Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

13.06.2017 року до Вінницького районного суду з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником 11 /25 частки житлового будинку під номером [ADDRESS], на підставі договору дарування частки житлового будинку від 22.07.2015 року. Вказує, що між позивачем та матір'ю відповідача [PERSON] 22.07.2015 року було укладено договір дарування 11/25 частки житлового будинку та усної домовленості [PERSON] пообіцяла зняти з реєстрації себе та усіх раніше зареєстрованих осіб, але своє зобов'язаня не виконала, так як за його адресою і далі зареєстрований її син відповідач [PERSON] Зазначає, щоз дня укладення договору дарування та по даний час із зазначеного будинку відповідач виїхав та не з'являвся, тобто 2 роки, перешкод в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив, особисті речі відповідача в будинку відсутні. Вказує, що відповідач фактично припинив користуватись цим жилим приміщенням переїхавши на інше місце проживання, яке йому невідоме, ніяких обов'язків щодо утримання будинку відповідач не несе, тому на думку позивача - відповідач втратив право користування житловим приміщенням, таким чином подальше проживання (реєстрація) відповідача в цьому будинку створюватиме перешкоди позивачу у здійсненні права користування і розпорядження належним йому майном. Просить суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні 11/25 частки житлового будинку, шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування 11/25 частки житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, подали через канцелярію суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з'явився, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надав, у зв'язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 11 /25 (одинадцяти двадцять п'ятих) частки житлового будинку під номером [ADDRESS], на підставі договору дарування частки житлового будинку від 22.07.2015 року , укладеного між [PERSON] та позивачем , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі №2199 (а.с.7-9). Даний договір дарування 22.07.2015 року , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить відповідний Витяг.(а.с.10-11). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району №1058 від 03.05.2017 року (а.с.21) за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до акту обстеження фактичного про проживання від 30.05.2017 року складеного комісією в складі: секретаря Лука-Мелешківської сільської ради Мазуркевич Людмили Олександрівни, депутата сільської ради Черватюк Раїси Іванівни, жит. [ADDRESS], [PERSON] жит. [ADDRESS], [PERSON], при перевірці фактичного проживання в будинку за адресою: [ADDRESS], встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO] (співвласник 11\\25 домоволодіння, договір дарування 22.07.2015 року) [PERSON], [INFO], який за даною адресою не проживає з липня місяця 2015 року по даний час.(а.с.22) Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно статті 41 Конституції України, з якою кореспондуються норми статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. З роз'яснень, викладених в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14 , вбачається, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Позивачем, як на підставу свого позову зазначено, що він вимушений звернутися до суду із даним позовом, оскільки як новий власник житлового будинку позбавлений реалізувати своє право передбачене ст. 319 ЦК України , а саме- на власний розсуд володіти , користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки член сім*ї попереднього власника не бажає добровільно знятися з реєстрації, чим чинить йому перешкоди. У зв*яку з чим, в силу ст. 391 ЦК України, яка передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування , позивач просить суд визнати відповідачів особами, які втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Оскільки підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу , а під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення, тому суд вважає , що посилання суду в рішенні на інші норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини чи формулювання у резолютивній частині рішення висновку суду по суті позовних вимог іншим чином, ніж як зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим , суд вважає, що позов позивача підлягає до задоволення та суду слід усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем вищезазначеним житловим будинком, шляхом виселення з нього відповідача. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 640 грн., у рахунок повернення сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved