Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

13.03.2014р. до суду надійшов позов КС «Світовид» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 52/К12 від 07.03.2012р.. На обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 07.03.2012р. між сторонами укладено кредитний договір № 52/К12 про надання кредиту в сумі 2250грн. під 60% річних, згідно з яким відповідач зобов'язався протягом дванадцяти місяців виплатити суму кредиту та виплатити передбачені договором проценти за користування кредитом. Відповідно до п.п. 2.3 зазначеного договору [PERSON] зобов'язувався повернути кредит та проценти за користування ним до 07.03.2013р. у відповідності до графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною кредитного договору, тобто щомісячно рівними платежами не пізніше 7-го числа кожного місяця. У порушення зазначених умов договору, повернення кредиту та процентів відповідачем вчасно та в повному обсязі не здійснювалося, внаслідок чого погашення кредиту досі не відбулося. Фактично за період з 07.03.2012р. по 13.03.2014р. відповідачем здійснено три платежі на загальну суму 2270,00грн., з яких 1578,64грн. зараховані на погашення кредиту, а 691,36грн. зараховані на погашення процентів за користування кредитом. Станом на 13.03.2014р. у відповідача виникла заборгованість, яка складає 1234,15грн.. Звернення до [PERSON] з вимогою виконання взятих на себе зобов'язань, на поведінку відповідача не вплинули. Вказані обставини змушують позивача звернутись до суду з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 21). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду вказаної справи. Про причини неявки та неможливість явки в судове засідання не повідомив (а. с. 23; 24; 28). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.03.2012р. між сторонами укладено кредитний договір № 52/К12 про надання кредиту в сумі 2250грн. під 60% річних, згідно з яким відповідач зобов'язався протягом дванадцяти місяців виплатити суму кредиту та виплатити передбачені договором проценти за користування кредитом. Відповідно до п.п. 2.3 зазначеного договору [PERSON] зобов'язувався повернути кредит та проценти за користування ним до 07.03.2013р. у відповідності до графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною кредитного договору, тобто щомісячно рівними платежами не пізніше 7-го числа кожного місяця (а. с. 6-7). Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 2250грн. (а. с. 8). Фактично за період з 07.03.2012р. по 13.03.2014р. відповідачем здійснено три платежі на загальну суму 2270,00грн., з яких 1578,64грн. зараховані на погашення кредиту, а 691,36грн. зараховані на погашення процентів за користування кредитом (а. с. 5). Станом на 13.03.2014р. у відповідача виникла заборгованість, яка складає 1234,15грн. (а. с 9). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Не виконання своїх зобов'язань [PERSON] позбавляє позивача змоги в повному обсязі та своєчасно провадити господарську діяльність, що породжує погіршення конкурентоспроможності підприємства на фінансовому ринку України, неможливість виконання зобов'язань перед іншими банківськими, фінансовими та комерційними установами. Зважаючи на зазначене суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №50 від 12.03.2014р. (а. с. 1). Таким чином суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved