Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

13.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що їй належить 1/2 частина будинку [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності відповідно до рішення народного суду м. Первомайська Миколаївської області від 24.07.1969 р. А інша 1/2 частина вищевказаного будинку, належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 07.05.1974 р. Згідно будинкової книги в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: власник будинку - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 10.09.1979 року; [PERSON] [INFO] , зареєстрований з 04.03.2006 року. Відповідач, [PERSON] , який являється позивачці онуком був зареєстрований в 2006 році, однак з 2016 року не проживає в житловому приміщенні без поважних причин, співвласником житлового будинку він не являється. Ще в 2016 році [PERSON] зібрав свої особисті речі і виїхав з будинку в невідомому напрямку. З того моменту відповідач в будинку не з`являється та вселитися не намагався. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинила. Той факт, що відповідач не проживає в будинку з 2016 року підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої головою квартального комітету № 47. Останнє відоме місце проживання відповідача, це і є місце реєстрації, однак фактично відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком він не цікавиться, будь-якої кореспонденції на його ім`я за місцем реєстрації не надходить Хоч відповідач змінив своє місце проживання, однак його реєстрація обмежує позивачу право користування зазначеним будинком, а саме отримання субсидій та сплату комунальних послуг. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням вважає належним способом захисту її порушених прав. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивача на будинок [ADDRESS] підтверджується копією рішення народного суду м. Первомайська Миколаївської області від 24.07.1969 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.04.2019 року. Даний будинок їй належить праві спільної часткової власності з [PERSON] (відповідно до договору купівлі-продажу від 07.05.1974 р.), яка є третьою особою у справі, та відзиву не подала. Згідно копії будинкової книги та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою квартального комітету № 47, відомо що за даною адресою прописаний [PERSON] , [INFO] , який там фактично не проживає з 2016 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з 2016 року не проживає в будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибув в інше житло, то суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування ним. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved