Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

12 жовтня 2017 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, громадянка України [PERSON] зареєстрована за адресою Україна [ADDRESS] та в теперішній час знаходиться на території держави Ізраїль. Вона є спадкоємицею за заповітом після смерті громадянина України [PERSON], який проживав за адресою [INFO] і помер 01.02.2017 року у м. Дніпро. У встановлений законом шестимісячний термін, з метою прийняття спадщини, позивач вчинила активні дії, а саме звернулась до адвоката нотаріуса держави Ізраїль і 11.05.2017 року оформила згоду довіреність про те, що вона бажає вступити у спадщину на все майно [PERSON], у тому числі на квартиру за адресою [ADDRESS]. У липні 2017 року до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори був направлений пакет документів, які позивач вважала достатніми для прийняття спадщини. Разом з тим, 20.07.2017 року, нотаріус відмовив у їй вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що серед документів була відсутня заява про прийняття спадщини. 28 листопада 2017 року позивач повторно звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадщину за заповітом, однак постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] їй було повторно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що вона не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] Семеновича, який помер 01.02.2017 року, тривалістю два місяці (а.с.2-4). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача - територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, заперечував проти задоволення позову. Від третьої особи державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру та заява про розгляд справи без її участі (а.с.31). Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що громадянка України [PERSON] зареєстрована за адресою Україна [ADDRESS] та в теперішній час знаходиться на території держави Ізраїль. 09 червня 2012 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчив заповіт [PERSON], який заповів позивачу належну йому квартиру у [ADDRESS] (а.с.8). 01 лютого 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть мерії І-КИ № 736047. З метою прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], але знаходячись фактично на території держави Ізраїль, позивач виявила бажання прийняти спадщину, але не могла прибути у м. Дніпро до нотаріуса, тому вирішила доручити прийняття спадщини [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що для прийняття спадщини позивач вчинила активні дії, а саме звернулась до адвоката нотаріуса держави Ізраїль і 11.05.2017 року оформила згоду - довіреність, з якої вбачається, що вона бажає вступити у спадщину на все майно, яке залишилося після смерті [PERSON], у тому числі на квартиру за адресою [ADDRESS]. Цією ж згодою - довіреністю вона уповноважила [PERSON] подати заяву від її імені про прийняття спадщини і вчиняти інші дії спрямовані на прийняття спадщини та отримання свідоцтва про спадщину, а також за необхідності звертатись до суду. У липні 2017 року, тобто у встановлений законом шестимісячний строк, [PERSON], згідно зі згодою - довіреністю позивача, поштою направив до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори пакет документів, які вони з позивачкою вважали достатніми для прийняття спадщини. Однак 20.07.2017 року, державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що серед документів була відсутня заява про прийняття спадщини, що не відповідало вимогам ст. 1269 ЦК України та іншим статтям цього Кодексу (а.с.11). Вказана відповідь нотаріуса була отримана позивачем 02.08.2017 року, тобто після спливу 6-місячного строку встановленого Законом для подання заяви про вступ у спадщину. 28 листопада 2017 року позивач повторно звернулася до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадщину за заповітом (а.с.44), однак постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] їй було повторно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що вона не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала своєчасно до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.45). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 08.12.2017 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] була заведена спадкова справа № 61702583 після смерті [PERSON],[INFO], який помер 01.02.2017 року. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», акцентується увага на те, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При дослідженні питання поважності причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та необхідність його поновлення, суд враховував ту обставину, що позивач фактично вчинила у шестимісячний строк активні дії для її прийняття, звернулась до адвоката нотаріуса держави Ізраїль і 11.05.2017 року оформила згоду - довіреність, з якої вбачається, що вона бажає вступити у спадщину, направивши її з пакетом документів у передбачений законом строк до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, вважаючи такі дії достатніми для вирішення питання про вступ у спадщину. Судом також враховується та обставина, що через відсутність в державі Ізраїль отримання належної юридичної допомоги, щодо оформлення документа під назвою - заява про прийняття спадщини, - позивач не мала фактичної можливості своєчасно подати документ саме під такою назвою до нотаріальної контори, однак зробила це вже після сливу шестимісячного строку. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги, гарантоване позивачу, як єдиному спадкоємцю за заповітом, право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви, а також волевиявлення померлого 01.02.2017 року [PERSON], яке закріплене у складеному ним заповіті на імя позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у заявлений спосіб.

Outcome: approved