Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

12 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у її вихованні, не цікавиться станом здоров'я дитини, фізичним, моральним та духовним розвитком. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, її представника та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] є батьком дитини (а/с 9). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 27 березня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено запис за № 120 (а/с 11). 17 березня 2017 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 469 (а/с 8). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно, починаючи з 04 листопада 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а/с 16-17). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, наданого позивачу Відділом державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції вбачається, що аліменти відповідач сплачує, але не регулярно (розрахунок зроблений станом на листопад 2016 року) (а/с 23-25). Як зазначила позивач, заборгованість відповідача по аліментам станом на 01 травня 2017 року складає 3000 грн. Позивач вказує, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею та її чоловіком - [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з сином у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Крім того, позивач зазначила, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням, щоб він почав спілкуватися з сином, а також сам син самостійно робив спробу почати спілкуватися з батьком за допомогою соціальної мережі, однак бажаних результатів це не дало. Також, позивач неодноразово відправляла на електронну скриньку відповідача фотографії сина та відео з його участю і тим самим сподівалася на бажання відповідача побачитись з сином, проте ці спроби не спонукали відповідача ні на які дії. Згідно характеристики [PERSON], виданої Ліцеєм міжнародних відносин № 51, останній проживає разом з матір'ю та її чоловіком - [PERSON]. Вихованням дитини займається мати та [PERSON]. Обидва дорослих відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті дитини та класу, завжди цікавляться її досягненнями. Батько дитини - [PERSON] не буває на батьківських зборах, не відвідує шкільний заклад та жодного разу не спілкувався ні з класним керівником, ні з адміністрацією ліцею (12). Також, 27 травня 2016 року Ліцеєм міжнародних відносин № 51 Печерського району м. Києва [PERSON] та [PERSON] було видано подяку за щире ставлення, батьківську турботу, співпрацю у навчанні та вихованні дитини (а/с 13). Таким чином, відповідач вихованням та достатнім матеріальним утриманням сина не займається, не цікавиться станом здоров'я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дитини займається позивач та її чоловік, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 15 травня 2017 року орган опіки та піклування на даний час вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], про що складено висновок (а/с 18-20). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Враховуючи викладене,

Outcome: approved