Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

12 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] про вселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на підставі договору дарування від 17.07.2003 року належить домоволодіння №63 по вул. М.Рильського в м. Дніпропетровську. Дарувальником вищезазначеного домоволодіння є її дід [PERSON]. Оскільки на момент дарування домоволодіння їй було лише 14 років, дар для неї прийняла її мати [PERSON]. До грудня 2013 року вона проживала в своєму будинку, але через не приязні відносини з матірю їй довелося покинути домоволодіння. 25.04.2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Сушко» на «Кутало». Наразі вони з чоловіком проживають у його матері, оскільки її вже два роки не пускають до будинку. Відповідачі по справі замінили замки на вхідних дверях, хоча самі в будинку не проживають, а лише навідуються. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення її до житлового будинку №63 по вул. М.Рильського в м. Дніпропетровську. Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та підтримувала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду пояснення, в яких заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись не те, що вона не чинить перешкод позивачці для проживання у спірному домоволодінні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Приймаючи до уваги письмові пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння №63 по вул. М. Рильського в м. Дніпропетровську, що підтверджується копією договору дарування від 17.07.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 5-6). Факт наявності перешкод позивачу у користуванні належним їй домоволодінням з боку відповідачів підтверджується копією відповіді з Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на звернення позивача щодо неправомірних дій відповідача [PERSON] (а.с.7). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що\~\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння №63 по вул. М. Рильського в м. Дніпропетровську та має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, її право має бути захищено судом шляхом вселення її в спірне домоволодіння. Крім того, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved