Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

13 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , якому на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , що посвідчується даними Свідоцтва на право власності на квартиру (будинок), виданого Органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» 30.11.1993 року, зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 30.11.1993 року в реєстрову книгу за №829. На момент смерті померлого від його імені заповідальне розпорядження не посвідчувалося, відтак мало місце спадкування майна померлого за законом. Спадкоємцями належного [PERSON] майна були його дружина [PERSON] , яка проживала у [ADDRESS] та син померлого [PERSON] , який проживав у с. Пиратин Радехівського району Львівської області. [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] , про що свідчать відомості, викладені у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 11 липня 2006 року. У подальшому, 10 жовтня 2013 року [PERSON] розпорядилася належним їй правом на частину спірної квартири та подарувала таку [PERSON] , уклавши договір дарування частини квартири, що посвідчений нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №2276. Відомості про державну реєстрацію права власності на 1/2 квартири [ADDRESS] за [PERSON] внесені 10.10.2013 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 10636019 (номер запису 2812067). Зазначає, що підстави виникнення права власності на частину спірної квартири за [PERSON] , як і саме право власності, у встановленому законом порядку не скасувалося та не змінювалося. Також, щодо неуспадкованої іншої 1/2 частини квартири повідомляє, що як було зазначено вище, іншим спадкоємцем за законом і претендентом на частину спадкової маси після смерті [PERSON] , окрім дружини померлого, був його син [PERSON] , 1962 року народження і Відповідач у справі. Свого часу, наприкінці 2005 року, спадкоємцем [PERSON] шляхом поштового відправлення на адресу державного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу, було скеровано заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Поряд з цим, від цього моменту і по даний час [PERSON] реальних дій щодо прийняття спадщини не здійснив, відтак і не набув права власності на спадкове майно. Наведене в повній мірі узгоджується із даними викладеними у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 11.07.2006 року, де зазначається, що на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Свідоцтво про право на спадщину ще не видано [PERSON] . Тривалий період часу [PERSON] із своїми рідними та нею, зокрема, не спілкується та відносин не підтримує, а тому отримати інформацію про нього, або ж про його наміри щодо спадкування (відмови здійснювати такі дії тощо) частини спірної квартири, вона змоги не має. Також повідомляє, що згідно даних довідки Пиратинського старостинського округу Радехівської міської ради №115 від 05.03.2019 року визначається, що у 2006 році [PERSON] проживав у [ADDRESS] і це останнє відоме місце проживання Відповідача. Враховуючи вказані обставини, просить ухвалити рішення, яким припинити право [PERSON] на спадкування 1/2 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] (а.с.2-5). Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить здійснювати розгляд справи без її участі, погоджується на заочний розгляд справи (а.с.87). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася представник позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлений і жодного разу в судове засідання з травня 2019 року не з`являвся в судові засідання (а.с.81). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами ст.ст.317,319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , якому на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , що посвідчується даними Свідоцтва на право власності на квартиру (будинок), виданого Органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» 30.11.1993 року, зареєстрованого у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 30.11.1993 року в реєстрову книгу за №829. Спадкоємцями належного [PERSON] майна за законом були його дружина [PERSON] , яка проживала у [ADDRESS] та син померлого [PERSON] , який проживав у с.Пиратин Радехівського району Львівської області. [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на 1/2 квартири [ADDRESS] , про що свідчать відомості, викладені у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 11 липня 2006 року (а.с.9-10). Надалі, 10 жовтня 2013 року [PERSON] розпорядилася належним їй правом на частину спірної квартири та подарувала таку [PERSON] , уклавши договір дарування частини квартири, що посвідчений нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2276 (а.с.11-11 зворот). Відомості про державну реєстрацію права власності на 1/2 квартири [ADDRESS] за [PERSON] внесені 10.10.2013 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером 10636019 (номер запису 2812067) (а.с.12-12 зворот). Як вбачається із відповіді Радехівської державної нотаріальної контори №58/01-16 від 6 лютого 2020 року, що згідно спадкової справи №417/2005, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом, на ім`я [PERSON] не видавалося (а.с.42). Вказане свідчить про те, що з часу смерті [PERSON] і по даний час [PERSON] реальних дій щодо прийняття спадщини не здійснив, відтак і не набув права власності на спадкове майно. Наведене в повній мірі узгоджується із даними викладеними у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 11.07.2006 року, де зазначається, що на 1/2 частину квартири [ADDRESS] Свідоцтво про право на спадщину ще не видано [PERSON] та із даними, викладеними у довідці Радехівської державної нотаріальної контори №58/01-16 від 6 лютого 2020 року (а.с.9,42). Згідно з довідкою Пиратинського старостинського округу Радехівської міської ради №115 від 05.03.2019 року, у 2006 році [PERSON] проживав у [ADDRESS] без реєстрації (а.с.10). У відповідності до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Відповідно до технічного паспорта на будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальна площа будинку складає 49,8 кв.м. (жила - 27,6 кв.м., підсобна - 20,80 кв.м. та корисна 48,40 кв.м)(а.с.13-16). Від КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» надійшли результати експертизи, з яких вбачається, що виходячи з конструктивних особливостей та планування квартири [ADDRESS] , технічно провести поділ квартири між двома співвласниками з присвоєнням окремих поштових адрес відповідно до чинних вимог ДБН - неможливо. Будинок [ADDRESS] є багатоповерховий, побудований відповідно до затвердженого проекту, де обладнано всі вентиляційні, каналізаційні канали, димоходи, системи трубопроводів газифікації, опалення, водопостачання; в будинку є сходові клітки в загальному користуванні. Квартира [ADDRESS] розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку. На поверсі є дві ізольовані квартири, які мають власний вхід (вихід) на сходову клітку загального користування. Тому обладнати ще один вхід (вихід) в квартиру [ADDRESS] є неможливим. Такий поділ є можливим лише з відхиленням від чинних будівельних норм вимог і з подальшою реконструкцією співвласниками необхідних приміщень(а.с.66). Із звіту про оцінку вартості майна, складеного 25 березня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 25.03.2019 року становить: 370560,00 грн (триста сімдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 коп.) без врахування ПДВ, відповідно вартість 1/2 частини квартири становить: 185 280,00 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 коп.) без врахування ПДВ(а.с.23-24). Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Невиконання особою своїх обов`язків як співвласника майна призводить до порушення прав інших співвласників майна. Тому ст. 365 ЦК України є в тому числі й механізмом знаходження найефективнішого власника. Судом встановлено, що позивач та відповідач не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, відповідач не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, не здійснює ремонт квартири, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг, а тому спільне володіння та користування спірною квартирою є неможливим, адже такі обставини призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України вбачається, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 62925цс15, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що частка відповідача не може бути виділена в натурі, виходячи з конструктивних особливостей та планування квартири [ADDRESS] , технічно провести поділ квартири між двома співвласника з присвоєнням окремих поштових адрес - неможливо, що свідчить про те, що квартира є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно. Припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам сім`ї, то суд вбачає, що наявність обставин, визначених п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, передбаченої п.4 ч.1 вказаної статті, а тому позов необхідно задовольнити із визнанням за позивачем права власності на частку. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Варто зазначити, що відповідно до вище вказаної статті, відповідач: [PERSON] в майбутньому не позбавлений права звертатися до позивача [PERSON] з вимогами про відшкодування грошової компенсації вартості припиненої 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі ринкової вартості об`єкта оцінки на момент звернення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати.

Outcome: approved