Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

12 жовтня 2018 року [PERSON] в особі свого представника пред'явив вказаний позов, посила- ючись на наступні обставини. 26 квітня 1994 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Глибоківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, про що зроблено актовий запис № 5. 17 березня 1998 року ними був куплений житловий будинок з будівлями та спорудами, розташова- ний по [ADDRESS] Договір ку- півлі-продажу будинку був посвідчений державним нотаріусом Єпішкіною С.В., а 01.12.2017 р. за- реєстрований у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно про реєстрацію права влас- ності. Сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.12.2009 р. шлюб між ними розірвано. На даний момент у нього виникла потреба визначити частку у спільному сумісному майні подружжя, але добровільно визначитись у даному питанні вони не мають змоги. Вважає, що майно, придбане ними у період шлюбу, являєть- ся спільною сумісною власністю і повинне бути поділене у рівних частках. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, відзиву на позовну заяву не подала. Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних ви- мог. Судом встановлено, що між сторонами 26 квітня 1994 року Глибоківською сільською радою Та- тарбунарського району Одеської області було зареєстровано шлюб, який рішенням Татарбунарсь- кого районного суду Одеської області від 10.09.2009 р. розірвано (а.с.7, 8-9, 11, 30). Згідно договору купівлі-продажу серії ААК № 894199, посвідченого державним нотаріусом Та- тарбунарської державної нотаріальної контори 17.03.1998 р. (копія на а.с.10), [PERSON] купив житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га та на житловий будинок, які ро- зташовані по [ADDRESS], зареє- стровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копіями витягів, сформованих 10.10.2018 р. та 08.12.2017 р. (а.с.12, 13). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користу- вання і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.ст.69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоло- віка є рівними. В судовому засіданні встановлено, що будинок та земельна ділянка, для будівництва і обслуго- вування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] придбано сторонами в період шлюбу - 17.03.1998 р. та зареєстровані за позивачем у справі. Доказів, які б свідчили, що набуте сторонами за час шлюбу майно не може входити до спільної власності подружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суду не надано, тому, суд вважає, що сторони придбали вказане майно за спільні кошти подружжя. За змістом ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток ко- жного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.ст.370, 372 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власнос- ті, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до абз.3 п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учас- ника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власнос- ті (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визна- чається рівними. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га, що розташовані по [ADDRESS], є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, що відповідає вимогам ст.60 СК України. За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки будинку та по 1/2 частки земельної ділянки площею 0,25 га, розташовані по [ADDRESS] Представник позивача просив не стягувати судовий збір з відповідача на користь його довіри- теля, тому суд вважає за можливе задовольнити дане клопотання. На підставі викладеного,

Outcome: approved