Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

12 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем. З квітня 2015 року шлюбні відносини з відповідачем припинені через втрату почуття взаємної любові, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. На теперішній час він фактично створив сім'ю з іншою жінкою. За час, наданий судом, примирення між ним та відповідачем не відбулось. Спору з приводу розподілу майна та місця проживання дитини він не має. На підставі наведеного, позивач наполягав на розірванні шлюбу, судові витрати, пов'язані із розглядом справи, просив віднести на його рахунок. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем, від якого мають неповнолітню доньку. Спору з приводу місця проживання дитини та розподілу майна не має. Шлюбні відносини між ними припинені у квітні 2015 року, з того ж часу спільне господарство не ведуть. Дійсно, за час, наданий судом, примирення не відбулось, стосунки не наладились. Враховуючи викладене, відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 15 вересня 2007 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 894 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 6). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у квітні 2015 року. З вказаного часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач фактично створив нову сім'ю з іншою жінкою. Неповнолітня дитина на теперішній час проживає з відповідачем. Причинами припинення шлюбних відносин подружжя стали різні погляди на спільне життя та сімейні відносини. У зв'язку з вказаними обставинами між сторонами виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуттів любові і поваги один до одного. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішені позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Ухвалою суду від 08.02.2016 року сторонам у справі було призначено строк для примирення - один місяць. Але, за вказаний час жоден з подружжя не вжив дієвих заходів щодо збереження сім'ї. На теперішній час кожен з подружжя під час розгляду справи категорично заявив про неможливість відновлення шлюбних відносин та збереження сім'ї. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам сторін. Сторони у справі не заявили про наявність спору про поділ спільного майна подружжя або визначення місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір 551,20 грн., але останній зазначив про віднесення вказаних витрат на його рахунок. За таких обставин, суд вважає можливим не розподіляти судові витрати між сторонами. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved