Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

13 квітня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва в порядку окремого провадження надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] . У своїй заяві [PERSON] просила суд встановити обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка [PERSON] , а саме: заборонити перебувати [PERSON] в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення на 300 метрів до: місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] ; місця роботи [PERSON] : [ADDRESS] ; місця проживання батьків заявника: [ADDRESS] ; місця проживання сестри заявника: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона сама та/або з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватись з нею у будь-який спосіб; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/7294/21 між суддями від 13 квітня 2021 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 16 квітня 2021 року. У судове засідання 16 квітня 2021 року з`явились представник заявниці, заінтересована особа та 2 представника заінтересованої особи. Судом були заслухані пояснення представника заявниці та вирішено ряд клопотань щодо виклику в судове засіданні та допиту в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та чоловіка [PERSON] . У судовому засіданні було оголошено перерву до 7 травня 2021 року. 7 травня 2021 року у судове засідання з`явились: представник заявниці, заінтересована особа та її представник. У судовому засіданні представник заявниці вказав, що ними помилково було зазначено про те, що 29 березня 2021 року в аеропорту Бориспіль була сестра заявниці [PERSON] та її чоловік, а тому потреба у допиті їх як свідків відсутня, натомість просили допитати як свідка хлопця [PERSON] - [PERSON] , який разом з нею в той день був в аеропорту Бориспіль. Вказані клопотання представника заявниці були задоволені судом. Представник заявниці у судових засіданнях 16 квітня та 7 травня 2021 року вимоги заяви підтримав в повному обсязі, вказав, що [PERSON] продовжує вчиняти насильство відносно [PERSON] , зокрема тривалий час не сплачує аліменти на дітей, що є економічним насиллям, відносно [PERSON] з цього приводу внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 жовтня 2020 року кримінальне провадження № 12020105020001780, крім того, стосовно [PERSON] видавався терміновий припис на 2 дні, який ним був порушений, він постійно переслідує [PERSON] , що підтверджується тим, що коли вона з`являється у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де постійно не мешкає, [PERSON] завжди в цей день також приходить до неї. Крім того, представник заявниці вказав, що [PERSON] 1 квітня 2021 року знову прийшов до квартири заявниці за адресою: [ADDRESS] вибивав двері, намагався потрапити в квартиру, внаслідок чого були викликані працівники поліції. Також [PERSON] пошкодив майно сестри заявниці - [PERSON] в аеропорту Бориспіль 29 березня 2021 року, проколов колеса, та погрожував розправою їй (сестрі) та її чоловікові. З приводу цих подій були викликані працівники поліції та написана відповідна заява сестрою заявниці. Також представник вказав, що [PERSON] порушив встановлений відносно нього рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 9 липня 2020 року обмежувальний припис, що підтверджується тим, що він не сплачує аліменти на утримання двох своїх дочок. Враховуючи вказані обставини, представник заявниці просив задовольнити вимоги заяви та встановити обмежувальний припис [PERSON] строком на 6 місяців, оскільки, на його думку, в іншій спосіб захистити заявницю немає можливості. Заінтересована особа (кривдник) [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо поданої заяви та вказав, що не вчиняє будь-яких дій насильницького характеру стосовно своєї колишньої дружини. Він лише намагається спілкуватись зі своїми доньками, хоча колишня дружина і чинить йому іноді перешкоди і навіть якщо він приходить до них згідно встановленого графіку спілкування, колишня дружина все рівно викликає поліцію. [PERSON] вказав, що не порушував попередній обмежувальний припис, дійсно аліменти він наразі не сплачує, має заборгованість, проте така ситуація виникла через те, що він залишився без житла, проживає в магазині, у нього проблеми із офіційним працевлаштуванням, заблоковані рахунки та картки, тому він не має наразі необхідної суми грошових коштів для сплати аліментів, в той же час вказав, що завжди цікавиться дітьми, ні в чому їм не відмовляє, бажає та бере участь у їх вихованні, спілкується з ними. Вказав, що 1 квітня 2021 року він дійсно прийшов за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровані його діти, щоб побачитись із своїми доньками, оскільки, це був четвер, а відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 12 травня 2020 року по четвергам він має право спілкування з дітьми без присутності матері. Коли він подзвонив в домофон двері йому ніхто не відкрив, він написав повідомлення старшій дочці, що він їх чекає, вона відповіла, що вони не вийдуть, бо молодша донька - [PERSON] хвора, також донька йому сказала, що якщо він не піде, мама викличе поліцію, тому він був змушений піти. Зазначив, що жодних насильницьких дій він не вчиняв, проте що викликали поліцію в той день він дізнався у судовому засіданні, коли колишня дружина подала заяву про встановлення обмежувального припису. Стосовно подій 29 березня 2021 року в аеропорту Бориспіль, [PERSON] вказав наступне. 21 березня 2021 року він в аеропорту Бориспіль проводжав свою старшу доньку у поїздку за кордон. 29 березня 2021 року вона мала прилетіти та він її зустрічав в аеропорту Бориспіль. Оскільки донька написала йому, що літак прилетить о 12:00, він в аеропорт приїхав об 11:30 год, та чекав її там, бо рейс таки прилетів за розкладом. Потім в аеропорту він побачив сестру колишньої дружини - [PERSON] з її хлопцем, вони повідомили йому, що [PERSON] (колишня дружина) просила забрати старшу доньку до них проживати, оскільки він контактував з молодшою донькою, яка захворіла на COVID-19 та можу бути носієм хвороби. [PERSON] вказав, що не розумів чому його донька має їхати з чужими людьми, а не з рідним батьком. Коли донька поїхала з [PERSON] та її хлопцем, він залишився в аеропорту. Ввечері він зателефонував донці та спитав як вона влаштувалась у чужих людей, на що донька йому відповіла, що було пошкоджено колесо автомобіля і можливо це зробив він, бо не хотів, щоб вона їхала з [PERSON] до неї додому. Крім того, [PERSON] вказав, що не здійснював пошкодження майна [PERSON] , оскільки коли він приїхав до аеропорту набагато раніше за неї та вони побачились вже у терміналі аеропорту, він не знав, на якій машині вони приїхали, а коли вже вони виходили з терміналу з донькою, то підійшли до їх машини, вони сіли і поїхали, він ще залишався в аеропорту. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти заявлених вимог, вказала, що заявницею та її представником не доведено факт вчинення [PERSON] дій, які кваліфікуються як домашнє насилля, зауважила, що [PERSON] лише намагається спілкуватись зі своїми доньками, заходи попереднього обмежувального припису він не порушував, не переслідував свою дружину, вказала, що можливо раніше її довіритель і вчиняв дії, для того щоб повернути свою дружину та зберегти сім`ю, проте наразі він зрозумів, що це неможливо і тепер намагається лише не втратити спілкування з доньками. Дійсно він не сплачує аліменти, та має заборгованість, оскільки йому нема де проживати, він не має офіційного заробітку, проте такі дії не можна розцінювати як економічне насилля. Представник вказала, що відносно [PERSON] також видавався терміновий обмежувальний припис. Наразі у колишнього подружжя гостро стоїть питання стосовно порядку спілкування з дітьми, проте у судовому засіданні представником заявника не було надано жодних аргументованих доказів щодо необхідності знову встановлювати обмежувальний припис відносно [PERSON] . Також представник просила суд звернути увагу на те, що у заяві про встановлення обмежувального припису заявниця вказувала, що 29 березня 2021 року в аеропорту була її сестра [PERSON] та її чоловік, проте у судовому засіданні 7 травня 2021 року представник заявниці змінив свої пояснення та вказав, що в аеропорту була інша сестра заявниці - [PERSON] та її чоловік, що свідчить про штучність, необґрунтованість поданої заяви та намагання за допомогою таких заяв та судових рішень чинити перешкоди [PERSON] у нормальному спілкуванні з дітьми. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] вказала, що дійсно її сестра [PERSON] попросила її забрати старшу доньку з аеропорту до себе додому на декілька днів, оскільки [PERSON] та молодша донька захворіли на COVID-19. Вона разом зі своїм хлопцем приїхали 29 березня 2021 року до аеропорту, де побачили [PERSON] , вона подзвонила сестрі та спитала чи буде [PERSON] забирати доньку. Пізніше біля входу в термінал [PERSON] спитав її чого вона приїхала, на що вона відповіла, що [PERSON] поросила забрати доньку до себе. Після виходу доньки до них та отримання документів від викладача, вони вся разом пішли на парковку до машини, [PERSON] йшов позаду них та просив доньку поїхати з ним, нащо та відмовилась. Коли вони сіли до машини, то [PERSON] перешкоджав їм виїхати, стояв попереду машини, викликав на «чоловічу» розмову її хлопця. Вона подзвонила [PERSON] та спитала, що їй робити, на що та відповіла: «викликайте поліцію». Вона сказала своєму хлопцю, щоб він викликав поліцію. Пізніше, коли вони все ж таки виїхали з парковки, люди почали їм сигналити, вийшовши з машини вони побачили, що у них порізано колесо. Вони під`їхали до входу, там була чергова поліція і якраз приїхала та поліція, яку викликали, вони написали заяву. Де був в цей час [PERSON] вона не знає, хто пошкодив колесо автомобіля, вона не бачила. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] , вказав, що 29 березня 2021 року він разом зі своєю дівчиною [PERSON] приїхали в аеропорт Бориспіль для того, щоб зустріти та забрати до себе старшу доньку сестри [PERSON] , коли вони приїхали, [PERSON] вже був біля терміналу аеропорту, який також зустрічав доньку, коли донька вийшла до них та вони пішли до машини, [PERSON] йшов з ними та просив доньку поїхати з ним, на що вона відмовилась. Коли вони сіли в машину, то [PERSON] викликав його на «чоловічу» розмову, не давав можливості їм виїхати, коли вони все ж таки виїхали з парковки, він почув, що інші машини їм сигналять, він вийшов з машини та побачив пробите заднє ліве колесо, вони викликали працівників поліції, бо колесо було порізане. Приїхала поліція, написали заяву, змінили колесо та поїхали додому. Вказав, що [PERSON] не хотіла їхати з батьком, а хотіла їхати з ними. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, визнавши зібрані у справі докази достатніми для вирішення справи, судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] [INFO] та донька [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказані обставини були встановлені Дарницьким районним судом м. Києва у рішенні від 9 липня 2020 року, не оспорювались та не спростовувались сторонами. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 липня 2020 року було видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] щодо [PERSON] , а саме: заборонено перебувати [PERSON] в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонено наближення на 300 метрів до: місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] ; місця роботи [PERSON] : [ADDRESS] ; місця проживання батьків заявника: [ADDRESS] ; місця проживання сестри заявника: [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона сама та/або з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватись з нею у будь-який спосіб; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вказане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року. Звертаючись із заявою у квітні 2021 року про встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , [PERSON] просить суд визначити аналогічні наступні обмежувальні заходи, що визначались судом у рішенні від 9 липня 2020 року, а саме: заборонити перебувати [PERSON] в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення на 300 метрів до: місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] ; місця роботи [PERSON] : [ADDRESS] ; місця проживання батьків заявника: [ADDRESS] ; місця проживання сестри заявника: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона сама та/або з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватись з нею у будь-який спосіб; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (частина друга статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обґрунтовуючи свою заяву про необхідність знову встановити обмежувальний припис відносно [PERSON] , заявниця вказала на існування таких факторів як: вчинення [PERSON] економічного насилля, яке полягає у несплаті аліментів на утримання доньок; конфлікт, який мав місце 29 березня 2021 року в аеропорту Бориспіль, в результаті якого було пошкоджено майно її сестри [PERSON] (порізані шини автомобіля) та те, що 1 квітня 2021 року кривдник намагався потрапити до неї у квартиру за адресою: [ADDRESS] , виламував двері. З приводу першого фактору, несплати аліментів на утримання доньок, судом в ході розгляду справи було встановлено таке. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 грн., щомісячно, починаючи з 30 липня 2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а після [INFO] - у розмірі 4 000 грн., щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1 000 щомісячно, починаючи з 30 липня 2019 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років. Як вказав у судовому засіданні [PERSON] , стосовно аліментів на утримання [PERSON] він закрив виконавче провадження, про те у нього немає відповідної постанови державних виконавців для підтвердження вказаного факту. При цьому у судовому засіданні [PERSON] були надані копії квитанції про сплату аліментів на користь [PERSON] , а також заяву від 3 червня 2020 року, яку він подавав державному виконавцю про закриття виконавчого провадження № 61564009 від 17 березня 2020 року. Представником заявника у судовому засіданні не було спростовано доводів заінтересованої особи щодо виконання ним рішення суду в частині сплати аліментів на утримання дружини. Стосовно аліментів на дітей, [PERSON] вказав, що оскільки аліменти були стягнути починаючи з 30 липня 2019 року, то станом на час набрання судовим рішенням законної сили та з огляду на розмір аліментів - 8000 грн на кожну дитину щомісячно, дійсно виникла велика заборгованість, яку він не може наразі сплатити, з огляду на відсутність у нього офіційної роботи, проте він не ухиляється від сплати аліментів та намагається сплачувати кошти, коли такі у нього бувають наявні. Судом встановлено, що 29 жовтня 2020 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] за частиною першою статті 164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей, кримінальне провадження № 12020105020001780. Як зазначалось, відповідно до приписів частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що у цьому конкретному випадку наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла після ухвалення рішення суду від 13 січня 2020 року, не може однозначно розцінюватись як вчинення економічного насилля [PERSON] та не може бути безумовною підставою для встановлення відносно нього обмежувального припису. Крім того, представником заявника не надано суду обґрунтування того, яким чином встановлення обмежувальних заходів відносно кривдника, про які вказано у заяві, забезпечить виконання рішення суду від 13 січня 2020 року щодо сплати аліментів на утримання доньок. Наявність інформації про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за частиною 1 статті 164 КК України за відсутності обвинувального вироку відносно нього також не можуть свідчити про вчинення такою особою економічного насилля відносно заявниці. Стосовно іншого фактору, а саме подій, що мали місце 1 квітня 2021 року, необхідно зазначити таке. Як вбачається із розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 12 травня 2020 року № 337 «Про внесення змін до розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 15 квітня 2020 року № 312 «Про визначення участі батька у вихованні його дітей» визначено участь батька [PERSON] у вихованні його дітей [PERSON] , 2016 року народження та [PERSON] , 2008 року народження, встановивши йому спілкування за наступним графіком без присутності матері: щовівторка та щочетверга з 14 до 20 години та перша, третя субота з 9 до 20 години з малолітньою [PERSON] ; щовівторка та щочетверга з 9 до 20 год та перша, третя субота з 9 до 20 год з малолітньою [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] забирати та повертати дітей за адресою їх проживання, дотримуватись режиму виховання, харчування, розвитку дітей, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дітей - [PERSON] 1 квітня 2021 року - четвер, отже, як вказав [PERSON] , у вказаний день, відповідно до встановлено графіку спілкування з дітьми він прибув до місця їх проживання за адресою: [ADDRESS] саме з метою спілкування з доньками, спілкуватись із колишньою дружиною він не мав наміру та бажання. Проте побачитись з доньками він не зміг, оскільки молодша донька захворіла, а у старшої донки був онлайн урок до обіду. Старша донька йому сказала, що якщо він не піде, то мама викличе поліцію. Представник заявниці вказав, що у той день була викликана поліція, оскільки [PERSON] вибивав двері та намагався потрапити у квартиру, проте доказів такого суду надано не було як і не було надано рішення суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП за події 1 квітня 2021 року, як доказ вчинення останнім домашнього насилля відносно колишньої дружини. Стосовно подій, що мали місце 29 березня 2021 року в аеропорту Бориспіль, які на думку заявниці та її представника підтверджують факт необхідності встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , суд зазначає таке. Представником заявниці як у заяві про встановлення обмежувального припису так і у судовому засіданні 16 квітня 2021 року було зазначено, що [PERSON] пошкодив майно сестри заявниці - [PERSON] , з приводу чого була написана заява до поліції. Відповідно до долученого до матеріалів справи адвокатського запиту від 2 квітня та від 23 квітня 2021 року, вбачається, що адвокатом Соболівським А.М., як представником [PERSON] , здійснений запит до Бориспільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області та до начальника відділення поліції № 1 Бориспільського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області з метою отримання інформації: чи внесені до ЄРДР відомості, викладені у заяві [PERSON] від 29 березня 2021 року про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення; чи розпочате за заявою [PERSON] від 29 березня 2021 року досудове розслідування за фактами, викладеними у заяві про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення; чи визнана [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Відповідь на вказані запити адвокату станом на 7 травня 2021 року надано не було. В той же час, як було встановлено у судовому засіданні 7 травня 2021 року та не заперечувалось і не спростовувалось представником заявниці, [PERSON] 29 березня 2021 року не знаходилась в аеропорту Бориспіль, натомість там була присутня інша сестра заявниці - [PERSON] , яка в судовому засіданні як свідок вказала, що дійсно колесо її машини було пошкоджено, порізано, вони викликали поліцію та писали заяву, проте чи зробив це саме [PERSON] вона точно сказати не може, бо не бачила цього особисто, має лише з приводу цього здогадки та підозру. Отже, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд критично відноситься до наявності такого факту, як пошкодження майна сестри заявниці [PERSON] 29 березня 2021 року в аеропорту Бориспіль та не вважає, що вказане підтверджує факт вчинення насилля [PERSON] відносно колишньої дружини [PERSON] , враховуючи крім того те, що вказане майно, яке на думку заявниці було пошкоджене саме її колишнім чоловіком, не має жодного відношення до заявниці. [PERSON] не зверталась із заявами до уповноважених органів стосовно вчинення насильницьких дій відносно неї [PERSON] та не ставила вимоги про видання обмежувального припису. Доводи представника заявниці про те, що [PERSON] слідкує за заявницю, що також є один із видів домашнього насилля і такі дії підтверджуються тим, що він завжди знає де і коли буде заявниця, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та доказів такого не було надано суду. Наявність [PERSON] в аеропорту Бориспіль 29 березня 2021 року обґрунтовано останнім тим, що він зустрічав свою дочку, яка повідомила йому телефоном коли вона приїжджає. Вказані факти не спростовані представником заявниці, як і не доведено того факту, що [PERSON] намагався таким чином зустрітись із [PERSON] в аеропорту, з огляду на те, що її не було там 29 березня 2021 року, та представником заявниці вказане не стверджувалось. Також під час розгляду справи судом було встановлено, що 24 червня 2020 року [PERSON] звертався із заявою до Дарницького УП ГУНП в м. Києві. Як вбачається із листа Дарницького УП ГУНП в м. Києві, що надсилався на адресу [PERSON] , 12 березня 2020 року за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 11, між [PERSON] та [PERSON] виникла сімейна сварка із взаємним звинуваченням і образами, під час якої відбувся психологічний тиск в адресу один одного, було винесено терміновий заборонний припис двом сторонам до 2 діб та зобов`язано останніх залишити місце проживання постраждалої особи на 2 дні, заборонено входити та перебувати за місцем проживання постраждалої особи та у будь-який спосіб контактувати з нею. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Як зазначалось у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 462/2318/18 суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Таким чином, під час розгляду справи не знайшли свого належного підтвердження доводи заявниці та її представника стосовно вчинення [PERSON] насильницьких дій відносно [PERSON] , після закінчення дії попереднього обмежувального припису, що був встановлений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 липня 2020 року, які полягають у вчиненні психологічно та економічного насилля. Не підтвердились належними та допустимими доказами постійне вживання [PERSON] психотропних речовин, про що було зазначено, зокрема у заяві про встановлення обмежувального припису, факт переслідування та залякування [PERSON] , не підтвердився факт порушення [PERSON] обмежувального припису, встановлено відносно нього рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 9 липня 2020 року. Суд критично відноситься до твердження представника заявниці про те, що про факт порушення [PERSON] попереднього обмежувального припису свідчить не сплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з огляду на те, які саме заходи тимчасового обмеження застосовувались за рішенням суду до кривдника. Також, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, вбачається, що фактично між колишнім подружжям існує спір (конфлікт) щодо порядку участі батьків зокрема, [PERSON] , у вихованні та спілкуванні із спільними малолітніми дітьми, не зважаючи на встановлений розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації графік спілкування. Крім того, заявницею та її представником не було доведено суду ризиків настання насильства у майбутньому, оскільки у порушення вимог статті 12 ЦПК України суду не надано належних й допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки фізичне, психологічне та економічне насильство з боку [PERSON] відносно [PERSON] не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі і не надано з цього приводу заявницею та її представником доказів у розумінні статей 76-80 ЦПК України, при цьому всі надані ними докази спростовуються іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed