Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

13.08.2020 позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи це тим, що він є власником будинку в [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , син померлої дружини [PERSON] , який жодного дня в будинку позивача не проживав. На даний час проживає у [ADDRESS] та їздить на заробітки за межі країни, у добровільному порядку змінити реєстрацію свого місця проживання відповідач не хоче. Просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування зазначеним вище будинком. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, суду пояснив, що відповідач [PERSON] є сином його померлої дружини [PERSON] . До 2000 року він проживав з ними за адресою [ADDRESS] , але вів аморальний спосіб життя, зловживав алкоголем, здійснював крадіжки, а потім пішов з дому і не повертався до теперішнього часу. Просив визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування зазначеним вище будинком, так як на даний час знайшов покупця на будинок та хоче його продати, а реєстрація чужої людини в будинку йому не дає можливості розпорядитись власним майном на його розсуд. Відповідач до судового засідання не з`явився, не повідомивши причину своєї неявки, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом розміщення судової повістки на сайті судової влади. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] та повідомили, що його речей в будинку не має. Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2000 року, навіть на похорон своєї матері не приїздив. Вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, здійснював крадіжки. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, враховуючи покази свідків, доводи позивача в обґрунтування позову, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1986 року будинок розташований по [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с. 4). Такі відомості також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2020 року №217270098 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.05.2020 року № НВ-6508000832020, відповідно до яких власником будинку та власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до копії домової книги житлового будинку [ADDRESS] дійсно зареєстроване місце проживання [PERSON] . Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.ч.2,3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що в будинку [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , який за місцем реєстрації не проживає більше року без поважних причин. Вказані обставини підтверджуються копією домової книги, де зазначено, що відповідач дійсно зареєстрований в вище зазначеному будинку та відповідно до показів свідків тривалий час за зазначеною адресою не проживає. Таким чином, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи що відповідач відсутній за місцем реєстрації: [ADDRESS] , більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивача, як власника будинку. На підставі вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved