Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

13 серпня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» пред'явив позов про стягнення з відповідача [PERSON], заборгованості по кредитному договору у розмірі 6307,95 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 15.11.2012 року з відповідачем було укладено кредитний договір №006-13015-151112. Відповідно до заяви, яка є, згідно ст.207 ЦК України, доказом укладення кредитного договору у письмовій формі позивач надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії і встановив ліміт в сумі 5000,00 гривень. Моментом надання позивачем кредиту є день здійснення відповідачем операції з допомогою платіжної картки, яка видається відповідачу позивачем відповідно до кредитного договору. Відповідач натомість зобов'язаний здійснювати погашення частини суми заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць. Однак, відповідач не виконує належно свої зобов'язання, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 6307,95 гривень, з яких: 3690,71 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 647,42 гривень - прострочене тіло кредиту; 516,07 гривень - заборгованість за процентами; 1453,75 гривень - заборгованість за комісіями. Відповідача було повідомлено про суму заборгованості, однак він її не погасив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, зазначив у позовній заяві, що просить проводити судовий розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Судом встановлено, що сторони 15.11.2012 року уклали кредитний договір №006-13015-151112, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії і встановив ліміт в сумі 5000,00 гривень. Моментом надання позивачем кредиту є день здійснення відповідачем операції з допомогою платіжної картки, яка видається відповідачу позивачем відповідно до кредитного договору. Відповідач був ознайомлений з тарифами на обслуговування платіжних карток та умовами кредитування. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 6307,95 гривень, з яких: 3690,71 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 647,42 гривень - прострочене тіло кредиту; 516,07 гривень - заборгованість за процентами; 1453,75 гривень - заборгованість за комісіями. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Однак відповідач даного обов'язку не виконав. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень в користь позивача.

Outcome: approved