Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

13 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 10 лютого 2014 року. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 10 лютого 2014 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,25 га на території Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла вищезазначену земельну ділянку позивачу. Після смерті [PERSON] позивач у встановлений законодавством шестимісячний строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини оскільки не знав про смерть [PERSON] Про відкриття спадщини позивач дізнався випадково у липні 2017 року та після отримання від органу РАЦС інформації про це і повторно виданого йому свідоцтва про її смерть, звернувся до нотаріуса. Однак, нотаріусом 07 лютого 2018 року позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини він пропустив. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання та задоволено клопотання позивача про витребування матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року підготовче провадження було закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з викладених у позові підстав, зазначив, що позивач не знав про смерть заповідача, але доказів на підтвердження цих обставин надати не може, оскільки таких доказів не існує. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, надав у встановленому порядку відзив, у якому просить суд залишити позов [PERSON] без задоволення, оскільки вважає що підстави для його задоволення відсутні так як позивачу [PERSON] про смерті [PERSON] було відомо ще в лютому 2014 року, оскільки позивач та [PERSON] проживали на одній вулиці неподалік один від одного в невеликому селі. У позивача не було жодних перешкод, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання ним заяви про прийняття спадщини, а тому правові підстави для визначення додаткового строку для її подання відсутні. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності і достатності, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено що 10 лютого 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС №390863, повторно виданим 21.07.2017 року Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області. За життя [PERSON] склала заповіт від 07.12.2011 року, яким заповіла позивачу [PERSON] земельну ділянку площею 5,25 га на території Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право померлої на яку було посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №037792, виданим Степанівською Першою сільською радою 03 квітня 2001 року. Відповідно матеріалів спадкової справи № 178/2014, отриманої на запит суду, спадкоємцем після смерті [PERSON], який прийняв спадщину у встановленому порядку є її син [PERSON] (відповідач). Відомості про інших спадкоємців, які прийняли спадщину відсутні. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до розяснень які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування позову, позивач зазначає що пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знав про смерть спадкодавця. Однак, аналізуючи такі доводи позивача, суд вважає, що наведені ним причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними, оскільки не повязані з будь-якими обєктивними або непереборними труднощами. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у аналогічній справі №6-1486цс15, яка є обовязковою для застосування. Крім того аналогічної правової позиції дотримується також Верховній Суд у постанові від 12 лютого 2018 року у справі №712/656/15-ц. Також, під час розгляду справи позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження незнання ним про смерть спадкодавця, окрім своїх усних пояснень, і з урахуванням тривалого часу, який минув після смерті [PERSON] та того, що особи проживали в одному селі на одній вулиці. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави звільнення від доказування визначені статтею 82 ЦПК України. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На переконання суду, існування в особи причини пропуску строку для прийняття спадщини та поважність такої причини підлягає доказуванню у даній справі на загальних підставах. Проте, позивач не довів суду як наявність у нього причини неподання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, так і поважність такої причини, і тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у звязку з відмовою в позові судові витрати, понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. Доказів про понесення судових витрат відповідачем у справі суду не надано. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed