Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

13.04.2016 року між [PERSON] спілкою «САМАРА» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено кредитний договір №59/16, за умовами п.1, п.п.2.1 якого позичальник отримав кредит в сумі 8946 грн. строком на 18 місяців з 13.04.2016 року по 12.10.2017 року за цільовим призначенням для ремонту оселі, із зобовязанням повернути кредит та сплатити проценти в день отримання грошових коштів з розрахунку 21,75% на суму кредиту, що становить 1946 грн., а також проценти, нараховані згідно п.4.1 та п.4.2 договору (а.с.5-7). Умовами п.4 кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом наступним чином: 1) на залишок заборгованості за кредитом в день отримання грошових коштів (вказаної в п.1.1 цього договору), 2) щомісячно, із розрахунку 2,3% на залишок заборгованості за кредитом. Тип процентної ставки є фіксованим. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальникові до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (а.с.5-зворот). Сторонами погоджено, що погашення заборгованості здійснюється позичальником щомісяця у період з 10 по 16 число кожного місяця згідно нижче наведеного графіку шляхом внесення ануїтетних платежів по 497 грн. щомісяця до 12.10.2017 року включно (а.с.5-зворот). У випадку порушення вказаних у договорі строків погашення кредиту більш ніж на 15 днів, з 16-го дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із розрахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення (п.4.4. кредитного договору, а.с.5-зворот). Забезпеченням виконання [PERSON] кредитних зобовязань виступає порука його дружини [PERSON] за договором поруки № 59/16 від 13.04.2016 року, укладеним між нею та [PERSON] спілкою «САМАРА» (а.с.7). За умовами п.1.1, п.3.1 договору поруки (а.с.7), поручитель добровільно бере на себе обовязки перед кредитодавцем відповідати за зобовязанням позичальника, котрі виникають з умов кредитного договору №59/16 від 13.04.2016 року в повному обсязі цих зобовязань: на суму основного боргу та інших зобовязань позичальника (штрафів, пені тощо). У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної заяви. Строк дії договору поруки визначено з 13.04.2016 року до 12.10.2026 року. При цьому сторонами погоджено, що договір втрачає свою силу з моменту повного виконання забезпеченого ним зобовязання, яке визначається повним погашенням заборгованості позичальника по кредитному договору (п.4.1 договору, а.с.7-зворот). У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.525, 526, 625 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У\~разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду, що також підтверджується видатковим касовим ордером від 13.04.2016 року (а.с.8), [PERSON] спілка «САМАРА» надала позичальникові [PERSON] кредитні кошти в сумі 8946 грн., а останній їх отримав через касу установи готівкою, що підтверджується його підписом в ордері (а.с.8). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Однак [PERSON] всупереч умовам договору, взятих на себе зобовязань належним чином не виконував, допускаючи періодичні прострочки по сплаті кредиту понад 15 днів, внісши всього 2105 грн., з яких в порядку хронологічності: 16.06.2016 року 705 грн., 12.01.2017 року 500 грн., 16.08.2017 року 500 грн., 13.10.2017 року 400 грн. В результаті цього станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість за кредитом 8645,21 грн., заборгованість по сплаті процентів 20\~830,24 грн., а в загальному розмірі 29\~475,45 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-1412цс16 та від 09.08.2017 року у справі № 6-2322цс16, після закінчення строку дії договору стягнення процентів за користування кредитом здійснюється за ставкою, встановленою договором, яка застосовується після спливу визначеного у договорі строку повернення кредиту, а якщо це не передбачено умовами договору, то визначення розміру процентів здійснюється на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України. Оскільки умовами п.4 кредитного договору сторони передбачили порядок нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, їх ставку, тому суд вважає правомірним та обґрунтований нарахований позивачем розмір процентів за користування кредитом в сумі 20\~830,24 грн., у тому числі як прострочених, так і нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору з 13.10.2017 року. Жодних доказів в спростування вказаних позивачем обставин судом не встановлено, у звязку з чим наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 31.10.2017 року, з урахуванням внесених відповідачем [PERSON] коштів в рахунок виконання зобов'язань, суд вважає правильним та обґрунтованим, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення. Перевіряючи обґрунтованість предявлення позивачем вимог про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та поручителя [PERSON] як співвідповідачів у звязку з неналежним виконанням зобовязань боржником, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України,\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Забезпечення виконання зобовязання здійснюється шляхом встановлен\-ня спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, га\-рантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобовязання у вигляді поруки врегульовано нормами ст.ст.554, 559 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України, яка кореспондується з положеннями п.3.1 договору поруки (а.с.7), у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом\~шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч.4 ст.559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку, встановленого у договорі поруки) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. Саме такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від\~\~ від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14,\~від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16,\~від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251/цс16. Як вбачається з матеріалів справи, договір поруки\~№59/16 від 13.04.2016 року містить строк його дії до 12.10.2026 року, однак втрачає свою силу з моменту повного виконання забезпечених ним зобовязань [PERSON] за кредитним договором №59/16 від 13.04.2016 року. Однак, предявивши поручителеві 26.09.2016 року вимогу за № 268/16 про погашення заборгованості за кредитним договором від 13.04.2016 року станом на 30.09.2016 року (повне або часткове) (а.с.9), кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України хоча і не змінив строк виконання основного зобовязання, однак визначив строк предявлення вимоги до попередніх щомісячних платежів до поручителя, в той час як до суду звернувся з позовом до [PERSON] шляхом направлення поштовою кореспонденцією 23.11.2017 року (а.с.20), тобто з пропуском визначеного ч.4 ст.559 ЦК України строку, у звязку з чим вимоги про стягнення з поручителя заборгованості за період до 23.05.2017 року задоволенню не підлягають. За даних підстав суд приходить до переконання про можливість солідарного стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] та позичальника [PERSON] виключно в межах 6-місячного терміну, що передує даті звернення до суду із позовом, тобто з 23.05.2017 року по 23.11.2017 року (згідно штампу поштового відділення на конверті, а.с.20) в загальному розмірі 10\~644,36 грн. виходячи з наступного розрахунку: 1)заборгованість за тілом кредиту (залишкова) в межах з 23.05.2017 року по 23.11.2017 року: (497 грн.*6 міс.) (2,62 + 2,22 сплачених в межах періоду) = 2977,16 грн.; 2)заборгованість по процентам, у тому числі простроченим в межах з 23.05.2017 року по 23.11.2017 року: (1297,51 + 1340,76 + 1297,51 + 1340,76 + 1340,35 + 1167,40 + 778,07) (497,38 + 397,78 сплачених в межах періоду) = 7667,20 грн. Інша частина заборгованості за кредитним договором, заявлена позивачем, підлягає стягненню лише з [PERSON] за виключенням заборгованості за період з 23.05.2017 року по 23.11.2017 року, стягнутої солідарно з нього та поручителя, що відповідно складає 18\~831,09 грн. розрахунку: 1) заборгованість за тілом кредиту (залишкова): 8645,21 2977,16 = 5668,05 грн.; 2) заборгованість по процентам, у тому числі простроченим: 20 830,24 7667,20 грн. = 13\~163,04 грн. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] спілки «САМАРА» в частині розподілу солідарного обовязку відповідачів за окремими періодами, з урахуванням меж строку дії зобовязань поручителя, із задоволенням в повному обсязі майнових вимог про стягнення заборгованості в силу їх обґрунтованості та доведеності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК та результат вирішення спору, у звязку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] спілки «САМАРА» судовий збір в сумі 1419,20 грн., а з відповідача [PERSON] 180,80 грн. пропорційно частині задоволених вимог до кожного з них.

Outcome: partial