Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

12 лютого 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності. Позивачі в позові посилаються на те, що вони, [PERSON] та [PERSON], надалі разом з відповідачкою [PERSON], є власниками квартири [ADDRESS] у Чернівці, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Власність є спільна сумісна та визначена у рівних долях. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають сторони по справі, що підтверджується довідкою № 309 КЖРЕП-4 від 09.02.2018. Спірна квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 29.2 кв.м., загальна, площа 45.4. кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначають, що необхідність звернення до суду з даним позовом необхідна з метою подальшого розпорядження своєю часткою, проти чого заперечує відповідачка. На підставі наведеного просили винести рішення, яким визначити за [PERSON] частку у спільній сумісній власності у розмірі 1/3 частини квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] частку у спільній сумісній власності у розмірі 1/3 частини квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] частку у спільній сумісній власності у розмірі 1/3 частини квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачі не зявилися. Відповідачка також в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], разом з відповідачкою [PERSON], є власниками [ADDRESS], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4). Як убачається із даної інформації власність є спільна сумісна та визначена у рівних долях. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають сторони по справі, що підтверджується довідкою № 309 КЖРЕП-4 від 09.02.2018р.(а.с.5). Спірна квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 29.2 кв.м., загальна, площа 45.4. кв.м, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Необхідність звернення до суду з даним позовом позивачі зазначають мету подальшого розпорядження своєю часткою, проти чого заперечує відповідач. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників мас право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він мас право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. .2, З ст. 358 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності с спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що співвласниками спірної квартири, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є позивачі та відповідач, при цьому володіють вказаним об'єктом нерухомості в рівних долях на праві спільної сумісної власності, тому суд вважає, що частка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у праві власності на вказану спірну квартиру складає у кожного по 1/3 частині. Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів. На підставі наведеного та

Outcome: approved