Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

14 листопада 2018 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 29 грудня 1979 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано у Великомихайлівському райвідділі ЗАГС Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 70. Від вказаного шлюбу вони неповнолітніх дітей немають. Подружнє життя не склалося у зв'язку з тим, що вони не зійшлися характерами, постійними сварками з відповідачем, різними поглядами на подальше спільне проживання та обов'язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. На підставі чого в сім'ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. З травня 2015 року шлюбні відносини фактично припинились, на теперішній час вони проживають за різними адресами. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований у Великомихайлівському райвідділі ЗАГС Одеської області, актовий запис № 70. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, та наполягає на розірванні шлюбу, строк на примирення не потрібен, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON]». У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 29 грудня 1979 року Великомихайлівським райвідділом ЗАГС Одеської області, актовий запис № 70, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 29 грудня 1979 року. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з травня 2015 року, і однією сім'єю на даний час не проживають, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя не вирішено. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved