Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

13 червня 2019 року прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі позивача Балаклійської міської ради Харківської області з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із [PERSON] на користь Балаклійської міської ради Харківської області безпідставно збережені кошти в сумі 42183,48 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує про те, що Балаклійським відділом Лозівської місцевої прокуратури встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1986 від 16 грудня 2011 року набула у власність нежитлову будівлю - котельню, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці загальною площею 0,2051 га, кадастровий номер 6320210100:00:030:0204. Зазначена земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Балаклія, однак на даний час не пройшла державну реєстрацію. Відповідач не є власником або постійним землекористувачем зазначеної земельної ділянки. З моменту набуття права власності на нерухоме майно [PERSON] до цього часу не оформила правовстановлюючі документи на земельну ділянку під нерухомістю, орендну плату за її використання не сплачує. У зв'язку з цим місцевий бюджет Балаклійської міської ради недоотримує значні кошти у виді орендної плати за використання зазначеної земельної ділянки. Таким чином, відповідач за рахунок позивача зберегла (заощадила) у себе майно (кошти) у виді орендної плати, які мала сплатити за користування земельною ділянкою. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно в даному випадку відсутні. Також відсутні правові підстави для ненарахування і несплати орендної плати за землю. Беручи до уваги вищенавдене, відповідач зобов`язана повернути Балаклійській міській раді кошти, які вона зберегла у виді несплаченої орендної плати. Розмір недоотриманих доходів за фактичне користування [PERSON] земельною ділянкою за період з 15.06.2016р. по 14.06.2019р. становить 42183,48 грн. В суді прокурор підтримав позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача також підтримав позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав. Вказав, що відповідач направила проект мирової угоди, однак на її затвердження міська рада не погоджується. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, 08.08.2019р. в суді за власною ініціативою була ознайомлена з усіма матеріалами цієї справи, зокрема з позовною заявою і додатками до неї, судовою повісткою про виклик її у якості відповідача на 10.00год. 09.09.2019р. (а.с. 54), що власноруч засвідчила текстом і підписом на задній обкладинці справи з внітрішньої сторони. Проте в судове засідання вона не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, поважності причин неявки не убачається, відзиву на позов не подала. Двічі їй направлялися копія позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі, судова повістка за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 47, 54), однак на пошту за їх отриманням не з`явилась (а.с. 50, 58). Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи. Урівноваженням прав відповідача є можливість перегляду заочного рішення за її заявою. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини: Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно з ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Звертаючись до суду з позовом, прокурор в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що інтереси держави є комплексом прав та законних інтересів як у цілому держави України, так і інтересів окремої територіальної громади. Балаклійська міська рада є органом, через який територіальною громадою м. Балаклія безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування. Неповернення відповідачем безпідставно збережених коштів за користування вказаною земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Балаклія в особі Балаклійської міської ради в частині можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб територіальної громади. Балаклійською міською радою заходи щодо стягнення з відповідача коштів за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6320210100:00:030:0204 майже не вживались, обмежувались направленням др фінансового відділу Балаклійської районної державної адміністрації листів, у тому числі стосовно [PERSON] , про використання земельних ділянок без укладення договорів оренди. Балаклійською міською радою не пред`являлись позови про стягнення з з відповідача безпідставно збережених коштів у виді орендної плти за користування земельною ділянкою. У зв`язку з неналежним здійсненням Балаклійською міською радою захисту порушених інтересів держави і територіальної громади м. Балаклія, прокурор звертається до суду з цим позовом самостійно. Таким чином, прокурором наведено достатньо підстав для представництва держави в суді. Балаклійською міською радою Харківської області 16.05.2019р. повідомлено прокурору про те, що на території [ADDRESS] по [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 0,2051 га перебуває нежитлова будівля - котельня, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1986 від 16.12.2011р. Починаючи з дати державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю 21.12.2011 р. та до цього часу [PERSON] не оформила у встановленому порядку земельну ділянку для обслуговування вказаної будівлі, в тому числі, не уклала договір оренди земельної ділянки. Рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки Балаклійською радою не приймалось. З огляду на викладене за останні три роки Балаклійська міська рада Харківської області недоотримала до міського бюджету орендну плату за кристування земельною ділянкою у розмірі 42183,48 гривень (а.с. 14-16). Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.12.2011 року Територіальна громада сіл, селищ, міста Балаклійського району (господарське відання - Балаклійське підприємство теплових мереж) в особі в.о. директора [PERSON]. продала [PERSON] нежитлову будівлю котельню літер. «А-1», загальною площею 650,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці земель міськземфонду площею 0,2051 га (кадастровий номер 6320210100:00:030:0204). Ціна договору 107184 гривень (а.с. 17-18, 19). Вказане приміщення було зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 20). Рішенням Балаклійської міської ради Харківської області № 403-VI від 01.07.2011р. «Про затвердження нормативно грошових оцінок земель населених пунктів міста Блаклія та села Крейдянка» затверджено базову вартість 1 кв.м землі по м. Балаклія станом на 01.01.2010р. у розмірі 121,60 грн./кв.м (а.с. 24). Рішенням Балаклійської міської ради Харківської області № 404-VI від 01.07.2011р. «Про встановлення розміру орендної плати за землю населених пунктів міста Блаклія та села Крейдянка» встановлено ставку орендної плати за користування земельними ділянками для виробничого призначення у розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки останніх (а.с. 25). Відповідно до інформації Балаклійської ДПІ Ізюмського управління ГУ ДФС у Харківській області від 21.03.2019р. № 8953/9/20-40-51-09 у 2016-2018 роках [PERSON] не сплачувала земельний податок (а.с. 26). Згідно ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Ч. 2 ст. 13 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки. Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України. Згідно з ч. 3 ст. 124 ЗК України передання в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 123 ЗК України. Надання земельних ділянок комунальної власності в користування здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу й об`єднання) та в інших випадках, якщо ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, і право власності на неї не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни меж і цільового призначення такої земельної ділянки (частина перша статі 123 ЗК України). Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою (пункт «ґ» частини другої статті 25 Закону України «Про землеустрій»). Замовниками документації із землеустрою можуть бути, зокрема, органи місцевого самоврядування, землевласники та землекористувачі (частина перша статті 26 Закону України «Про землеустрій»). Розробники документації із землеустрою (юридичні особи, які мають не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, або фізичні особи-підприємці, які мають такий же статус) зобов`язані виконувати роботи зі складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору (пункт «г» частини другої статті 28 Закону України «Про землеустрій»). Орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України). Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу). За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Ч.1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений. При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою відповідача. Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Відтак, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. З огляду на викладене [PERSON] , як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Безпідставне набуття відповідачем спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме отримання відповідачем у власність нежитлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу, який безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Таким чином, речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, вона не набула належним чином права власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовує її без достатніх правових підстав. Отже, враховуючи факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження нею коштів у розмірі орендної плати за її використання, слід дійти висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності». Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; зокрема, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі», підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Згідно з положеннями статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки, крім випадків, визначення орендаря на конкурентних засадах. За змістом пункту 289.1 статті 289 ПК України і частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Положеннями пункту 2 частини 1 статті 13, частини 1 статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до статті 27 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ ПК України. Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки землі, яка є базою оподаткування для плати за землю, змінюється річна сума податкового зобов`язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності. Враховуючи, що [PERSON] не є власником земельної ділянки та постійним землекористувачем, вона не є суб`єктом сплати земельного податку, а мала сплачувати саме орендну плату на підставі відповідного договору оренди, який нею не укладено. Крім того, відомості щодо сплати нею земельного податку саме щодо спірної земельної ділянки у матеріалах справи відсутні. Балаклійською міською радою проведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування [PERSON] земельною ділянкою площею 0,2051 га з кадастровим номером 6320210100:00:030:0204, розташованою по [ADDRESS] у виді орендної плати за землю за період з 15.06.2016р. по 14.06.2019р. За вказаним розрахунком розмір недоотриманих доходів склав: - з 15.06.2016р. по 31.12.2016р.: 121,60 гривень (базова вартість 1 кв.м)*1,249*1,433 (індексація за 2014, 2015 роки) = 217,64 грн/1 кв.м (базова оцінка)*2051 кв.м (площа ділянки) = 446379,64 гривень (оцінка ділянки); 446379,64 гривень (оцінка ділянки) * 3 % (орендна плата) = 13391,39грн./рік (річна орендна плата); 13391,39грн./рік (недоотримана орендна плата за рік)/365 днів *200 днів = 7337,75 гривень (недоотримана орендна плата з 15.06.2016р. по 31.12.2016р. включно). - за 2017 рік: 121,60 грн. (базова вартість 1кв.м) * 1,249 * 1,433 * 1,06 (індексація за 2014, 2015, 2016 роки) = 230,70 грн./1 кв.м (базова оцінка) * 2051 кв.м (площа ділянки) = 473165,70 грн. (оцінка ділянки); 473165,70 грн. (оцінка ділянки) * 3 % (орендна плата) = 14194,97 грн./рік (річна орендна плата); - за 2018 рік: 121,60 грн. (базова вартість 1 кв.м) * 1,249 * 1,433 * 1.06 (індексація за 2014, 2015, 2016 роки) = 230,70 грн./1 кв.м (базова оцінка) * 2051 кв.м (площа ділянки) = 473165,70 грн. (оцінка ділянки); 473165,70 грн. (оцінка ділянки) * 3 % (орендна плата) = 14194,97 грн./рік (річна орендна плата); - з 01.01.2019р по 14.06.2019р.: 121,60 грн. (базова вартість 1кв.м) * 1,249 * 1,433 * 1,06 (індексація за 2013, 2015.2016 роки) = 230,70 грн./1 кв.м (базова оцінка) * 2051 кв.м (площа ділянки) = 473165,70 грн. (оцінка ділянки); 473165,70 грн. (оцінка ділянки) * 3% (орендна плата) = 14194,97 грн./рік (річна орендна плата); 14194,97 грн./рік (орендна плата за рік)/365 днів * 166 днів = 6455,79 гривень (недоотримана орендна плата з 01.01.2019р. по 14.06.2019р. включно). Таким чином, загальний розмір недоотриманих доходів за період з 15.06.2016р. по 14.06.2019р. складає 42183,48 гривень та підлягяє стягненню з відповідача. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved