Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

13.06.2019р. заявник звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим [INFO] [PERSON] , а також визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Caddy 2.0, державний номерний знак [NUMBER] , та на 25/400 часток житлового будинку за [ADDRESS] . Обґрунтовуючи вимоги заяви, заявник зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона проживала з серпня 2003 року і до часу офіційно реєстрації між ними шлюбу (04.10.2014р . ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання ними було придбане вищезазначене спірне майно, а тому вона є його співвласником на підставі ст. 74 СК України, однак реалізувати свої права вона позбавлена можливості, оскільки титульним власником є [PERSON] , більш того її частка не має входити до складу спадщини після останнього, а тому позивач просить визнати за нею право власності на належну їй 1/2 частку у вказаному майні. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] помер в м. Київ. Вказані обставини встановлені на підставі копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.5/. Вирішуючи вимогу позивача про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] як чоловіка та жінки, суд вважає необхідним зупинитись на наступному. Так, за приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Як зазначає позивач, з серпня 2003 року і до часу офіційно реєстрації шлюбу (04.10.2014р.) вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, була пов`язані з ним спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права й обов`язки. При цьому, зважаючи, що позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю, починаючи з серпня 2003 року, то за загальним правилом дії законів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) у період до 01.01.2004р. норми СК застосуванню не підлягають. В свою чергу за нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України були врегульовані лише майнові відносини, які виникають між подружжям, тобто тільки між особами, які перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 р. чинним на той час законодавством не було передбачено. Таким чином, в межах даної справи суд встановлює факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу лише щодо періоду з 01.01.2004р. по 04.10.2014р. Вказані обставини підтверджується фотографіями /а.с.21-25/, які зображують фрагменти спільного життя [PERSON] та [PERSON] за різних життєвих обставин (за сімейними святами, у колі друзів, близьких). На користь наведеного свідчить і те, що у вказаний період [PERSON] та [PERSON] з будь-ким у шлюбі не перебували /а.с.38/, а 04.10.2014р. уклали шлюб один з одним /а.с.6/. Слід зазначити, що визнаючи позов, відповідач (син померлого [PERSON] ) визнав існування таких обстави, що в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами дозволяє суду дійти висновку про доведеність факту проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2014 р. по 04.10.2014р. Вирішуючи спір за вимогами щодо визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на його частину суд, виходить з наступного. Виходячи з наведених вище положень статті 74 СК, частини 4 статті 368 ЦК України особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Судом встановлено, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , останній, крім іншого, 03.07.2012р. набув у власність: автомобіль Volkswagen Caddy 2.0, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /а.с.18/, а також 25/200 часток житлового будинку за [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2008р. /а.с.7-8/. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне майно мало статус спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини 2 статті 74 СК України на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В свою чергу статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Таким чином, в основу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких спорів між співвласниками вказаного майна за життя щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності не виникало, судові рішення з вказаного питання не постановлювалися. Жодних домовленостей щодо розмірів часток співвласники також не досягали. Враховуючи викладене, виходячи з засади рівності часток, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Caddy 2.0, державний номерний знак [NUMBER] , та на 25/400 часток житлового будинку за [ADDRESS] . Окремо слід зазначити, що інші 25/200 часток вказаного вище житлового будинку [PERSON] отримав у дар від позивача під час шлюбу /а.с. 9-10/ , а тому дана частина була його особистою приватною власністю відповідно до ст. 57 СК України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для його задоволення. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved