Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

12 червня 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 31 грудня 2004 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу подружжя має дитину: сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач зловживала спиртними напоями, не приймала участі у веденні домашнього господарства та вихованні сина. З червня 2014 року позивач з сином проживають окремо від відповідача, не підтримують з відповідачем ніяких стосунків, не повязані спільним побутом. Сімя фактично розпалась і її подальше збереження неможливе. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з батьком. Спору щодо поділу спільно нажитого майна немає. До початку судового засідання позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, заперечень по суті заявлених позовних вимог до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з 31 грудня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Богданівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 01 (а.с.3). Від цього шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно викладених позивачем обставин спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач зловживала спиртними напоями, не приймала участі у веденні домашнього господарства та вихованні сина. З червня 2014 року позивач з сином проживають окремо від відповідача, не підтримують з відповідачем ніяких стосунків, не повязані спільним побутом. Сімя фактично розпалась і її подальше збереження неможливе. Доказів на спростування вищевикладених позивачем обставин відповідач суду не надала. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, та спору щодо місця проживання дитини немає. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з батьком. На підставі викладеного та

Outcome: approved