Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

14.11.2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», про зняття арешту з автомобіля Chevrolet Epica LF69K, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], та з автомобіля Skoda Octavia, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], накладений відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською Аліною Леонідівною від 10 липня 2015 року, винесеної в межах виконавчого провадження № 48095441. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно Протоколів електронних торгів від 04.09.2017 року за №UA-EA-2017-08-21-000243-b та №UA-EA-2017-08-21-000256-b, [PERSON] було придбано належні на праві власності Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» два транспортні засоби: автомобіль Chevrolet Epica LF69K, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], та автомобіль Skoda Octavia, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], про що між позивачкою та банком було укладено Договори купівлі-продажу рухомого майна б/н від 02.10.2017 року. При цьому, 09.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було видано позивачці свідоцтва про право власності на вищевказані транспортні засоби. Разом з тим, позивачка позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію вказаних транспортних засобів на своє ім'я, адже при зверненні до сервісного центру МРЕВ їй стало відомо про наявність виконавчого провадження №48095441, в рамках якого на виконання виконавчого листа №210/1072/15-ц від 07.07.2015 року, виданого Дзержинським міськрайонним судом міста Кривий Ріг, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби було накладено арешт на все майно, належне ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», в тому числі й на придбані позивачкою автомобілі. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просить суд позов задовольнити. Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка також зазначає, що, зважаючи на процедуру ліквідації, в якій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває з 18.12.2015 року, а також з урахуванням положень ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний був скасувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, а саме: зняти арешт та заборону на відчуження майна, що належить ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», чого, в свою чергу, зроблено не було. Ухвалою суду від 16.11.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. 20.12.2017 року позивачкою через канцелярію суду було подано заяву про залишення позову без розгляду, яка, в свою чергу, заявою від 16.01.2018 року була відкликана. 22.02.2018 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивачки по справі, згідно змісту яких вбачається, що листом від 04.01.2018 року відповідач відмовив позивачці у знятті арешту з належних їй на праві власності автомобілів, мотивуючи свою відмову відсутністю відповідних правових підстав для цього. У судовому засіданні, яке відбулося 27.02.2018 року, представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Крім того, у даному судовому засіданні ухвалою, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи відзиву на позову. Так, як вбачається зі змісту вказаного відзиву, відповідач, як на підставу для відмови у задоволенні позову [PERSON], вказує на відсутність будь-яких правових підстав для зняття арешту з автомобілів, адже, у межах спірних правовідносин не підтверджено протиправності накладення арешту на майно. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечувала. Також, слід зазначити, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 27.02.2018 року, ухвалою, постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, було вирішено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що згідно Протоколів електронних торгів від 04.09.2017 року за №UA-EA-2017-08-21-000243-b та №UA-EA-2017-08-21-000256-b, [PERSON] було придбано належні на праві власності Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» два транспортні засоби: автомобіль Chevrolet Epica LF69K, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], та автомобіль Skoda Octavia, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], про що між позивачкою та банком було укладено Договори купівлі-продажу рухомого майна б/н від 02.10.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було видано позивачці свідоцтва про право власності на вищевказані транспортні засоби. При цьому, згідно з чинним законодавством право власності на автомобілі підлягає державній реєстрації, процедура якої врегульована Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, навіпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року. Разом з тим, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, вказувала, що вона позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію вищенаведених транспортних засобів на своє ім'я, адже при зверненні до сервісного центру МРЕВ їй стало відомо про наявність виконавчого провадження №48095441, в рамках якого на виконання виконавчого листа №210/1072/15-ц від 07.07.2015 року, виданого Дзержинським міськрайонним судом міста Кривий Ріг, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби було накладено арешт на все майно, належне ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», в тому числі й на придбані позивачкою автомобілі. Так, як встановлено в судовому засіданні, на примусового виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходився виконавчий лист №210/1072/15-ц від 07.07.2015 року, виданий Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] грошові кошти за договором строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» №305835/348886/370-14 від 20.10.2014 року у розмірі: сума вкладу - 500000,00 Євро, відсотки за вкладом 13033,33 Євро. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською Аліною Леонідівною від 10.07.2015 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», у межах суми звернення стягнення 513 033,33 євро. Поряд з цим, як встановлено в судовому засіданні та є загальновідомою обставиною, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», за умовами якого в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.12.2015 року розпочато процедуру ліквідації. Вказані відомості були опубліковані в газеті «Голос України» №242 (6246) від 23.12.2015 року. В свою чергу, згідно ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Крім того, частиною 1 п.4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що у разі прийняття Національним Банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавчі провадження з приводу такого банку закриваються, а відповідні постанови про закриття виконавчих проваджень разом із виконавчими документами надсилаються до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, можна дійти висновку, що після опублікування оголошення про ліквідацію ПАТ «Банк Фінанси та кредит» державний виконавець повинен був скасувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, а саме: зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Натомість, з наявного в матеріалах справи листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.01.2018 року за №39449-0-33-17/20.1/10 вбачається, що арешт, накладений на придбані позивачкою автомобілі, державним виконавцем на знято. Разом з тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги як здійснити державну реєстрацію придбаних автомобілів, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, адже обтяження автомобілів Chevrolet Epica LF69K, реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], та Skoda Octavia, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], вжиті задовго до набуття позивачкою права власності на них, порушують права останньої як власника та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved