Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

13 травня 2019 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до\~Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Росвен інвест Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною за реєстровим №12951 було вчинено виконавчий напис на кредитному договорі №1002214980 від 21.06.2012 року, згідно якого з [PERSON] стягнуто в користь ТзОВ «Росвен інвест Україна» заборгованість за кредитним договором №1002214980 від 21.06.2012 року за період з 06 березня 2013 року по 05 березня 2016 року в загальній сумі 34373,15 грн., з яких: 25294,38 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 9078,77 грн. - проценти за користування кредитом, а також 650,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту №1002214980, укладеного 21.06.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] строк кредиту становить 24 місяці, період кредитування - з 21 червня 2012 року до 21 червня 2014 року. Відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені кредитним договором, не пізніше 21 червня 2014 року. Таким чином, кінцевим строком виконання усіх зобов`язань, що випливають з кредитного договору і, відповідно - днем виникнення права вимоги, було 21 червня 2014 року. Відтак, виходячи із положень ч. 1 ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», виконавчий напис на кредитному договорі міг бути вчинений не пізніше 21 червня 2017 року. Разом з тим, як вбачається із оспорюваного виконавчого напису, його було вчинено 21 грудня 2018 року, тобто поза межами строку, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що проценти за користування кредитом за період з 22 червня 2014 року до 05 березня 2016 року стягувачем були нараховані неправомірно, а тому стягнута виконавчим написом заборгованість не є безспірною, що є самостійною підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено 21\~грудня 2018\~року на підставі п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тобто в той час, коли вказане положення нормативно-правового акту вже було визнано незаконним та нечинним. З врахуванням наведеного, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 16 травня 2019 року відкрито провадження\~у вказаній\~цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2019 року за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на кредитному договорі №1002214980 від 21.06.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12951, про стягнення з [PERSON] в користь ТзОВ «Росвен інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 1002214980 від 21.06.2012 року на загальну суму 34373,15 грн. та 650,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису до вирішення справи по суті. Від відповідача відзив на даний позов не надходив. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, попередньо подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач ТзОВ «Росвен інвест Україна», участь свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив щодо такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, інших письмових пояснень не подала. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 21 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №1002214980, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 30000,00 грн. із сплатою процентної ставки розміром 7% на строк 24 місяці по 21 червня 2014 року. \~ \~ \~ \~За договором факторингу №08/03/2013, укладеним 06.03.2013 року між ПАТ «ОТП банк» та ТзОВ «Росвен інвест Україна» до відповідача ТзОВ «Росвен інвест Україна» перейшло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12951, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Росвен інвест Україна» не сплачених в строк за кредитним договором № 1002214980 від 21 червня 2012 року коштів в сумі 34373,15 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в сумі 25294,38 грн., проценти за користування кредитом 9078,77 грн. за період з 06 березня 2013 року по 05 березня 2016 року. Також, за вчинення виконавчого напису стягнуто плати із стягувача ТзОВ «Росвен інвест Україна» в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з боржника [PERSON] на користь стягувача ТзОВ «Росвен інвест Україна». Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь ТзОВ «Росвен інвест Україна» складає 35023,15 грн. \~ \~ \~ \~25 січня 2019 року на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. накладено арешт на майно боржника (постанова про арешт майна боржника ВП № 58180710). За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~від 2\~вересня 1993\~року №\~3425-XII\~«Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України\~\~22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50\~Закону «Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду\~від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Як вбачається із оспорюваного виконавчого напису, під час його вчинення нотаріус діяв на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказаними змінами було доповнено п. 2 Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка 01 листопада 2017 року Вищим адміністративним судом України була залишена без змін, постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26\~листопада 2014\~року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, було визнано незаконною та нечинною. Окрім того, з матеріалів справи видно, що згідно спірного виконавчого напису стягнуто заборгованість за період з 06 березня 2013 року до 05 березня 2016 року, тобто за період, що перевищує визначений у ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги, оскільки право вимоги виникло у ТзОВ «Росвен інвест Україна» 21 червня 2014 року, тобто, після закінчення строку дії договору та у разі неповернення новому кредитору суми коштів згідно договору споживчого кредиту від 21 червня 2012 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 526, 530, 610, 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строки (терміни), зокрема і щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. При цьому, відповідно до статей 1048 та 1954 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. \~ \~ \~ \~ Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вищевказана правова позиція викладена у висновках про правильне застосування норм права, що містяться у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Оскільки строк дії кредитування був встановлений до 21 червня 2014 року, суд вважає, що починаючи з 22 червня 2014 року новий кредитор ТзОВ «Росвен\~інвест Україна» втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса\~від 21 грудня 2018 року стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2012 року за період, що перевищує визначений у ст.88\~Закону України\~«Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги та сума стягнення не була безспірною, крім того виконавчий напис вчинено на підставі постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26\~листопада 2014\~року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, була визнана нечинною та скасована. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають поновленню, а тому позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підставний та підлягає до задоволення. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивачем не подано попереднього розрахунку та доказів понесених судових витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн., тому вважає, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на відповідача покладається лише сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384 грн. 20 коп., всього 1152 грн. 60 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved