Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

14 січня \~2015 року представник позивача\~звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача середній заробіток позивачки за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням інфляції за весь період прострочення платежу, у сумі 191404 грн. 50 коп. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що [PERSON] працювала у ДП Світловодський завод Калькулятор та була звільнена з роботи 01 вересня 1992 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні і дотепер відповідач не провів з нею остаточний розрахунок. Представник відповідача на розгляд справи не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. При таких обставинах суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією трудової книжки [PERSON] підтверджується, що вона працювала у ДП Світловодський завод Калькулятор та була звільнена 01 вересня 1992 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 6). Згідно з довідкою ДП Світловодський завод «Калькулятор» від 22 жовтня 1997 року, на день звільнення позивачки заборгованість по заробітній платі складала 4020 карбованців. (а.с. 44) З копії виконавчого листа, виданого Світловодським міськрайонним судом 30 березня 2001 року у справі № 2-1151/2001, вбачається, що зі Світловодського заводу «Калькулятор» вирішено стягнути на користь позивачки 1321 грн. 35 коп. боргу по заробітній платі. (а.с. 4) З інформації господарського суду Кіровоградської області від 14 березня 2016 року вбачається, що в проваджені суду знаходиться справа № 10/17 про банкрутство державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор», яка порушена 01 березня 2004 року. Ухвалою господарського суду від 06 березня 2008 року затверджений реєстр вимог кредиторів боржника. З врахуванням ухвали суду від 29 грудня 2014 року про розяснення ухвали від 06 березня 2008 року, перед [PERSON] визнана заборгованість по заробітній платі на суму 1321 грн. 45 коп. , яка віднесена до 2 черги. (а.с. 38) Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. На підставі досліджених вище письмових доказів судом встановлено, що відповідач не виконав свого обовязку та не виплатив позивачці у день звільнення і дотепер всі належні їй суми. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням № 4-рп/2012 Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що строки для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку для позивача пропущені не були. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно наданого позивачем розрахунку, який не оспорюється відповідачем, розмір середнього заробітку позивача за час затримки рохрахунку при звільненні ( 280 місяців), обрахований з розміру заробітної плати за два останні місяці роботи , а саме за липень та серпень 1992 року, складає 51041 грн. 20 коп. ( а.с. 1, 10) З огляду на викладене, з Державного підприємства Світловодський завод Калькулятор на користь [PERSON] належить стягнути 51041 грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги позивачки про стягнення на її користь вказаної компенсації з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах матеріального права. Судові витрати у справі суд розподіляє \~у відповідності до положень ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial