Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

14 травня 2021 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина та не цікавиться його життям. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2014 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 25 % від усіх видів заробітку, починаючи з 25 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду відповідач належним чином не виконує, наразі останній раз, коли відповідач сплатив аліменти, - жовтень 2019 року. На переконання позивача, несплата аліментів відповідачем є свідченням його грубого порушення прав своєї дитини. За розрахунком державного виконавця борг відповідача по сплаті аліментів станом на 28 лютого 2021 року становить 103 779,43 гривень. Свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно сина є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі наведеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради Перій С. М. в судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] . За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 21 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (а. с. 7). З психолого-педагогічної характеристики учня Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей № 3 Луцької міської ради Волинської області» встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в цьому ліцеї, є учнем 9-Б класу. Серед іншого у характеристиці зазначено, що батько учня [PERSON] не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його шкільними справами та особистим життям, не підтримує контакт з класним керівником (а. с. 8). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2014 року ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 25 % від усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Головним державним виконавцем ДВС м. Луцьк Наглій Н. В., встановлено, що борг відповідача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на лютий 2021 року становить 103 779,43 гривень (а. с. 13-14). Свідок [PERSON] , який є батьком позивача, надаючи свої показання, зазначив, що відповідач не відвідує свого сина, не цікавиться його життям, не турбується про нього та не надає матеріальної допомоги на його утримання. Також вказував, що відповідач зловживає спиртними напоями, захоплюється азартними іграми та часто міг поводитись агресивно. Відповідачу ніколи не створювались будь-які перешкоди для спілкування з сином, а навпаки всі сприяли цьому заради дитини. Показаннями свідка [PERSON] також підтверджується, що відповідач [PERSON] не приймає участі в житті свого неповнолітнього сина [PERSON] , не відвідує його та не допомагає йому. Висловлюючи свою думку, неповнолітній [PERSON] зазначив, що востаннє бачив батька близько двох років тому, коли приїздив в гості до бабусі (матері батька). Попри всі намагання налагодити контакт з батьком йому це так і не вдалося, оскільки батько часто перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно. Також дитина зазначає, що не відчуває від батька бажання спілкуватись, він не цікавиться його життям, навчанням, жодним чином йому не допомагає, а тому вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 червня 2021 року затверджено висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Служба у справах дітей встановила, що 31 березня 2006 року сторони уклали шлюб, під час якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалося, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2014 року їх шлюб було розірвано. Після розлучення, за домовленістю між батьками, дитина залишилась проживати з матір`ю. Відповідач проживає разом зі своїми батьками. 17 травня 2021 року відповідач [PERSON] надав Службі у справах дітей письмове пояснення про те, що останні півтора року він мало спілкувався з сином та не мав можливості забезпечувати його матеріально, оскільки не працював. Відповідач не надав доказів існування об`єктивних причин, які б перешкоджали йому брати участь у вихованні [PERSON] та спілкуватись з ним. Враховуючи вищенаведене, Служба у справах дітей Луцької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною. [PERSON] не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з сином, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. Наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання свого неповнолітнього сина та не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків без поважних причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, а також враховуючи думку дитини, заслухану в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечував його необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкувався з ним, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] . На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі ст.ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved