Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

14.08.2015 року прокурор Ноовоодеського району Миколаївської області звернувся в суд з позовом в інтересах держави до [PERSON] сільради Новоодеського району Миколаївської області, до [PERSON], до [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету, рішення [PERSON] сільської ради, про визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В своєму позові прокурор зазначив, що в порушення чинного законодавства рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільради №35 від 23.09.2014 року, було виділено в окреме господарство гараж (Е-1), який належить [PERSON], з присвоєнням йому окремої поштової адреси та рекомендовано реєстраційній службі Новоодеського РУЮ області оформити правовстановлюючі документи на споруду цього гаражу, що свідчить про фактично надану можливість [PERSON] оформити право власності на спірний обєкт за новою адресою, в той час, коли судом було визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету сільської ради від 14.09.2011 №54 в частині оформлення за [PERSON] права власності на цю споруду гаражу, позначену на плані забудови літерою Е-1, площею 51,3 кв.м, що розташована по вул. Леніна, 10-А в с. Баловне, Новоодеського району, а також судом було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.09.2011 року, саме, в частині оформлення права власності на вищевказаний гараж та було зобовязано [PERSON] звільнити земельну ділянку, розташовану на узбережжі ріки Південний Буг перед територією домоволодіння по вул. Леніна, 10-А в с. Баловне, шляхом знесення за власний рахунок капітальної споруди цього гаражу, який ним було зведено самовільно в прибережній захисній смузі, на відстані 10 метрів від зрізу води ріки Південний Буг, за межами виділеної йому у власність земельної ділянки, з порушенням вимог ст.375 Цивільного кодексу України, ст.ст. 58, 60, 61, 90, 91 Земельного кодексу України, ст.88 Водного Кодексу України. Крім того, як зазначає прокурор, відповідач [PERSON] виділив споруду гаражу в окреме господарство і зареєстрував своє право власності на це нерухоме майно - гараж Е-1 за новою поштовою адресою по вул. Леніна №10-б, в с. Баловне Новоодеського району і після цього, з метою ухилення від виконання вищевказаного рішення суду про його знесення, уклав з [PERSON] нотаріально посвідчений договір від 25.10.2014 року про відчуження останньому зазначеного гаражу. Посилаючись на викладені в позові обставини і правові підстави свого позову, на підставі ст.ст. 16, 203,215, 216, 346, 375,376, 658 ЦК України, ст.ст.58, 60-61, 90-91 ЗК України, ст.88 Водного Кодексу України, прокурор просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №35 від 23.09.2014 року «Про виділення в окреме господарство, присвоєння окремої поштової адреси», просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СТА №062221, індексний номер 28445002, видане 22.10.2014 року реєстраційною службою Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу за адресою Миколаївська область, Новоодеський район, с. Баловне, вул. Леніна 10-б, укладений між [PERSON] та [PERSON] 25.10.2014, зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] Миколаївського міського нотаріального округу за №278, а також просив суд визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради №8 від 15.04.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для гаражного будівництва». Відповідач [PERSON]І в процесі підготовчого розгляду справи предявив зустрічний позов до прокуратури Новоодеського району та до [PERSON] про визнання особи добросовісним набувачем нерухомого майна - гаража та про визнання права власності на нього. В процесі судового розгляду справи, представник [PERSON] відмовився від частини заявлених зустрічних позовних вимог, а саме, щодо вимог про визнання за [PERSON] права власності на гараж, в звязку з чим, ухвалою суду від 05.11.2015 року, провадження у справі в цій частині заявлених вимог судом було закрито. .В судовому засіданні прокурор підтримав позов прокуратури та посилаючись на викладені в ньому фактичні обставини справи і наявні правові підстави, зазначаючи про незаконність винесених рішень [PERSON] сільради та укладеного договору купівлі-продажу гаражу, просив суд повністю задовольнити заявлений позов, а у задоволені зустрічного позову просив суд відмовити через безпідставність і незаконність заявлених вимог. Представник відповідача [PERSON] сільради Новоодеського району Миколаївської області не визнав заявлених позовних вимог прокурора в частині, що стосуються винесених сільрадою рішень, зазначаючи про те, що ці рішення були винесені, ще до набрання своєї законної сили судовими рішеннями. Заперечуючи позов прокурора, представник [PERSON] сільради зазначив, що ухвали суду про забезпечення позову та заборону вчинення будь-яких юридично значимих дій відносно гаражу не виносилось, в звязку з чим звернення [PERSON] до сільради із заявою про виділення гаражу в окреме господарство з присвоєнням юридичної адреси вважає правомірним і прийняте з цього питання рішення сільради законним. Також вважає, що сільрада діяла в межах чинного законодавства і не порушувала ніяких законів, коли задовольнила заяву нового власника гаражу [PERSON] про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки у власність під будівлю гаражу. Заперечуючи позовні вимоги, представник [PERSON] сільради просив суд відмовити в задоволені позову прокурора в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] сільради, а щодо заявлених позовних вимог до [PERSON] та [PERSON], а також щодо вирішення зустрічного позову то їх вирішення залишив на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнав заявлених позовних вимог прокурора та, підтримуючи зустрічний позов [PERSON] зазначив, що останній являється добросовісним набувачем нерухомого майна споруди гаражу, який [PERSON] купив у [PERSON] на законних підставах. Посилаючись на те, що прокуратура Новоодеського району не визнає його за належного власника цієї будівлі гаражу, на підставі ст.ст.330,388, 392 ЦК України, він як добросовісний набувач нерухомого майна, захищаючи свої права власника, просив суд визнати його добросовісним набувачем гаражу, який він придбав по нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 25.10.2014 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився, хоча неодноразово належним чином викликався до суду, про що свідчать картки зворотних поштових повідомлень про вручення йому судових викликів. Відповідач [PERSON]П не повідомив суд про причини своєї неявки і від нього не надходило на адресу суду ніяких заяв про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи реєстраційної служби Новоодеського РУЮ в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Третя особа по зустрічних позовних вимогах приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Неявка відповідача [PERSON] та третіх осіб була визнана судом без поважних причин, а справа розглянута у їх відсутність, враховуючи наявність у справі достатніх фактичних даних про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення прокурора, представника [PERSON] сільради і представника відповідача [PERSON], дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов прокурора Новоодеського району підлягає задоволенню, а у задоволені зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається із встановлених та досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи, рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №35 від 23.09.2014 року, було задоволено заяву відповідача [PERSON] про виділення йому в окреме господарство самовільно збудованого гаражу (Е-1), який належав [PERSON], відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №25249864 від 06.08.2014, з присвоєнням цьому гаражу окремої поштової адреси: Миколаївська область, Новоодеський район, с. Баловне, вул. Леніна №10-б. Зазначене рішення виконкому було прийняте з порушенням вимог законодавства, у звязку з тим, що за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, рішенням Новоодеського районного суду від 01.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.10.2014 року, було визнано незаконним і скасовано це рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №54 від 14.09.2011 року в частині оформлення за [PERSON] права власності на споруду гаражу, позначену на плані забудови літерою Е-1, площею 51,3 кв.м., що була розташована по вул. Леніна, 10-А в с. Баловне, Новоодеського району. Також цим судовим рішенням було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.09.2011 року в частині оформлення права власності на вищевказаний гараж за [PERSON] та зобовязано [PERSON] звільнити земельну ділянку, розташовану на узбережжі ріки Південний Буг перед територією домоволодіння по вул. Леніна, 10-А в с. Баловне, шляхом знесення ним за власний рахунок капітальної споруди гаражу. Зокрема, цим судовим рішеннями був установлений факт незаконного набуття [PERSON] права власності на цю споруду гаражу Е-1, який ним було побудовано самовільно, в порушення вимог ст.375 Цивільного кодексу України, ст.ст. 58, 60, 61, 90, 91 Земельного кодексу України, ст.88 Водного Кодексу України, за межами виділеної йому у власність земельної ділянки, в прибережній захисній смузі, на відстані 10 метрів від зрізу води, на березі ріки Південний Буг. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України , обставини, що були встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Копію цього судового рішення Новоодеського районного суду [PERSON] отримав 06.08.2014 року. [PERSON] сілька рада була приймала участь в судовому засіданні з розгляду даної справи в якості відповідача та її посадові особи достовірно знали, що обєкт нерухомості, відносно якого приймалось судом рішення, є незаконно збудованим та що відносно нього наявний цивільно-правовий спір, який вирішено не на користь відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За цих підстав, відповідач [PERSON], не набув законних правових підстав права власності на самовільно збудований ним вказаний вище гараж, в звязку з чим, не мав ніякого права ним розпоряджатися, а повинен був його знести за власних рахунок, як те йому приписувалось рішенням Новоодеського районного суду від 01.08.2014 року, звільнивши тим самим самовільно захоплену земельну ділянку. Разом з тим, відповідач [PERSON], достовірно знаючи про ці обставини, з метою уникнення виконання судового рішення, звернувся до Баловненсської сільради із заявою про виділення йому в окреме господарство цього гаражу. 23.09.2014 року, виконкомом [PERSON] сільської ради, в порушення п. 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, де вказано про те, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна, було прийнято рішення, яким самовільно збудований [PERSON] гараж, було виділено в окреме господарство з присвоєнням йому окремої поштової адреси: Миколаївська області, Новоодеський район, с. Баловне, вул. Леніна, 10-б, хоча останній, відповідно до вищевказаних вимог законодавства, не міг і не мав права набути власності на цей самочинно збудований гараж. Більш того, цим рішенням виконкому [PERSON] сільради №35 від 23.09.2014 року, було рекомендовано реєстраційній службі Новоодеського РУЮ області оформити правовстановлюючі документи на цю споруду гаражу, що свідчить про фактично надану можливість [PERSON] незаконно оформити своє право власності на спірний обєкт, але вже за новою адресою. Крім того, це рішення виконкому було прийнято в порушення п. 2.6 вищевказаної Інструкції, де вказано, що при поділі обєктів нерухомого майна обовязково повинна бути проведена технічна інвентаризація із складанням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, який повинен містити, зокрема і дані щодо документу, який підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою та пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими виділеними об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок, відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства. Разом з тим, такий висновок в матеріалах, які стали підставою для прийняття спірного рішення виконкому, був відсутній. Більш того, він не міг бути складений, оскільки у [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на самовільно захоплену земельну ділянку, на якій був розташований самовільно збудований ним гараж. Відповідно до ст.ст.16, 21 Цивільного кодексу України, ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування», одним зі способів захисту порушених цивільних прав є визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування. Суд має право визнати незаконним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, який виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси громадян або держави. Таким чином, рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №35 від 23.09.2014 року суперечить вищенаведеним вимогами законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, у звязку з чим, це рішення органу місцевого самоврядування є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, з 21.10.2014 року, після набрання законної сили рішенням Новоодеського районного суду від 01.08.2014 року, [PERSON] втратив будь-які права на самовільно збудований ним гараж, що свідчить про відсутність у нього можливості оформлення правовстановлюючих документів на цей обєкт нерухомості та укладання будь-яких юридично значимих угод, так як, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається тільки на підставах, що не заборонені законом. Проте, незважаючи на ці вимоги законодавства, представник відповідача [PERSON] [PERSON], 22.10.2014 року, звернувся до реєстраційної служби Новоодеського РУЮ Миколаївської області із заявою про реєстрацію у Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно самовільно збудованого гаражу Е-1, що розташований по вул. Леніна №10-б у с. Баловне Новоодеського району і на підставі оскаржуваного рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №35 від 23.09.2014 року , за результатом розгляду цієї заяви, 22.10.2014 року, державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на вищевказаний гараж та відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії СТА №062221, індексний номер 28445002 на будівлю цього гаражу за новою поштовою адресою. Згідно ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі та в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказане свідоцтво слід визнати недійсним та скасувати, так як воно було видано на підставі незаконного рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 23.09.2014 № 35, як щодо обєкту нерухомості, на який не можуть бути оформлені речові права. Відразу ж після державної реєстрації речових прав на самовільно збудовану будівлю гаражу, відповідач [PERSON], достовірно знаючи, про те, що 21.10.2014 року судове рішення, яким його було зобовязано знести цю самовільно-збудовану споруду, набрало законної сили, з метою ухилення від його виконання, вже 25.10.2014 року, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеного гаражу по вул. Леніна 10-б у с. Баловне, який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], за яким також було проведено державну реєстрацію права власності на цей обєкт вже за [PERSON] Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З положень статті 658 ЦК України вбачається, що право продажу товару належить лише власникові товару. Аналогічні положення закріплені і в статті 346 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст.ст. 330, 658 ЦК України, право власності дійсного власника презумується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, аналіз вказаних норм цивільного законодавства свідчить про те, що право продажу майна виникає лише у особи, яка набула це майно на законних підставах. Водночас відповідач [PERSON], не набувши на законних підставах права власності на самовільно збудований ним гараж, незаконно відчужив цей обєкт відповідачу [PERSON] Згідно з ч.ч.1, 2 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цих вимог є підставою його недійсності. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначається, що вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і прокурором, або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням цього правочину. Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави у суді у випадках, визначених законом. Відповідно до п.3 статті 23 Закону України „Про прокуратуру, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно зі ст.45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Вказане є підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави шляхом пред'явлення позову. Згідно зі ст.ст. 5,6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за додержанням органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, при передачі ділянок у власність та користування, покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 „Про Державну інспекцію сільського господарства України є Держсільгоспінспекція України. Разом з тим ст. 10 зазначеного Закону, вказаний орган уповноважено звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Такі ж повноваження передбачені і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011. Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з такими позовами, прокурор вправі предявляти позов в інтересах держави, як самостійний позивач. Крім цього, позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради предявлено до сільської ради, оскільки її виконавчий комітет не є юридичною особою. Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, визначено, що сільський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчим комітетом, організує роботу виконавчого комітету відповідної ради та підписує рішення ради та її виконавчого комітету. Як вбачається з долучених копій оспорюваного рішення, останнє підписано [PERSON] сільським головою та завірено печаткою Баловнеснької сільської ради. Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, згідно зі ст.13 Конституції України та ст.324 ЦК України, є обєктами права Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. [PERSON] сільрада Новоодеського району Миколаївської області, як орган місцевого самоврядування, згідно з законом уповноважена державою здійснювати відповідні повноваження у спірних земельних правовідносинах та виконує повноваження власника земельної ділянки, на отримання якої у власність претендує [PERSON] для обслуговування гаража. У відповідності із ст.ст. 58,60,61 Земельного Кодексу України, якими встановлено статус і правовий режим прибережних захисних смуг, передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті у тому числі прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною, зокрема 100 метрів для великих річок, водосховищ на них та озер. У прибережних захисних смугах уздовж річок забороняється розорювання земель, а також садівництво та городництво, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Обєкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Статтею 88 Водного Кодексу України також визначено статус прибережної захисної смуги та її правовий режим використання, де зазначені також аналогічні положення закону, тим положенням, що вказані в ст.ст.58,60-61 ЗК України. [PERSON] сільрада Новоодеського району Миколаївської області при винесені свого рішення №8 від 15.04.2015 року про надання дозволу відповідачу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для гаражного будівництва, своєї уваги на ці обставини не звернула, та в порушення ст.88 Водного Кодексу України, винесла незаконне рішення, яким надала [PERSON] такий дозвіл на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0083 га для обслуговування незаконно, самовільно збудованого гаражу, що розташований у прибережній захисній смузі ріки Південний Буг, за адресою вул. Леніна, 10-б в с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області. Одним із способів захисту прав на земельну ділянку, у відповідності зі ст.152 ЗК України, може бути визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання акта, яким порушується права власності на землю, передбачено ст.155 ЗК України, у спосіб визнання такого акту недійсним. Крім того, згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину, якими в даному випадку є оскаржувані односторонні рішення №35 виконкому [PERSON] сільради Новоодеського району від 23.09.2014 року та рішення [PERSON] сільради №8 від 15.04.2015 року, не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства і моральним засадам суспільства. Висновки суду щодо незаконності вищевказаних рішень [PERSON] сільради щодо виділення в окреме господарство будівлі гаражу з присвоєнням поштової адреси, та її рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність для обслуговування цього гаражу, а саме: у прибережній захисній смузі річки Південний Буг, узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені в постановах від 22.05.2013 року у справі №6-25 цс 13, у постанові від 21.05.2014 року у справі №6-16 цс-14, у постанові від 01.07.2015 року у справі №6-523цс15, які відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України, є обовязковими для всіх суддів України. Незаконне оформлення права власності на спірний обєкт нерухомості гараж по вул. Леніна, 10-б у с. Баловне Новодеського району, порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель і вод, за сферою ефективного використання земельних ресурсів, оскільки наявність цього незаконно самовільно збудованого обєкту нерухомості у прибережній захисній смузі, перешкоджає вільному використанню земель цієї прибережної захисної смуги річки Південний Буг. Крім цього, незаконність розміщення вказаного самовільно збудованого гаражу у прибережній захисній смузі, була підтверджена рішенням Новоодеського районного суду від 01.08.2014 року по справі №482/164/14-ц, яким відповідача [PERSON] було зобовязано звільнити земельну ділянку, на якій розташований цей самовільно збудований обєкт, шляхом його знесення. Проте, виконання цього рішення суду на цей час є неможливим, у звязку з прийняттям виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради протиправного оскаржуваного рішення, а також подальшого незаконного переоформлення [PERSON] прав власності на цю самовільно збудовану споруду гаражу на іншу особу відповідача [PERSON] Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем [PERSON], з метою ухилення від виконання рішення суду від 01.08.2014 року, був відчужений самовільно збудований ним гараж, право власності на який було оформлено всупереч вимогам законодавства, тому цей оспорюваний договір купівлі-продажу гаражу від 25.10.2014 року, що був укладений між відповідачами [PERSON] і [PERSON], суперечить вимогам чинного цивільного законодавства, суперечить інтересам держави і суспільства, у звязку з чим, відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, цей правочин являється недійсним. За цих же обставин, слід визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно гараж, серії СТА №062221, індексний номер 28445002, що було видане 22.10.2014 року реєстраційною службою Новоодеського РУЮ на ім'я [PERSON] Крім цього, на підставі вищевказаних правових обставин, слід визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] сільської ради №8 від 15.04.2015 року, яким відповідачу [PERSON], за його заявою, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0083 га, на якій розташований вищевказаний гараж. Так, як на підставі рішення Новоодеського районного суду від 01.08.2014 року по справі №482/164/14-ц, зазначений самовільно збудований гараж підлягає знесенню, тому й земельна ділянка, на якій він розташований, не може бути відведена у власність [PERSON] для обслуговування цього гаражу. Вказане є підставою для скасування рішення [PERSON] сільської ради №8 від 15.04.2015 року. Що ж стосується зустрічних позовних вимог відповідача [PERSON] до прокуратури Новоодеського району і [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем нерухомого майна гаражу, з посиланням на вимоги ст.392 ЦК України, то ці вимоги, як безпідставні, задоволенню не підлягають, так як вони суперечать вищевикладеним фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на законі і, крім того, заявлені безпідставно до як до прокуратури Новоодеського району, так і [PERSON] У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів: - Баловнеської сільської ради, [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі у виді судового збору, яким підлягає з них стягненню в дольовому розмірі по 81,20 гривень з кожного. Що стосується понесених судових витрат відповідачем [PERSON] по предявленому ним зустрічному позову, то через відсутність підстав для задоволення цього позову, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved