Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

13.02.2015 р. до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON]. з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про позбавлення права користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В належному їй будинку зареєстровані з 02.08.2013 року її минула невістка [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO] З 03.01.2014 року [PERSON] та її малолітній син [PERSON] за вказаною адресою не проживають, їх особистих речей в будинку немає. Місце знаходження [PERSON] та [PERSON] їй невідомо, але за наявної в неї інформації вони обидва виїхали за межі України на постійне місце проживання до Російської Федерації. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу та її дитині не чинила, відповідач добровільно виїхала з належного їй будинку до іншого місяця мешкання, не знявшись добровільно знятися з реєстрації. У зв'язку з тим, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] за місцем реєстрації не проживають більше одного року, просила суд позбавити кожного з них права користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] з подальшим анулюванням їх реєстрації. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просила винести рішення в інтересах малолітньої дитини. Відповідач [PERSON], яка викликалася до судового засідання шляхом друкування відповідного оголошення у засобі масової інформації, жодного разу до суду не з'явилася, відомостей про причину неявки не надала, тому було за згодою позивача прийняте рішення про винесення заочного рішення. . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково за наступних підстав: [PERSON] з 23.12.2010 року є власником будинку [ADDRESS], в якому з 02.08.2013 року зареєстровані [PERSON], 1984 р.н., та [PERSON], 2007 р.н. (а.с. 6, 8-12). З акту від 11.02.2015 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Північний» м. Слов'янська, слідує, що з 03.01.2014 року [PERSON] та її малолітній син [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживають, їх особистих речей в будинку немає (а.с.7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 17.02.2012 року (а.с. 13). Згідно ч. 1, 3 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що згідно ч. 1, 3 ст. 405 ЦК України [PERSON] та [PERSON], які не є власником житлового будинку, втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач просить суд позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється державною міграційною службою в день звернення на підставі … остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). У тексті позову, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на норми ч. 2 ст. 405 ЦК України та норми ст.ст. 71,72, 155 ЖК України, які передбачають можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Діючим законодавством України не передбачено позбавлення особи права користування житловим приміщенням, більш того, позбавлення особи права користування житловим приміщенням суперечить ч. 3 ст. 47 Конституції України, згідно до якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а [PERSON] та [PERSON] можливо визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] з наступних причин: відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно не мешкає в будинку [ADDRESS] без поважних причин більш одного року та не є власниками цього будинку, тому згідно ч. 1, 3 ст. 405 ЦК України як [PERSON], так і [PERSON] втратили право користування будинком [ADDRESS]. Визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], буде здійснено також і в його інтересах, так, як унеможливить виникнення перешкод під час його реєстрації в майбутньому за фактичним місцем проживання. На підставі наведеного,

Outcome: partial