Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

14 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просить ухвалити судове рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] і [PERSON] ; визнати право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 доходів від підприємницької діяльності за період з 2013 по 2019 рік отриманої у наслідок спільної діяльності з [PERSON] ; змінити черговість одержання права на спадкування, а саме прирівняти до першої черги спадкоємців за законом [PERSON] . Свою заяву мотивує тим, що з 2013 року, він та [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя за адресою реєстрації його дружини: [ADDRESS] . Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. [INFO] , від тяжкої хвороби померла його дружина - [PERSON] . Факт проживання однією сім`єю підтверджується такими доказами, як ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, участь у витратах на утримання житла. Всі документи, що стосуються доказування цих фактів, а саме квитанції про сплату позивачем комунальник послуг, спільні фотографії, квитки зі спільних подорожей, спільні документи про ведення підприємницької діяльності знаходяться у відповідача, та можуть бути надані ним за запитом суду. Відносини з сином дружини у позивача не склалися, оскільки йому не подобалася різниця у їх віці, тому після її смерті відповідач почав всіляко перешкоджати вступу позивачем у спадщину на спільне майно подружжя. За прийняттям спадщини позивач звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову, оскільки така спадкова справа вже була відкрита за заявою відповідача. Письмову відмову позивачу так і не надали, посилаючись на погану роботу реєстру. Під час спільного проживання з дружиною позивач займався підприємництвом, всі документи оформлював на неї. Вони орендували майно та здійснювали діяльність кафе. Дружина займалася організаційними питаннями, а позивач забезпечував поставки та виконував фізичну частину робіт. У них був сімейний бізнес, документи на який та вся звітність знаходиться у відповідача. У зв`язку з тим, що позивач з дружиною офіційно не оформили стосунки, в нього відсутня можливість спадкувати майно, яке було нажите за весь час спільного проживання, яке вони купували на спільні гроші та нажили за роки подружнього життя. У зв`язку з цим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 27 жовтня 2020 року на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача. У своєму відзиві [PERSON] посилається на те, що всупереч нормам Закону позивач не надав суду жодного доказу проживання спільно з [PERSON] однією сім`єю як чоловік і жінка з 2013 року, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та фактичного виконання прав та обов`язків подружжя. З початку 2005 року до 13.08.2014 року [PERSON] проживала однією сім`єю у м.Дніпропетровську з [PERSON] , після смерті якого [PERSON] стала проживати разом з відповідачем за зареєстрованою адресою або сама. Відповідач є рідним сином і єдиним спадкоємцем [PERSON] , яка [INFO] померла. Після її смерті відкрилась спадщина яку відповідач прийняв. Твердження позивача, що факт проживання однією сім`єю з [PERSON] підтверджуються доказами, наявними у відповідача, а саме квитанціями про сплату комунальних послуг, спільних фотографій, квитків зі спільних подорожей, спільних документів про ведення підприємницької діяльності є лише домислами позивача, оскільки ні відповідач, ні його померла мати [PERSON] взагалі не були знайомими з позивачем. Також, як вбачається з доданих до позову [PERSON] документів, квартира [ADDRESS] , право на яку заявляє позивач, була набута [PERSON] шляхом приватизації Ѕ частини квартири ще у 1997 році, та отримання Ѕ частини квартири у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину №746 від 07.02.2008, видане Жовтоводською нотаріальною контрою, тобто заздалегідь до обставин, на які посилається позивач. Тобто зазначена квартира ніяк не може бути об`єктом права спільної сумісної власності. Крім того, жодного доказу щодо ведення спільної підприємницької діяльності разом з [PERSON] , про яку заявляє позивач у своїй позовній заяві, також не надано суду. Таким чином, [PERSON] , на думку відповідача, жодним чином не доведено обставини, на які він посилається у позові та не надано жодного доказу щодо спільного проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] та ведення спільного господарства. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Тертишна К.О. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, в ньому зазначених, просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, вважала, що позов не доведений, тому в його задоволені слід відмовити. Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикової І.В. на адресу суду надійшла копія спадкової справи [PERSON] , в судове засідання нотаріус не з`явився. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №219667824 від 10.08.2020 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності, р.№8386 від 04.12.1997, Відділ приватизації державного житла Жовтоводської міської ради (а.с.42-43). Відповідно до звіту про оцінку майна від 21.08.2020 вартість об`єкта оцінки, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , складає 88681 грн (а.с.44-56). На запит суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Биковою І.В. була надана завірена копія спадкової справи №02-2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена 13.03.2020 (а.с.192-230). Із вказаної спадкової справи вбачається, що 13 березня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикової І.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] (а.с.193). Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2020 року, виданого Центральним районним у місті Дніпрі відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 91 (а.с.195). 14 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикової І.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті його дружини [PERSON] (а.с.200). Крім того, 14.08.2020 [PERSON] подав до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикової І.В. заяву з проханням зупинити видачу свідоцтва про право на спадщину до вирішення справи судом, у зв`язку з встановленням факту проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] (а.с.200, зворот). Листом №14/5-3734 від 13.04.2020 Відділ обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повідомив приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикову І.В. про те, що відповідно до картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.04.1984 по день смерті ( [INFO] ), з реєстраційного обліку не знята. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] становить 1 особа: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 24.06.2010 по теперішній час (а.с.203). Листом №10552 від 14.09.2020 КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради повідомило приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикову І.В. про те, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності гр. [PERSON] , гр. [PERSON] (російською мовою згідно документа, що посвідчує право власності) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1999 р., виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням №6617, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №317п за реєстровим №103-205 (а.с.204). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1999 квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної (сумісної) власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.206). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2008 спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є дочка [PERSON] , [INFO] . Спадкове майно складається з 1/2 квартири [ADDRESS] (а.с.221). Відповідно до заповіту, зареєстрованого за №297 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Биковою І.В. від 16.10.2019, [PERSON] заповіла усе належне їй майно [PERSON] (а.с.208). 22.09.2020 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикової І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом, що складається з 1/2 частини кв. [ADDRESS] (а.с.210). Крім того, 21.01.2021 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бикової І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за заповітом, що складається з 1/2 частини кв. [ADDRESS] (а.с.222). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Биковою І.В. спадкоємцем зазначеного у заповіті [PERSON] майна є її син [PERSON] . Спадщина складається з квартири за [ADDRESS] (а.с.213). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Биковою І.В. спадкоємцем зазначеного у заповіті [PERSON] майна є її син [PERSON] . Спадщина складається з 1/2 частки квартири за [ADDRESS] (а.с.229). Крім того, в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні дала суду покази про те, що [PERSON] ніколи не проживала з [PERSON] . [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] , який [INFO] помер. Вона знала сім`ю [PERSON] близько 15 років, однак про [PERSON] ніколи не чула. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав суду докази про те, що є близьким другом [PERSON] . Він знає його сім`ю вже 12 років, знав батька і матір. Батько помер у 2014 році, а мати спочатку проживала сама, а потім з сином [PERSON] . [PERSON] він не знає. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із ч.ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього ж Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (презюмується належність майна, набутого під час шлюбу, на праві спільної сумісної власності чоловікові та жінці). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, положення ст.74 СК України поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Разом з тим, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97цс11. За приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, якає обов`язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. В силу ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін. Судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, спільні витрати; спільне харчування; спільну купівлю майна для спільного користування; спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини проживання [PERSON] та [PERSON] саме однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, суду не було надано будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог щодо придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо. Крім того, посилання позивача на спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї. З наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Биковою І.В. документів, що містяться в спадковій справі після смерті [PERSON] , вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] було набуто померлою [PERSON] шляхом приватизації 1/2 частини квартири у 1997 році та отримання 1/2 частини на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 07.02.2008 року. Таким чином, зазначена квартира не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем не було надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Жодними доказами по справі не підтверджується наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, з 2013 року по день смерті [PERSON] . Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Разом з тим, доказів в розумінні ст. 76 ЦПК України позивачем надано не було. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2013 року по день смерті [PERSON] , і відповідно, суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування; визнання за права власності на 1/2 доходів від підприємницької діяльності за період з 2013 по 2019 рік отриманої у наслідок спільної діяльності з [PERSON] ; зміну черговості одержання права на спадкування. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами, а в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано копію ордеру Серії ДП №210/034 від 26.10.2020, копію договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 21.10.2020 року, квитанцію №0.0.1881756027.1 від 23.10.2020 про сплату [PERSON] 5000 грн за договором про надання правничої юридичної допомоги (а.с.92,93,94). Крім того, відповідачем надано квитанцію про сплату №45863 від 26.10.2020 про сплату 420,4 грн судового збору за заявою про забезпечення позову [PERSON] по справі №176/1380/20 (а.с.120). Таким чином, на підставі ст.137, 141 ЦПК України з позивача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату витрат на правову допомогу та судового збору, що підтверджені відповідними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved