Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

12 травня 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем з 25 листопада 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні. Шлюбні відносини між сторонами припинені в квітні 2014 року і з вказаного часу вони проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стала зміна ставлення відповідача до позивачки в цілому, та його заява про те, що він має стосунки із іншою жінкою та має намір створити із нею сім'ю. За період з квітня 2014 року і до теперішнього часу спроб примирення між ними не було. Спір з приводу поділу спільного майна та місця проживання дітей відсутній. Діти залишаться проживати разом із позивачкою. У звязку із наведеним, позивачка просила суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між ними 25 листопада 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом №774. Крім того, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, просила суд також стягнути з відповідача на її користь на утримання їх дітей [PERSON] та [PERSON], аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, за участю її представника [PERSON], позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представника позивача [PERSON], яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 12 травня 2017 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнав, та не заперечував проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) встановив наступне. У судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 069655, сторони зареєстрували шлюб 25 листопада 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом №774 (а.с. 4). Сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження серія 1-НО № 190544 та серія 1-НО № 407738 /а.с. 5,6/. Згідно із довідкою про склад родини № 50 від 05 травня 2017 року, позивачка [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], та разом із нею за вказаною адресою зареєстровані та проживають її діти [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Шлюбні відносини між сторонами припинені в квітні 2014 року і з вказаного часу вони проживають окремо. За період з квітня 2014 року і до теперішнього часу спроб примирення між ними не було. Спір з приводу поділу спільного майна та місця проживання дітей відсутній. Діти залишаться проживати разом із позивачкою. Діти проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку із цим, суд відповідно до ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно із ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших\~ осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] у судовому засіданні було зазначено, що він позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки.\~ Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно із приписами статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені. Сторони не проживають однією сімєю і не ведуть спільне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно із положеннями статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2\~ст.51 Конституції України,\~ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своїх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з їх утримання, чим порушує право дітей на достатній рівень життя. У звязку із чим, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача та визначає аліменти на утримання дітей у відсотковому співвідношенні\~у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) їх батька\~ але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, для кожної дитини, до досягнення [PERSON] та [PERSON] повноліття. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання неповнолітніх\~ дітей\~ судом не встановлено, домовленості між сторонами щодо способу утримання дітей не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, враховуючи, що діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її матеріальному забезпеченні, а тому потребують матеріальної допомоги,\~ а також те, що відповідач є працездатним, утриманців не має, аліментів більше нікому не сплачує, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання дітей\~[PERSON] та [PERSON] необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду\~ і до повноліття найстаршої дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачкою документально підтверджено квитанцією сплата нею судового збору при зверненні до суду із даним позовом із вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн., який відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на її користь в повному обсязі. Відповідно до вимог\~статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI\~та положень\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України, позивачка є звільненою від сплати судового збору при звернені до суду із позовом про стягнення аліментів, у звязку із чим, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved