Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

13.02.2019 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором поворотної фінансової допомоги у розмірі 2569,55 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 19.09.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір №128 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу кошти в сумі 2569,55 грн., що підтверджується відомостями на виплату грошей. Згідно умов договору позичальник зобов`язалась повернути позичені кошти через 1 (один) рік, однак, до даного часу борг не повернула. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримала08.05.2019, у встановлений судом строк відзив не надала, 14.05.2019 до суду подала заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. На підставі статей 178, 191, 279 Цивільного процесуального кодексу України(далі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 19.09.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір №128 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу кошти в сумі 2569,55 грн. (а.с.22-23). Позивачем зобов`язання за договором виконано належним чином, що підтверджується відомостями на виплату грошей №73 від 04.11.2015, №155 від 31.12.2015, згідно яких [PERSON] отримала кошти в сумі 2400,00 грн. та 169,55 грн. (а.с. 24-29). Згідно умов договору позичальник зобов`язалась повернути позичені кошти через 1 (один) рік. 27.09.2017 позивачем позичальнику була надіслана вимога про виконання зобов`язань за договором, яку було зобов`язано протягом 7 (семи) календарних днів повернути всю суму позики, однак, до даного часу борг позичальник не повернула.(а.с. 30-31). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд не застосовує позовну давність, оскільки позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, перебіг позовної давності розпочинається не від дня укладення договору, а після спливу строку виконання зобов`язання зазначеного у договорі, яке мало бути виконане через рік. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача підлягає стягненню борг за договором позики у розмірі 2569,55 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved