Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

14.02.2017 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою до заінтересованої особи Центрального районного у м. Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту народження [PERSON], 09.11.2015 року у м. Севастополі Автономна Республіка Крим, батьком якої є [PERSON], [INFO], матірю [PERSON], [INFO]. Заяву мотивував тим, що 09.11.2015 року у м. Севастополі Автономна Республіка Крим, у нього народилась дитина дочка [PERSON]. [PERSON] Крим є тимчасово окупованою територією України, що є перешкодою для здійснення державної реєстрації народження дитини. Тому просив встановити факт народження його дочки [PERSON] на території України. В судове засідання заявник не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив про їх задоволення. Представник заінтересованої особи - Центрального районного у м. Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, надали до суду листа, проти заявлених вимог не заперечували, просили розглянути справу за відсутності їхнього представника. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст. 134 Конституції України та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», [PERSON] Крим є тимчасово окупованою територією, яка є невідємною частиною території України і на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 144 СК України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до\~ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану»\~(за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом МЮУ від 18.10.2000 року №52/5, встановлено, що реєстрація народження дитини проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження (форма№103/0) у разі народження дитини в закладі охорони здоровя або медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1) та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя, якщо дитина народилась за межами закладу охорони здоровя. За відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного тану є рішення суду про встановлення факту народження (стаття 13). Згідно ч. 2,3 ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, який набрав чинності 27 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) , виданий органом та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків. \~ Таким чином, медичні документи, що підтверджують факт народження дитини на території Автономної [PERSON] Крим, видані діючими сьогодні медичними закладами, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації дитини і органах РАЦС Міністерства Юстиції України. Не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про народження дитини, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Як встановлено судом, заявник [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] зареєстрованого 06.06.2015 року відділом ЗАГС Ленінського району м. Севастополя Управління ЗАГС м. Севастополя, актовий запис №458. Подружжя проживає у [INFO]. 01.12.2015 року відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополя Управління записів актів громадянського стану м. Севастополя видане свідоцтво про народження, з якого вбачається, що 09.11.2015 року народилась [PERSON], місце народження м. Севастополь [PERSON] Федерація, батько - [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації, мати [PERSON], громадянка [PERSON] Федерації. Вказане свідоцтво про народження, яке видано органом, який створено на тимчасово окупованій території Автономної [PERSON] Крим у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним та не створює правових наслідків. Проте, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосуватись судами як джерело права, необхідно врахувати висновки суду у справах проти Туречиини (Cyprus v. Turkey 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Repablic of Moldova and Russia 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони, тобто є окупованою. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи із інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означив би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупованій влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факт народження для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у свідоцтві про народження дитини, яке видано органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території Криму. Тому, відомості про факт народження дитини заявника щодо місця народження та її батьків підтверджено даними, зазначеними у свідоцтві про народження дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно п.7 ч.1\~ст.256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. \~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~З огляду на викладене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved