Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

13 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] помер її колишній чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Вона звернулася до приватного нотаріуса Гічніна А.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири, проте отримала постанову про відмову. Спірна квартира була придбана в період шлюбу з [PERSON] 13 квітня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу та оформлена на ім`я чоловіка. Відповідачі по справі - діти [PERSON] не заперечують проти визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаної квартири. Разом із позовною заявою 13 березня 2020 року позивачкою надана заява про розгляд справи в її відсутності за участю її представника адвоката Мацегора К.Ф. 02 квітня 2020 року представником позивачки адвокатом Мацегора К.Ф. надана заява про розгляд справи в її відсутності, в якій вона також просила витребувати у приватного нотаріуса Гічкіна А.В. дані про коло спадкоємців. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 березня 2020 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02 квітня 2020 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду в порядку загального провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Гічкіна Антона Володимировича відомості про коло спадкоємців після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У судове засідання позивачка та її представник адвокат Мацегора К.Ф., діюча на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, не з`явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутності, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11 липня 1997 року до [INFO] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 22 лютого 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, та свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 27 березня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 9, 10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2019 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1605 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого спадкодавця є діти [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За даними приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Гічкіна Антона Володимировича, по заведеній ним спадковій справі після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину прийняли наступні спадкоємці: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями за законом першої черги. Відповідно до ст.ст. 1216, 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадковим майном, що входить до складу спадщини та щодо якого виник спір, є квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Л.М. та зареєстрованого в БТІ міста Маріуполя 21 квітня 2004 року (а.с. 11,12). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 березня 2020 року, приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Гічкіним Антоном Володимировичем відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , після померлого її колишнього чоловіка [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до статті 1126 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкоємця у справі спільної сумісної власності. Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 нотаріус може виділити свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно статті 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою надано докази того, що квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки вона придбана [PERSON] та померлим [PERSON] під час шлюбу. Будь-яких заперечень зі сторони відповідачів до суду не надходило, більш того, вони зазначили у своїх заявах про визнання позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного, суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Outcome: approved