Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

14 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що відповідач участі в утриманні дитини не бере, хоча має таку можливість. Просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с. 30). Відповідач за останнім відомим місцем проживання (перебування) [ADDRESS] за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с. 15), про його виклик у судове засідання на 28.04.2020р. свідчить розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» від 30.03.2020р. (а.с. 26). Крім того, відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 21, 28, 29). Однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8), який проживає з позивачем (а.с. 31). З 10.12.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9), даних про розірвання шлюбу у суду немає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальнім, а не солідарним. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку /доходу/ її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тягар доказування виконання обов`язку з утримання дитини покладений на відповідача. Дитина має таке ж право на проживання в належних умовах, на належний рівень проживання і забезпечення, як і відповідач. Доказів добровільного виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину ним не надано і з матеріалів справи цього не убачається. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку утримувати дитину, у т.ч. у визначеному розмірі. Внаслідок задоволення позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved