Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

14 вересня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування заявлених вимог, позивач зіслався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.11.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки «Універсальна» (до липня 2016 року). Відповідач [PERSON] свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконав, у зв'язку із чим станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 30127,58 грн., яку позивач просить стягнути, а також судові витрати. Відповідач не погоджуючись з даним позовом подав до суду відзив, у якому зазначив, що восени 2012 року за роботу спостерігачем на виборах, мав отримати винагороду. Для цього йому необхідно було відкрити банківський рахунок. Під тиском працівників банку оформив картку, з якої отримав зароблені кошти. При цьому в банку підписував якісь документи. Претензій до нього до цього часу ніхто не висловлював, ніяких повідомлень про погашення кредиту він не отримував і взагалі строк дії картки, на його думку, вже закінчився, тому просить відмовити у позові за спливом позовної давності, а також за безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог. Позивач в свою чергу 19.02.2018 року подав відповідь на відзив, де вказав, що відповідач 22.11.2012 року підписав анкету - заяву, чим висловив свою згоду на оформлення кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що зобов'язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку, того ж дня отримав кредитну картку № [NUMBER] строком дії до липня 2016 року. 09.12.2012 року отримав від банку кредитний ліміт в сумі 1900 грн. Заборгованість по кредиту погашав частково. Щодо застосування строків позовної давності просили відмовити, оскільки відповідно до п.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. 19.03.2018 року відповідач подав заперечення, в яких зазначив, що у банка відсутні докази про те, що ним було виявлено бажання про оформлення кредитної картки, картки він не отримував. В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав у повному обсязі і просив відмовити у його задоволенні у зв'язку з безпідставністю. Заслухавши пояснення та доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.11.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до липня 2016 року (а.с.54). В запереченні на позовну заяву [PERSON] зазначив, що кредитні кошти не отримував, під тиском працівників банку був змушений підписати якісь документи, щоб отримати банківську картку, на яку в подальшому мали здійснити йому нарахування коштів за роботу у виборчому процесі та те, що банк пропустив строк позовної давності на звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.207 ЦК України, правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua), ПАТ КБ «ПриватБанк»,

Outcome: partial