Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

14.09.2018 року до Сквирського районного суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 70,1 кв. м., житлова площа 37,5 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами; визнати на нею право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] визнати на нею право власності на земельну ділянку, площею 0,18 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] Вказуючи на те, що 14.05.2018 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 70,1 кв. м., житлова площа 37,5 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку, площею 0,25 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] земельну ділянку, площею 0,18 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] За даним договором [PERSON] [PERSON] передали [PERSON] житловий будинок та земельні ділянки, правовстановлюючі документи та ключі від будинку, а позивач у свою чергу передала відповідачам кошти у сумі 50 000 гривень та прийняла майно, про що було складено відповідну розписку. Нотаріально посвідчити договір позивач з власниками домовились після повного зібрання необхідних документів. Однак при зверненні до нотаріальної контори отримали відмову нотаріуса у з»язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідачі визнають, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельних ділянок, про що свідчать їх заяви про визнання позову. Позивач, посилаючись на те, що сторони не мають змоги оформити договір купівлі-продажу майна належним чином у нотаріуса, тому просить суд визнати за нею право власності на вказане майно рішенням суду. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, звернулась до суду із заявою, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі, також в підготовче судове засідання не з'явилися, звернулися до суду із заявами, в яких просять проводити підготовче судове засідання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексам випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, те, що 14.05.2018 року між сторонами був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 70,1 кв. м., житлова площа 37,5 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами; земельної ділянки, площею 0,25 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] земельної ділянки, площею 0,18 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану по [ADDRESS] За даним договором відповідачі [PERSON] [PERSON] передали позивачу [PERSON] житловий будинок та земельні ділянки, правовстановлюючі документи та ключі від будинку, а позивач у свою чергу передала відповідачам кошти у сумі 50 000 гривень та прийняла майно, про що було складено відповідну розписку. Нотаріально посвідчити договір позивач з власниками домовились після повного зібрання необхідних документів. Однак при зверненні до нотаріальної контори отримали відмову нотаріуса у з»язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідачі визнають, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельних ділянок, про що свідчать їх заяви про визнання позову. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина 2 статті 328 ЦК України визначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно положень ч. 1ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В свою чергу частиною другою статті 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу вимог ч. 1ст. 334 ЦК України право власності у набувача з договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором. Згідно положень ч. 3ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Після дослідження обставин справи, судом було з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] позов визнали. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачами позову вимогам закону не суперечить, права третіх осіб не порушує, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved