Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

12 червня\~ 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою\~ [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є її колишнім чоловіком та з 2015 року в спірній квартирі не проживає, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права власності житлом, вона змушена сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючих зареєстрованих осіб, не може отримати державну житлову субсидію, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 18 червня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , яка хоча\~ набута під час шлюбу, проте\~ на підставі договору міни від 07.10.1997р.,\~ за умовами якого\~ дану квартиру було поміняно на квартиру, яка належала позивачу до одруження та відповідно до ст. 24 КпШС України\~ мала статус\~ роздільного майна /а.с. 5/. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою 01.06.2018р. ТОВ «ТД Дизайн», у квартирі [ADDRESS] , крім позивача, зареєстровані також: доньки [PERSON] , [PERSON] , зять [PERSON] , онука [PERSON] та колишній чоловік - [PERSON] /а.с.6/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (донька сторін) та [PERSON] , кожна окремо, пояснили, що більше року\~ відповідач у квартирі, що належить позивачу, не проживає та його речі в спірному житлі відсутні.\~ При цьому, [PERSON] показала, що її батько початково виїхав з квартири ще в 2012 році, щоб доглядати своїх батьків,\~ але в подальшому взагалі забрав речі\~ і не повернувся. Жодних перешкод для його проживання не має. Наведені покази свідків узгоджуються із наявним у справі актом про відсутність відповідача за місцем реєстрації з 01.10.2015р. /а.с. 8/. 01.03.2016р. шлюб між сторонами розірваний /а.с.7/ Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для його встановлення. З огляду на те, що відповідач [PERSON] , будучи чоловіком позивача, не проживав за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] понад рік, при цьому перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, чи інших поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено, а в подальшому він взагалі втратив статус члена сім`ї власника житла, з наявністю якого існувало відповідне сервітутне право, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved