Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

12 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою, вимоги якої уточнив у заяві від 15 березня 2018 року, та просить стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку, тобто по 09 лютого 2018 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 2017 року він звільнився з посади електромонтера з експлуатації розподільчих мереж 3 групи Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» Смілянського РЕМ. У день звільнення з роботи та по 09 лютого 2018 року йому не була виплачена заробітна плата за період з 01 вересня 2017 року по 07 листопада 2017 року в сумі 26626, 46 гривень, внаслідок відсутності грошових коштів. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться у день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація, згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає. Представник відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» Падалиця Н.М. в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вказану норму та приймаючи до уваги, що всі учасники справи у судове засідання не з'явилися, суд вважає за можливе провести таке без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Як вбачається з довідки №1693 виданої Смілянським РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» 08 грудня 2017 року, [PERSON] - позивач у справі, дійсно працював по 07 листопада 2017 року на посаді електромонтера з експлуатації розподільчих мереж 3 групи Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» Смілянського РЕМ, його середньоденний заробіток складав 296 гривень 95 копійок (а.с.5). Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] заведеної 02 лютого 2004 року, [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням, в зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП на підставі наказу №59-п/тз від 06 листопада 2017 року (а.с.4). Згідно довідки №367 виданої Смілянським РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» 14 березня 2018 року, [PERSON] в повному обсязі виплачено заборгованість по заробітній сплаті у сумі 26626,46 гривень 09 лютого 2018 року (а.с.14). Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Черкасиобленерго», 07 листопада 2017 року його було звільнено за власним бажанням в зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з заяви поданої представником відповідача позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку, тобто по 09 лютого 2018 року, визнаються повністю, в зв'язку з чим відповідно до ст. 82 ЦПК України, такі доказуванню не підлягають. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки такий не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] звільнений з роботи 07 листопада 2017 року, а заборгованість по заробітній платі виплачена 09 лютого 2018 року, відтак затримка розрахунку становить 93 дні. Враховуючи, що відповідно до довідки №1693 виданої Смілянським РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» 08 грудня 2017 року, розмір середньоденного заробітку позивача становить 296 гривень 95 копійок, період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, становить 93 дні, відтак розмір середнього заробітку за час затримки становить 28210 гривень 25 копійок. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до беззаперечного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 28210 гривень 25 копійок. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved