Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

13.05.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23.07.2011 року сторони по справі зареєстрували шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося, через зникнення взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого між сторонами фактично припинилися шлюбні відносини, на даний час сторони проживають окремо. Представник позивача [PERSON] - адвокат Чернега В.М. у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, зазначив, що наданий час на примирення не змінив думку позивача по справі та наполягав на розірванні шлюбу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ліхунжан Н.Б. у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, розірвати шлюб між сторонами, оскільки зазначене відповідає інтересам також відповідача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, а також п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 23.07.2011року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, актовий запис № 5 (а.с.4). Від шлюбу сторони двох неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.10-11) Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. В порядку ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Причиною розпаду сім`ї є постійні конфлікти, внаслідок яких припинилися шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] існує лише формально і підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судовий збір по справі складає 840,80 грн., який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду та розподілу не підлягає. На підставі ст.ст.105,110,112-115 СК України,

Outcome: approved