Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~14 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Вільне-2002», в якому просив: -визнати незаконним та скасувати наказ № 148-к/тр від 12.10.2018 року про його звільнення з посади начальника механізованого зерносховища СТОВ АВ «Вільне-2002», на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України; -поновити його на роботі на посаді начальника механізованого зерносховища Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Вільне-2002»; -стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11000 грн. за період з 12.10.2018 року по 12.11.2018 року; -стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування свого позову, [PERSON] посилається на те, що з 06.02.2015 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, з 19.03.2018 року був переведений на посаду начальника механізованого зерносховища. 12.10.2018 року, за попереднім погодженням з профспілковим комітетом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Вільне-2002», його було звільнено з посади начальника механізованого зерносховища, за п.2 ст. 41 КЗпП України. Як йому роз`яснили в адміністрації підприємства, його було звільнено, в зв`язку з втратою довіри за те, що 21.09.2018 року, начебто за його допомогою, з механізованого току незаконно було вивезено 4540 кг соняшника на автомобілі ЗІЛ-130, державний номер [NUMBER] , а єдиним доказом незаконного вивезення соняшника є відеозапис з камер спостережень, встановлених на території зерносховища. \~ \~ \~ \~ Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, тому 06.11.2018 року звернувся зі скаргою до Новомосковської місцевої прокуратури, у якій просив, в тому числі, допомогти йому в отриманні копії наказу про звільнення. Не маючи копії наказу про звільнення на руках, позивач вчасно не міг звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі, а трудову книжку йому видали лише 17.10.2018 року, у книзі видачі трудових книжок він не підписувався, оскільки такого йому не було запропоновано. При цьому позивач не спростовує, що розрахунок з ним було проведено своєчасно. Таким чином, позивач зазначає, що не вчиняв жодних винних дій, через які міг втратити довіру керівництва підприємства, тому прийнятий наказ про його звільнення є незаконним та підлягає скасуванню. Просить поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду у розмірі 50000 грн., яку обґрунтовує безпідставністю звільнення, відсутністю заробітку, внаслідок чого він змушений вживати заходів та додаткових зусиль для забезпечення потреб своєї сім`ї, позивач перебуває у постійній психологічній та нервовій напрузі. 14 листопада 2018 року відкрите загальне позовне провадження, з огляду на відсутність клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також з огляду на відсутність будь-яких письмових доказів, в тому числі наказу про звільнення, та клопотань про їх витребування (а.с. 18-19). У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] без поважних причин пропустив, визначений ст. 233 КЗпП України, місячний строк для звернення до суду, оскільки в день звільнення 12 жовтня 2018 року під підпис був ознайомлений з наказом, в той же день він отримав трудову книжку, однак до суду звернувся лише 14 листопада 2018 року. Позивач перебільшує розмір своєї заробітної плати та помиляється щодо підстав свого звільнення, вважаючи, що його звільнення у відповідності до вимог п.2 ст. 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням, тому зі сторони адміністрації підприємства не може бути порушень вимог ст.ст. 148, 149 КЗпП України. Наказом № 54-вк від 06.02.2015 року [PERSON] прийнятий на роботу на посаду охоронника пилорами СТОВ агрофірма «Вільне - 2002», а наказом № 44 к/тр від 12.03.2018 року позивач переведений на посаду начальника механізованого зерносховища механізованого току з 01.04.2018 року. 02.04.2018 року з позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 09.10.2018 року директором підприємства виявлено факт розкрадання матеріальних цінностей, ввірених начальнику механізованого току [PERSON] , внаслідок чого був виданий наказ № 189-ОД «Про проведення службового розслідування», створено відповідну комісію, за результатами роботи комісії складено Акт розслідування. По закінченню реалізації соняшника в ДП «Сантрейд» на складі № 3 механізованого току 31.10.2018 року була проведена інвентаризація залишку соняшника, в ході якої встановлена недостача насіння соняшника від урожаю 2018 року у кількості 3300 кг. У керівництва підприємства не виникло жодного сумніву у причетності позивача до крадіжки насіння за попередньою змовою групою осіб, оскільки на встановлених на зерносховищу камерах спостереження було зафіксовано, як 21.09.2018 року о 17 годині 37 хвилин робітник з комплексного обслуговування [PERSON] біг в склад для завантаження автомобіля ЗІЛ, номерний знак [NUMBER] , що закріплений за водієм [PERSON] , а вже о 17 годині 44 хвилини цей автомобіль виїхав за межі механізованого току, кузов автомобіля був заповнений насінням соняшника. Через 2 хвилини після цього позивач вийшов за межі механізованого току та на своєму автомобілі від`їхав від механізованого току. При цьому відповідач зазначає, що в товарно-транспортній накладній № 000023373, яка була зафіксована о 17 годині 35 хвилин значиться вантаж соняшник, вага 5840 кг, призначення вантажу поточка, а в подорожньому листі від 21.09.2018 року, виданому водію [PERSON] 21.09.2018 року, відсутній запис про перевезення соняшника. Після виявленої крадіжки товарно-матеріальних цінностей [PERSON] усній формі було запропоновано надати письмові пояснення, однак він від них відмовився, тому керівництвом підприємства було прийняте рішення про звільнення начальника механізованого току, в зв`язку з втратою довіри, на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, оскільки саме [PERSON] є матеріально-відповідальною особою. Звільнення позивача було погоджене з профспілковим комітетом. Крім того, керівник підприємства у відзиві звертає увагу на ту обставину, що спочатку керівництво підприємства не мало на меті порушувати кримінальне провадження щодо [PERSON] , оскільки він є молодою людиною, яка зможе виправити помилки, однак після його звернення до суду та різних органів зі скаргами, керівництво підприємство звернулося з заявою про вчинення злочину, 18.12.2018 до ЄРДР за № 12018040350002610 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, по якому не пред`явлено підозри жодній особі, причетній до розкрадання майна підприємства (а.с. 23-28). У відповіді на відзив [PERSON] наполягав на тому, що відповідачем були сфальшовані прибутково-видаткові документи, що були складені без його участі, як матеріально-відповідальної особи. Позивач наполягає, що відповідачем не спростована основна умова для звільнення з посади, в зв`язку з втратою довіри, - це винна дія працівника. В його діях відсутня сукупність всіх необхідних умов для звільнення, на підставі ч.2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 66-67). 15.01.2018 року позивачем подано клопотання про поновлення строку на оскарження наказу (а.с. 69), який він вважає процесуальним строком та звертає увагу, що не маючи наказу про звільнення спочатку звернувся зі скаргою до прокуратури, направив заяву до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, де повідомляв про порушення трудового законодавства, вважає ці обставини достатніми для поновлення пропущеного строку. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача більш детально надав пояснення щодо розбіжностей у вазі викраденого соняшника. Спочатку вага соняшника зафіксована у відповідності до накладної, що була складена особою, яка перебувала на ваговій в момент зважування автомобіля ЗІЛ 21.09.2018 року о 16 годині 35 хвилин, у розмірі 5840 кг., однак після проведеної ревізії на підприємстві нестача соняшника склала 3300 кг. Також відповідач зауважує, що звільнення [PERSON] не є видом дисциплінарного стягнення, тому вимоги ст.ст. 148,149 КЗпП України не можуть бути застосовані до цих правовідносин. Відповідач знову наголосив на пропуску встановленого законом строку для звернення до суду з вимогою про поновлення на роботу, зауважив, що [PERSON] сам не спростовує, що був присутнім на засіданні профкому, він ознайомлений з наказом про звільнення під підпис, в той же день, тобто 12.10.2018 року отримав трудову книжку, клопотання про витребування копії наказу про звільнення не може бути підставою для поновлення пропущеного строку. Також відповідач знову зауважив на невірний розрахунок позивачем середньої заробітної плати, вважає, що свою непричетність до розкрадання майна позивач може доводити у кримінальному провадженні, однак [PERSON] є матеріально-відповідальною особою, саме через виявлену нестачу ввірених йому цінностей було прийняте рішення про звільнення, в зв`язку з втратою довіри (а.с. 83-86). Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року закінчене підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті (а.с. 111). Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення щодо обставин, викладених у позові та у відповіді на відзив. Позивач також звернув увагу суду на те, що він, укладаючи договір про повну матеріальну відповідальність, несе таку відповідальність за збереження товару, яке він розцінює, як збереження властивостей та якостей ввіреного йому товару. Він не зобов`язаний цілодобово здійснювати контроль за зерносховищем, а подія, яка відбулася 21.09.2018 року сфальшована керівництвом підприємства. Надані відповідачем фототаблиці не доводять його причетність до розкрадання майна, не можуть бути належним доказом такої причетності, оскільки не містять необхідної інформації для пред`явлення такого обвинувачення. Позивач наполягав на тому, що бухгалтерія мала доступ до програмного забезпечення, яке встановлене на ваговій, тому подана накладна є сфальшованим документом, на якому не міститься його підпису, службова перевірка проведена без його участі, а інвентаризація на підприємстві, - взагалі після його звільнення. Позивач також наполягав на поновленні йому строку для звернення до суду, посилаючись на те, що трудова книжка йому не була вручена в день звільнення, повний розрахунок з ним було проведено лише 16.10.2018 року, після чого було закрито його картковий рахунок. Представник відповідача Каракай В.М. позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, також представник відповідача [PERSON] надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що позивач входить до кола осіб підприємства, який несе відповідальність за збереження ввірених йому матеріальних цінностей під час їх зберігання, виходячи з переліку посад, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, зі змінами та доповненнями від 18.09.1981 року. Начальник механізованого току, за своєю посадовою інструкцією від 05.06.2018 року, яка була затверджена директором СТОВ «Вільне-2002», та з якою позивач був ознайомлений особисто під підпис в той же день, відповідає за збереження ввірених йому цінностей. Вимоги ст. 139 КЗпП України зобов`язують дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Аналогічні положення містяться в Договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02квітня 2018 року, що був укладений між позивачем та СТОВ АФ «Вільне-2002». Крім того, відповідно до пункту 2.2. посадової інструкції позивача, [PERSON] забезпечує повне збереження зерна, а згідно до пункту 4.1. посадової інструкції позивача, [PERSON] , як начальник механізованого зерносховища несе відповідальність за зберігання продукції, що знаходиться у складах зерносховища, а тому враховуючи його основну трудову функцію, позивач є працівником, який безпосередньо являється відповідальним за зберігання продукції, що знаходиться у складах зерносховища. Представник відповідача звернув увагу суду, що на належне підтвердження факту вивезення соняшника з території механізованого, оскільки матеріали справи містяться фототаблиці на яких зображений автомобіль ЗІЛ, час та місце його пересування по території механізованого зерносховища в день події 21.09.2018 року, час його перебування біля складу № 3, де зберігалося насіння соняшника, час його перебування на ваговій, на цьому фото чітко прослідковується наявність у кузові автомобіля насіння соняшника, що свідчить про вивезення саме соняшника з території механізованого току. В подальшому наявність нестачі насіння соняшника була встановлена проведеною 31 жовтня 2018 року інвентаризацією залишків соняшника на складі № 3 механізованого зерносховища СТОВ АФ «Вільне-2002», в ході якої виявлена нестача у кількості 3300 кг, що також підтверджено інвентаризаційним описом, на підтвердження чого суду надано бухгалтерську довідку від СТОВ АФ «Вільне-2002» за жовтень 2018 року. Внаслідок вивезення 21 вересня 2018 року насіння соняшника з території механізованого зерносховища відповідача за допомогою автомобіля ЗІЛ та виявленої нестачі соняшника у кількості 3300 кг на складі № 3 механізованого зерносховища СТОВ АФ «Вільне-2002», директор СТОВ АФ «Вільне-2002» втратив довіру до начальника механізованого зерносховища [PERSON] , що відповідає підставам розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, та передбачено пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України. Виданий директором наказ № 148-к/тр від 12.10.2018 року «Про звільнення [PERSON] \~зап.2 ст. 41 КЗпП України» представник відповідача вважає законним, а звільнення [PERSON] відбулося з повним додержанням вимог пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України. Представник відповідача також не погоджується з обґрунтуваннями позивача щодо поновлення йому строку на звернення до суду з огляду на те, що для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі не має жодного правового значення день вручення цьому працівникові копії наказу про\~його звільнення,за наявності отриманої працівником своєї трудової книжки. Також закон не пов`язує та не визначає наявність чи відсутність повного розрахунку з працівником в день звільнення, а також дату (момент) повного розрахунку з працівником після дня звільнення як умови, що впливають чи перешкоджають на реалізацію права працівника на оскарження в місячний термін свого звільнення. Нездійснення повного розрахунку з працівником в день його звільнення має для роботодавця інші наслідки, визначені статтею 117 КЗпП України, якими встановлено, що роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а закриття 16.10.2018 року карткового рахунку позивача, на який він отримував заробітну плату, не може підставою для поновлення строку на звернення до суду, оскільки це картковий рахунок позивача, а не відповідача. Свідок зі сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що він працює начальником охорони СТОВ «Вільне-2002», про події, які відбулися 21.09.2018 року на механізованому току йому нічого не було відомо, оскільки він в той день був на лікарняному. Свідкові відомо, що [PERSON] звільнили з посади начальника мехтоку 12.10.2018 року без належних доказів, що доводять його причетність до вивезення соняшника. Він також намагався втрутитися в ситуацію, однак його звільнили 17.10.2018 року, за угодою сторін. Своє звільнення він також вважає незаконним, свідок доводив, що трудову книжку [PERSON] передавали через нього 17.10.2018 року. Свідок зі сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що 21.09.2018 року вона тимчасово виконувала роботу ваговика на ваговій в механізованому току. В той день не було відвантаження соняшника, жодної накладної на вивезення соняшника зі складу нею не підписувалося, а сформована у програмі накладна про вивезення соняшника вагою 5840 кг. є сфальшованою, програмне забезпечення, яке встановлене на ваговій одночасно контролюється головним бухгалтером. Також свідок надала показання, що 21.09.2018 року вивозилася лише кукурудза, на складі працює лише один автомобіль ЗІЛ-130, водієм якого є [PERSON] . Її також мали намір звільнити, за втратою довіри, однак потім запропонували звільнитися за угодою сторін, своє звільнення вона також вважає не законним. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] надала суду показання про те, що 12.10.2018 року директор підприємства повідомив її про те, що [PERSON] будуть звільняти,за його наказом, в зв`язку з втратою довіри, тому вона повідомила керівництво про необхідність скликання профспілкового комітету та отримання погодження на таке звільнення. О 14.00 годині 12.10.2018 року відбулося засідання профспілкового комітету, яке надало погодження про звільнення [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України. Після цього [PERSON] ознайомився з наказом про звільнення та отримав трудову книжку, поставив свої підписи у книзі видачі трудових книжок та під наказом про звільнення. Також свідок надала показання про те, що нею особисто переглядався відеозапис з камер спостережень на комп`ютері [PERSON] , вона чітко бачила запис за 21.09.2018 року та бачила, як вивозилося насіння соняшника в той день, не дивлячись на те, що механізований тік 21.09.2018 року не повинен був працювати з соняшником. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] надав суду показання про те, що 09.10.2018 року йому від засновника підприємства та головного бухгалтера стало відомо, що 21.09.2018 року з механізованого току було вивезено соняшник без відповідних документів. Ним було видано наказ про проведення службового розслідування, за підсумками роботи комісії складено акт, виявлено нестачу соняшника, на відеозаписах чітко проглядалося, як водій [PERSON] завантажував в автомобіль соняшник зі складу № 3, заїжджав на вагову, а потім виїхав за межі механізованого току. В цей час на механізованому току перебував і [PERSON] , який виїхав з території механізованого току одразу після виїзду [PERSON] . Свідок, працюючи на той час директором СТВО АФ «Вільне-2002», повідомив суду про те, що у нього не виникло сумнівів у причетності [PERSON] до розтрати майна, яке йому було безпосередньо ввірене, як матеріально-відповідальній особі. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] надала суду показання про те, що вона особисто під підпис ознайомлювала [PERSON] про звільнення, він власноручно поставив свій підпис під наказом 12.10.2018 року та в той же день отримав трудову книжку, також свідок надала показання про те, що з [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до наказу № 54-вк від 06.02.2015 року СТВО АФ «Вільне-2002» [PERSON] прийнятий на роботу на посаду охоронника з 06.02.2015 (а.с. 61). Згідно копії трудової книжки позивача, останній 01.04.2018 року на посаду начальника механізованого зерносховища на цьому ж підприємстві, на підставі наказу № 44-к/тр від 19.03.2018 року (а.с. 14). 02 квітня 2018 року між Сільськогосподарьским товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Вільне-2002» та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, у відповідності до якого [PERSON] приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення ввірених йому підприємством матеріальних цінностей (а.с. 66), і у зв`язку з викладеним зобов`язується:а) дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходи для попередження збитків; б) своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік, складати і передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей 05.06.2018 року [PERSON] ознайомлений з посадовою інструкцією начальника механізованого зерносховища, у відповідності до п.4.1 якої начальник механізованого зерносховища несе відповідальність за зберігання та якість продукції, що знаходиться у складах зерносховища. На підставі наказу директора СТОВ АФ «Вільне-2002» № 189-ОД від 09.10.2018 року (а.с. 57), на зазначеному підприємстві проведено службове розслідування, за результатами якого 11 жовтня 2018 року складено акт № 1 (а.с. 58). В ході проведення службового розслідування уповноваженою комісією встановлено, що 21 вересня 2018 року під час перегляду відеозаписів з камер відеоспостережень, що встановлені на механізованому току, виявлено факт вивезення соняшника на автомобілі ЗИЛ АЕ 27-45 СР водієм [PERSON] без оформлення документів о 17 годині 44 хвилини. Згідно введеної в 1-С накладеної № 000023373, яка була зафіксована о 17 годині 35 хвилин призначення вантажу поточка, вантаж соняшник, нетто 5840 кг., в подорожньому листі [PERSON] за 21 вересня 2018 року відсутній запис про перевезення соняшника. Начальник механізованого зерносховища [PERSON] через 2 хвилини після виїзду [PERSON] за межі току виходить на територію току і від`їжджає на своїй машині. На підтвердження факту вивезення соняшника автомобілем під керуванням водія [PERSON] також суду надано фотатблиці (а.с. 87-98), які дійсно містять зображення автомобіля ЗИЛ, водієм якого є [PERSON] , час та місце його пересування по території механізованого току, час його перебування біля складу № 3, де зберігалося насіння соняшника, час його перебування на ваговій, на цьому фото чітко прослідковується наявність у кузові автомобіля насіння соняшника. Суду надано бухгалтерську довідку від СТОВ АФ «Вільне-2002» за жовтень 2018 року, у відповідності до якої по закінченню реалізації соняшника ДП ІІ «Сантрейд» 31 жовтня була проведена інвентаризація залишків соняшника на складі № 3 мехтоку, в ході якої виявлена нестача у кількості 3300 кг (а.с. 40), що також підтверджено інвентаризаційним описом (а.с. 54-55) та актом списання товарів № 805 від 31.10.2018 року (а.с. 56). 12 жовтня 2018 року, у відповідності до наказу № 148-к/тр [PERSON] звільнений з посади начальника механізованого зерносховища СТВО АФ «Вільне-2002», у зв`язку з втратою довіри, у відповідності до п.2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 62). Звільнення [PERSON] відбулося зі згоди профспілкової організації, засідання якої відбулося 12 жовтня 2018 року, про що свідчить відповідний протокол (а.с. 59-60). [PERSON] ознайомлений з наказом про своє звільнення 12.10.2018 року, про що свідчить його власноручний підпис, в той же день отримав трудову книжку, про що свідчить запис в книзі обліку трудових книжок і вкладишів до нього (а.с. 49-51), оригінал якої був оглянутий судом під час допиту свідка [PERSON] . Доводи позивача на те, що його не ознайомлювали з наказом про звільнення та про отримання трудової книжки не в день звільнення, в силу ст. 81 ЦПК України, суду не доведено, доведення цієї обставини покладається на сторону, яка її заперечує. Показання свідка [PERSON] в цій частині щодо отримання ним трудової книжки позивача 17.10.2018 року, спростовуються належними та допустимими доказами, зазначеними вище. Отже між сторонами виник спір з приводу правомірності звільнення [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України та наявності обставин, що дають підстави для втрати довір`я до [PERSON] з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст.\~5-1\~КЗпП держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п. 2 ч.1\~ст.41 КЗпП України). Таким чином, розірвання трудового договору за п.2 ч.1\~ст. 41 КЗпП України\~можливе за умови безпосереднього обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо), винних дій працівника і втрати довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Зазначена норма матеріального права передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди, як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Правова позиція, що викладені в постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року по справі № 6-100цс16 містить наступні положення: Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої\~статті 41 КЗпП України). Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої\~статті 41 КЗпП України\~можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Як роз`яснено в абзаці другому пункту 28\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої\~статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. При цьому відповідно до правової позиції, що викладені в пункті 47 постанови Верховного суду від 06 лютого 2018 року по справі № 521/4221/16-ц безпосереднім обслуговуванням грошових коштів і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо. На підтвердження наявності у позивача обов`язку щодо збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, суду подано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, посадову інструкцію начальника механізованого зерносховища, з якою позивач був ознайомлений на час події -21.09.2018 року. Акт проведеного службового розслідування, у сукупності з показаннями свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, доводить суду, що ввірені позивачеві матеріальні цінності, були втрачені. Кількість втраченого ввіреного майна, наявність порушеного кримінального провадження за фактом викрадення майна з механізованого току (а.с. 53), а так само відсутність порушеного кримінального провадження на момент звільнення [PERSON] з посади начальника механізованого зерносховища, при вирішенні питання про його звільнення, не має значення для прийняття керівником підприємства рішення щодо втрати довіри до працівника, який несе повну матеріальну відповідальність за ввірене майно. Виходячи з аналізу поданих доказів, а також виходячи з переліку посад, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, зі змінами та доповненнями від 18.09.1981 року, суд приходить до переконання, що [PERSON] входить до кола осіб підприємства, який несе відповідальність за збереження ввірених йому матеріальних цінностей. При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне. Відповідно до роз`яснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~(пункт 28) звільнення за п. 2\~ст. 41 КЗпП України\~не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей\~148,\~149 КЗпП України\~про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються, а тому помилковим є посилання позивача у позові на недотримання відповідачем вимог ст. 148, 149 КЗпП України, а так само є помилковим твердження представника позивача на недотримання відповідачем вимог зазначених норм закону при звільненні позивача. Крім того, у відповідності до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлені статтею 233\~КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234\~КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. При цьому пунктом 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~6\~листопада 1992\~року №\~9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» встановлено, що строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Суду не надано належних та допустимих доказів про те, що [PERSON] з поважних причин пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України строк для звернення до суду, сам позивач не спростовував тієї обставини, що в день звільнення з ним проведений повний розрахунок, судом встановлено, що в день звільнення він отримав трудову книжку, з позовом до суду [PERSON] звернувся 14.11.2018 року, тобто з пропуском місячного строку. Посилання позивача у заяві про поновлення строку про його намагання отримати копію наказу через різні контролюючі органи та неможливість звернення до суду без копії наказу, не може бути розцінено судом, як поважна причина для поновлення порушеного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботу. Аналізуючи викладене,\~суд приходить\~до висновку\~про відмову\~у задоволенні\~позову в\~повному обсязі,\~суду не\~надано належних\~та допустимих\~доказів в\~обґрунтування заявлених\~позовних вимог. В даному випадку суду надано належні та допустимі докази того, що [PERSON] , не забезпечив зберігання продукції, що знаходиться у складах зерносховища, порушив свої трудові обов`язки, передбачені статтею 139 КЗпП України, Договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02 квітня 2018 року та його посадовою інструкцією\~від 05.06.2018\~рокущодо дбайливого ставлення до майна власника, не вжив заходів для попередження збитків та забезпечення повного збереження зерна, що являє собою наявність винних дій начальника механізованого зерносховища, достатніх для втрати довіри до нього з боку керівника підприємства. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави належить стягнути судовий збір 1681 гривня 60 копійок (одна тисяча шістсот вісімдесят одна грн., 60 копійок).

Outcome: approved