Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

12 квітня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її матері [PERSON], 06.12.1940 р.н на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування вимог заяви зазначила, що вона є дочкою [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки [INFO], яка була зареєстрована за адресою: [INFO] та померла 10 березня 2019 року в Україні у м. Єнакієво. Встановлення факт смерті матері їй необхідне для реєстрації смерті у встановленому законом порядку. У судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи Бердичівського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області не з'явились, до суду спрямували заяви про розгляд справ за їх відсутності. Заявниця вимоги заяви підтримала. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін,\~на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, суд доходить таких висновків. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є донькою [PERSON] ( а.с. 7). Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 96, виданого 11 березня 2019 року медичним закладом в м. Єнакієво, [PERSON], [INFO], померла 10 березня 2019 року в м. Єнакієво. Причина смерті: набряк мозку, інфаркт головного мозку при церебральному атеросклерозі і гіпертонічній хворобі (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть серії ДНР № 137204 від 11 березня 2019 року, виданим Єнакієвським міським відділом запису актів цивільного стану [PERSON], [INFO] померла 10.03.2019 у м. Єнакієво (а.с. 8). За наслідком звернення заявниці, [PERSON] до Бердичівського МРВ ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області з питання державної реєстрації смерті матері [PERSON], [INFO], померлої 10 березня 2019 року в м. Єнакієво у Донецькій Народній Республіці, заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. Підставою відмови стало предявлення документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.9). Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території міста Єнакієво Донецької області. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01липня 2010 року№2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд покладає в основу висновків досліджені у судовому засіданні докази: копію лікарського свідоцтва про смерть та свідоцтво про смерть [PERSON], які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які дають суду можливість дійти висновку, що смерть [PERSON] дійсно настала 10 березня 2019 року за вказаних у заяві обставин. Щодо лікарського свідоцтва про смерть, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну у будь-якій ситуації. А отже, у тому становищі, в якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї матері, а тому звертаючись до суду, надала усі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. Така позиція висловлена у п. 93 Рішення Європейського Суду у справі «Кіпр проти Туреччини» від 10 травня 2001 року. Таким чином, суд доходить висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та зважаючи, що права заявниці є порушеними у звязку з неможливістю здійснити реєстрацію смерті матері, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved