Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

14 червня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Сафір Ф.О. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 89731,11 гривень. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 27 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 44221 гривень в строк до 26 лютого 2015 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими договором. Відповідач своєчасно кошти для погашення заборгованості не надавав, у зв'язку з чим виникла заборгованість. З урахуванням уточненої позовної заяви, враховуючи положення ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 39731,11 гривень, яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 30020,85 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 8993,28 гривень та заборгованості по комісії у розмірі 716,98 гривень. 17 березня 2017 року до суду надійшли письмові пояснення позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Бойко М.С., відповідно до яких додатково зазначено, що у зв'язку із зміною курсу долара США до гривни більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривни, встановленого НБУ на момент укладення договору, а також у зв'язку із зміною облікової ставки НБУ, Банком відповідно до п. 6.3.1. Кредитного договору було підвищено процентну ставку в односторонньому порядку, про що 08.01 2009 року було повідомлено Позичальника (про що свідчить реєстр поштових відправлень). Відповідач виниклу заборгованість не погасив та підвищення процентної ставки не оспорював, що свідчить про згоду із підвищенням. У зв'язку з наведеним просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 21 листопада 2016 року та 23 травня 2017 року відповідачем надані клопотання про закриття провадження по справі, витребування з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська копія рішення від 10 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-2252/2011, та витребування з державної виконавчої служби Орджонікідзевського району міста Маріуполя відомостей щодо відкриття та хід виконання виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2252 від 29 лютого 2012 року по примусовому виконанню рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2011 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя про витребування доказів від 22 листопада 2016 року витребувано з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська копія рішення від 10 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-2252/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за кредитно-заставним договором від 27 лютого 2008 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя про витребування доказів від 25 травня 2017 року витребувано з Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління в Донецької області копію виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2252, що був виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року. 28 липня 2017 року відповідачем надане клопотання про застосування до позовних вимог позивача позовну давність в три роки. 12 червня 2018 року представником відповідача адвокатом [PERSON] подане клопотання про проведення судового розгляду в його відсутності та зобов'язання позивача надати розрахунок суми боргу по кредитному договору з урахуванням первісної процентної ставки, яка діяла до її підвищення. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя про витребування доказів від 12 червня 2018 року зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати розрахунок суми заборгованості по кредитному договору № MRC0АК00010037 від 27 лютого 2018 року з урахуванням первісної ставки - 15,48%, яка діяла до її підвищення. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності його представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначив, що у 2011 році було винесено рішення, яким визначено суму заборгованості і яка ним поступово погашалася. Проте Банком вказані суми розподілялися ні на тіло кредиту та проценти, а на комісію, пеню та штрафи. Про те, що Банк самостійно підвищив процентну ставку, йому не повідомлялося, а тому він оплачував кредит відповідно до тієї процентної ставки, яка була визначені у договорі. На момент звернення до суду ним повністю погашена заборгованість, а саме в період з червня 2009 року по листопад 2015 року - 65728,23 гривень. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, надав клопотання про розгляд справи в його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № MRС0АК00010037, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 44221 гривень з процентною ставкою 15,48 річних і кінцевим терміном повернення 26 лютого 2015 року. На забезпечення виконання умов кредитно-заставного договору, відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки FAW CA 6371 MINI VAN, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с.8-13). Також вказаним договором встановлено порядок зміни відсоткової ставки, а саме: за умовами п.6.3.1 п.6.3 укладеного між банком та відповідачем [PERSON] договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні: кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору, зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 30 квітня 2017 року розмір заборгованості відповідача перед банком складає 145540,93 гривень, яка складається з наступного: - 30020,85 - гривень - заборгованість за кредитом; - 8993,28 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 716,98 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 105809,82 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.113-117). Проте, враховуючи положення ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», позивач просить стягнути з відповідача 39731,11 гривень, виключаючи суму пені, тому суд розглядає позовні вимог саме в зазначеному розмірі. Як вбачається із вказаного розрахунку, банком така заборгованість нараховувалася з урахуванням збільшення розміру процентів - 27,12 % річних, починаючи з 01 лютого 2009 року. З повідомлення наданого банком від 25 грудня 2008 року вбачається, що банк направляв на адресу відповідача [PERSON] повідомлення про підвищення відсоткової ставки до 27,14% по кредитному договору, починаючи з 01 лютого 2009 року в зв'язку із зміною кон'юктури ринку грошових ресурсів у Україні, саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору, зміною облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд (а.с. 137). Проте, відомості про отримання відповідачем такого повідомлення суду не надані. Суд вважає, що сам факт наявності такого повідомлення не свідчить про його надіслання банком позичальнику. Відповідно до ст.ст. 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За роз'ясненнями, викладеними в п.28 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 (далі постанова Пленуму № 5), при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що банком відповідач належним чином повідомлявся про підвищення процентної ставки, суд вважає, що кредитором були порушені умови договору, які встановлюють порядок повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки. Крім цього, суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що так як відповідач не звернувся до банку про непогодження зі зміною умов договору та те, що продовжував здійснювати погашення заборгованості за договором тому він знав про підвищення відсоткової ставки та був з нею згоден, оскільки вони суперечать умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а [PERSON] сплачував кредит, виходячи із узгодженої у договорі процентної ставки. Окрім того, згідно рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2011 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № MRC0АК00010037 від 27 лютого 2018 року станом на 08 травня 2009 року у розмірі 46224,10 гривень, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки FAW CA 6371 MINI VAN, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом надання ПАТ КБ ПриватБанк права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем (а.с. 95-96). При цьому, як вбачається зі змісту вказаного рішення сума заборгованості у розмірі 46224,10 гривень, визначена станом на 08 травня 2009 року, складається з заборгованості за кредитом у розмірі 42971,46 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 803,37 гривень, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 10,03 гривень та штрафу у розмірі 2439,24 гривень. Отже, вказаним рішенням з відповідача [PERSON] достроково стягнута вся сума по кредитному договору № MRC0АК00010037 від 27 лютого 2018 року, визначена станом на 08 травня 2009 року. Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої ст.. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій та даних, що містяться в розрахунках заборгованості, починаючи з 23 червня 2009 року по листопад 2011 року, тобто під час знаходження справи у суді, відповідачем сплачено 24234,03 гривень, а після постановлення рішення Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська - 41494,2 гривень, а всього 65728,23 гривень, які розподілені Банком на проценти, пеню, комісію, та, в останню чергу, на тіло кредиту. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, після 23 червня 2009 року (звернення до суду з позовом про звернення стягнення) Банк продовжував нараховувати проценти та комісію, а внесені [PERSON] грошові кошти розподіляв на їх погашення та погашення пені. Враховуючи вищевказану позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 04 липня 2018 року, беручи до уваги суми грошових коштів, внесених відповідачем після 23 червня 2009 року (65728,23 гривень), та суму заборгованості відповідача станом на 23 червня 2009 року (42271,56 гривень), суд приходе до висновку про відсутність заборгованості [PERSON] за кредитним договором № MRC0АК00010037 від 27 лютого 2018 року, укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 39731,11 гривень, не підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, розгляд заяви відповідача про застосування 3-річного строку позовної давності, суд вважає недоцільним.

Outcome: dismissed