Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

14.03.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 16.06.2007р. в Соборному районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 406. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 05.12.2007р. народження. У позовній заяві та заяві, наданій суду 04.07.2017р. позивачка вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з серпня 2016р. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, небажання відповідача працевлаштовуватися, небажання мати другу дитину через що виникали конфлікти. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. У наданій суду заяві від 04.07.2017р. позивачка просила шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести по справі заочне рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 21). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені до розгляду на 01.06.2017р. та 04.07.2017р. повторно не зявився, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся належним чином за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 14.04.2017р. (а.с. №12), про що в матеріалах справи є поштові повідомлення, про завчасне отримання відповідачем судових повісток ( а.с. № 16,20), про причини неявки суд не сповістив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197, 224-226 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.06.2007р. в Соборному районному у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 406 (а.с. № 9). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] 05.12.2007р. народження (а.с. №10). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через втрату почуття любові та поваги, відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з серпня 2016р., тобто майже 2 роки тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач ніяких заперечень не надав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. , що підтверджується квитанцією ( а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved