Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

14.01.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] .( а.с.2,3). На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстровані: [PERSON] , її колишній чоловік, та неповнолітні діти: донька- [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що 22 березня 2013 р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З моменту розірвання шлюбу, відповідач не проживає в спірній квартирі не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі немає і, взагалі квартирою не цікавиться, без поважних причин. Вказує, що перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинила . Також зазначила, що реєстрація в належній позивачу квартирі сторонньої особи, обмежує її права як власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, призводить до втручання в її особисте життя та життя її сім`ї, сприяє збільшенню суми сплати за комунальні послуги Ухвалою судді Яковлєвої Л.В. від 30 січня 2019 року (а.с.21). відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранова-Лесів І.В. від 22 березня 2019 року( а.с. 34), відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 284 від 21.03.2019 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2019 року, прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до підготовчого судового засідання. 19.03.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мілетич О.О.( а.с.44,45). Згідно відзиву, вважають, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, наведені позивачем обставини не відповідають дійсності, дійсні обставини приховані з метою ввести суд в оману та порушити право власності відповідача на нерухоме майно, 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Представник відповідача зазначає, що згідно заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 21.11.2016р. у справі №359/4438/16-ц про поділ квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] - право власності на 1/3 частку в квартирі [ADDRESS] . Вказує, що провадження у даній справі відкрито за позовом позивача, тому існування такого рішення, яке набрало законної сили, було і є відомим позивачу. Тому твердження позивача, що вона є єдиним власником квартири не відповідають дійсності. Відтак, сторони у даній справі є співвласниками майна, квартири [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності. Визнання відповідача таким, що втратив право користування його ж приватною власністю суперечитиме основоположним принципам непорушності права власності, що закріплені у Конституції та інших чинних нормативно- правових актах, та буде порушено його право власності у частині права користування належним йому на праві власності майном. Також зазначив, що відповідач не вбачає доцільним відмовлятися від свого права користування, змінювати своє зареєстроване місце проживання та вчиняти інші дії, які обмежать його право власності на спірну квартиру. Зазначені у позовній заяві позивачем обставини не відповідають дійсності, оскільки у період 2013 - 2019рр відповідач неодноразово користувався своїм майном, проживав у ньому тривалий час. Окрім того, відповідач у зазначений період намагається спілкуватись із своїми дітьми, які проживають у зазначеній квартирі, що виражається у відвідуваннях дітей, проведення спільного часу, в тому числі і квартирі. У 2018-2019 роки відносини між сторонами значно погіршились, тому з метою запобігання участі дітей від сварок між сторонами, відповідач був вимушений тимчасово змінити своє місце проживання. Однак, вважає, дана обставина не позбавляє відповідача права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що несе у собі право володіння, розпоряджання та користування. З цих підстав, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді від 02 липня 2019 року ( а.с. 54) закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Райх Л.М. позов підтримала, та просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача-адвокат Мілетич О.О. позов не визнали, з підстав зазначених у відзиві, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2011 року, який 22 березня 2013 року було розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 22 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області( а.с.9). 04 грудня 2007 року позивач [PERSON] , у період шлюбу з [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мурга С.Г. та зареєстрованим у реєстрі за № 7606( а.с.16). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області станом на 22.01.2019 (а.с. 20), відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вищевказаною адресою: [ADDRESS] . З актів обстеження житлово-побутових умов від 17.12.2018, 24.04.2018,13.06.2016(а.с.12-14), складених депутатом Великоолександрівської сільради [PERSON] , та акту обстеження житлово-побутових умов від 20.04.2018р., складеного директором Щасливського НВК Йовбак Ю. Ю., класними керівниками [PERSON] та [PERSON] ( а.с.15) вбачається, що [PERSON] проживає в квартирі з донькою [PERSON] , 2002р.н. та сином [PERSON] , 2006р.н. Колишній чоловік [PERSON] , 1974 р.н., зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте вже декілька років не проживає за даною адресою, будь-які речі та ознаки його присутності в даній квартирі відсутні. Разом з тим, в силу ст.ст.60, 63, 68 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року у справі № 359/4438/16-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності, позов задоволено частково; визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частки в квартирі [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частку в квартирі [ADDRESS] (а.с.46,47). Рішення набрало законної сили. Таким чином, сторони є співвласниками майна: квартири [ADDRESS] , що перебуває у спільній частковій власності. Суд критично розцінює твердження позивача, що вона є власником 2-х кімнатної спірної квартири, оскільки провадження про поділ квартири було відкрито внаслідок подання позивачем відповідної позовної заяви, а відтак існування такого рішення суду, яке набрало законної сили, було відомим позивачу. Сам фак, відсутності реєстрації права власності за відповідачем на належну йому на праві власності 1/3 частку квартири [ADDRESS] , не позбавляє його права власності, яке виникло у сторін з моменту первинної квартири за позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження того, що квартира є її особистою власністю не надано. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Та обставина, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2013 року, не позбавляє останнього права власності на 1/3 частку спірної квартири, що несе у собі право володіння, право розпоряджання та право користування. З урахуванням викладеного, враховуючи, що підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням відсутні, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed