Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

14.02.2020 відкрито провадження у даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 22.07.2006 по 25.04.2018 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, тому на підставі рішення суду з нього були стягнуті аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісяця. В подальшому відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого умови проживання [PERSON] в сім`ї матері стали нестерпними, відповідачка зосередила увагу на своєму новому чоловікові та їхній спільній доньці [PERSON] , належної уваги вихованню та навчанню [PERSON] відповідачка не приділяла, не забезпечувала продуктами харчування та одягом, не надавала належного матеріального забезпечення, тому він (позивач), крім сплати аліментів, став постійно купувати одяг та взуття [PERSON] , сплачувати кошти за її харчування в школі, за послуги репетиторів. Згодом відповідачка вигнала малолітню [PERSON] зі своєї квартири й остання з 01.02.2020 перейшла жити до нього (позивача), а він продовжує сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання доньки. Зазначає, що відповідачка ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину, а він має стабільний самостійний дохід та має можливість створити всі необхідні умови для проживання й нормального розвитку дитини. Тому просить визначити місце проживання [PERSON] за місцем проживання батька, [PERSON] по [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки аліменти на його користь в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходів та заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання [PERSON] до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідачки судові витрати в розмірі 840,80 грн за сплачений ним судовий збір та 25 грн комісії платника, а всього стягнути 865,80 грн. Відповідачкою наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно від шлюбу з позивачем мають малолітню доньку [PERSON] . Після розірвання шлюбу спільна донька залишилася проживати з нею, на підставі судового рішення позивач сплачував аліменти на утримання дитини. За весь час окремого проживання з позивачем вона ніколи не чинила перешкод [PERSON] у її спілкуванні з батьком, між нею та донькою завжди були гарні стосунки. Однак ситуація дещо змінилася після того, як вона (відповідачка) уклала шлюб з іншим чоловіком, [PERSON] , відносини з яким [PERSON] не схвалювала з самого початку, хоча він ставився до неї ( [PERSON] ) добре та з прихильністю. 07.01.2020 від другого шлюбу у неї (відповідачки) народилася ще одна донька, [PERSON] , з появою якої відносини з [PERSON] погіршилися, так як остання з ревністю ставиться до того, що вона приділяє багато уваги немовляті, хоча відповідачка завжди знаходить час та приділяє увагу [PERSON] , проте дещо менше, ніж тїй хотілось. Всі домашні справи відповідачка робить сама, а старша донька [PERSON] завжди ігнорує її прохання допомогти і з цієї причини у них виникають конфліктні ситуації. [PERSON] в квартирі забезпечена всім необхідним, має власну кімнату, в якій є все для зручного та комфортного проживання. Тому твердження у позовній заяві, що вона як мати не приділяла належної уваги вихованню та навчанню доньки, не забезпечувала її продуктами харчування та одягом, не надавала належного матеріального забезпечення, є неправдивими. Те, що позивач окрім сплати аліментів інколи купував доньці одяг, сплачує з 2017 року за шкільні обіди та послуги репетиторів, не є дивним, оскільки розмір аліментів не дає їй змоги це робити самостійно за недостатністю коштів. Зазначає, що [PERSON] на даний час виповнилося 12 років, це перехідний вік і у неї складний характер, тому остання так швидко не змогла сприйняти та зрозуміти її рішення мати сім`ю та народити ще одну дитину, а позивач лише скористався ситуацією. Дійсно, після чергового непорозуміння з [PERSON] , остання 04.02.2020 пішла до позивача, забравши з собою всі необхідні речі. Позивач скористався цим і 10.02.2020 звернувся до суду з даним позовом. При цьому позивач у позовній заяві вказує, що продовжує сплачувати аліменти на утримання доньки, хоча у лютому 2020 року позивачем аліменти вже не сплачувалися. Протягом лютого 2020 року вона неодноразово намагалась спілкуватися з [PERSON] , телефонувала їй, але остання неохоче йде на контакт, практично не спілкується, грубить. Зазначає, що вона любить свою доньку [PERSON] і дуже хотіла, щоб проживання з ними їй було комфортно, але остання не сприймає їхню сім`ю і можливо на даний момент для неї проживання з батьком буде більш сприятливим. Відповідачка не відмовляється від обов`язку утримувати доньку й в міру своїх матеріальних можливостей буде надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання доньки, у разі, якщо судом буде визначено місце проживання дитини разом з позивачем. Однак, враховуючи, що на даний час вона не працює, так як здійснює догляд за донькою [PERSON] , та не має можливості найближчим часом працевлаштуватися і отримувати стабільний самостійний дохід, вона шукатиме можливість щомісячно виплачувати аліменти на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше. Тому просить суд вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства з метою якнайкращого забезпечення інтересів [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначивши, що близько 4 років донька [PERSON] проживала разом з матір`ю. Протягом цих років дочка зверталася до нього з проханням проживати з ним, однак потім поверталася до матері. Після народження у відповідачки іншої дитини, [PERSON] постійно конфліктує з матір`ю. На даний час [PERSON] не бажає спілкуватися з матір`ю, хоча він і бажає такого спілкування. До суду звернувся щоб офіційно визначити місце проживання доньки, оскільки остання фактично два місяці проживає у нього. Аліменти на утримання доньки стягувалися по січень 2020 року. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив задовольнити. Представник відповідачки підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на врахуванні позиції органу опіки та піклування, викладеній у висновку. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення учасників справи, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку. Частинами 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2006 по 25.04.2018, що підтверджується рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2018 №583/1047/18. Мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.07.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2018 №583/1800/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно довідки Опорного закладу «Охтирська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Охтирської міської ради Сумської області» від 31.03.2020 №303 [PERSON] навчається в даному закладі в 7-Б класі, батько, [PERSON] бере активну участь у навчанні та вихованні доньки, спілкується з класним керівником та педагогічними працівниками, з лютого 2020 року дівчинка проживає разом з батьком, завжди має охайний вигляд та забезпечена усім необхідним для навчання. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органом опіки та піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради наданий висновок від 12.03.2020 №01-22/838, згідно якого орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Частинами 1, 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні в присутності психолога висловила бажання проживати разом із батьком, зазначивши, що з матір`ю вони не знаходять спільної мови. З огляду на викладене, з метою захисту інтересів малолітньої дитини та подальшого забезпечення належних умов її виховання та всебічного розвитку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Сторони не дійшли згоди про добровільну участь відповідачки в матеріальному утриманні дитини, а тому відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, та те, що відповідачка має задовільний стан здоров`я, має на утриманні малолітню [PERSON] , [INFO] , та на даний час доглядає за нею, в зв`язку з чим не має змоги працювати, що сторонами не оспорюється, дійшов висновку про визначення розміру аліментів на утримання доньки у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оскільки на даний час на утримання малолітньої [PERSON] стягуються аліменти на підставі судового рішення, право на належне матеріальне забезпечення дитини дотримане, рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню з часу набрання ним законної сили. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи те, що позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір за вимогу щодо визначення місця проживання дитини, а також те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору за вимогу щодо стягнення аліментів, з відповідачки підлягає стягненню 840,80 грн на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат, а також 840,80 грн судового збору в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved