Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

13.02.2020 р. до суду заявлено позов, в якому позивач просив щомісячно стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до його повноліття, оскільки відповідачка добровільно не виконує свого законного обов`язку надавати щомісячне утримання їх спільній неповнолітній дитині. Позивач в судове засідання не з`явився, письмово позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити без його участі (а.с. 19). Відповідачка подала до суду заперечення, в якому зазначила, що вона не ухиляється від утримання дитини, усе нажите майно в шлюбі з позивачем нею залишено для благоустрою і виховання їх спільної дитини в рахунок сплати аліментів, вона є інвалідом ІІІ групи дитинства і отримує соціальну допомогу в розмірі 1638 грн., тому не спроможна сплачувати аліменти взагалі. З урахуванням позиції сторін та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовільнити частково з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , але добровільно не виконує свого законного обов`язку надавати щомісячне утримання своїй неповнолітній дитині. Зазначені правовідносини регулюються: - ст. ст. 180, 181 п.3, ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; в разі ухиляння батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у визначеній судом частці від їх доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обов`язку надавати щомісячне утримання неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , то задля захисту законних інтересів дитини аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, необхідно стягувати з відповідачки починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини, - в примусовому порядку. Судові витрати відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки пропорційно до суми задоволених судом позовних вимог, а саме: 500 грн. витрат за надання правничої допомоги. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити з огляду на їх недоведеність, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на обґрунтування визначеного ним розміру аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 3000 грн. щомісячно. Заперечення відповідачки про стягнення аліментів на утримання дитини в запропонованому позивачем розмірі, прохання відповідачки не стягувати з неї аліменти на утримання сина [PERSON] взагалі, в зв`язку з тим , що вона є інвалідом ІІІ групи з дитинства і отримує лише пенсію в сумі 1638 грн., суд врахував у поєднанні з вимогами позовної заяви, дослідженими судом доказами, наданими сторонами, їх законними інтересами, інтересами неповнолітньої дитини, і визначив справедливий розмір аліментів.

Outcome: approved