Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

12 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до Маріупольської міської ради, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказував, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після смерті батька залишилось спадкове майно у вигляді частки квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про права власності, виданого державним підприємством з ремонту та експлуатації жилфонду «Жилищник» 22.07.1993р. квартира [ADDRESS] набута шляхом приватизації, в якій 43,5 кв.м. належить на праві власності матері позивачки - [PERSON], а 18,0 кв.м. належить померлому батьку. У 1983 році батьки розлучилися, інших осіб, які б претендували на спадщину після [PERSON] немає. Реалізуючи своє право на спадкування за законом, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу - Демко M.JL, яким було відкрито спадкову справу, псля її померлого батька. Але постановою нотаріуса від 27.08.2015р. було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину, у зв'язку із відсутністю державної реєстрації на нерухоме спадкове майно. За таких обставин вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, просить визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року, на 18,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS], загальною площею - 61,5 кв.м., житловою площею - 41.7кв.м. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника Маріупольської міської ради, просить прийняти рішення у відповідності до норм діючого законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа: представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення справи повідомлявся належним чином. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Марина Леонідівна судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим 10 березня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 484. Після смерті [PERSON], приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Демко М.Л., 27 серпня 2015 року відкрито спадкову справу за № 129/2015. Спадщину прийняла, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини 27.08.2015 року спадкоємець за законом донька [PERSON], зазначивши, що окрім неї спадкоємцем за законом є син померлого, [PERSON], який на час відкриття спадщини не проживав разом з спадкодавцем. Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.09.1965 року Нехічеванським відділом РАЦС, батьком [PERSON], яка народилася [INFO] року є [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб підтверджено, що 13 березня 1982року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що зроблено актовий запис № 868, прізвище [PERSON], [INFO], після одруження з громадянином [PERSON] змінено на «[PERSON]». Згідно технічного паспорту, виданого БТІ м. Маріуполя 09.09.2015р. квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат загальною площею 61,5 кв.м., житловою 41,7 кв.м. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 1983 року розірвано, про що зроблено актовий запис № 677. Згідно свідоцтва про права власності, виданого державним підприємством з ремонту та експлуатації жилфонду «Жилищник» 22.07.1993р. квартира [ADDRESS] набута шляхом приватизації, в якій 43,5 кв.м. належить на праві власності - [PERSON], а 18,0 кв.м. належать померлому [PERSON]. Свідоцтво видано на підставі розпорядження за № 6608 від 22.07.1993 року. Відповідно відомостей з Міського бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства від 04.09.2015 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON], право власності не зареєстровано. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості щодо державної реєстрації квартири [ADDRESS] відсутні. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. від 27 серпня 2015 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON] оскільки не надано правовстановлюючий документ на квартиру та витяг про реєстрацію права власності. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у п. 23 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ч.3,7 закону України «Про приватизацію житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку За положеннями ч.2,3 ст.15 Закону України «Про власність», який діяв до 27 квітня 2007 року, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обов'язкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено. Окрім того, відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установ леному законом порядку на час виникнення права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт належності квартири померлому [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а також з урахуванням того, що позивачка звернулася в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved