Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

13.10.2020 відкрито провадження в справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 07.08.2018 комісією з питань самоврядного контролю за використанням та охороню земель та в галузі будівництва Охтирської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки, розміщеної за адресою: [ADDRESS] , площею 0,3192 га. В ході проведення обстеження вказаної земельної ділянки було встановлено, що на даній земельній ділянці розміщені нежитлові приміщення, належні на праві власності [PERSON] та [PERSON] , які частково використовуються для розміщення та обслуговування будівель торгівлі. Дана земельна ділянка використовується для здійснення комерційної діяльності. Крім того, було встановлено, що документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою на дату проведення перевірки у відповідачів відсутні та плата за користування земельною ділянкою не здійснюється. Таким чином, за користування земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] без правовстановлюючих документів (договору оренди) за період з 01.01.2017 по 31.08.2018 Охтирської міською радою було нараховано збитки у вигляді неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою на загальну суму 91116,73 грн. На адресу відповідачів було надіслано акт про визначення збитків та повідомлення з пропозицією добровільно відшкодувати збитки в досудовому порядку шляхом укладення договору про відшкодування збитків з Охтирською міською радою. Однак відповідачами це повідомлення було проігноровано, пропозицію щодо укладення договору про добровільне відшкодування збитків вони не прийняли, збитки в добровільному порядку не відшкодували. Тому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Охтирської міської ради збитки, завдані використанням земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер №5910200000:11:009:0017, площею 0,3192 га без правовстановлюючих документів (договору оренди), які полягають в неотриманні орендної плати за землю за період з 01.01.2017 по 31.08.2018 в розмірі 91116,73 грн в рівних частинах, а саме по 45558,36 грн з кожного, а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавали, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Приймаючи до уваги згоду представника позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку. Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.04.2013, зареєстрованого в реєстрі за №431, [PERSON] набув у власність частину нежитлової будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,3192 га кадастровий номер 5910200000:02:008:0017, цільове призначення: землі промисловості, право власності припинено 30.08.2019, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.09.2019 №181545376 (а.с. 10-11). Відповідно до договорів купівлі-продажу від 02.04.2013, зареєстрованих в реєстрі за №425 та №427, [PERSON] набула у власність частину нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,3192 га кадастровий номер 5910200000:02:008:0017, цільове призначення: землі промисловості, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.09.2019 №181474027 (а.с. 12-14). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.09.2018 №НВ-5907861412018 вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:11:009:0017, перебуває у комунальній власності (а.с. 25-27). Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 07.08.2018 №02-09/38 на земельній ділянці, яка знаходиться по [ADDRESS] , площею 0,3192 га, кадастровий номер 5910200000:11:009:0017, форма власності комунальна, цільове призначення земель розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, розміщені нежитлові приміщення, належні на праві власності [PERSON] та [PERSON] , які частково використовуються для розміщення та обслуговування будівель торгівлі (для здійснення підприємницької діяльності). Документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою у [PERSON] та [PERSON] на дату проведення обстеження відсутні, плата за користування земельною ділянкою останніми не здійснюється (а.с. 15-16). Відповідно до акта з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 12.09.2018 №02-09/21, затвердженого рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 28.09.2018 №132, розмір збитків, завданих [PERSON] та [PERSON] безпідставним використанням земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , за 2017 рік - 8 місяців 2018 року становить 91116,73 грн (а.с. 38). 12.10.2018 за вих. №0113/3235 на адресу відповідачів була надіслана копія акта з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 12.09.2018 №02-09/21 з повідомленням, яке містить пропозицію у 30-денний термін з дня надходження цього повідомлення розглянути його разом з актом та про результати їх розгляду інформувати Охтирську міську раду. Також відповідачів повідомлено, що у разі визнання заявлених вимог добровільне відшкодування збитків здійснюється в досудовому порядку шляхом укладення договору про відшкодування збитків (а.с. 41). Відповідно до ст.\~13\~Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі ст. 80 ЗК України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Загальне правило щодо підстав та порядку набуття права на землю із земель комунальної власності визначено ст. 116 ЗК України, згідно з частинами 1, 2 якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені ст.\~120\~ЗК України та ст. 377 ЦК України. Так відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За ст.\~125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Виходячи зі змісту ст. 120 ЗК України, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Однак, зважаючи на положення ст. 125 ЗК України, новий власник об`єкта нерухомості не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Таким чином, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у відповідачів виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловими приміщеннями, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст.\~123\~ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.\~122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Статтею 206\~ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно зі\~ст.14\~ПК України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (п. 14.1.147). Відповідачі не є власниками та постійними землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для неї, як землекористувачів, є орендна плата. Підпунктом 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно зі ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем та визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (п. 288.4, п. 288.5). Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про державний\~контроль за\~використанням та\~охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Оскільки відповідачі не зверталися за оформленням права оренди на земельну ділянку, речові права відповідачів на земельну ділянку не реєструвались, останні не набули належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому вони використовували земельну ділянку без достатніх правових підстав. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, провадження №14-77цс18. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] використовували земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:11:009:0017, без достатніх правових підстав, в період з 01.01.2017 по 31.08.2018 включно не сплачували за користування земельною ділянкою орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, у результаті чого безоплатно користувалися цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набули дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, у Охтирської міської ради Сумської області правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved