Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

13.01.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» від 29.07.2019 року, договір про відступлення прав за договорами іпотеки між цими самими сторонами від 29.07.2019 року, крім того просив державну реєстрацію права власності на кафе-шашлична « [INFO] », яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Фінасова компанія «Довіра та гарантія». Свої вимоги обґрунтував тим, що вказані договори і як складова їх частина щодо заборгованості [PERSON] та [PERSON] є незаконними та надуманими, оскільки [PERSON] за аналогічним за змістом договором про відступлення банком права вимоги ТОВ «Велес-Д» розрахувався в повному обсязі, в зв`язку з чим на момент укладення оскаржуваних договорів його зобов`язання перед ПАТ «Український бізнес банк» виконанні повному обсязі. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2020 року прийнята справа до провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою від 06 лютого 2020 року залучено в якості третьої сторони без самостійних вимог по даній цивільній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Д». Ухвалою від 13 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» направила до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечував, крім того в матеріалах справи міститься відзив від представника на вказану позовну заяву. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату, місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви чи клопотань до суду не направили. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 16.02.2019 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Український Бізнес Банк» (далі - Банк) були укладені споживчий кредитний договір № 80/Ф та договір іпотеки під заставу майна [PERSON] . У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору Банк звернуся до суду, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.01.2012 року по справі № 2/1018/80/12 позов Банку до [PERSON] , [PERSON] задоволений повністю, стягнуто з боржників 324 594 доларів США. 08.12.2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д» укладено договір факторингу № 14, за умовами якого Банк переуступив товариству вимоги до [PERSON] за кредитними зобов`язаннями по договору № 80/Ф від 16 лютого 2009 року. Окрім цього, між сторонами був укладений договір про відступлення права вимоги від 08.12.2014 року за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., та зареєстрований в реєстрі № 233, відповідно до якого ТОВ «Велес-Д» набуває усе та будь-яке належне банку право вимоги за договором іпотеки, включаючи, право звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, і за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за Кредитним договором у повному розмірі, у разі невиконання боржником та/або його поручителем, зобов`язань за Кредитним договором. Згідно з п. 1.2 вказаного Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки предметом іпотеки є: ціле « Кафе -шашлична», загальною площею 357,5 кв.м., до якого входить: Колиба під літерою А, площею 324,10 кв.м., будинок охорони-зазначений літерою Б, площею 6,7 кв.м., шаличниця під літерою Д, площею 5,6 кв.м., літній будинок № 1 - під літерою В1, площею 5,4 кв.м., літній будинок № 2 - під літерою В2, площею 5,2 кв.м., літній будинок № 3 - під літерою В3, площею 5,2 кв.м., літній будинок № 4 під літерою В4, площею 5,3 кв .м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить боржнику на підставі Договору купівлі-продажу «Кафе-шашлична», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Іванці В.П. 27 липня 2007 року за № 5679, зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 4363016 від 27.07.2007 року. Рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» № 17 від 17 червня 2015 року встановлений факт нікчемності договору факторингу від 08.12.20114 року та договорів забезпечення, які були укладені в зв`язку із укладенням договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором. 15.02.2017 року Господарським судом м. Києва розглянута справа № 910/33042/15 за позовом ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» до ТОВ «Велес-Д» про визнання правочинів недійсними та зобов`язання вчинити дії та прийнято рішення, яким позов ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» задоволено повністю, та визнано недійсним договір факторингу № 14, укладений 08.12.2014 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Велес-Д», визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 08.12.2014 року за Договором іпотеки (посвідчений 16.02.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. та зареєстрованим в реєстрі №233), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. та зареєстрований в реєстрі за № 186. Крім того, зобов`язано ТОВ «Велес-Д» повернути ПАТ «Український Бізнес Банк» документи згідно переліку, що міститься в акті-прийому передачі документів від 08.12.2014 року до договору факторингу № 14 від 08.12.2014 року. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, стверджує, що розрахунок із ТОВ «Велес Д» був проведений ним до визнання правочину недійсним в судовому порядку - в 2015 році, в зв`язку з чим його зобов`язання припинилися перед Банком на момент ухвалення судового рішення від 15.02.2017 року, тому кредитна заборгованість відсутня і не може бути предметом нового договору факторингу із ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» від 29.07.2019р. Однак, суд, заслухавши доводи позивача, звертає увагу на наступне. У листопаді 2017 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ПАТ «Український Бізнес Банк» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та припинення іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ТОВ «Велес Д» після укладення договору факторингу із Банком, було реалізоване заставне майно, а також в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Велес Д» отримало від позивача будівельні матеріали, що згідно ринкових цін покриває 60% боргу. Позивач, посилаючись на те, що заборгованість за договором факторингу № 14 від 08 грудня 2014 року ним повністю погашена, претензії у ТОВ «Велес Д» відсутні, просив визнати зобов`язання за кредитним договором № 80/Ф від 16 лютого 2009 року, укладеним між ним та Банком припиненими у зв`язку із належним виконанням. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2018 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року рішення скасоване, ухвалено нове, яким в позові відмовлено в повному обсязі, в даний час цивільна справа № 372/3368/17 знаходиться на розгляді в Верховному суді. Тобто, доводи позивача про факт припинення кредитних зобов`язань перед Банком шляхом їх належного виконання перед ТОВ «Велес Д» в 2015 році є предметом розгляду в іншій справі і не можуть бути переоцінені цим судом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. Представник позивача в позові не посилається на конкретну норму ЦК України, як підставу для визнання правочину недійсним. В підготовчому судовому засіданні представник позивача на запитання суду повідомив, що підставою для визнання правочину недійним є ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Таким чином, позивачем не конкретизовано, яка саме нормативно-правова підстава, є підставою для визнання недійсним правочину, укладеного між Банком та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про відступлення права вимоги від 29.07.2019 року. Врегулювання правовідносин, що склалися між кредитором і боржником, в процесі виконання зобов`язань регулюються іншим розділом ЦК України, а саме книгою 5 «Зобов`язальне право». Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тобто, спір, який виник між кредитором та боржником з приводу належного/неналежного виконання зобов`язань, не може бути підставою для визнання правочину, на підставі якого виникли спірні правовідносини, недійсним, а вирішується шляхом застосування механізмів, передбачених книгою 5 «Зобов`язальне право». Інших підстав для визнання правочину недійсним, окрім належного виконання зобов`язання, позивачем не зазначено. При цьому, суд, як аргументу проти задоволення позовних вимог, відмовляється від визнання позивача таким, інтересів якого не стосується спірний договір, оскільки оспорюваним правочином факторингу від 29.07.2019 року, вирішені питання, що стосуються його прав та обов`язків, зокрема його обов`язку виконати зобов`язання за кредитним договором. Вимога про скасування державної реєстрації права власності не підлягає задоволенню, як похідна від первісної вимоги про визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed