Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

13 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [PERSON], який є батьком її сина [PERSON], [INFO], не приймає участі у його вихованні, не спілкується з ним, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання сина не надає, на теперішній час має значну заборгованість за аліментами. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові. При цьому позивач зазначила, що відповідач не спілкується з сином на протязі 8 останніх років, за цей час жодного разу не привітав з днем народження, аліменти сплачує не в повному обсязі. Так, до 2010 року сплачував по 150 грн. на місяць, з 2010 року по 200 грн. на місяць, а з восени 2013 року по 300 грн., що є недостатнім для утримання дитини. Крім того, відповідач в минулому та в цьому році відмовився надати дозвіл на виїзд сина за кордон, тим самим, позбавивши сина відпочинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з сином, вона змінила місце проживання та не повідомила йому нову адресу. До теперішнього часу місце мешкання сина йому було невідомо. Він приходив до сина за старою адресою, проте двері йому ніхто не відчиняв. Він звертався до позивачки письмово щодо його участі у вихованні сина, але позивач не надала йому такої можливості. Що стосується аліментів, то він їх сплачує щомісячно в розмірі 1/4 частини від заробітку, перераховуючи на картковий рахунок ВДВС. Відповідач також стверджує, що жодним чином не відмовляв позивачці у наданні дозволу на виїзд сина за кордон, а лише намагався отримати більш повну інформацію про подорож. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Ананченко Л.Б., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності, а також надала для залучення до матеріалів справи висновок Управління служб у справах дітей про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, а особами, які беруть участь у справі, не оспорюється, що [PERSON] знаходилася з [PERSON] у шлюбі з 25 грудня 1999 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04 жовтня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 240 від 31 травня 2005 року. (а.с. 4) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20 червня 2000 року ), на утримання якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17 грудня 2004 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с.5) Неповнолітній [PERSON] постійно проживає зі своєю матір'ю, позивачкою [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України однією з підстав позбавлення особи батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Разом з тим, така санкція як позбавлення батьківських прав, з огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), може застосовуватися лише тоді, коли батько, мати не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СК України. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено судом, відповідач дійсно тривалий час зі своїм сином не спілкується, у школі за місцем навчання [PERSON] не буває, вихованням сина займається [PERSON] Разом з тим, судом також встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] створила нову сім'ю та в 2006 році змінила місце проживання, не повідомивши нову адресу відповідачу, чим створила перешкоди відповідачу у спілкуванні з сином. [PERSON] щомісячно сплачує аліменти на утримання сина шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок ВДВС Харківського районного управління юстиції. (а.с. 25-52) Згідно розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, виконаного державним виконавцем ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області Нагорною К.В., сума заборгованості [PERSON] за аліментами станом на 08 серпня 2014 року за весь період стягнення аліментів складає 5 703 грн. 69 коп. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано безспірних доказів винної поведінки відповідача та свідомого ухилення ним від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Що стосується наявної заборгованості за аліментами, то сам по собі факт наявності такої заборгованість не може бути достатньою підставою для визнання доведеним ухилення відповідача від участі у вихованні сина. Крім того, в судовому засіданні сама позивачка підтвердила, що до 2013 року ніяких претензій до відповідача з приводу утримання та виховання сина вона не пред'являла, а з позовом про позбавлення батьківських прав звернулася у зв'язку з тим, що відповідач у відповідь на її звернення до нього в минулому році та в цьому році за нотаріально посвідченою згодою на виїзд сина такої згоди не надав, тобто створив перешкоду у оформленні документів для виїзду сина за кордон. Отже, зверненню до суду з вказаним позовом передувала саме відмова [PERSON] у наданні дозволу на виїзд сина за межі України, який [PERSON] не позбавлена можливості отримати іншим шляхом, зокрема шляхом пред'явлення відповідного позову до суду. Суд також не погоджується з висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає формальним, оскільки в ньому повно та всебічно не з'ясовано ставлення батька до дитини, причини спору, що виник між сторонами, не зазначено будь-яких об'єктивних даних про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Крім того, посилання у висновку на те, що [PERSON] матеріально не утримує сина спростовується вказаним вище фактом сплати ним аліментів, довідки, на які посилається Управління служб у справах дітей не містять дати та вихідного номеру документу. Що стосується заяви неповнолітнього [PERSON], то суд вважає, що вона носить виключно емоційний характер через взаємовідносини, що склалися між батьками дитини. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а позивачем безспірних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками щодо виховання дитини не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Одночасно з цим, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність належного ставлення до виконання батьківських обов'язків та обов'язок ставити у пріоритет інтереси сина, сприяти матері у здійсненні передбачених ст. 150 СК України обов'язків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Outcome: dismissed