Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

13 жовтня 2016 року ТОВ «Менеджмент Інвестицій» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 липня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 187-15/СК. Відповідно до п.1.1 договору, кредитор надає, а позичальник отримує грошові кошти в розмірі 2000 грн., строк кредиту 29 календарних днів з моменту його отримання позичальником, а саме з 31 липня 2015 року до 28 серпня 2015 року включно. Термін сплати відсотків за користування кредитом: в момент повернення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 28.08.2015 року включно; у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 2,00% в день від суми заборгованості та сплачується в день фактичного повернення кредиту. Сукупна вартість кредиту становить 730,00% річних, або 2,00% в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 1160,00 грн. за 29 днів або 40,00 грн. за день. Крім того, відповідно до п.8.3 Договору, у разі порушення строків повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу кредитора штраф у розмірі 2% від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. 24 лютого 2016 року відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, протоколом № 24/02/2016 р. кредитор ухвалив з 25.02.2016 року зупинити фізичній особі [PERSON] нарахування відсотків та штрафів у звязку з настанням 180-денного строку простроченої заборгованості. Станом на 28.09.2016 року прострочена заборгованість позичальника становить 21386,84 грн. та складається з таких сум: -заборгованість по кредиту 2000,00 грн.; -заборгованість по відсоткам 1160,00 грн.; -заборгованість по простроченим відсоткам 7200,00 грн.; -заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям - 10688,80 грн.; -3% річних від простроченої суми 338,04 грн. Засобами поштового звязку відповідачу було направлено вимогу про виконання зобовязань за договором. Проте таку вимогу було проігноровано. З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача 21386,84 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 31 липня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 187-15/СК. Відповідно до п.1.1 договору, кредитор надає, а позичальник отримує грошові кошти в розмірі 2000 грн., строк кредиту 29 календарних днів з моменту його отримання позичальником, а саме з 31 липня 2015 року до 28 серпня 2015 року включно. Термін сплати відсотків за користування кредитом: в момент повернення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 28.08.2015 року включно; у разі порушення термінів повернення кредиту відсоткова ставка становить 2,00% в день від суми заборгованості та сплачується в день фактичного повернення кредиту. Сукупна вартість кредиту становить 730,00% річних, або 2,00% в день від суми заборгованості, що у грошовому вираженні складає 1160,00 грн. за 29 днів або 40,00 грн. за день. Крім того, відповідно до п.8.3 Договору, у разі порушення строків повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу кредитора штраф у розмірі 2% від суми кредиту за кожний день такого порушення, починаючи із першого календарного дня, наступного за днем повернення кредиту. Починаючи із третього дня порушення строків повернення кредиту штраф встановлюється у розмірі 2,98% від суми кредиту за кожний день порушення строків та нараховується виходячи із фактичного числа календарних днів такого порушення. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 31.07.2015 року. Відповідач не виконував взяті на себе зобовязання за договором, в звязку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем. 24 лютого 2016 року відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, протоколом № 24/02/2016 зборів учасників ТОВ «Менеджмент Інвестицій» кредитор ухвалив з 25.02.2016 року зупинити фізичній особі [PERSON] нарахування відсотків та штрафів у звязку з настанням 180-денного строку простроченої заборгованості. 14 вересня 2015 року засобами поштового звязку відповідачу було направлено вимогу про виконання зобовязань за договором. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, зміна умов зобовязання тощо. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками, наданими позивачем, розмір заборгованості [PERSON] станом на 28.09.2016 року становить 21386,84 грн. та складається з таких сум: -заборгованість по кредиту 2000,00 грн.; -заборгованість по відсоткам 1160,00 грн.; -заборгованість по простроченим відсоткам 7200,00 грн.; -заборгованість по нарахованим та несплаченим штрафним санкціям - 10688,80 грн.; -3% річних від простроченої суми 338,04 грн. Відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо розрахунку заборгованості, наданого позивачем, тому у суду відсутні підстави не приймати вказаний розрахунок. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved