Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

13 березня 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від незаконно встановленої огорожі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею земельної ділянки, площею 0,1874 га, яка розташована по [ADDRESS] , Відповідач є власником суміжної земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідач самовільно поставив на межі із земельною ділянкою позивача огорожу, яка встановлена на земельній ділянці позивача. Вважає дії відповідача незаконними та просить суд зобов`язати відповідача прибрати огорожу встановлену на її земельній ділянці Позивач в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направили до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, при винесені рішення покладаються на розсуд суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №10419554 від 07.10.1013, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1874, кадастровий номер 3223186210:01:013:0030, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту комісії з питань законності та правопорядку агропромислового комплексу, земельних ресурсів, екології та конфлікту інтересів від 20.09.2017 було встановлено, що в ході встановлення меж земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 3223186210:01:013:0030 було встановлено, що спільна межа земельних ділянок з кадастровий номер 3223186210:01:013:0030 та кадастровим номером номер 3223186210:01:013:0039 не відповідає документам на право власності на земельну ділянку. Суміжний землевласник [PERSON] кадастровий номер 3223186210:01:013:0039 не дозволив встановити межові знаки, відповідно до документа на право власності на земельну ділянку. Відповідно до абрису земельної ділянки визначено, що на земельній ділянці позивача зі сторони [PERSON] встановлено паркан від точок «Б» до «В». Відповідно до довідки з державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.01.2018 земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий номер 3223186210:01:013:0039, площею 0,1387 належить [PERSON] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Нещерівської сільської ради Обухівського району Київської області від 02.11.2018 №33 було вирішено добровільно [PERSON] перенести огорожу, між земельною ділянкою [PERSON] та його земельною ділянкою, яка розташована в [ADDRESS] між будинками 5 та 7, так як дана огорожа розташована на земельній ділянці [PERSON] згідно акту комісії та зведеного плану. Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач вказує, що відповідач самовільно поставив на земельній ділянці позивача огорожу. Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: зокрема визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України). Згідно зі ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому відповідно до ч.1 ст.96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. З огляду на викладене та враховуючи, що оскільки відповідачем порушено право позивача на користування земельною ділянкою, відтак суд дійшов висновку, що таке право підлягає судовому захисту шляхом покладення обов`язку на відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем належною їй на праві власності земельною ділянкою та знести огорожу, яка розміщена на земельній ділянці позивача зі сторони земельної ділянки відповідача відповідно до абрису земельної ділянки від точок «Б» до «В». Таким чином позов підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 319, 373, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 96, 152, 212 ЗК України,

Outcome: approved