Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

14.01.2015 [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] про вселення в квартиру [ADDRESS] та усунення перешкод у користуванні зазначеною квартирою, шляхом зобов'язання відповідача надати ключі від квартири (а.с.2-5). Мотивуючи позовні вимоги тим, що вона та неповнолітній син [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS]. Дана квартира не приватизована, її наймачем є [PERSON] Вказує, що відповідач, розгнівавшись, забрав ключі від квартири та вигнав їх з сином з дому. Таким чином, з серпня 2014 року вона та її син вимушені орендувати житло, оскільки у спірній квартирі проживати не можуть. У квартирі залишились їх особисті речі, проте доступу до них не має. Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.09.2014. Зазначає, що має намір разом із сином проживати у спірній квартири, проте відповідач чинить їм у цьому перешкоди. Ні вона, ні її син не мали наміру самостійно виселятися з квартири. 26.01.2015 [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.23-24). Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву тим, що в травні 2014 року [PERSON] на свій власний розсуд вирішила залишити місце свого проживання та зі всіма своїми речами переїхала проживати за іншою адресою. Разом з нею переїхав їх спільний син [PERSON], [INFO]. З того часу [PERSON] жодного разу у квартирі [ADDRESS] не з'являлась і всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, виконує лише він. Зазначає, що [PERSON] та їх син мають вільний доступ до помешкання, оскільки у останнього є ключі від дверей квартири. Вказує, що [PERSON] самовільно без будь-яких поважних причин залишила місце свого проживання та за місцем своєї реєстрації не проживає, її особисті речі за вказаною адресою відсутні, самоусунулась від сплати комунальних послуг, у зв'язку з чим, вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.01.2015 до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, було залучено Орган опіки та піклування Новозаводської районної у місті Чернігові ради (а.с.14). Позивач-законний представник позивача у судовому засіданні первісну позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити, зустрічну позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.31-34). Відповідач у судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, первісний позов не визнав у повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації, її особистих речей у квартирі не має. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав первісний позов, заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви. Свідок [PERSON], подруга позивачки, у судовому засіданні показала, що в березні 2014 року відповідач сильно побив позивача. В подальшому також неодноразово повторювались факти її побиття відповідачем. В серпні 2014 року останній взагалі вигнав позивачку із спірного житла, яка до цього часу не може потрапити до нього. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як вбачається з копії особового рахунку [NUMBER] (а.с.11), наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] Крім [PERSON] у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідач звертається до суду з зустрічним позовом про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з підстав передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК України у зв'язку з не проживанням її у квартирі з травня 2014 року, про що надав відповідні письмові докази (а.с.25, 40-44). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] у травні 2014 року зверталася до ЧМВ УМВС в Чернігівській області з заявою щодо спричинення їй відповідачем відповідних тілесних ушкоджень (а.с.38), а у вересні 2014 року - з заявою з проханням вжити заходи до колишнього чоловіка [PERSON], який не пускає її до квартири, в якій вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. 06.10.2014 правоохоронними органами був винесений відповідний висновок про закінчення проведення перевірки за вищезгаданим зверненням (а.с.12). Крім того, [PERSON] зверталася і до КП «Новозаводське» ЧМР з подібною заявою, проте листом від 20.10.2014 № 3 їй надано відповідь про необхідність звернення до суду для вирішення спірних питань (а.с.13). Враховуючи викладене та беручи до уваги обставини справи, зумовлені наявністю неприязних відносин між сторонами по справі та відсутністю у позивача іншого постійного житла (а.с.35-39), суд вважає обставинами, що дають підстави вважати причину її відсутності у спірному житлі, поважною і у зв'язку з чим, вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом підлягають задоволенню.

Outcome: approved