач постійно відмовляє. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.12). 28.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відвовідач [PERSON] вказав, він не заперечує сплачувати доньці кошти у вигляді аліментів, але у розмірі не 1/4 частини, а у розмірі 1/6 частини заробітної плати, так як він сплачує аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), що підтверджується рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області. В судове засідання позивачка не з`явилася, в заяві, що надійшла до суду, просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 25). Представник позивачки адвокат Плішкін Ю.С. в судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. В заяві, що надійшла до суду, просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з нього на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку. Також, просив справу розглянути за його відсутності. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кустоловської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області 31 серпня 2021 року, актовий запис №1 (а.с.5). [PERSON] проживає разом з [PERSON] , 1949 року народження та [PERSON] , 1956 року народження за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Драбинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-19/180 від 26.10.2021 (а.с. 6). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України\~та\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦПК України, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Згідно із ч. 1 ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 152 СК України, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку та навчання, а також те, що обов`язок з утримання дитини визначений законом. Відповідно до положень частини 2\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3\~статті 181 Сімейного кодексу України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями статті 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.12.2016, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 29 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. За змістом частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь доньки [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батька та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до частини 1 статті 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430\~ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до положень статті 4, пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial