Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

14.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовною заявою, уточнивши яку, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 24.10.2009 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 554, та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти, на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на обох дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв`язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Також позивач вказувала, що діти знаходяться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не бере участі у вихованні дітей, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, але цього не робить. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач, надала до суду заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила про задоволення позову. Відповідач, надав до суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення уточненого позову. \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши\~письмові докази\~по справі,\~взявши до\~уваги заяви\~сторін по\~справі,\~ суд\~вважає \~ позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України, у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 24.10.2009 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 554. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Спору щодо утримання, місця проживання та виховання дітей у сторін по справі не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Діти залишаються проживати разом із позивачем. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, то судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, батько дітей коштів на їх утримання не надає. Відповідач офіційно не працевлаштований, має не стабільний дохід, інших дітей не має. У відповідності\~до ст.ст.\~180,\~181,\~182,\~183\~Сімейного Кодексу\~України батьки\~зобов`язані утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття.\~При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положення ст. 181 Сімейного кодексу України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обовязку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, іншій, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~ Таким чином суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. Крім того, згідно з ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] висловила своє бажання надалі іменуватися прізвищем - « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн., в зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду в частині позовних вимог стосовно стягнення аліментів.

Outcome: approved