Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

14 жовтня 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача з подальшим уточненням позовних вимог про стягнення з нього заборгованості у розмірі 281 196,13 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав , просив відмовити у задоволенні позову в звязку зі спливом строку позовної давності. Також, звернув увагу суду на те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 31 січня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № DN81AR12650094 , відповідно до якого позивач надав відповідачу строковий цільовий кредит у розмірі 80335,25 грн на придбання автомобілю на строк по 30 січня 2015 року включно , з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 9,6 % річних, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,5% від суми отриманого кредиту щомісячно в період сплати відсотків в обмін на зобовязання відповідача з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії щомісячно в період з 24 по 28 число кожного місяця . Відповідно до п. 14.2 та 14.3 Договору, при порушенні відповідачем будь-якого із зобовязань щодо сплати винагород, процентів та щодо повернення основної суми кредиту , позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Відповідно до п. 14.5 Договору, при порушенні відповідачем будь-якого із зобовязань щодо страхування предмету застави, заборони його відчуження без дозволу банку чи неповідомлення про втрату предмету застави, позичальник сплачує штраф в розмірі 100 % від вартості предмета застави. Згідно п. 17.9 Договору, предметом застави є автомобіль [PERSON], 2007 року випуску, д\\н ВЕ4298АК, вартістю 70 750 грн. Відповідно до п.п. 6.2.11-6.2.14 цього Договору, позичальник зобовязаний своєчасно укладати Договори страхування предмету застави на користь Банку у страховій компанії, узгодженій з Банком. Відповідно до матеріалів справи , зазначений автомобіль був проданий за 141 000 грн., з яких згідно наданого позивачем розрахунку 22 квітня 2015 року 7521,40 грн зараховано в якості сплати пені по кредитному договору , 68 901,03 грн. - в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 3197,20 грн. -на погашення юридичних витрат по договору, 61 380 грн. - на погашення штрафу. Дотепер відповідач свої зобовязання за договором не виконав, заборгованість станом на 26 травня 2015 року за тілом кредиту 1 784,26 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 43160.77 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 23 669,12 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 198 923,59грн., фіксована частина штрафу- 250 грн. та 13 378,39 грн 5 % -відсоткова частина штрафу від суми невиконаного зобовязання відповідно до п. 14.9 Договору. Разом з тим, до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки, якою є штраф та пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають, істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Враховуючи те, що після реалізації позивачем предмету застави фактично відповідачем вже сплачено пеню у розмірі 7521,40 грн. , суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 2478,60 грн., так я к розмірі пені значно перевищує розмір збитків на час розгляду справи. Що стосується заяви представника відповідача стосовно застсування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 14.11 Кредитно-заставного договору, який підписвний [PERSON] без жодних зауважень , при цьому позичальником підписана кожна сторінка договору, установлено позовну давність тривалістю в пять років. Крім того, ч. 2\~ст. 264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ПАТ Акцент-Банк, [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та стягнення частини заборгованості у солідарному порядку. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 вересня 2012 року, позов ПАТ КБ ПриватБанк задоволено. Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR12650094 від 31 січня 2008 року в сумі 170 222 грн. 03 коп звернути стягнення на предмет застави автомобіль [PERSON], д\\н ВЕ4298АК шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ ПриватБанк з укладанням від імені [PERSON] договру купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ. Стягнуто солідарно з ПАТ Акцент-Банк, [PERSON]О, на користь ПАТ КБ ПриватБанк суму 10 000 грн та судовий збір. Враховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів був реалізований у серпні 2012 року ,\~ таке перериває позовну давність. Відповідно до ч. 3\~ст. 264 ЦК України\~після переривання перебіг позовної давності починається заново.\~Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.\~\~ Отже, підстави вважати, що позивач пропустив строк позовної давності з огляду на наведені обставини , відсутні. Що стосується заперечень представника відповідача стосовно підвищення відсоткової ставки за договром, то умовами Договору передбачена можливість такого підвищення за умови настання відповідних обставин. 07 січня 2009 року Банком був направлений на адресу позичальника лист з поваідомленням про підвищення відсоткової ставки з 01 лютого 2009 року і запропоновано в разі незгоди з таким підвищенням звернутися до відділення банку. Проте даних, що [PERSON] висловив Банку свою незгоду з підвищенням відсоткової ставки чи звертався до суду з вимогами щодо визнання такого підвищення незаконним, відповідач суду не надав і на такі не посилався. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка єобовязковоюдля застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. Разом з тим, з наведеного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська вбачається, що на користь Банку вже стягнуто в солідарному порядку з поручителем ПАТ А-Банк 10000 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним Договром. Так, пунктом 4.7 Договору встановлена черговість погашення заборгованості при отриманні Банком коштів від позичальника, а саме: а) для відшкодування витрат, які зазнав Банк за Договором (зокрема, витрати на страхування, послуги, повязані з реалізацієб предмета Застави); б) для оплати неустойки згідно із ст. 14 Договору; в) для оплати простроченої заборгованості за винагородами; г) для оплати заборгованості за процентами; д) для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом. За такого, суд доходить до висновку, що оскільки після реалізації предмета застави , отримані кошти були направлені банком першочергово на відшкодування витрат, які зазнав Банк, погашення пені та оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом, то в порядку черговості слід віднести стягнуті за вищезазначеним рішенням суду 10 000 грн. Саме в рахунок погашення заборгованості третьої черги , а саме для оплати простроченої заборгованості за винагородами Таким чином, розмір загальної заборгованості складає 64 122 грн. 75 коп., яка складається з 1784,26 грн заборгованості за тілом кредиту, 43160,77 грн. заборгованості по процентам, 13 699,12 грн. заборгованості по комісії ( 23 699,12 10 000), 2478,60 грн. пені, 250 грн. фіксованої частини штрафу та 3056,14 грн. заборгованості за відсотковою частиною штрафу ( складає 5 відсотків від суми заборгованості, визначеної судом). На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554,\~611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договорами, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 \~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір , сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволенихх позовних вимог.

Outcome: partial