Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

12 серпня 2015 року в суд надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, як непрацездатної матері - вік якої складає повних 79 років, в частці від заробітку відповідача в розмірі 1/5 частини всіх видів прибутку щомісячно, починаючи із дня набрання законної сили судовим рішенням довічно, на підставі ст. 202 СК України. В позовній заяві зазначав, що будучи тяжко хворою, вона потребує постійного дорого вартісного лікування, власного утримання та сплати комунальних платежів, отримує пенсію в сумі 1215,97 грн. щомісячно, іншого джерела доходу не має, пересувається переважно в межах квартири, рухатися не може, не може забезпечити себе утриманням і доглядом. Інших дітей, які могли б надавати допомогу вона не має. Відповідачка в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу та приймати участь в її утриманні, є працюючою, розмір доходів 3000 грн., працездатною, проживає із повнолітнім сином. Вирішити питання із дочкою, яка згідно ст. 51 Конституції України та ст. 202 СК України, зобов'язана утримувати непрацездатних батьків, про утримання в позасудовому порядку неможливо. Згідно наданих суду заперечень, відповідачка не визнає позовні вимоги. Покликається на те, що позивачка отримує Пенсіє, яка є більшою за встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум для непрацездатних осіб та не надала достатніх доказів понесених на лікування витрат. Крім того, вона сама хворіє рядом захворювань, потребує постійного лікування і несе відповідні витрати на ліки. Належну позивачу квартиру, в якій вони проживають, позивач подарувала онуці, а належну позивачу дачу в масиві Камяногірський - віддала в користування знайомим. Вона працює на посаді діловода в комендатурі ВІСПР залізничної дільниці на станції Рівне, отримує низьку заробітну плату, син не працює, позивачка не погоджується на його пропозицію на оформлення догляду, як за людиною похилого віку. По мірі можливості вона здійснює піклування матір»ю, вважає її такою, що не потребує матеріальної допомоги. Позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі позовні вимоги. Додатково пояснила, що станом на час розгляду цивільної справи відносини між сторонами не змінились, відповідач із 2012 року не прийняв жодних мір до забезпечення утримання непрацездатної матері. Інших осіб, які по закону мають обов'язок утримання вона немає, проживає спільно із відповідачкою та її 36-річним працездатним непрацюючим сином /онуком/, які зловживають спиртними напоями, влаштовують конфлікти, жорстоко до неї ставляться, не сплачують комунальних платежів, навпаки використовують її кошти і продукти. Вважає, що відповідачка має реальну можливість надавати кошти на утримання позивача в зазначеному позовом розмірі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, не заперечує, що із 2012 року фактично не надавала матеріальну допомогу матері та не сплачувала комунальних платежів. Причиною стали конфліктні неприязні відносини із матір»ю, яка подарувала квартиру онуці, та намагається позбавити її права на користування квартирою. Вона та повнолітній син хворіють, проте медичні висновки про непрацездатність чи обмежену працездатність відсутні. Крім того, вона зобов'язана погашати кредит на користь ПАТ КБ «Приватбанк», який стягнутий за рішенням суду. Пояснила, що із урахуванням її єдиного доходу у виді заробітної плати вона зможе надавати допомогу на утримання позивачки в межах 200 грн. щомісячно. Оцінюючи пояснення сторін, досліджені надані в справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. На підставі досліджених доказів, в тому числі довідки ЖКП «Галицьке» від 04.08.2015 року, і пояснень сторін встановлено, що відповідачка [PERSON] [INFO], уродженка міста Рівне, ідентифікаційний номер [NUMBER], є працездатною дочкою позивача [PERSON], [INFO], котрій виповнилось повних 80 років, яка не надає матеріальної допомоги на утримання і догляд матері із 2012 року, проживаючи спільно із матір»ю та повнолітнім працездатним сином в одній квартирі. Інших осіб, які по закону зобов'язані утримувати позивача, не встановлено. Згідно довідки УПФУ в місті Рівне №5150 від 06.08.2015 року, позивачка отримує щомісячну пенсію в розмірі 1215,97 грн. Позивачка в силу віку та стану здоров»я, потребує постійного лікування, що підтверджується наданими епікризами ЦМЛ про стаціонарне її лікування та медичними заключеннями спеціалістів, які містять призначення медичних препаратів, на придбання яких необхідні кошти, на підтвердження чого судом досліджені касові чеки аптек м. Рівне, в кількості 8 штук, які відповідають призначенням лікарів. Крім того, в силу пасивного відношення відповідача і її сина, позивачка в повному обсязі сплачує комунальні платежі за місцем спільного проживання, що підтверджує наданими суду доказами. Відповідачка є працездатною за станом здоров»я, працює отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою №57 від 15.08.2015 року, згідно якої сума доходу за 6 місяців становить 18 526,04 грн. Інших осіб, яких вона зобов'язана утримувати по закону, крім непрацездатної матері не встановлено. Згідно ст. 51 Конституції України передбачений обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до положень ст. 201 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно положень ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку/доходу/ з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Дослідженням наданих суду доказів та пояснень сторін не встановлено інших осіб, зокрема інших дітей, дружини чи батьків позивача, які по закону мають обов'язок надання матеріальної допомоги на її утримання, не встановлено. Обставин, у вигляді позбавлення батьківських прав позивача стосовно відповідачки або ухилення її від виконання батьківських обов'язків, які можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку утримання своєї матері не встановлено. Доводами сторони позивача, які фактично визнані відповідачем, стверджується відсутність матеріальної допомоги з боку дочки, відповідача в справі, на утримання непрацездатної внаслідок похилого віку та захворювань матері, яка потребує матеріальної допомоги на утримання і лікування. Встановлений також працездатний стан та працевлаштування із наявністю регулярного доходу /заробітної плати/ відповідача, який більше ніж в 2 рази перевищує прибуток позивача. Покликання відповідача на погашення кредитної заборгованості, яку відповідач витратила не в інтересах сім»ї, та необхідність лікування відповідача підтверджуються належними доказами і приймаються до уваги судом, що є підставою для зниження заявленого позовом розміру аліментів. Таким чином, оцінюючи досліджені докази і встановлені судом обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, вважаються встановленими достатні, передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/6 частки від заробітку щомісячно, що не буде порушувати прав та інтересів сторін в справі. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати покладаються повністю на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.202-205,182,191 СК України,

Outcome: partial