Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

15.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] в якому зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.07.2013 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Діти проживають з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач участі в утриманні та вихованні дітей не бере, а їй одній важко утримувати дітей. Відповідач офіційно не працює, але має можливість сплачувати аліменти. Угоди щодо добровільної сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, посилаючись на ті самі обставини. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що відповідач офіційно не працевлаштований, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 300 грн. на утримання кожної дитини викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 300 грн. щомісячно на утримання кожної дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Суду показав, що згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей і просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, але в меншому розмірі, ніж просить позивачка в позовній заяві, зокрема, в сумі по 250 грн. на кожну дитину щомісячно, оскільки він є інвалідом ІІІ групи та пенсіонером. Розмір щомісячної пенсії складає приблизно 1000 грн., тому пів пенсії він зможе сплачувати в рахунок аліментів, решту коштів йому потрібні для власного утримання та лікування. Через те, що є інвалідом ІІІ групи, він не може працевлаштуватися. Інших осіб на утриманні, крім дітей [PERSON] та [PERSON], він не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.1999 року. Шлюб між сторонами розірвано 17.07.2013 року, що підтверджується копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.07.2013 року (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження, відповідно, серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.4). Діти сторін - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідки виконавчого комітету Голинчинецької сільської ради від 24.12.2013 року за №839 (а.с.6). Позивачка з дітьми з часу розірвання шлюбу з відповідачем, тобто понад шість місяців, проживає окремо від відповідача - в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області. Протягом останніх шести місяців відповідач щомісячно коштів на утримання дітей не надає. Також, судом встановлено з пояснень в судовому засіданні відповідача [PERSON], що він проживає у придбаному спільно з позивачкою за період шлюбу будинку, має земельну ділянку, веде підсобне господарство. Вказані обставини визнані в судовому засіданні позивачем та відповідачем, тому, відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, не потребують самостійного доказування. Крім того, судом встановлено, що відповідач не працює, є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, яка йому встановлена безтерміново, перебуває на обліку в УПФУ у Шаргородському районі, отримує пенсію по інвалідності, яка становить в середньому 1002 грн. на місяць. Вказані обставини підтверджуються довідкою МСЕК серії 2-18 АВ №012777 від 31.01.2003 року (а.с.13), копією пенсійного посвідчення (а.с.13), довідкою УПФУ у Шаргородському районі від 28.01.2014 року за №144 (а.с.12). При цьому, суд встановив, що відповідач не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, кошти, отримані в рахунок пенсійних виплат, витрачає на свої потреби, що вбачається із пояснень відповідача в судовому засіданні. Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено саме на неї, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 300 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама, без участі відповідача, несе обсяг витрат на утримання дітей, зокрема, на придбання одягу, ліків та продуктів харчування для доньки та сина, а відповідач від матеріального утримання ухиляється і протягом останніх шести місяців не приймає участі в утриманні дітей. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.1999 року по 17.07.2013 року, що вони мають спільних дітей: дочку [PERSON] та сина [PERSON], утримання яких є предметом даного спору, що діти знаходяться на утриманні позивачки, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча отримує дохід щомісячно в сумі в середньому 1002 грн. та витрачає кошти на власні потреби. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка та відповідач просять визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, при визначенні щомісячного розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON], суд враховує, що відповідач отримує пенсію по інвалідності, щомісячний розмір якої в грудні 2013 року та в січні 2014 року становить 1049 грн. (а.с.12). З огляду на вимоги ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії боржника, який може бути утримано у разі стягнення аліментів, становить п'ятдесят відсотків, то розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений щомісячно в сумі 262 грн. на кожну дитину (п'ятдесят відсотків пенсії становить: 1049 грн. х 50% = 524,50 грн.; сума аліментів на кожну дитину становить: 524,50:2 = 262 грн.) Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] щомісячно підлягають аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 262 грн., починаючи з 15.01.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial