Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

14.07.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначає, що вони з відповідачем з 19.09.2012 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Копищенської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №07. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина: син [PERSON], [INFO], який знаходиться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до повноліття дитини, тобто до [INFO], так як відповідач ухиляється від утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку. Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Відповідач також надав до суду письмову заяву в якій він просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивачки визнає частково, оскільки сплачувати аліменти згоден в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, відповідно до законодавства, так як він ніде не працює. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.09.2012 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб.. Від спільного проживання в шлюбі у них народилася дитина: син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її матеріальному утримані, оскільки відповідач не надає належної допомоги, як батько, на утримання дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню сина, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік, не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Однак враховуючи те, що розмір аліментів, які просить позивачка стягнути з відповідача у твердій грошовій сумі значно більший за мінімальний розмір, передбачений частиною другою статті 182 СК України, (з 14.07.2014 року на дитину віком до 6-ти років мінімальний розмір становив 317,70 грн.), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачки частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розміри 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, врахувавши матеріальне становище відповідача, а також те, що позивачкою не надано суду відповідних доказів відносно того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial