Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

13 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Позивач у своєму позові посилався на те, що 19 квітня 2017 року вона надала відповідачеві [PERSON] у борг 250\~000 гривень до 19 квітня 2018 року, про що було складено відповідну розписку. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконала у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто ним грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 250\~000 гривень, а також судові витрати у розмірі 2\~500 гривень. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надав. У своїх заявах, наданих до суду засобами електронного зв`язку 23 жовтня 2019 року та 10 лютого 2020 року просив відкласти судове засідання, доказів поважності неможливості своєї відсутності суду не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 19 квітня 2017 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 250 000 гривень, і зобов`язався їх повернути у строк до 19 квітня 2018 року (а.с. 8). Розписка була написана власноруч відповідачем. На підставі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст.\~1046\~ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 250\~000 гривень, і відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Абз. 1 ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно з розпискою [PERSON] взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути у строк до 19 квітня 2018 року. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 250 000 гривень за договором позики від 19 квітня 2017 року. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~500 гривень, який було сплачено позивачем (а.с. 1). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , складає 252 500 гривень (250 000 гривень + 2\~500 гривень = 252 500 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved