Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

13 вересня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1959 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 14.07.2016 року сторони уклали шлюб. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO] 11 липня 2018 року рішенням Снятинського районного суду шлюб між ними розірвано, сина залишено проживати з позивачем. Під час розгляду справи про розлучення відповідач заявляв вимоги про залишення проживання дитини разом з ним, через те, що вона працювала та залишала сина зі своєю мамою (бабусею дитини). Він зазначав, що добре заробляє та може повністю та самостійно забезпечувати дитину. Відповідач відмовився від своїх вимог тільки після того, як вона залишила роботу та на сьогоднішній день ніде не працює. До розлучення сімю матеріально забезпечувала вона. На даний час, матеріально їй допомагає її мати, оскільки вона не має можливості працювати. Але цих коштів не достатньо для забезпечення їх з сином всім необхідним. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням сплачувати аліменти, проте жодної матеріальної допомоги дитині він не надає. Оскільки за вимогою відповідача вона не може працювати, щоб забезпечити себе та дитину, а добровільно допомоги відповідач не надає, хоча і має можливість, вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] Позивач\~ [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав,\~ наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснивши, що стягнення аліментів в сумі 1959 грн., є половиною від того, що вона витрачає на дитину в місяць. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в сумі 1500 грн., про що подав відповідну письмову заяву. Суд, заслухавши позивача та відповідача,\~ дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають\~ задоволенню частково. Копією рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2018 року підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 3). Копією акта про народження (повний текст копії) №3477 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони (а.с. 4). Згідно довідки про доходи № 000000115 від 09.10.2018 року [PERSON] працює у КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та загальна сума його доходу за період з травня 2018 року по вересень 2018 року становить 33806 грн. 98 коп. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~). Частиною 2\~статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та\~СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», станом на 2018 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Положеннями\~ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком до 6 років. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини. А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто обов'язок щодо утримання дітей покладений не лише на батька, а й на матір. Отже, суд знаходить підстави для присудження аліментів із відповідача. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що відповідачем частково визнано розмір позовних вимог, стан здоровя дитини та відповідача, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини віком\~ до 6 років, який становить на даний момент 1559 грн. Обовязок утримувати дітей покладено на обох батьків. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України.\~

Outcome: partial