Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] предявив вказаний позов, посилаючись на наступні обстави- ни. 12 листопада 2012 року померла його тітка [PERSON] в с.Дмитрівка Татарбунарського ра- йону Одеської області, яка за життя заповіла йому земельну ділянку площею 4,37 га, що розташо- вана на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 083949, виданого Татар- бунарською райдержадміністрацією Одеської області 26.02.2004 р. на імя [PERSON] При зверненні до нотаріуса з приводу прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю доказів сумісного проживання з спадкодавцем до часу відкриття спадщини. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.06. 2017 р. встановлено факт постійного проживання його з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після повторного звернення до нотаріуса, він знову отримав відмову, з причини того, що у запо- віті зазначено що заповідається державний акт, замість земельної ділянки, та не вказано час його складання, чим порушено вимоги ст.1247 ЦК України. Не дивлячись на помилки в заповіті, вва- жає, що воля спадкодавця була чіткою та спадкодавець заповіла земельну ділянку йому. Зважаючи на те, що успадкувати земельну ділянку у нотаріальному порядку він не має можливості, просив визнати за ним право власності на спадкове майно. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району у судове засідання не зя- вився, сільський голова надав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ра- ди, проти позову не заперечував. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 313134 (а.с.6), [PERSON] померла 12 лис- топада 2012 року в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.06.2017 р., яке набрало чинності 20.06.2017 р. (а.с.7), встановлено факт постійного сумісного проживання [PERSON] однією сімєю разом з спадкодавцем [PERSON] в с.Дмитрівка Татарбунарського району Оде- ської області на час відкриття спадщини, а саме на 12 листопада 2012 року. Заповітом від 02.02.2009 р. (копія на а.с.8), підтверджується, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла належний їй державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 083949 на земельну ділянку у розмірі 4,37 га - позивачу у справі. Копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 083949, видано- го 26.02.2004 р. (а.с.9), підтверджується, що земельна ділянка площею 4,37 га, розташована на те- риторії Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, цільове призна- чення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у приватну вла- сність [PERSON] Як вбачається із листа нотаріуса (а.с.10), [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з невідповідністю заповіту вимогам ст.1247 ЦК України, а саме в за- повіті зазначено, що заповідається належний державний акт замість земельної ділянки, та не зазна- чено час його складання. Вартість зазначеної земельної ділянки, що належала [PERSON] становить 128813,38 грн. ( а.с.23). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родин- них відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Відповідно до п.п.1.1,1.3 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження запо- відача. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем по заповіту померлої [PERSON] Перешкодами в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину є те, що заповіт не відповідає вимоги ст.1247 ЦК України. Отже, суд вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на земельну ділянку, площею 4,37 га, згідно державного акту серії ІІІ-ОД № 083949, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, що залишилася після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved