Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

13.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклав шлюб з відповідачкою 27.04.2002 року. Від шлюбу мають спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З часом спільне життя з відповідачкою погіршилось. Кожен має власний погляд на сімейні цінності, в результаті чого шлюбні стосунки остаточно припинені; спільне господарство ними не ведеться. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя та примирення між ними неможливе. Ухвалою суду від 14.11.2018 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 27.12.2018 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність і задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у визначений ЦПК України спосіб за останньою відомою адресою реєстрації. Про судовий розгляд також повідомлена шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України від 08.01.2019 року та 05.02.2019 року, які приєднано до матеріалів справи. Відзиву на позовну заяву або заперечень проти позову відповідачка суду не надала, причини неявки суду не повідомила; клопотань і доказів не надала. Ухвалою суду від 12.02.2019 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2002 року Вівсяниківською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 1 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження /а.с.5, 6/. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому відповідачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище «[PERSON]», оскільки заяви про зміну прізвища нею не подано. Позивачем про відшкодування судових витрат не заявлено.

Outcome: approved