Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

13 червня 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради,за участю третьої особи [PERSON] про визнання права забудовника з правом здачі житлових будинків в експлуатацію, та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності в порядку спадкування за законом в якій просила суд постановити рішення, яким визнати права та обов'язки забудовників на 18/25 часток житлового будинку [ADDRESS], визнати за [PERSON], [PERSON]право введення до експлуатації та державної реєстрації 18/25 часток житлового будинку,визнати за [PERSON], [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на 18/25 частин будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], [PERSON] зазначають, що [INFO] року померла його бабця - [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27 серпня 2002 року, та в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 392. Спадкоємцем за законом після [PERSON], померлої [INFO] є її син, [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою про народження № В-89 від 23 липня 2002 року, видана відділом ЗАГС адміністрації Алтайського краю. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 квітня 2000р., серії [NUMBER]. Заповіту [PERSON] не склав. Спадщина, що залишилася після смерті [PERSON] складається з закінченого будівництва, однак невведеного до експлуатації житлового будинку«Б», прибудови «а» 1- тамбур до житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Л», літ. «Г» вбиральні;І - мостіння; 1-4- огорожа, які знаходяться по [ADDRESS]. Земельна ділянка для будівництва була виділена громадянину [PERSON] відповідно до Договору від 14.08.1947р. на право забудови. Будівництво домоволодіння велось [PERSON] відповідно до договору на право забудови житлового будинку та користування земельною ділянкою від 14.08.1947 року. 03.09.1954р. [PERSON] за договором купівлі-продажу купила у [PERSON] домоволодіння, яке складалося з одноповерхового кам'яного житлового будинку, двох сараїв, льоху, розташованих на земельній ділянці мірою 564 кв.м. по [ADDRESS] на поселенні «ЗОР» в м. Одесі, якому воно належало за договором на право забудови. У 1965 році [PERSON] здійснила до житлового будинку під «А», прибудову літ. «а» І - коридор площею 2,0 кв. м.., з метою поліпшення побутових умов у 1970 році [PERSON] здійснив реконструкцію шляхом перебудови сараю в житловий будинок літ. «Б», який складається з приміщень визначених в технічному паспорті: 3-1 житлова, 17.2 кв. м., 3-2 кухня, площею 12.1 кв. м.; та з сараю в літню кухню «Л», які в експлуатацію не здані. Дане підтверджено сторонами та вбачається з технічного паспорту . В ході розгляду справи була призначена судова будівельно-технічна експертиза, згідно Висновку № 32/14 від 09.09.2014 року наданого судовим експертом, вбачається, що 18/25 часток житлового будинку має 100% готовності та можливе введення в експлатацію. Інших 7/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON],посвідченого державним нотаріусом четвертої одеської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі № 1-5414. Будівництво прибудови під літ. «а» 1 - тамбур [PERSON] було закінчено в 1965 році, житловий будинок під літ. «Б» , літню кухню літ. «Л» у 1970 році що підтверджується інвентарними відомостями, виготовленими Одеським міським бюро технічної інвентаризації. Спадкодавці [PERSON] та [PERSON] за життя закінчили будівництво, однак, через смерть, не встигли за життя ввести спадкове домоволодіння в експлуатацію. Крім позивачів, спадкоємцем першої черги є [PERSON], який не претендує на спадкове майно та не заперечує проти введення його в експлуатацію на ім'я позивачів. [PERSON] не приймає участі в утриманні спадкового майна, не несе витрати пов'язані з утриманням спадкового майна поживає окремо від матері та не надає матеріальної допомоги. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. До нотаріуса щодо прийняття спадщини позивачі звернулись в 2014р., однак, їм було надано письмову відмову та роз'яснено, що вони не мають правовстановлюючих документів на спадкове майно, та 18/25 часток відповідно відомостям КП ОБТІ зареєстровано на іншу особу. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте, в нотаріальній конторі позивачі не змогли оформити свої спадкові права на спадщину в зв'язку з тим, що у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на спадковий об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як визначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] до його спадкоємців за законом фактично перейшло й майнове право на оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, які належали спадкодавцеві, однак не були прийняті в експлуатацію за життя спадкодавця. Таким чином, позивачі у встановлений законом спосіб прийняли спадщину батька, відповідно до ст. 1268 ЦК України, та стали правонаступниками усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті. З 1968 року по теперішній час [PERSON] разом з сином [PERSON] проживає в спадковому домоволодінні, несе витрати, пов'язані з утриманням домоволодіння, доглядає присадибну земельну ділянку, проводять поточні ремонти. На підставі наведеного, позивачі просять суд визнати за [PERSON], [PERSON],права та обов'язки забудовників на 18/25 часток житлового будинку [ADDRESS], право на введення в експлуатацію закінченого будівництвом, однак, не введеного до експлуатації житлового будинку літера «А» , прибудова літ. «а» 1 - тамбур, літ. «Б» житловий будинок, літ. «Л» літня кухня, літ. «Г» - вбиральні, І - мостіння; 1-4- огорожа,які знаходяться у [ADDRESS], в порядку спадкування майнових прав та обов'язків [PERSON], померлого [INFO], право на 18/25 часток будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва житлового будинку - літ. «А» - житловий будинок 1-1 - житлова кімната площею 17,6 кв. м.; літ. «а» 1-2 кухня площею 9,2 кв. м.; І - коридор площею 2,0 кв. м.; житловий будинок літ. «Б» - 3-1 житлова площею 17.2 кв. м., 3-2 кухня площею 12.1 кв. м.; літ. «Л» літньої кухні площею 7.5. кв.м., літ. «Г» - вбиральні, І - мостіння; 1-4- огорожа. В судовому засіданні представник позивачів підтримав зазначені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач - представник Одеської міської ради проти позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що позивачам ніщо не заважає ввести частину домоволодіння в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію, крім того вважає, що слід перерахувати частки, оскільки прибудова та будівництво житлового будинку під літ. «Б», літньої кухні під літ. «Л» збільшить частку позивачів. Представник третьої особи проти позову не заперечувала. Представник третьої особи не заперечувала проти позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача,представника відповідача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу, визначеного п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, є визнання права. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, зокрема, у разі, коли обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Одесі, його батьками записано [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.08.2002 р. Згідно свідоцтва про смерть від 14 квітня 2000р., серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 3953. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої відповідно до положень статті 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Наявність заповіту не встановлена, тому спадкування здійснюється за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкоємцями першої черги за законом є син [PERSON], дружина [PERSON] (ст.1261, ч.1 ст.1267 ЦК України). З Договору від 14.08.1947 вбачається, що забудовнику [PERSON] вирішено відвести земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво, розташовану на поселенні «ЗОР» в м. Одесі, площею 616 кв.м. З наданих на запит суду відповідей з П'ятої одеської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа та інформація її заведення щодо майна [PERSON], померлого [INFO] року, наявна. П'ятою одеською нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 161/2013 до майна [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до листа П'ятої одеської державної нотаріальної контори позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння [ADDRESS], а також те, що відповідно до довідки КП БТІ вищезазначене домоволодіння зареєстровано за іншими фізичними особами. 29.09.2011р. Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено рішення (з урахуванням ухвали цього ж суду від 21.-6.2012р. про виправлення описки) та встановлено факт родинних відносин, встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] 18/25 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON], визнано право власності на 18/25 частин домоволодіння, що складається з житлового будинку під літ. «А», літ. «Б» житлова, літ. «Г» вбиральня, літ. «Л» літня кухня, І - мостіння, 1-4 огорожа. На підставі цього рішення здійснена державна реєстрація прав та видано Витяг про державну реєстрацію прав від 12.07.2012р. 15.01.2013р. рішенням апеляційного суду Одеської області частково скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси в частині визнання права власності на 18/25 часток домоволодіння [ADDRESS]. Державна реєстрація прав власності була здійснена КП БТІ та РОН 12.07.2012р. відомості внесено в електронну базу, однак, право власності скасовано за рішенням апеляційного суду, а в електронному реєстрі дана частка домоволодіння значиться зареєстрованою, внести зміни до реєстру не надається за можливе так як електронна база є закритою, та залишена для користування як архівно-інформаційна, тому внести зміни щодо скасування права власності не надається можливим. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в редакції від 25.12.1992 року, суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами не прийнятий до експлуатації, тому суд визнає за [PERSON], [PERSON] в порядку спадкоємства право на введення в експлуатацію закінченого будівництвом з відсотком готовності 100 %18/25 часток житлового будинку - літ. «А» 1-1 - житлова кімната площею 17,6 кв. м.;літ. «а» 1-2 кухня, площею 9,2 кв. м.; І - коридор площею 2,0 кв. м.; літ. «Б» житловий будинок - 3-1 житлова, площею 17.2 кв. м., 3-2 кухня, площею 12.1 кв. м.; літ. «Л» літньої кухні; літ. «Г» - вбиральні, І - мостіння; 1-4- огорожа в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. При винесенні рішення, суд керується ст. 11 ЦПК України, щодо розгляду справи в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. У своїх запереченнях представник Одеської міської ради вказує на незаконність вимог позивача, відсутність у позивача права на звернення до суду. Свої заперечення представник відповідача пояснює тим, що спадкодавець за життя не скористався своїм правом на введення в експлуатацію спірного домоволодіння. В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, відсутні відомості про звернення спадкодавця про оформлення права власності чи за отриманням свідоцтва про право власності, відсутня постанова про відмову в реєстрації права власності. Представник відповідача зазначає й про те, що сам [PERSON], [PERSON] не звертались до Інспекції ДАБК про прийняття в експлуатацію спадкового домоволодіння. Також представник відповідача вважає, що визнання права на ввід в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель не належить до компетенції суду, а повинно вирішуватись у позасудовому порядку шляхом звернення до відповідних органів. З позицією представника відповідача суд не погоджується з наступних підстав. Дійсно, спадкодавець за життя не ввів спірне домоволодіння в експлуатацію, не отримав правовстановлюючий документ та не зареєстрував своє право власності. Однак, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що [PERSON] за життя належало право на введення в експлуатацію, з подальшим отриманням правовстановлюючого документа, домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Це право належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті та було успадковане його сином[PERSON] та дружиною [PERSON]. Представник відповідача заперечував компетенцію суду вирішувати питання про надання права на введення в експлуатацію, вважає, що це право позивачам могла надати інспекція ДАБК. Однак, суд вважає таке твердження представника відповідача помилковим. Так, згідно п.3.2. роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнається правильною практика судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Позовну вимогу [PERSON], [PERSON] про визнання права на введення в експлуатацію спадкового домоволодіння суд розглядає як прийняття у спадщину позивачкою майнових прав забудовника - його батька [PERSON], який, як забудовник, мав право на введення в експлуатацію спадкового домоволодіння. Це право забудовника - право на введення в експлуатацію й успадкувалипозивачі по справі. Частиною 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід, припинення підлягають державній реєстрації, в той час як відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, при цьому ч.3 вказаної статті визначає, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), оскільки встановлена наявність права власності, яке виникає з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] на момент смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а також вирішення питання належності будинку, можливо лише після прийняття його до експлуатації. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про законність вимог позивача та їх задоволення.

Outcome: approved