Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

14 липня 2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 27.04.2018 року між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. У даному шлюбі мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , спору щодо місця проживання дитини не мають. З березня 2020 року, сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати сімейні стосунки позивач не бажає, тому прохає суд даний шлюб розірвати, після розлучення залишити їй прізвище - [PERSON] та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року провадження по даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак її представник, адвокат Максимов Р.І. надав суду заяву, у якій прохав розгляд справи проводити без сторони позивача, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 27 квітня 2018 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 105 (а.с. 9). За час шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони фактично припинили шлюбні стосунки та відновлювати їх позивач наміру не має. В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, вважаю, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивача слід іменувати прізвищем - [PERSON] Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, оскільки позивач сплатила судовий збір, тому із [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. на користь [PERSON] .

Outcome: approved