Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

14.02.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що 10.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанком» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 У мов та Правил надання банківських послуг. Відповідач дав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Позивач свої зобовязання по договору виконав, надавши відповідачеві кредит. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором відповідач зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідачем порушено зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого він має станом на 31.12.2017 року заборгованість на суму 65634,98 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 7247,37 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 51785,94 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3000 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3101,67 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанку» 65634,98 грн. заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. судових витрат. Копія ухвали про відкриття провадження по справі , копія позову та долучених до нього документів, направлялася відповідачеві [PERSON] за місцем його реєстрації, як то передбачено ст. 128 ЦПК України. У відповідності до положень ст. 279 ч.5 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Відповідачем направлено на адресу суду відзив на позов з якого вбачається, що позов ним визнається частково лише на суму 2000 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог він просить відмовити, оскільки вимоги позивача з його точки зору не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Також наполягає на застосуванні до позовних вимог строку позовної давності. У відзиві відсутні заперечення відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 10.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанком» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-35). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит. Відповідачем [PERSON] порушено умови Кредитного договору, внаслідок чого він має за розрахунком позивача прострочену заборгованість в сумі 65634,98 грн.( а.с.5-8). В суду відсутні підстави для сумніву у правильності проведеного розрахунку, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на підставі яких суд міг би прийти до інших переконань. Крім іншого, відповідач не просив винести справу до розгляду в судовому засіданні та призначити по справі відповідну експертизу для перевірки правильності проведених нарахувань, яка б могла слугувати підставою для перерахунку суми заборгованості. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахункам. Зважаючи на викладене, твердження відповідача у відзиві про те, що позивач не мав права змінювати відсоткову ставку не відповідають умовам договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З приводу вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» про стягнення з відповідача штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг, за яким при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості. Суд приходить до переконання, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення виходячи з правової позиції Верховного Суду України по справі №6-2003цс15, яка є обовязковою для всіх судів. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також суд вважає, що позивачем не пропущено визначений строк звернення з позовними вимогами до суду, оскільки відповідачем починаючи з 2010 року постійно проводилися проплати на погашення кредитних зобовязань. Таким чином, позов ПАТ КБ «Приват Банк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення, з урахуванням викладеного судом. Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved