Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

14 квітня 2021 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» про визнання іпотеки припиненою та скасування арешту майна. В обґрунтування позову зазначала, що 14 червня 2013 року позивач сплатила ПП «Нива-В.Ш.» грошові кошти в сумі 7687,50 грн., як гарантійний внесок за участь у прилюдних торгах. 21 червня 2013 року стала переможцем прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки трикімнатної квартири загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та яка раніше належала [PERSON] , про що торгуючою організацією ПП «Нива-В.Ш.» було складено протокол № 1713035-3 від 21.06.2013 року. Після перемоги у прилюдних торгах, 21 червня 2013 року позивачем було сплачено грошові кошти в сумі 15 375,00 грн. як суму винагороди ПП «Нива-В.Ш.» організатора прилюдних торгів та 130 687,50 грн. було сплачено Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ за нерухоме майно. 04 липня 2013 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Богуславською Е.В. було складено Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки. Даний Акт засвідчує, що предмет іпотеки було придбано позивачем та сплачено грошові кошти на загальну суму 153 750 грн. У подальшому на підставі Акту державного виконавця приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу було посвідчено право власності позивача на квартиру [ADDRESS] та було видано свідоцтво про право власності, яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 13 жовтня 2020 року позивач звернулася до ЦНАП м. Кременчука із заявою про реєстрацію місця проживання, однак 15 жовтня 2020 року реєстратором було відмовлено у проведенні такої реєстрації з підстав ненадання письмової згоди іпотекодержателя або довірчого власника житла, яке перебуває в іпотеці. Позивач вказувала, що з цього моменту їй стало відомо, що іпотека на придбану нею з прилюдних торгів квартиру не була припинена. Крім цього, відповідно до отриманої інформації із Державних реєстрів також наявне обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. З метою зняття арешту з майна та виключення відомостей з реєстру іпотек, позивач звернулася із заявою до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці, однак отримала відмову у проведенні таких дій, оскільки виконавче провадження про стягнення заборгованості із [PERSON] було завершене 16.10.2013 року і подальше зняття арешту можливе лише за рішенням суду. Просила припинити іпотеку на нерухоме майно трикімнатну квартиру [ADDRESS] , якою було забезпечено зобов`язання [PERSON] перед кредитором ПАТ «УкрСиббанк» згідно договору іпотеки від 11 квітня 2008 року, відомості про яку було внесено в Державний реєстр іпотек за реєстраційним № 7006349, у зв`язку із реалізацією предмета іпотеки на прилюдних торгах. Зняти арешт із нерухомого майна квартири [ADDRESS] , накладений Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ в ході примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі за № 2-862 від 27.03.2011 року. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі сторін та третіх осіб Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці, АТ «УкрСиббанк», АТ «Дельта Банк», [PERSON] , призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 35). Ухвалою суду від 11 травня 2021 року було відмовлено представнику відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент» - Митюку С.П. у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 54). 24 травня 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент» - Митюка С.П., засобами електронного поштового зв`язку, надійшла заява про відвід судді (а.с. 57-59). Ухвалою суду від 24 травня 2021 року було постановлено про передачу заяви представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент» - Митюка С.П. про відвід головуючого судді Нестеренка С.Г. у даній цивільній справі для визначення судді з метою вирішення питання про відвід судді (а.с. 60). Ухвалою суду від 25 травня 2021 року (головуючий-суддя Андрієць Д.Д.) заяву ТОВ «Фінансова компанія «Івент» про відвід головуючого-судді Нестеренка С.Г. було залишено без задоволення (а.с. 61). 25 травня 2021 року до суду від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент», за підписом його представника Митюка С.П., надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 62-67), в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначали, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» прав та законних інтересів позивача, оскільки товариство відповідно до вимог чинного законодавства набуло право вимоги за договором іпотеки, який в судовому порядку недійсним визнано не було. Товариство не було первісним суб`єктом первинного внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оскаржуваних записів, позивачем було вибрано невірний спосіб захисту порушених на його думку прав. Крім того, вказали, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволені позову. За цих підстав товариство просило відмовити у задоволенні позову застосувавши строк позовної давності до заявлених позивачкою вимог. На підтвердження доводів відповідачем були надані відповідні докази, та докази направлення документів сторонам. 27 травня 2021 року до суду від позивача [PERSON] , за підписом її представника [PERSON] , надійшла відповідь на відзив (а.с. 87-93). Представник просив позов задовольнити у повному обсязі, відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів та застосуванні строку позовної давності. Звернув увагу у відзиві, що позивач [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS] внаслідок перемоги у прилюдних торгах після оплати всіх необхідних коштів. На даний час порушується її право власності, вона не може зареєструватися у власній квартирі і ця обставина порушує її законні права. Предмет іпотеки був реалізований з прилюдних торгів за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, залученим державним виконавцем і якщо сторони не були згодні з цією оцінкою, то мали право подати свої заперечення державному виконавцю. Відповідач у своєму відзиві на позов зводить всі свої заперечення лише до особистої незгоди із величиною вартості майна, визначеною державним виконавцем. Щодо пропуску строку позовної давності вказав, що такий строк потрібно рахувати не з моменту реєстрації права власності 05.07.2013 року, коли такого арешту ще не було, а з того моменту, коли позивач звернулася до ЦНАП за реєстрацією свого місця проживання та отримала відмову у цьому. 28 травня 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент» - Митюка С.П. було подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції (а.с. 97-98). Ухвалою суду від 31 травня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент» - Митюка С.П., призначено розгляд справи в режимі відеоконференції за допомогою програми «EasyCon» (а.с. 103). 03 червня 2021 року до суду від третьої особи АТ «УкрСиббанк» надійшли письмові пояснення з додатками (а.с. 105-153). Зазначали, що після реалізації квартири [ADDRESS] з прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження, в якому стягувачем був АТ «УкрСиббанк», 23.08.2013 року грошові кошти від реалізації вказаного майна надійшли до АТ «УкрСиббанк» і 06.09.2013 року вони були перераховані АТ «Дельта Банк», як новому кредитору. Справу просили розглядати без участі їх представника, рішення ухвалити на розсуд суду. 08 червня 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент» - Митюка С.П., засобами електронного поштового зв`язку, надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 156-159). Просили поновити пропущений процесуальний строк на подання заперечення на відповідь на відзив та відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. 20 червня 2021 року до суду від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі (а.с. 202-206). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставити та підстави, викладені в ньому. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Івент» - Митюк С.П. проти позову заперечував, посилаючись на поданий відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~прибула,\~була належним\~чином повідомлена\~про час,\~дату та\~місце розгляду\~справи.\~Просила справу\~розглянути за\~її відсутності та за участю її представника [PERSON] . Представник третьої особи Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не прибув. Зазначена установа подала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, свого відношення до позову не висловили, покладалися на розсуд суду. Представник третьої особи АТ «УкрСиббанк» у судове засідання не прибув. Зазначена установа подала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, свого відношення до позову не висловили, покладалися на розсуд суду. Представник третьої особи АТ «Дельта Банк» у судове засідання не прибув з невідомих причин. Були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Свого представника у судове засідання не направили, свого відношення до позову не висловили. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибув з невідомих причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Свого відношення до позову не висловив. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 11 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11330757000 (а.с. 106-109), відповідно до якого Банк надав [PERSON] споживчий кредит у розмірі 55 000 дол. США, що в еквіваленті становило 277 750,00 грн., терміном до 10 червня 2027 року. Цього ж дня, 11 квітня 2008 року [PERSON] за Договором іпотеки, укладеним із АКІБ «УкрСиббанк», як забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, передав в іпотеку Банку належну йому квартиру [ADDRESS] (а.с. 125-127). Внаслідок невиконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед Банком, останній звернувся до суду із позовом. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 лютого 2011 року (а.с. 128-129) було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 508 929,81 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120 грн. На виконання рішення суду від 07 лютого 2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні в Автозаводському ВДВС міста Кременчука. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 130-148). Право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеним із [PERSON] були відступлені ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 150). 21 червня 2013 року відбулися торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належало боржнику [PERSON] , а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м. Предмет іпотеки було реалізовано Полтавською філією ПП «Нива-В.Ш.» за початковою ціною у 153 750,00 грн. без ПДВ, що підтверджується Протоколом № 1713035-3 від 21 червня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), що є власністю [PERSON] (а.с. 15). Переможцем торгів стала [PERSON] (покупець), вказані кошти у сумі 153 750,00 грн. було сплачено покупцем двома платежами, що постає з квитанції № ПН3239 від 21.06.2013 року на суму 130 687,50 грн., квитанції № ПН2175 від 21.06.2013 року на суму 7687,50 грн, а також внесено гарантійний внесок у сумі 15 375,00 грн., згідно квитанції № ПН3254 від 21.06.2013 року. Даний факт підтверджується Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 04.07.2013 року (а.с. 19) та копіями квитанцій (а.с. 16-19). Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна проводиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів). Згідно ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно з законом, та майна зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Як постає із письмових пояснень третьої особи АТ «УкрСиббанк» (а.с. 105), після реалізації квартири з прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження, в якому стягувачем був АТ «УкрСиббанк», 23 серпня 2013 року грошові кошти від реалізації вказаного майна надійшли до АТ «УкрСиббанк», який 06 вересня 2013 року перерахував їх АТ «Дельта Банк», як новому кредитору. Даний факт жодним із учасників справи спростований не був. Статтею 72 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням цього нерухомого майна. Свідоцтво про придбання нерухомого майна видаються на підставі акту про придбання нерухомого майна або реалізації предмета іпотеки. 05 липня 2013 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом від 05 липня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Медяник О.В. за реєстровим № 1458 (а.с. 20). Право власності на квартиру було зареєстровано цього ж дня, тобто 05 липня 2013 року, що постає із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21). Отже, позивач фактично одержала квартиру у своє володіння і користується нею до цього часу, що підтверджується поясненнями в судовому засіданні її представника [PERSON] та не заперечується відповідачем. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із аналізу змісту ч. 1 ст. 650 ЦК України, ч. 1 ст. 655 ЦК України та ч. 1 ст. 656 ЦК України слід дійти висновку, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 403/13077/12 (провадження № 61-42788св18). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 204 ЦК України закріплено основоположний принцип цивільних правовідносин, а саме: принцип презумпції правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року справа № 203 /2612/ 13, від 07 листопада 2018 року справа № 520/6819 /14. Як вбачається із матеріалів справи, та наданих сторонами доказів, прилюдні торги з продажу нерухомого майна, що є предметом іпотеки, не скасовані та не визнані недійсними судом. З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2020 року року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» було укладено договір № 2300/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» перейшло право вимоги по договору № 11330757000 від 11 квітня 2008 року, укладеному із [PERSON] (а.м. 69-76). 13 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради із заявою про реєстрацію свого місця проживання, вказавши при цьому, що бажає зареєструватися на власну житлову площу, тобто без необхідної згоди власника/співвласника житла (а.с. 22). Однак, у реєстрації їй було відмовлено державним реєстратором Авраменко А.Г. з підстав не подання необхідних документів або інформації, а саме з підстав відсутності згоди іпотекодержателя або довірчої власника житла, яке перебуває в іпотеці (а.с. 22 зворот). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна розташовано за адресою: [ADDRESS] відображено, що [PERSON] дійсно є власником нерухомого майна. Також в розділах «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» відображено, що належне [PERSON] нерухоме майно має обтяження та заборони, підставою для внесення яких є Договір іпотеки, реєстраційний номер іпотеки: 7006349, виданий 11.04.2008 року, реєстратор: Кременчуцький міський нотаріальний округ, іпотекодержатель ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» (а. с. 24). Відповідності до норми ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Наявні обтяження на майно порушують права позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому власністю, а, відтак, позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 цього ж Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: - припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набула у власність квартиру відповідно до протоколу про проведення прилюдних торгів від 21 червня 2013 року. Прилюдні торги відбулися в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-862, виданого 27.03.2011 року на виконання у примусовому порядку рішення суду про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року у сумі 508 929,81 грн. У відзиві на позов відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» та його представник у судовому засіданні вказував на те, що товариство незаконно позбавлено права на заставне майно. Однак, суд звертає увагу, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» набуло право вимоги по Договору про надання споживчого кредиту № 11330757000 лише 06 серпня 2020 року, тобто, після того як іпотеку було припинено у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки ще 21 червня 2013 року. За таких обставин, відповідач не набув статусу іпотекодержателя за договором іпотеки. У своєму відзиві та наданих поясненнях у судовому засіданні представник відповідача також посилався на те, що предмет іпотеки був реалізований з прилюдних торгів за ціною 153 750,00 грн., до ПАТ «Дельта Банк» кошти надійшли у розмірі 116 476,23 грн., хоча за рішення суду було стягнуто взагалі 508 929,81 грн. і таке зобов`язання досі не виконане боржником. Суд констатує, що в даному випадку факт невиконання боржником [PERSON] зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту, на що посилається ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», значення не має, оскільки іпотека припинена у силу вимог закону та не звільняє боржника від виконання його зобов`язань, якщо такі існують. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. У статті 41 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про іпотеку» після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Квартира, придбана позивачем на прилюдних торгах, перебувала в іпотеці. У зв`язку з реалізацією квартири іпотека вважається припиненою 21 червня 2013 року на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а наявні обтяження на майно порушують права позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому власністю Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 476/667/16-ц. Щодо позовних вимог позивача про скасування арешту з нерухомого майна, накладеного державним виконавцем в рамках виконання рішення суду, суд зазначає наступне. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 228088250 від 15.10.2020 року вбачається арешт нерухомого майна: номер запису про обтяження 1537531; об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] ; дата державної реєстрації: 17.01.2012 року; підстава для державної реєстрації: Акт опису та арешту майна, серія та номер: 26950886, виданий 23.08.2011 року, видавник: Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ; обтяжувач: Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 12065377 від 17.01.2012 року. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. 25 жовтня 2020 року позивач звернулася до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про скасування арешту майна та виключення відомостей із державного реєстру іпотек (а.с. 27-28). Листом від 10.11.2020 року за № 152984 (а.с. 29) їй було відмовлено у цьому внаслідок знищення виконавчого провадження за закінченням строку зберігання. За вирішенням цього питання рекомендовано було звернутися до суду. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 вказала, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Виходячи з вище викладених обставин та норм права, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності [PERSON] , внаслідок чого вона позбавлена змоги розпоряджатися своїм майном, оскільки наявність обтяження на раніше зазначене нерухоме майно, придбане позивачем на прилюдних торгах, обмежує права власності позивача, а тому суд приходить до висновку про необхідність відновити порушені права [PERSON] шляхом зняття арешту з нерухомого майна, придбаного останньою на прилюдних торгах в законному порядку, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем. Враховуючи вище викладене, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави для подальшого арешту вказаного нерухомого майна, придбаного позивачем на прилюдних торгах відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стороною відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» було заявлено клопотання про застосування судом строків позовної давності за вимогою позивача. З огляду на заявлене, суд виходить із наступного. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що порушення прав позивача, яке було підставою для звернення її до суду, виникло у неї у зв`язку із відмовою 15 жовтня 2020 року Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради їй у перереєстрації з місця реєстрації: [ADDRESS] на місце реєстрації: [ADDRESS] (на власну житлову площу) (а.с. 22) та отриманою в цей же день розширеною Інформаційною довідкою № 228088250 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із інформацією про державну реєстрацію іпотеки (а.с. 23-26). Судом також взято до уваги, що відповідно до цієї Інформаційної довідки, іпотекодержателем предмета іпотеки є - ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», яке набуло право вимоги по Договору про надання споживчого кредиту № 11330757000 лише 06 серпня 2020 року і після цього внесло відповідний запис про себе як іпотекодержателя, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що спростовує доводи відповідача про те, що позивач знала про порушення своїх прав з дати державної реєстрації права власності, а саме з 05 липня 2013 року. Крім того, як вбачається із наданого позивачем Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5770715 від 05.07.2013 року (а.с. 21), останній містить лише актуальну інформацію про державну реєстрацію права власності та відомості про об`єкт нерухомого майна та не містить інформації про державну реєстрацію іпотеки. Суд також звертає увагу відповідача на те, що із статті 72 Закону України «Про нотаріат» слідує, що під час вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів нотаріус лише підтверджує виникнення у покупця права власності. Інших вимог, в тому числі таких, які б передбачали проведення перевірок заборон та арештів перед вчиненням нотаріальних дій і прийняття рішення за результатами такої перевірки стосовно відмови у видачі свідоцтва, законодавством не передбачено. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій визначені ст. 49 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд вважає, що наявність чи відсутність обтяжень на придбане з електронних торгів нерухоме майно, взагалі не відноситься до обсягу фактів, які перевіряються нотаріусом під час видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, що також спростовує доводи відповідача про те, що позивач знала про порушення своїх прав ще 05 липня 2013 року, тобто під час вчинення нотаріальних дій. До того ж, у зв`язку із збереженням іпотечного застереження, порушення права позивача є триваючим. До такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 476/667/16-ц. З огляду на зазначене суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до вимог позивача. У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідач та треті особи не подали належні і допустимі, безспірні і достовірні докази на спростування позову та встановлених судом обставин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та доведеним, і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Необхідно визнати припиненою іпотеку нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що виникла на підставі договору іпотеки, укладеного 11 квітня 2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступниками якого щодо права вимоги боргу є ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., а потім ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» за Договором № 2300/К про відступлення права вимоги від 06 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю., відомості про яку було внесено в Державний реєстр іпотек 11 квітня 2008 року за реєстраційним номер іпотеки: 7006349. Крім того необхідно зняти арешт з нерухомого майна квартири [ADDRESS] , номер запису про обтяження: 1537531, реєстраційний номер обтяження: 12065377 від 17 січня 2012 року; обтяжувач: Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції; підстава для державної реєстрації: Акт опису і арешту майна, серія та номер: 26950887, виданий 23.08.2011 року, видавник: Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, державний виконавець Марченко А.М. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за двома позовними вимогами у розмірі 1816,00 грн. (908 грн. х 2), враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Справа розглянута судом в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved