Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

14 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на його утримання. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , відносно якого не виявляють належної батьківської уваги та турботи, не підтримують його матеріально, ухиляються від виконання батьківських обов`язків. На час звернення до суду дитина проживає з позивачем, з вересня 2020 року дитина відвідує Українківський ДНЗ. З часу перебування дитини у позивача, відповідачі періодично відвідують дитину, однак продовжують зловживати алкогольними напоями та не мають бажання забрати сина. Указує, що наявні обставини для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина та стягнення з них аліментів. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бушинський Є.В. позов підтримали, з підстав, викладених в ньому, просили його задовольнити в повному обсязі. У вступному слові, крім обставин зазначених в позові, представник позивача зазначив, що на даний час поведінка відповідачів та їх ставлення до дитини не змінились. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що на даний час офіційно не працюють, вживають алкогольні напої. Дитина за їхньою згодою проживає у позивача в с. Українка Вітовського району Миколаївської області, вони по можливості приїжджають до дитини, привозять деякі речі та солодощі. Виживають за рахунок заробітків з тимчасових підробіток, в будинку де вони мешкають відсутнє опалення, газопостачання та електропостачання. Представник третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Корабельного району виконавчого комітету Миколаївської міської ради Миколаївської області Кабацюра О.Л. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Суду пояснила, що органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітнього сина, що відповідає інтересам дитини. Служба у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області у судове засідання свого представника не направила, надіслала письмові пояснення. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 08 лютого 2020 року. Заслухавши вступні слова позивача [PERSON] та її представника - адвоката Бушинського Є.В., відповідачів [PERSON] та [PERSON] , представника третьої особи Кабацюри О.Л. , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд установив наступне. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 жовтня 2015 року (а.с.17). У відповідності до приписів частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 07 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] , а відомості щодо реєстрації відповідача [PERSON] в реєстрі територіального громади міста Миколаєва відсутні (а.с.35, 35). Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] (а.с.15). В судовому засіданні, відповідачі суду повідомили, що проживають у житловому будинку по [ADDRESS] . Будинок не має опалення, газопостачання і електропостачання. Згідно акту обстеження умов проживання від 15 серпня 2019 року, на час проведення обстеження в житловому будинку по [ADDRESS] , встановлено, що будинок має три кімнати в яких розкидані речі, брудна підлога, відсутнє електропостачання та газопостачання, на момент обстеження відчувався стійкий запах алкоголю (а.с.18). Як установлено в судовому засіданні та визнано сторонами, малолітній [PERSON] проживає протягом 2020 року та на день розгляду справи в сім`ї позивача та знаходиться у неї на утриманні. Відповідно до змісту письмових пояснень служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, дитина проживає у бабусі - позивача [PERSON] , бабуся забезпечила онука повноцінним харчуванням, одягом, дитина має окрему кімнату, в якій є стіл, ліжко, дитячі розвиваючі іграшки. Відповідачі вживають алкогольні напої, батько працює на будівництві доріг, мати має тимчасові заробітки, малолітнього сина відвідують, телефонують, привозять речі, солодощі, хлопчик любить батьків, сумує за ними (а.с.49-50). Відповідачі згідно довідок-характеристик від 22 липня 2020 року є особами, що схильні до скоєння злочинів і правопорушень, зловживають спритними напоями (а.с.22, 23). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21 грудня 2020 року №7429/020201-22/25/14/20 у зв`язку з невиконанням батьками своїх батьківських обов`язків визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина - [PERSON] (а.с.69-70). Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. У відповідності до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини, інших осіб, які незаконно їх утримують та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ході судового розгляду судом встановлено, що ні позивач, ні будь-яка інша особа не чинила перешкод відповідачам у реалізації їх батьківських прав. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, ухиляються від обов`язку по її вихованню, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Згідно частини шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, згідно частини четвертої статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або якщо є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Згідно частини другої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З урахуванням думки учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що малолітній [PERSON] , який станом на день розгляду справи не досяг шестирічного віку, не зможе свідомо висловити свою думку щодо предмету спору. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідачів, як позбавлення їх батьківських прав, є необхідним та відповідає інтересам їх малолітнього сина. Разом з тим, суд уважає за необхідне роз`яснити відповідачам положення статті 169 СК України щодо права матері та батька, позбавлених батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни їх поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. У відповідності до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). Згідно частини шостої статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Мати і батько, відповідно до частини першої статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до вимог частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд ураховував обставини, передбачені статтею 182 СК України з урахуванням наявних у справі доказів та заявленої вимоги, через призму диспозитивності процесу. Ураховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідачів на її користь на утримання дитини підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини першої передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно письмових заяв [PERSON] та [PERSON] від 21 червня 2020 року, які підтримані ними у судовому засіданні, відповідачі визнали позов повністю. В порядку, передбаченому частиною другою статті 206 ЦПК України, судом роз`яснено відповідачам наслідки визнання ними позову та прийняття судом такого визнання. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачами [PERSON] та [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому таке визнання судом приймається. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved