Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

14.01.2021 року позивач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Ярошевський О. Т., звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 20.07.1977 року по 16.03.1998 року працював на шахті «Обединенная», «Первомайская-2», «Першотравнева-1», у ВО «Кривбасруда» за різними професіями слюсарем по ремонту обладнання, гірничим робітником, бурильником. Правонаступником є публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». 16.03.1998 року звільнений згідно ст. п.1 ст.40 КЗпП України. 25.03.1998 року Рішенням ЛЕК УНДІ промислової медицини позивачеві було встановлено професійне захворювання: ангіоневроз 2 ст., церебрально-переферична форма. За актом розслідування професійного захворювання комісією встановлено, що причиною його виникнення є тривала робота [PERSON] в умовах тяжкої фізичної праці, вібрації, несприятливого мікроклімату. [PERSON] , 06.04.1998 року первинно пройшов огляд ВТЕК та йому було встановлено 45% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності. В подальшому позивач неодноразово проходив медичне обстеження. За висновком ВТЕК від 26.03.2004 позивачеві було встановлено 45% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково. В позовній заяві [PERSON] , зазначив, що в результаті втрати здоров`я стан якого погіршується щороку він зазнає фізичних та моральних страждань. Через професійне захворювання позивач постійно відчуває болі. Змушений постійно приймати медикаментозне лікування, обмежуватись у фізичних навантаженнях. Загалом через стан здоров`я змінився його життєвий уклад, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Ухвалою судді від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. \~ \~ \~ \~ Відповідач, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позові. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у позові з підстав наведених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, вказує, що відповідно до наданої до матеріалів справи трудової книжки [PERSON] працював з 20.07.1977 року по 16.03.1998 року на шахті «Обединенная», «Первомайская-2», «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда» за різними професіями слюсарем по ремонту обладнання, гірничим робітником, бурильником. 16.03.1998 року звільнений згідно ст. п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 7-9). 25.03.1998 року Рішенням ЛЕК УНДІ промислової медицини позивачеві було встановлено професійне захворювання: ангіоневроз 2 ст., церебрально-переферична форма. По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві ш. «Первомайська-дренажна» ВО «Кривбасруда», про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.03.1993 року, де вказано, що причиною професійного захворювання є тривала робота, в умовах тяжкої фізичної праці, вібрації, несприятливого мікроклімату (а.с.10-11). Висновком ВТЕК від 06.04.1998 [PERSON] первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності. В подальшому позивач неодноразово проходив медичне обстеження. За висновком ВТЕК від 25.03.1999, 23.07.2000, 29.03.2001,26.03.2004 року позивачеві було встановлено 45% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності, безстроково (а.с.12-14). Як зазначає позивач, внаслідок професійного захворювання він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, він постійно відчуває болі в п/крижовій ділянці, що віддають у ліву ногу, оніміння лівої ноги, кашель, задишку при незначному фізичному навантаженні. Тривалий час лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, які обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Вказане постійно і негативно позначалось та позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Таким чином, наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення ним больових відчуттів, періодично він вимушений проходити лікування, залучати додаткові зусилля для організації свого життя, також вказує на відсутність у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Встановлюючи правовідносини, що склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] працював на підприємстві та отримав професійне захворювання, пов`язане із виконанням трудових обов`язків у 1977-1998 роках, первинно в 1998 році позивачу [PERSON] встановлено стійку втрату працездатності, відтак йому має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі\~статті 440-1 ЦК Української РСР. Згідно з частиною першою\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, що надають право для відшкодування моральної шкоди позивачу та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце в період з 1998 року, тобто до набрання чинності\~ЦК України\~2003 року, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні також застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме\~ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ч. 2\~ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно п.3 ч.1\~ст.268 ЦКУ\~відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до\~ст.4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII\~державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійними захворюваннями, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захист органу. Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених\~постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час виникнення правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати\~\~або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається\~\~в\~\~кожному конкретному\~\~випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не\~\~може\~\~перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до\~ст. 440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил). У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз.2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3\~ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Щодо посилань представника відповідача на те, що Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» не є належним відповідачем, суд вважає їх необґрунтованими оскільки судовими рішеннями неодноразово встановлювався факт правонаступництва Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» всіх прав та обов`язків Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», і такі обставини, відповідно до приписів ч.3 ст. 82 ЦПК України, визнані судом загальновідомими, і не потребують доказування. Правовий висновок про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником прав та обов`язків Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда» викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06. 2020 року у справі №212/3404/17 (провадження № 61-37529ск18), аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що саме ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником ВО «Кривбасруда» у період роботи\~ [PERSON] 20.07.1977 року по 16.03.1998 року працював на шахті «Обединенная», «Первомайская-2», «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда», і тому є належним відповідачем по справі. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.06.2020 у справі\~№ 212/3137/17-ц\~(провадження\~№ 61-37529сво18) та 14.07.2020 року у справі №212/6988/19 (провадження №61-366св19). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 30% безстроково, наявність третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Отже, беручи до уваги вищевказані роз`яснення, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (абз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання [PERSON] моральної шкоди підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, нормативів, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з ПАТ «КЗРК» на його користь грошові кошти в розмірі 100000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які останній щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави у сумі 1000,00 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial