Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

14.07.2015 року [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що 10.08.2014 року сторони уклали шлюб. Від цього шлюбу в позивача та відповідача спільних дітей не має.. Шлюбні відносини припинені у зв'язку з несумісністю характерів, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання неможливе. На підставі цього [PERSON] просить розірвати шлюб, стягнути судові витрати з відповідача, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій вказано, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про те, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутності. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановлено, що 10.08.2014 року Виконавчим комітетом Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладання шлюбу - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 06, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 10.08.2014 року виданим Виконавчим комітетом Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області . Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім'ї рівні права та обов'язки. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Фактичні взаємини подружжя свідчать про неможливість збереження сім'ї, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого суд прийшов до висновку, що шлюб сторін підлягає розірванню. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу ; витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду ; витрат, пов'язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; тощо. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах » розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до того, що позивач надала належні докази про сплату судового збору, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Однак, зважаючи на те, що позивач не надала належних доказів, які підтверджують погодинний розрахунок витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні з відповідача судових витрат на правову допомогу у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial