Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

13.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, в якому просив усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою загальною площею 0,1466 га, що розташована в урочищі Багонник, смт.Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий № [NUMBER] шляхом перенесення твердої огорожі відповідно до меж земельної ділянки за витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 17 липня 2013 року, технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а також шляхом знесення складу твердого палива та майстерні. 13.12.2017 року [PERSON] збільшив свої позовні вимоги та додатково до первісних вимог просив стягнути з [PERSON] на свою користь 100000 гривень моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17 липня 2013 року він придбав за договором купівлі-продажу земельну ділянку, розташовану в урочищі Багонник, смт.Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. З моменту придбання земельної ділянки він користувався нею не змінюючи її площі та меж. В липні 2015 року після проведення проектно-пошукових робіт зі встановлення меж належної йому земельної ділянки він дізнався, що межі його земельної ділянки не відповідають існуючій огорожі, а саме по межі Б-В його земельної ділянки суміжним власником [PERSON] зміщено паркан в сторону його земельної ділянки, що спричинило захоплення частини його земельної ділянки площею 0,0124 га. Добровільно перенести огорожу [PERSON] відмовляється, крім того на його земельній ділянці відповідачкою збудовані господарські споруди - склад твердого палива та майстерню, які вона також відмовляється перенести, тому він вимушений звернутись до суду із цим позовом. Вважає, що неправомірними діями відповідачки йому заподіяно моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, які він просить стягнути з відповідачки. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що межі належної йому земельної ділянки не відповідають існуючій огорожі, оскільки суміжний власник [PERSON] змістила паркан в сторону його земельної ділянки. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що з моменту придбання земельної ділянки не зміщувала паркан в сторону земельної ділянки [PERSON] Представник відповідачки адвокат [PERSON] позов не визнав. Представник Ворохтянської селищної ради [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що Ворохтянська селищна рада ніяким чином не порушує права позивача, а при виділенні земельних ділянок могла статись помилка, яка призвела до накладення земельних ділянок. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав. Пояснив, що [PERSON] продав позивачу земельну ділянку, щодо меж якої існує спір. Вказана земельна ділянка виділялась у 2004 році, раніше до виділення земельної ділянки відповідачці. Суд, вислухавши сторони, представників відповідачів, представника третьої особи, свідків вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2013 року, укладеному між ним і [PERSON] (а.с.4), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5) є власником земельної ділянки загальною площею 0,1466 га, що розташована в урочищі Багонник, смт.Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий [NUMBER]. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15 червня 2005 року (а.с.6) [PERSON] був власником земельної ділянки загальною площею 0,1466 га, що розташована в урочищі Багонник, смт.Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу від 18 лютого 2005 року. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2601573772016 (а.с.7-8) [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,1466 га, що розташована в урочищі Багонник, смт. Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий № [NUMBER]. Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07 липня 2015 року та додатку (а.с.9), межі земельної ділянки згідно витягу з ДРП серії ЕАЕ №744855 не відповідають існуючій огорожі по межі Б-В із земельною ділянкою [PERSON]; розмір земельної ділянки [PERSON] зменшено з 0,1466 га до 0,1342 га - на 0,0124 га. Згідно акту обстеження земельної ділянки від 10 березня 2016 року (а.с.10) земельна ділянка [PERSON] площею 0,1466 га по межі Б-В порушена суміжним користувачем [PERSON], а саме паркан знаходиться на земельній ділянці [PERSON], захоплено частину земельної ділянки площею 0,0124 га. Згідно державного акту серії [NUMBER] (а.с.118), [PERSON] на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 22 березня 2006 року №149-20/2006 є власницею земельної ділянки площею 0,1500 га кадастровий номер [NUMBER], розташованої в [ADDRESS]. Згідно державного акту [NUMBER] (а.с.119) [PERSON] на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 22 березня 2006 року №149-20/2006 є власницею земельної ділянки площею 0,1524 га кадастровий номер [NUMBER], розташованої в [ADDRESS]. При огляді на місці у смт.Ворохта земельних ділянок, що належать [PERSON] та [PERSON] за участю спеціаліста - геодезиста ФОП «[PERSON]» [PERSON] встановлено, що розміри і розташування земельної ділянки [PERSON] не відповідають земельно-кадастровій документації. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали аналогічні показання та пояснили, що [PERSON] не переносила паркан, який встановлений на межі земельних ділянок належних їй та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] отримали земельні ділянки на підставі рішення сільської ради. В подальшому [PERSON] купив спірну земельну ділянку у [PERSON] та пізніше перепродав її [PERSON] під час отримання земельних ділянок та продажу проводились вимірювання. Вимірювання проводились від земельної ділянки [PERSON], потім 4 метра дороги та 30 метрів самої земельної ділянки. За проханням [PERSON] у 2005 році [PERSON] зробив паркан на межі земельної ділянки [PERSON] по вимірам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що встановлював паркан на прохання [PERSON] на межі земельної ділянки [PERSON] Вимірював від своєї земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою [PERSON] через дорогу, 4 метра дороги та 30 метрів самої земельної ділянки. [PERSON] просила його перенести паркан, але він відмовився. Чи переносила паркан [PERSON] в сторону земельної ділянки [PERSON] він сказати не може. В теперішній час на межі земельних ділянок стоїть не той паркан, який він встановлював у 2005 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що земельна ділянка, яка в теперішній час належить [PERSON] виділялась раніше ніж виділялась земельна ділянка [PERSON] Паркан на межі земельних ділянок сторін зміщений на 4 метра в сторону земельної ділянки [PERSON] Вважає, що паркан перенесла [PERSON] Згідно ч. 1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порушення права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що відповідачка [PERSON] отримала земельну ділянку площею 0,1500 г кадастровий номер [NUMBER] на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 22 березня 2006 року №149-20/2006, тобто значно пізніше отримання у власність земельної ділянки кадастровий [NUMBER], власником якої були [PERSON], після - [PERSON] - на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2005 року, та в подальшому [PERSON] Як встановлено під час судового розгляду право власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в урочищі Багонник, смт. Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий [NUMBER] порушено, а саме зі сторони сусідньої земельної ділянки, власницею якої є [PERSON] тверда огорожа (паркан) зміщена в бік земельної ділянки [PERSON], внаслідок чого його земельна ділянка зменшилась на 0,0124 га, що підтверджується поясненнями позивача, актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 07 липня 2015 року та додатку (а.с.9), актом обстеження земельної ділянки від 10 березня 2016 року (а.с.10), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та з'ясовано судом під час обмірів земельної ділянки на місці. Способом захисту свого права власності [PERSON] обрав зобов'язання відповідача перенести тверду огорожу відповідно до меж належної йому земельної ділянки, який на думку суду цілком відповідає вимогам ст. 152 ЗК України. В судовому засіданні встановлено, що розташування твердої огорожі по межі Б-В земельної ділянки, що розташована в урочищі Багонник, смт.Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, кадастровий [NUMBER] не відповідає кадастровій документації, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.7-8), Актом прийомки-передачі межових знаків з додатком (а.с.9) та з'ясовано судом під час обмірів земельної ділянки на місці. З огляду на викладене, враховуючи, що тверда огорожа між земельними ділянками позивача і відповідачки зміщена в бік земельної ділянки [PERSON], її розташування не відповідає земельно-кадастровій документації та розмір земельної ділянки позивача зменшився на 0,0124 га, суд вважає доведеним те, що право власності [PERSON] на земельну ділянку порушено та підлягає поновленню, шляхом перенесення твердої огорожі відповідно до меж його земельної ділянки. В цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. На час розгляду справи позивачем не надано жодного доказу розташування на його земельній ділянці складу твердого палива та майстерні, не представлені дані про будівлі, їх стан, тощо, тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню за недоведеністю. Також суд вважає недоведеним те, що саме відповідачка [PERSON] перемістила паркан в бік земельної ділянки позивача. Не обґрунтована та не підтверджена ніякими доказами і вимога позивача про відшкодування відповідачкою йому моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідачки. Згідно ст.ст.106, 107, 152, 155 ЗК України, ст.ст.321, 376, 391 ЦК України та

Outcome: partial