Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

12 червня 2018 року [PERSON], місце проживання якої: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], [PERSON], місце проживання якої: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], та [PERSON], в якій просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], у житловому будинку з травня 2014 року. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 1992 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], у якому разом з позивачем зареєстровані відповідачі по справі, які є членами її сім'ї, але з травня 2014 року у будинку фактично не проживають, що підтверджується відповідним актом від 06 червня 2018 року. Відповідачі, виїжджаючи із належного позивачу будинку, забрали усі свої речі і майно та поїхали до Російської Федерації, при цьому, адреса їх проживання [PERSON] невідома, зв'язок з ними вона не підтримує, з огляду на що вирішити питання щодо зняття відповідачів з реєстрації позасудовим порядком не вбачається можливим. За час не проживання у будинку [PERSON] та [PERSON] не сплачували вартість комунальних послуг, а позивач, яка є інвалідом третьої групи, не може реалізувати своєї право на оформлення житлової субсидії, з огляду на що звернулась до суду з зазначеною позовною заявою. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] від 15 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, які уточненою позовною заявою від 26 червня 2018 року усунені. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2018 року у зв'язку відставкою судді [PERSON] на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області Гончарової О.В. справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року залучено Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 08 годину 15 хвилин 20 вересня 2018 року. Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року судове засідання відкладене на 10 годину 00 хвилин 10 жовтня 2018 року для виклику відповідачів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши при цьому, що [PERSON] є її сином, [PERSON] - невісткою, а [PERSON] - онукою. Підставою для подання позовної заяви до суду є необхідність зняття відповідачів з реєстрації для оформлення житлової субсидії, яку вона не може оформити через наявність формальної реєстрації відповідачів. При цьому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично не проживали у належному їй будинку, оскільки мешкали в орендованій квартирі, розташованій у Костянтинівському районі Донецької області. Відповідачі у травні 2014 року виїхали до Російської Федерації, де і залишились проживати, однак де саме вони мешкають, [PERSON] невідомо, оскільки зв'язок вона з ними не підтримує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - головний спеціаліст-юрисконсульт Управління молодіжної політики та і справах дітей Бахмутської міської ради Підгайна В.В. заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], малолітньої [PERSON], оскільки у випадку задоволення позовних вимог будуть порушені житлові права останньої, а позивачем не надано доказів про наявність у дитини іншого житла на праві користування. Щодо задоволення позовних вимог в іншій частині не заперечувала. Відповідачі до судового засідання не з'явились за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином - у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 1992 року (а.с. 3-4). При цьому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої судом 10 жовтня 2018 року за № 14861331, відомості щодо будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], у зазначених реєстрах відсутні (а.с. 57-58). З копії акту від 06 червня 2018 року, складеного головою квартального комітету № 25 Пелюхановою Г.Є. у присутності сусідів: [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], і [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], вбачається, що [PERSON], [INFO], зі своєю сім'єю: [PERSON], [INFO], яка є дружиною, та [PERSON], [INFO], яка є дочкою, зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак фактично за вказаною адресою не проживають з травня 2014 року, оскільки проживають у Російській Федерації (а.с. 5). Згідно копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою квартального комітету № 25 Пелюхановою Г.Є. 05 червня 2018 року, у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач; [PERSON], [INFO], який згідно довідки є її сином; [PERSON], [INFO], який згідно довідки є її сином; [PERSON], [INFO], який згідно довідки є її сином; [PERSON], [INFO], яка згідно довідки є її невісткою, та [PERSON], [INFO], яка згідно довідки є її онукою (а.с. 6). З відповідей першого заступника голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 26508 від 17 серпня 2018 року вбачається, що станом на 16 серпня 2018 року за даними реєстру територіальної громади м. Бахмут місце проживання фізичних осіб [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34, 36). При цьому згідно відповіді першого заступника голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 26508 від 17 серпня 2018 року за даними реєстру територіальної громади м. Бахмут інформація про реєстрацію місця проживання фізичної особи [PERSON], [INFO], відсутня (а.с. 35). Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеному будинку понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідачі не надали суду доказів того, що перестали користуватися будинком з поважних причин та мають право на збереження за ними права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що позивач довела свої вимоги в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS], і вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно визнання малолітньої [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS], суд дійшов висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS], який належить позивачу, разом зі своїми батьками: [PERSON] та [PERSON], які станом на теперішній час залишаються зареєстрованими за вказаною адресою. Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім'ї наймача або членів його сім'ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи наведені норми права, а також те, що малолітня дитина [PERSON] не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину не проживання не можна визнати неповажною), вона не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житлом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітньої дитини, тобто визнання її особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, суд вважає необхідним залишити за малолітньою [PERSON] право користування житловим приміщенням за вказаною адресою та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Задовольняючи позов, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, присуджує з відповідачів понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в сумі по 352,40 гривень з кожного.

Outcome: partial