Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

13.09.2017 року позивач засобами поштового звязку звернулася до суду із заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей: доньки\~- [PERSON], [INFO], та сина\~- [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що сторони з 01.10.2011 року знаходилися у шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 08.09.2015 року. Від шлюбу сторони мають дітей, які мешкають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Наразі позивачка разом з дітьми проживає у своїх батьків. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити дітей, відповідач від виконання свого обов'язку по утриманню дітей ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обов'язку з утримання дітей не досягнуто. 06.04.2018 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] разом із додатками, в якому він визнав позов частково, а саме просив суд стягувати з нього на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, оскільки він перебуває на утримання своїх батьків пенсіонерів, працює у м. Харкові, додатково вказав, що позивач дітьми не цікавиться (а.с.37-41). Вказаний відзив судом до уваги не приймаються, оскільки його копію не було направлено позивачу по справі, як того вимагає ст.191 ЦПК України, а тому він сприймається судом як вільні пояснення відповідача. Позивач у судове засідання не прибула, від її представника за договором адвоката [PERSON] (підтвердження повноважень відповідно до норм ЦПК України, які діяли до 14.12.2017 року) надійшла заява без дати, яка була прийнята канцелярію суду 16.04.2018 року, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги первинно при зверненні до суду та просила їх задовольнити, просила слухати справу без участі її довірительки та неї як представника (а.с.42-44). Від відповідача надійшла заява від 16.04.2018 року, в якій він підтримав свої вільні пояснення та просив суд задовольнити вимоги позивача саме у твердій грошовій сумі у розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу (заробітку), надавши додатково копію свого паспорту, який він не долучив як додаток до своєї первинної заяви, справу просив слухати за його відсутності (а.с.46-48) Враховуючи, що сторони до суду не прибули, чітко визначили свої позиції по справі, інших доказів не подали, відповідач не подав відзив на позовну заяву відповідно до вимог закону, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних матеріалів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі заочного рішення Золочівського районного суду Харківської області від 08.09.2015 року по справі №622/670/15-ц, провадження 2/622/491/15 шлюб між сторонами, зареєстрований 01.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції (актовий запис №94) був розірваний (а.с.8(зворотній бік)-9). Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №265477, виданого Ленінським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис №167 від 06.03.2012 року)(а.с.9 зворотній бік) та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №315590, виданого Ленінським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис №491 від 21.06.2013 року)(а.с.10). Діти мешкають разом із позивачем та її сім`єю за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Уди, вул. Шкільна, буд. 20, що підтверджується довідкою Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області №694 від 20.10.2017 року (а.с.22). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обов'язок по доказуванню надання допомоги на дитину держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обов'язки в цій частині не виконує, у зв'язку з чим позовна заява [PERSON] по суті підлягає задоволенню. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 та ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо основних вимог позивача суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів керуються нормами ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який з 01.01.2018 року складає 1492,00 грн., та для дитини від 6 до 18 років, який з 01.01.2018 року складає 1860,00 грн. та в подальшому на протязі року повинен змінюватися у бік збільшення, а оскільки обовязок утримувати дитину є обопільним обовязком батьків, то з відповідача на користь позивача слід стягнути саме 800,00 грн. на наймолодшу дитину [PERSON] та 1000,00 грн. на старшу дитину [PERSON], і що не позбавляє позивача в майбутньому звернутися до суду із відповідною заявою в разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи при цьому на те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації та відповідно до попереднього абзацу завжди у своєму мінімумі буде складати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилання відповідача щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1/3 частини доходу судом до уваги не приймаються, оскільки саме одержувач аліментів з липня 2017 року визначає спосіб стягнення аліментів, який на час розгляду справи не залежить від того, чи має відповідача офіційну роботу, чи ні, чи є його дохід непостійним та мінливим. Щодо максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, то вказана обставини жодних обмежень прав відповідача не несе, оскільки він в будь-який час може предявити відповідний позов про зменшення розміру аліментів, якщо сума платежів з його боку складе більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у звязку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial