Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

13.05.2019 [PERSON] звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить надати дозвіл дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матір`ю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] . Батьком дитини є відповідач - [PERSON] . 21.09.2010 шлюб укладений між позивачем та відповідачем розірвано. 25.11.2011 позивач вдруге уклала шлюб з [PERSON] , який також в подальшому було розірвано, проте її прізвище залишилося «[PERSON]» Позивач має намір організувати для свого сина відпочинок в інших країнах світу, однак через напружені стосунки із батьком сина - [PERSON] , останній відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон. На підставі викладеного позивач просить суд надати їй дозвіл для оформлення документів для виїзду за кордон та надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі державного кордону України у супроводі матері, без згоди та супроводу батька. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.18). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд розглянути справу у його відсутність (а.с.17). Враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, оскільки відповідач позов визнає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 30.09.2006 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції у Луганській області , актовий запис № 169 (а.с.9). 21.09.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 21 (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати [PERSON] , свідоцтво видане відділом реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 48 (а.с.11). 25.11.2011 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 318 (а.с.12). 13.11.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 281, прізвище дружини -« [PERSON] » (а.с.12). Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, свідоцтвом виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 48. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов`язок батьків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається з позову малолітній [PERSON] на даний час проживає разом з позивачем в Україні, батько дитини ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України. Тобто через немотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за межі України, позивач не має можливості оформити необхідні документи для виїзду разом з дитиною за межі України з метою її оздоровлення та відпочинку. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» з урахуванням як найвищих інтересів дитини суд, вважає, можливим надати дозвіл дитині - [PERSON] , [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Антрацит Луганської області, громадянки України, без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Лутугине Луганської області, громадянина України, на строк 6 років, а саме з 10 травня 2019 року по 10 травня 2025 року , яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина. Дозволити виготовлення паспорту для виїзду за межі України. На підставі ст. 313 ЦК України, ст. 150 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved