overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

13 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 6 серпня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припиненні з травня 2011 року через те, що відповідач постійно ображав її, докоряв несталістю матеріально-побутових умов, хоча сам постійно заробітку не мав та не намагався з цього приводу змінити щось на краще, а тому на цьому підґрунті, відповідач постійно ініціював сварки. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіславши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що строк для примирення не потрібен. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 6 серпня 2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), який проживає та проживатиме разом з позивачкою. Шлюбні відносини фактично припинені з травня 2011 року, через постійні образи з боку відповідача, який постійно ініціював сварки, що в кінцевому випадку призвело до погіршення стосунків та неможливості спільного проживання. Приймаючи до уваги не бажання сторін примирятися, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

13 грудня 2013 року позивач звернулася із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2011 року, від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO]. Разом з чим зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником відповідача у судовому засіданні було надано заяву відповідача про розгляд справи без його участі, позов визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив розірвати шлюб. Суд, вислухавши думку представника відповідача, визнав за можливе розгляд справи за відсутності нез'явившихся осіб. Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 02 липня 2011 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 625 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 5). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

13 грудня 2013 року позивач звернулася із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 1993 року, від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року сторони припинили проживати сім'єю та ведення спільного господарства. Позивач поросила розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила не надавати строку для примирення, оскільки її рішення є виваженим та остаточним. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував, йому було роз'яснено судом наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що 16 лютого 1993 року у Залізничному відділі запису актів громадянського стану м.Києва між громадянами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 117 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 6, 7). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

13 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказуючи на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 03 березня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Донька знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на виховання та утримання неповнолітньої доньки. Тому, позивачка звернулась з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка на позові наполягала, відповідач з позовом згоден. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачкою докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 27 травня 2002 року Андріївською селищною радою Тельманівського району Донецької області, актовий запис № 11. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 03 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тельманівського районного управління юстиції Донецької області, 03 березня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Прізвища після розірвання шлюбу присвоєно: йому - [PERSON], їй - [PERSON]. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного, враховуючи, що між сторонами не існує домовленості щодо утримання дитини, з відповідача належить стягнути на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд, вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору, звільнивши від його сплати позивачку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

13 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 29 335 грн. за період жовтня 2011 року по жовтень 2013 року. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач неодноразово допускав прострочення сплати присуджених йому за рішеннями суду аліментів на утримання дитини. В ході судових засідань позивачка ці вимоги підтримала. На судове засідання, яке призначалося на 13 березня 2013 року, позивачка подала до суду заяву, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча і був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому рекомендованого листа. Враховуючи зазначене вище, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 липня 1997 року по 18 лютого 2003 року. Від шлюбу у них є син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2005 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 9 листопада 2001 року і до досягнення ним повноліття. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по сплаті аліментів. Відповідно до довідки №36349 від 20 листопада 2013 року, наданої державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції заборгованість відповідача по аліментах станом на 20 листопада 2013 року складає 15 222,50 грн. за період з жовтня 2011 року по жовтень 2013 року включно. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки яка підлягає стягненню з відповідача підтверджується наданими позивачкою розрахунками. Відповідно до п.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається, розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості відповідача із сплати аліментів, відтак на думку суду достатнім та обгрунтованим для стягнення з відповідача буде розмір неустойки в сумі 29 335 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

13 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачів, посилаючись на те, що є наймачем квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований її син [PERSON], дочка [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] В червні 2013 року відповідачі разом із дітьми залишили квартиру та вибули в с.Горбасів Летичівського району Хмельницької області, де проживають на даний час. Оскільки члени сім'ї наймача не проживають без поважних причин понад шість місяців, позивачка просить на підставі ст.71 ЖК України,визнати їх такими, що втратила право на користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги викладені у позові підтримали просили їх задовольнити, оскільки наявність зареєстрованого місця проживання відповідачів та неповнолітніх дітей змушує нести додаткові витрати на утримання квартири. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Представник третьої особи ЖЕК №7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив. Із згоди позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані, але з 7 червня 2013 року не проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідні обставини в судовому засіданні були підтверджені копією ордеру на вселення від 14 грудня 1984 року, довідкою ЖЕК №7 про склад сім'ї та прописку від 10 грудня 2013 року, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 цього ж кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі та неповнолітні діти не проживають у квартирі[ADDRESS] без поважних причин понад шість місяців, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі становлять 229 грн. 40 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід розподілити наступним чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 45 грн. 88 коп., з [PERSON] на користь

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

13 грудня 2013 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1300 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує на те, що з 14 липня 2004 року по 27 липня 2010 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити . Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково та згоден сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 900 грн. 00 коп. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 14 липня 2004 року по 27 липня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 900 грн., є фізичною особою-підприємцем, має нерегулярний дохід, суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. За такого, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 900 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

13 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Черкаській області за актовим записом №371, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.04.2019 року (повторно). Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. За твердженням позивача шлюбні відносини між подружжям припинені з грудня 2018 року, причиною розпаду сім`ї є різні погляди подружжя на сімейне життя. На цьому грунті між подружжям виникали постійні непорозуміння та напружені стосунки. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, у своїй позовній заяві, позивач зазначив, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового зсідання ставився до відому належним чином. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також враховуючи неодноразові неявки відповідача, суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи та беручи до уваги доводи позивача та відсутність заперечень відповідача, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають, вільної згоди дружини на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам позивача, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що позивач на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені повністю, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судові витрати, що складаються із судового збору. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

13 грудня 2014 року ПАТ «Альфа-банк» уклало з [PERSON] кредитний договір № 500967109, яким надало кредит в сумі 33203 грн. 72 коп., строком по 15 грудня 2019 року зі сплатою 15,99 % річних і комісійної винагороди за користуванням кредитом у розмірі 2,52% від суми кредиту. Посилаючись на те, що [PERSON] має 33203 грн. 72 коп. заборгованості за кредитом, 2756 грн. 19 коп. заборгованості за відсотками, 5502 грн. 89 коп. заборгованості за комісією, у звязку з чим їй нараховано 1400 грн. штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення цих сум. В судове засідання сторони не зявились, в направленій до суду заяві представник позивача просив розглядати справу у його відсутності. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У відповідності з п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.6, 2.8 кредитного договору № 500967109 від 13 грудня 2014 року, ПАТ «Альфа-банк» надало [PERSON] кредит в сумі 33203 грн. 72 коп. шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитними договорами № 500386978 від 1 липня 2013 року та № 500506662 від 5 серпня 2014 року строком по 15 грудня 2019 року зі сплатою 15,99 % річних і комісійної винагороди за користуванням кредитом у розмірі 2,52% від суми кредиту за період з 1-го по 60-й місяць користування кредитом. Згідно з додатком № 1 до кредитного договору відповідачка повинна була сплачувати в рахунок погашення заборгованості до 15 числа кожного місяця по 1644 грн. 01 коп. з останньою датою погашення 15 грудня 2019 року. Як вбачається з п. 4 кредитного договору у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій та/або інших платежів за договором [PERSON] зобовязалась сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно). При цьому, у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу відповідачка зобовязалась сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожен випадок допущеного прострочення платежу. Суду надано виписку з особових рахунків, згідно з якою з рахунку [PERSON]В було переведено гроші за цільовим призначенням згідно кредитного договору від 13 грудня 2014 року. Як вбачається з розрахунку позивача, станом на 22 липня 2015 року відповідачці нараховано 33203 грн. 72 коп. заборгованості за кредитом, 2756 грн. 19 коп. заборгованості за відсотками, 5502 грн. 89 коп. комісій і 1400 грн. штрафу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. На підставі наведеного і ст.ст. 526, 549, 611, 1049 ЦК України,

Outcome: approved