Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

12 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить визнати недійсним п. 5.5.1 договору іпотеки за № 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 30 березня 2007 року між її чоловіком [PERSON] (далі по тексту позичальник, іпотекодавець) та ВАТ «[PERSON] Аваль» (далі по тексту - [PERSON]) укладено кредитний договір за № 014/5644/134/011341, згідно якого [PERSON] зобовязався надати кредит в сумі 94000 доларів США на споживчі цілі, а саме придбання квартири № 137, що розташована за адресою : м. Бориспіль, провул. Бабкіна 12. В забезпечення виконання зобовязань за цим договором 03 квітня 2007 року між позичальником та Банком укладено договір іпотеки № 014/5644/134/01134 та передано в іпотеку вищевказану квартиру. Дана квартира придбана [PERSON] під час перебування в шлюбі з позивачем та є їх спільною сумісною власністю. У звязку з цим та на підставі ст. 65 СК України, [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду чоловіку на передачу цієї квартири в іпотеку. Пунктом 5.5.1 Договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобовязань за цим або кредитним договором встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотеко-держателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстанов-люючим документом. Позивач вважає, що оскільки п. 5.5.1 договору іпотеки є застереженням, яке повязано з позасудовим задоволенням вимог іпотекодержателя за рахунок іпотечного майна (квартири), на його укладення мала бути також отримана нотаріально посвідчена її згода, як другого з подружжя. Відсутність такої згоди є підставою для визнання договору в частині пункту 5.5.1 щодо недійсним. Зазначила, що в момент надання нотаріальної згоди та підписання чоловіком і банком договору іпотеки, [PERSON] не знала про необхідність отримання від неї, як дружини, нотаріальної згоди також і щодо наявного застереження по задоволенню вимог іпотеко-держателя. Про те, що її права в цій частині порушені банком, дізналась лише після отримання вимоги відповідача та отримання консультації юриста на початку 2018 року. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним п. 5.5.1 Договору іпотеки 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також пояснила, що дана квартира придбана не лише за кошти отримані в кредит від банку, а й частково за накопичені подружжям [PERSON]. Перед наданням нотаріальної згоди на укладення між її чоловіком та банком договору іпотеки, їй надавали договір іпотеки для ознайомлення зі змістом, не обмежували в часі, проте читала позивач його неуважно. Вважає, що її права як співласника майна та другого з подружжя, порушено банком із-за неотримання окремої нотаріально посвідченої згоди щодо вимог банку у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок заставного майна. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та наголосила, що банк під час укладання та підписання спірного договору іпотеки порушив ст. 578 ЦК України, ст. 65 СК України та вимоги ст. 6, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки не отримано нотаріальної згоди [PERSON] на внесення до договору іпотеки застереження вказаного у п. 5.5.1 та не укладеного окремого договору щодо задоволення вимог іпотеко-держателя. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених в відзиві, а також просила застосувати строки позовної давності до даного спору. Представник ПАТ «[PERSON] банк Аваль» будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Пояснив, що з умовами, вказаними в договорі іпотеки вони з дружиною ознайомились та погодились, оскільки ПАТ «[PERSON] банк Аваль» на той час був єдиним банком, що видав йому кредит на придбання квартири. Перед підписанням договору іпотеки банк надав їм, як подружжю, можливість ознайомитись з його змістом та в часі не обмежували цю дію. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено та не спростовується сторонами, що 30 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] банк Аваль» (далі по тексту ВАТ «[PERSON] банк Аваль», кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 014/5644/134/011341, на підставі якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 94000 доларів США, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за його користування, комісії та тарифів, та виконати інші зобовязання (а.с. 8-12). Пунктом 1.2 та 2.1 даного договору зазначено, що кредит надається на строк до 29 березня 2027 року включно для використання на споживчі цілі, а саме : для придбання квартири № 137 у м. Бориспіль по провул. Бабкіна 12. Для забезпечення вимог банку, що випливають з кредитного договору № 014/5644/134/011341 від 30 березня 2007 року, 03 квітня 2007 року між ВАТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] підписано договір іпотеки № 014/5644/134/011341 (а.с. 5-7). Згідно п. 1.2. предметом іпотеки є квартира № 137 у м. Бориспіль по провул. Бабкіна 12, яка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі- продажу від 03 квітня 2007 року та посвідченого Бориспільською міською державною нотаріальною конторою Київської області по реєстру № 1-890 і зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 2005199. В п. 1.5 даного договору вказано, що квартира набута [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та передається в іпотеку за її згодою, викладеної у вигляді заяви, що призначається для зберігання у справах Бориспільської міської державної нотаріальної контори. Наведене також підтверджується сторонами та Свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] виданого 04 листопада 1982 року Бориспільським міським відділом РАЦС Київської області серії ІІ-БК № 393943. Подружжю присвоєно єдине спільне прізвище [PERSON] (а.с. 28). З наданої 30 березня 2018 року Бориспільською міською державною нотаріальною конторою належним чином завіреної копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 03 квітня 2007 року встановлено, що позивач надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладання договору іпотеки № 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року з ВАТ «[PERSON] банк Аваль» щодо квартири № 137 розташованої в м. Бориспіль по провул. Бабкіна, будинок 12 (а.с. 118). Також встановлено, що Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк аваль» (далі по тексту ПАТ або ПАТ «[PERSON] банк аваль»), що є правонаступником ВАТ «[PERSON] банк аваль» 24 жовтня 2017 року уклав договори з Публічним акціонерним товариством «Юнекс банк» (далі по тексу ПАТ «Юнекс банк») про відступлення права вимоги за договором іпотеки та кредитним договором № 014/5644/134/011341 від 30 березня 2007 року укладеного з [PERSON] (а.с. 139-144). Цього ж дня ПАТ «Юнекс банк», на підставі укладених та підписаних договорів, відступило своє право вимоги за вищевказаними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест - Кредо». Наведене також підтверджується розрахунками заборгованості за кредитним договором, формами для повідомлення боржника про відступлення права вимоги, формами повідомлення поручителя про відступлення права вимоги, звітом про проведені роботи по стягненню заборгованості, актами приймання передачі документації, платіжним дорученням № 799 від 24 жовтня 2017 року на суму 408000,00 грн (а.с. 121 - 138). Відповідач, отримавши право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки №014/5644/134/011341, в жовтні 2017 року направив боржнику [PERSON] та майновому поручителю [PERSON] повідомлення про свій статус за борговими зобовязаннями, зазначив про наявний розмір заборгованості та надав відомості щодо реквізитів, на які слід погасити заборгованість. Наведене повідомлення отримано подружжям [PERSON] та не заперечується ними. В силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Згідно вимог\~ст. 6, 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 638 ЦК України визначено, що\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч. 1\~ст. 215 ЦК України вказано, що\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків, недійсності передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша\~статті 216 ЦК). Згідно ст. 572, ч.1 ст. 574, ч. 1\~ст. 575 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставо-держатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.\~Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 1 ст. 576 цього Кодексу визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.\~ Статтею 578 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно ч. 2, 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.\~ Згідно ч. 1 ст. 584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.\~ Договором іпотеки від 03 квітня 2007 року, а саме в п. 5.5.1, передбачено застереження, яким встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобовязань за цим або кредитним договором встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотеко-держателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що лише один розділ договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, окремий договір про задоволення вимог іпотеко-держателя між сторонами не укладався. Виходячи з вимог чинного законодавства України згода одного з подружжя необхідна виключно на укладення договору іпотеки вцілому, а не щодо укладення окремого його розділу чи пункту. Законодавством не передбачено необхідності надання нотаріальної згоди другого з подружжя на укладення окремого розділу договору іпотеки, зокрема застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час укладення договору іпотеки від 03 квітня 2007 року, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателями у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частинами 1, 2 ст. 36 цього Закону зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, на момент укладення спірного договору іпотеки чинним на той час законодавством було чітко передбачено порядок позасудового врегулювання шляхом внесення до іпотечного договору застереження про задоволення вимог або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог. У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що права позивача як співвласника майна, під час укладання та підписання договору іпотеки, жодним чином не порушено, оскільки застереження про задоволення вимог банку зазначено в самому договорі іпотеки і на укладення [PERSON] даного договору [PERSON] надано нотаріально посвідчену згоду. Представник відповідача під час розгляду справи заявила клопотання про застосування строків позовної давності в рамках даного позову. Відповідно до ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.\~ Встановлено, що [PERSON] отримав повідомлення про заміну сторони стягувача та вимогу щодо спати наявної заборгованості від відповідача наприкінці 2017 року. На початку 2018 року подружжю [PERSON] стало відомо про перехід права власності на їх квартиру до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест- Кредо»», у звязку з чим вони, як юридично необізнані громадяни, звернулись за допомогою до юриста. Отримавши консультацію, [PERSON] вирішила, що її права, як співвласника квартири, порушено банком в частині неотримання окремої нотаріальної згоди щодо застереженняпро задоволення вимог у договорі іпотеки. Саме з цього моменту позивач дізналась про своє порушене право та звернулась до суду з даним позовом. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання недійсним п. 5.5.1 Договору іпотеки № 014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed