Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

13 листопада 2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідачі винаймають квартиру [ADDRESS], за адресою якої зареєстровані та отримують від позивача житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. Станом на 31 липня 2018 року відповідачі мають заборгованість перед позивачем за надані останнім житлово-комунальні послуги на загальну суму 21038,52 гривень, яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів разом із нарахованими на цю суму інфляційними втратами в розмірі 12495,12 гривень та 3% річних в розмірі 2592,47 гривень, а всього - 36126,11 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідачів судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з'явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] проживає та зареєстрована у найманій нею квартирі [ADDRESS], за адресою якої згідно оформленого на неї ж особового рахунку [NUMBER] отримує від позивача житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. (а.с.5-6, 8, 13, 14) Натомість, відповідно до отриманої 30 листопада 2018 року на запит суду довідки з УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідач [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (а.с.12, 14). При цьому матеріали цивільної справи не містять жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів заявлених позивачем фактів проживання вказаного відповідача в квартирі [ADDRESS] та відповідно отримання (споживання), як і відповідач [PERSON], житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення. Також судом встановлено, що станом на 31 липня 2018 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість з оплати вищевказаних житлово-комунальних послуг за період з 01 січня 1999 року по 31 липня 2018 року в загальному розмірі 36126,11 гривень, з яких: 21038,52 гривень - сума основного боргу, 2592,47 гривень - 3% річних на суму основного боргу, 12495,12 гривень - інфляційні втрати. Однак, не зважаючи на повідомлення позивачем своєю досудовою вимогою відповідача [PERSON] щодо необхідності погашення боргу, остання борг дотепер не сплатила, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом. (а.с.4, 5) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (далі - Правила). Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Положеннями ст.11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади, акти органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Нормою ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року визначено розподіл житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення. Зокрема, до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Згідно ст.19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору. Нормою ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Положеннями ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлений обов'язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. За змістом ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленими порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Також за змістом ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Аналогічна норма щодо обов'язку своєчасної оплати споживачем житлово-комунальних послуг закріплена п.7 Правил. Необхідність додержання вимог зазначених Правил встановлена ст.179 ЖК України. Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами зазначені позивачем в його позові фактичні обставин спірних правовідносин сторін та заявлені позивачем в обґрунтування свого позову підстави, як то існування між позивачем та відповідачем [PERSON] зобов'язальних правовідносин з надання позивачем та отримання і оплати вказаним відповідачем за адресою найманої нею квартири житлово-комунальних послуг - послуг з водопостачання та водовідведення, виконання позивачем свого обов'язку з надання вказаних послуг, а також невиконання згаданим відповідачем належним чином свого обов'язку з оплати таких послуг, що призвело до виникнення у відповідача [PERSON] перед позивачем заборгованості в розмірі, приведеному позивачем в позові та підтвердженому під час розгляду справи, що складається з суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми основного боргу. З викладених підстав суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню, однак частково - шляхом стягнення заборгованості лише з відповідача [PERSON] Підставою для часткового задоволення позову є та обставина, що за змістом наведених судом норм законодавства підставами для виникнення у фізичної особи, як споживача, перед позивачем обов'язку зі сплати останньому вартості житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення є: існування між такою фізичною особою та позивачем договірних відносин з надання означених послуг та/або фактичне отримання таких послуг цією фізичною особою від позивача. Доказами існування вказаних підстав можуть бути договір про надання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення за певною адресою, укладений між позивачем та такою фізичною особою, або наявність оформленого на ім'я цієї фізичної особи особового рахунку, за яким обліковуються надані послуги та нараховується їх вартість, докази, що підтверджують фактичне проживання повнолітньої фізичної особи за адресою, за якою надаються ці послуги, що свідчить про фактичне їх споживання, тощо. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS], за якою позивач надає житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, заборгованість за якими просить стягнути солідарно - в тому числі із вказаного відповідача, при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази проживання [PERSON] за адресою вказаної квартири та споживання означених послуг, а також відсутні будь-які доказі існування договірних правовідносин між [PERSON] і позивачем з приводу надання вищевказаних послуг за адресою згаданої квартири, суд приходить до висновку про неможливість покладення на [PERSON] обов'язку, в тому числі в солідарному порядку, відшкодувати заявлену позивачем вартість несплачених послуг з водопостачання та водовідведення. Крім того, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд керувався правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15 та від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, а також правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 липня 2018 року по справі №904/7183/17 (провадження №12-153гс18) та правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 15 березня 2018 року по справі 401/710/15-ц (провадження №6-3193св18), відповідно до яких при регулюванні правовідносин з надання та споживання житлово-комунальних послуг, у випадку допущення споживачами несплати або несвоєчасної оплати вартості цих послуг, застосовуються норми ст.625 ч.2 ЦК України, а саме покладення на споживачів-боржників обов'язку зі сплати окрім основної суми боргу також нарахованих на цю суму боргу 3% річних та інфляційних втрат. Згідно тих же правових позицій споживачі зобов'язані своєчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними, факт же відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial