Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

13.04.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ фірми «БРІС» ЛТД про скасування наказу, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач з 03.11.2003 року по 30.11.2015 року працював начальником автоколони ТОВ фірми «БРІС» ЛТД. Проте, у звязку з невиплатою відповідачем позивачу заробітної плати у повному обсязі позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Під час розгляду Вінницьким міським судом Вінницької області цивільної справи №127/3235/16-ц позивач дізнався про існування наказу відповідача від 30.11.2015 року №79/1В, яким було утримано з позивача середньомісячний заробіток за шкоду заподіяну відповідачу у розмірі 2\~334,95 грн. Також, відповідач надав суду матеріали, з яких вбачається, що дані висновки були зроблені під час інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Позивач вважає, що даний наказ прийнятий відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню, оскільки визначивши позивача матеріально-відповідальною особою, відповідач не повідомив позивача про проведення інвентаризації, провів її без участі позивача, не ознайомив з її результатами, провів неповноважним складом комісії, чим порушив вимоги Положення про інвентаризацію активів і зобовязань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 року за 31365/26142. А тому, на думку позивача відповідач не мав права проводити будь-які утримання із заробітної плати позивача. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно трудової книжки [PERSON] від 06.04.1967 року позивач з 03.11.2003 року по 30.11.2015 року працював на посаді начальника автоколони ТОВ фірми «БРІС» ЛТД, звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с.6). 03.11.2003 року між ТОВ фірма «БРІС» ЛТД в особі директора [PERSON], що діє на підставі статуту, з однієї сторони, та працівником [PERSON], з другої сторони, було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до змісту якого працівник, що займає посаду начальника автоколони, безпосередньо повязану зі зберіганням наданих йому матеріальних цінностей, які використовуються в господарській діяльності фірми, приймає на себе повну матеріальну відповідальність по забезпеченню збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей. У випадку незабезпечення з вини працівника зберігання ввірених йому матеріальних цінностей, працівник несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, розмір та порядок відшкодування якої визначається чинним законодавством України (а.с.34). А тому, у звязку із звільненням позивача з посади начальника автомобільної колони м. Вінниці та зміною матеріально-відповідальної особи, з метою підтвердження даних на отримання повної та достовірної інформації про активи і зобовязання згідно бухгалтерського обліку відповідачем було видано наказ №59/1-0 від 29.10.2015 року «Про проведення інвентаризації», згідно якого наказано провести інвентаризацію запасних частин, виробничого та господарського інвентарю, інструментів, інших матеріальних цінностей та основних засобів на Вінницькій автоколоні ТОВ фірма «БРІС» з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01.11.2015 року з обовязковим складанням інвентаризаційних описів, інвентаризацію провести 30.10.2015 року в присутності матеріально-відповідальних осіб, створено робочу комісію для проведення інвентаризації (а.с.48). При проведенні інвентаризації комісією було встановлено, що при перевірці залишку запасних частин підтверджено їх наявність по складу на суму 19\~369,00 грн. без ПДВ з загальної суми залишку 149\~568,00 грн. без ПДВ, тобто нестача запчастин склала 130\~199,00 грн. без ПДВ, про що свідчить оборотна відомість матеріалів за період жовтень 2015 року, зі змістом якої позивач ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис у останній (а.с.50-62). Комісією також було перевірено встановлення відсутніх запчастин на транспортних засобах і в результаті було встановлено наявність запчастин на автомобілях згідно ремонтних листів лише на суму 58\~237,00 грн. без ПДВ. Таким чином, нестача запасних частин по Вінницькій автоколоні станом на 01.11.2015 року становить 71\~962,00 грн. без ПДВ, що в загальному становить 86\~354,40 грн., в тому числі з ПДВ 20%, про що свідчить інвентаризаційний опис на 30.10.2015 року (а.с.64-73, 80-85), зі змісту якого вбачається, що інвентаризація проводилась у присутності позивача як матеріально-відповідальної особи, проте останній від підпису відмовився, про що комісією було складено відповідний акт від 30.10.2015 року (а.с.74), а також вбачається зі змісту протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 05.11.2015 року (а.с.33) та висновку інвентаризації від 05.11.2015 року (а.с.9). Окрім того, в матеріалах справи наявний акт відповідача від 05.11.2015 року, зі змісту якого вбачається, що позивач відмовився від участі в засіданні інвентаризаційної комісії, на якій проводилось підведення підсумків інвентаризації у Вінницькій автоколоні. Окрім того, позивач відмовився від підписання висновку інвентаризаційної комісії щодо нестачі запасних частин по Вінницькій автоколоні в сумі 86\~354,40 грн., в тому числі ПДВ 20% (а.с.63). А тому, вищевикладені обставини спростовують думки та твердження позивача, що інвентаризація була проведена у його відсутність, з висновками якої його не було ознайомлено. Окрім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що робоча комісія для проведення інвентаризації була нелегітимною. Згідно п.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ч.1 ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. А тому, з огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наказ ТОВ фірми «БРІС» ЛТД №79/1В від 30.11.2015 року, відповідно до якого наказано утримати з матеріально-відповідальної особи начальника Вінницької автоколони [PERSON] середньомісячний заробіток за шкоду, заподіяну ТОВ фірма «БРІС» ЛТД при виконанні трудових обовязків; вирахувати із заробітної плати матеріально-відповідальної особи начальника Вінницької автоколони [PERSON] середньомісячного заробітку в сумі 2\~334,95 грн., є таким, що відповідає вимогам закону. Що ж стосується посилань позивача та його представника про пропуск відповідачем строку двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, визначеного ч.2 ст.136 КЗпП України, для видачі наказу про відрахування середнього місячного заробітку, то зважаючи на перебування позивача у відпустці з 02.11.2015 року по 25.11.2015 року згідно наказу №65 від 26.10.2015 року (а.с.32), пропуск даного строку є виправданим. Окрім того, суд звертає увагу, що за вищезазначеним фактом щодо завдання відповідачу матеріальної шкоди на даний час Луцьким відділом поліції ГУНП у Волинській області відкрито кримінальне провадження №12015030010003633 від 26.11.2015 року за ч.1 ст.191 КК України та триває досудове розслідування (а.с.31). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed