Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

13.01.2020 на адресу Криворізького районного суду Дніпропетровської області, за підсудністю з Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, надійшла цивільна справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] . У позові представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.02.2013, у загальному розмірі 120952,74 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 5392,70 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 115560,04 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування пред`явлених вимог вказував, що 12.02.2013 [PERSON] отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитування [PERSON] здійснювалося за умовами кредитування «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з базовою відсотковою ставкою: 2,5 % на місяць, або 30 % річних, з 01.09.2014 - 34,80 % річних; з 01.04.2015 - 43,20 % річних. Умовами визначався пільговий період - до 55 днів; обов`язковий щомісячний платіж 5 % від заборгованості. За порушення умов договору сторони погодили пеню. Змінюючи умови кредитного договору Банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, за якими Клієнт надав згоду на зміну кредитного ліміту Банком в одностороннього порядку. Змінюючи Тарифи банк керувався п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил, які разом з заявою про отримання кредитного ліміту, Тарифами банку, становили кредитний договір. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил, [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Свої зобов`язання щодо встановлення кредитного ліміту за договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача в примусовому порядку, а також сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1921 грн. Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 3 зворот, 41). Відповідач [PERSON] позовні вимоги банку не визнав. Надав суду відзив, в якому не заперечуючи факту укладення кредитного договору на підставі заяви про отримання кредиту, встановлення кредитного ліміту та отримання кредитної картки «Універсальна», стверджував, що 04.12.2019 між ним та Банком укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № SAMDN52000075590832 від 12.02.2013, якою сторони припинили кредитні зобов`язання шляхом прощення з боку позивача боргу по пені у сумі 318789,43 грн та сплати позичальником у строк до 05.12.2019 заборгованості у розмірі 17000 грн, яка складалася з суми основного боргу 5392,70 грн, відсотків - 11324,26 грн. На виконання умов вказаної додаткової угоди, ним у визначений сторонами строк, проведена оплата у повному обсязі - 17000 грн, а тому зобов`язання є припиненими у зв`язку з його виконанням. Відповідно, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивач відповіді на відзив не надав. 30.06.2020 позивач та його представник, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у визначеному законом порядку, до суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв з процесуальних питань не надали. У той же час, безпосередньо в позовній заяви представник вказував про розгляд справи за його відсутності (а.п.3 зворот). За вищевказаних обставин, відповідно до п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суду здійснює розгляд справи за відсутності представника позивача. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.03.2012 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7). Своїм підписом у заяві [PERSON] визнав, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказані обставини визнано сторонами, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Відповідач визнав той факт, що на виконання умов вказаного договору йому встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, яким він користувався. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», відповідачу видано кредитні картки, остання строком дії до 02.2017 (а.с. 52). На виконання умов договору [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, який збільшувався до 8000,00 грн. (а.с. 53). Кредитування відповідача здійснювалося за умовами кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з базовою відсотковою ставкою: 2,5 % на місяць, або 30 % річних, з 01.09.2014 - 34,80 % річних; з 01.04.2015 - 43,20 % річних. Умовами визначався пільговий період - до 55 днів; обов`язковий щомісячний платіж 5 % від заборгованості. За порушення умов договору сторони погодили пеню (а.с. 51). Як слідує з виписки по рахункам, [PERSON] активно користувався кредитними коштами, зокрема розраховувався за продукти харчування, пальне, здійснював переводи між картками, знімав готівку та частково погашав заборгованість (а.с. 54-72). Факт встановлення кредитного ліміту у вказаному розмірі та користування ним, [PERSON] не заперечував. По суті, укладений між сторонами договір, є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором від 12.02.2013 виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку - 8000 грн., що підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість [PERSON] свої зобов`язання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, у результаті чого станом на 30.09.2019 мав заборгованість в розмірі 290031,38 грн (а.с. 5-6), а станом на 04.12.2019 заборгованість лише по пені - 318789,43 грн, що підтверджується додатковою угодою № 1 від 04.12.2019, до кредитного договору № SAMDN52000075590832 від 12.02.2013 (а.с. 85). Згідно з п. 1.1. вказаної додаткової угоди, сторони погодили, що банк простив [PERSON] борг по пені - 318789,43 грн, встановивши заборгованість за договором станом на 04.12.2019 (на дату підписання додаткової угоди) в розмірі 17000 грн., з яких заборгованість за основним боргом 5392,70 грн., відсоткам - 11324,26 грн. та пені 283,04 грн (а.с. 85). Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди [PERSON] зобов`язався здійснити остаточне погашення заборгованості за договором, визначеної у п. 1.2 даної додаткової угоди (17000 грн), у строк до 05.12.2019 (а.с. 85). На виконання умов додаткової угоди до договору від 04.12.2019, [PERSON] 04.12.2019 сплатив на визначений у додатковій угоді рахунок, обумовлений сторонами розмір заборгованості - 17000,00 грн, що підтверджується квитанцією (а.с. 86), даними виписки по рахункам, в якій відображено факт реструктуризації заборгованості, за яким заборгованість зменшено до 17000,00 грн та проведенням погашення заборгованості на суму 17000 грн (а.с. 70-71). Факт відсутності заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним договором підтверджується довідкою від 05.03.2020, згідно з якої, рахунки, за якими обліковувалася заборгованість (а.с. 52), - закриті (а.с. 85 зворот). Будь яких даних щодо спростування вказаних [PERSON] обставин, позивач суду не надав. Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 605 ЦК України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки в судовому засіданні доведено факт часткового прощення позивачем боргу [PERSON] , а саме в частині пені, між сторонами після цього обумовлено суму дійсного зобов`язання - 17000,00 грн, яка погашена [PERSON] у визначений у додатковій угоді строк, суд приходить до висновку, що зобов`язання за кредитним договором від 12.02.2013, з урахуванням додаткової угоди від 04.12.2019, виконано в повному обсязі, відповідно, зобов`язання є припиненим, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Оскільки в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат.

Outcome: dismissed