Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

13.03.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. від 25.02.2020, реєстраційний номер в реєстрі №2385, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості за договором про надання коштів у позику № 144963-А від 23.11.2017 в розмірі 11 428,50 грн., таким, що не підлягає виконанню та покласти витрати по судовому збору на відповідача. В обґрунтування даного позову зазначено, що вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис від 25.02.2020 є незаконним та таким, що суперечить вимогам ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, вчинений без доданих належних документів для підтвердження безспірного розміру заборгованості, а відтак зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню 17.03.2020 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, завірені належним чином документи та матеріали на підставі яких вчинявся виконавчий напис №2385, вчинений 25.02.2020 року. 31.03.2020 ухвалою суду клопотання позивача про забезпечення, було задоволено. 21.07.2020 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. 22.03.2021 позивачем було подано пояснення, в яких останній зазначив, що на переконання позивача, відповідач звертаючись до приватного нотаріуса за для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, відповідачем не було підтверджено факту безспірності грошових вимог, що підлягають стягненню, подані документи не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, не дивлячись на те, що формально вони входять до переліку. Окрім цього, позивач вважає, що є суперечність грошових сум, які підлягають стягненню та зазначені в додаткових угодах №1, №4 та в розрахунку наведеному у виконавчому написі, а отже сума стягнення не підтверджена достатніми доказами на підставі яких можливо стверджувати про безспірність заявлених відповідачем вимог в оспорюваному виконавчому написі та інше. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, представником позивача було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва. Також, приватним нотаріусом не було направлено до суду документів, які суд витребовував ухвалою суду 17.03.2020. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. було вчинено виконавчий напис від 25.02.2021, реєстраційний номер в реєстрі №2385 На підставі даного виконавчого листа з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №144963-А від 23.11.2017 року, за період з 23.11.2018 по 20.01.2020. Так, у виконавчому написі з позивача було зазначено, що сума заборгованості складає 11 428,50 грн. 50 коп., а саме: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5 000,00 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченнм відсоткам за користування кредитом становить 1 928 грн. 50 коп.; - строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн.; - строкова заборгованість за комісією становить 0,00 грн. - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 4 500 грн. Так, позивач зазначає, що як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №61429080 оспорюваний виконавчий напис вчинено на підставі договору позики № 144963-А від 23.11.2017, на підтвердження факту безспірності суми заборгованості ТОВ «Фінфорс» було надано приватному нотаріусу: графік платежів до договору та додаткові угоди № 1 від 18.12.2017, № 4 від 08.02.2020 з зазначеною інформацією щодо графіку платежів. Крім того, зазначені документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис в матеріалах виконавчого провадження прошиті та пронумеровані, з приміткою «Згідно з оригіналом», тобто на думку позивача, виконавчий напис було вчинено на підставі копій документів. ТОВ «Фінфорс» звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, додано не весь перелік документів, останні є невід`ємною частиною договору позики. Відтак, не було долучено додаткову угоду № 2 до договору №144963-А та додаткову угоду № 3 до договору №144963-А. Пунктом 2, яких визначено, що дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору. Крім того, додаткова угода № 4 до договору №144963-А, яка була надіслана на електрону адресу позивача має певні розбіжності щодо нарахованих сум заборгованості з наявною в матеріалах виконавчого провадження додаткової угоди з аналогічним порядковим номером. Тобто,на думку позивача, приватним нотаріусом було досліджено не повний пакет документів, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат» при встановлені обставин безспірності. Ознакою безспірності також є відсутність заперечень боржника. Документом, що підтверджує такий факт є отримання боржником вимоги стягувача, однак позивач звертає увагу, що його жодним чином не було повідомлено про втручання в право власності (вчинення виконавчого напису). Вказані суми у виконавчому написі не узгоджувались з позивачем, як з боржником та не є безспірними, чим порушені мої права на спростування суми заборгованості. В підтвердження зазначаю, що згідно пункту 1 укладених додаткових угод метою такого укладання було продовження терміну кредиту та сплата нарахованих відсотків. Відтак, в пункті 1 додаткових угод до договору заначено: «Сторони домовились продовжити строк дії Договору….» Зазначене повністю узгоджується з положеннями п. 5, п. 6.4 та п. 6.7 договору №144963-А, якими пов`язано можливість продовження строку дії договору, зокрема в разі сплати нарахованих відсотків. Додаткові угоди укладались за наслідком сплати нарахованих відсотків для продовження умов договору, зокрема, такі доводи підтверджуються зазначеними датами у п.1 додаткових угод до договору та долученим графіком платежів в якому також відображені зміни щодо дати наступного платежу, а відтак такі обставини вказують на суперечність нарахованих стягувачем сум грошового стягнення, а як наслідок сума грошового зобов`язання з урахуванням сплати мною відсотків не є безспірною. У виконавчому написі № 2385 від 25.02.2020 зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 26.04.2018 по 20.02.2020, а загальна сума заборгованості становить 11 428.50 грн. з яких: 4 500,00 грн. заборгованості за штрафами і пенями; 1 928.50 заборгованість за несплачені відсотки та 5 000.00 грн. заборгованості за сумою кредиту. Однак, зазначені суми стягнення не підтверджені достатніми доказами, на підставі яких можливо стверджувати про безспірність заявлених відповідачем вимог в оспорюваному виконавчому написі. По-перше, надані приватному нотаріусу додаткові угоди датовані 18.12.2017 та 08.02.2018, а відтак вони не можуть підтверджувати обставини за період стягнення визначений у виконавчому написі, в тексті яких відсутня інформація про встановлення фактичних обставин за певний період часу. Крім того, з долучених приватному нотаріусу документів не зрозуміло, яким чином розраховано суму грошового зобов`язання. Зокрема, виконавчим написом стягнуто 4 500, 00 грн за штрафами і пенями, однак в долучених додаткових угодах № 1, № 4 чіткого і деталізованого прорахунку зазначена сума грошових коштів, що підлягає стягненню не містить. Крім того, нараховані суми суперечать положенням ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань». Відтак, в додатковій угоді № 4від 08.02.2018 зазначено про суму кредиту в розмірі 5 000,00 грн., сукупна вартість кредиту становить 10 120,50 грн. з відсотковою ставкою 202,41% від суми кредиту, процентів за користування нараховано на суму 1 928,50 грн. та 450,00 грн. пені, однак в розділі «загальна сума заборгованості» зазначено 6 478, 50 грн. В угоді № 1 від 18.12.2017 (складено до угоди № 4) з меншою сукупною вартістю, відсотками від суми , в розділі «пеня» нараховано 0.00 грн., але сума загальної заборгованості вже більше і становить 6 928,50 грн. Зазначене свідчить про суперечності в зазначених сумах заборгованості в розрахунках до додаткових угод та суперечність останніх розрахунку наведеному у виконавчому написі. По-друге, односторонні арифметичні розрахунки ТОВ «Фінфорс» не можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості. Документи, якими встановлюється розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо (позиція Верховного Суду, постанова від 06.06.2019 у справі № 750/1627/18). З урахуванням вище зазначеного, наявні у нотаріуса документи не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, для підтвердження безспірного розміру заборгованості було додано копії документів з розбіжностями в нарахованих сумах, крім того, долучений пакет документів не є повним та виконавчий напис вчинено на підставі переліку документів, що визнаний судовим рішенням незаконним, а відтак зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню. Окрім цього, позивач у своїх додаткових поясненнях вказує, що як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №61429080 оспорюваний виконавчий напис вчинено на підставі договору позики № 144963-А від 23.11.2017, на підтвердження факту безспірності суми заборгованості ТОВ «Фінфорс» було надано приватному нотаріусу: графік платежів до договору та додаткові угоди № 1 від 18.12.2017, № 4 від 08.02.2020 з зазначеною інформацією щодо графіку платежів. На переконання позивача, звертаючись до приватного нотаріуса за для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, відповідачем не було підтверджено факту безспірності грошових вимог, що підлягають стягненню, подані документи не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, не дивлячись на те, що формально вони входять до Переліку. Окрім цього, графік платежів та додаткові угоди № 1 від 18.12.2017, № 4 від 08.02.2020 до договору позики № 144963-А від 23.11.2017, в яких міститься графік розрахунку заборгованості не є тими виключними документами, якими відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» підтверджується безспірність заборгованості, оскільки долучені докази не встановлюють та не підтверджують фактичних обставин відповідно до зазначених у виконавчому написі грошових сум, що підлягають стягненню та не відповідають положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З врахуванням зазначеного, позивач просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. від 25.02.2020, реєстраційний номер в реєстрі №2385, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості за договором про надання коштів у позику № 144963-А від 23.11.2017 в розмірі 11 428,50 грн., таким, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так,вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також, ст.88 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Також, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, який має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 29червня 1999року,№1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до таких висновків, що стягувачем не було надано приватному нотаріусу необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, оскільки з тверджень позивача надані приватному нотаріусу додаткові угоди датовані 18.12.2017 та 08.02.2018, а тому можна прийти до висновку, що належного розрахунку заборгованості не було стороною стягувача надано. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано копію кредитного договору, графіки платежів, а іншого не вдається встановити, оскільки судом витребовувались документи на підставі яких нотаріус вчиняв виконавчий напис, однак нотаріусом та відповідачем не було їх надано, а тому суд керується тими документами які були надані позивачем, так як стронами не було надано жодних документів та доказів на спростування доводів позивача. Окрім цього вбачається, що позивач не отримував вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно, що позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Оскільки, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику, хоча у вимозі стягувача зазначено з протягом п`яти днів з моменту відправлення вимоги. Разом з цим, суд звертає увагу, що повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону України«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, пропущення строків та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, належності всіх документів, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За встановлених обставин, суд прийшов до висновку про обгрунтуованість доводів позивача, а іншого не було спростовною строною відповідача. Відтак, оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно дост. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved