Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

13 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку зустрічей батька з дітьми. В обґрунтування позову вказує, що він з [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2019 року, змінене постановою Рівненського апеляційного суду від 16.05.2019 року у справі №569/22533/18, розірвано шлюб між ним та Відповідачкою, стягнуто аліменти на синів. Після розірвання шлюбу діти фактично мешкають з матір`ю - Відповідачкою за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогодні неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є учнями загальноосвітньої школи №2 у м.Рівне. Вказує, що у зв`язку із недосягненням між ним та Відповідачкою домовленостей щодо способу участі його у вихованні синів та спілкуванні з ними після розірвання шлюбу, та створенням відповідачкою перепон в можливості бачитися йому з дітьми, проводити з ними час, приймати участь в їх житті, сприяти духовному розвитку і вихованню, він звернувся до Служби у справах дітей при виконавчому комітеті Рівненської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними в порядку ст. 158 Сімейного кодексу України. Згідно розпорядження міського голови Рівненської міської ради від 01.11.2019 №1073-р йому визначено спосіб участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме встановлено можливість побачень з синами: у І та III неділю місяця з 11.00 до 18.00год., щорічно в літній період протягом 14 днів за погодженням з дітьми, щорічно протягом 3 днів під час осінніх, зимових та весняних канікул за погодженням з дітьми. Зазначає, що той же час, навіть після виданого розпорядження міського голови Рівненської міської ради та встановленого способу участі у вихованні малолітніх дітей, Відповідачка всіляко перешкоджає та категорично забороняє йому бачитися з синами, приймати участь в їх вихованні, що безумовно порушує не тільки права його, як батька, так і права малолітніх дітей на спілкування з батьком, що негативно впливає на їх емоціональний, фізичний та духовний розвиток. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. Позивач, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав та обгрунтувань викладених в позовній заяві. Представник позивача додатково пояснив, що відповідач всіляко намагається чинити перешкоди батьку зустрічатися та спілкуватися з дітьми. А саме, у визначенні для зустрічей з дітьми дні не відпускає дітей, відмовляється спілкуватися з ним по телефону, негативно налаштовує дітей проти батька. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в їх задоволенні. Пояснили суду, що відповідач перешкод для зустрічей батька з дітьми не вчиняла. Адже коли батько приїхав побачитися з дітьми, то вони самі відмовилися з ним зустрічатися через те, що відповідач приїхав до них з дорослими невідомими їм особами. Відповідач підтримала поданий до суду висновок третьої особи від 16.03.2021 року, однак вказала, що зустрічі батька з дітьми повинні відбуватися зі згоди дітей. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей при виконавчому комітеті Рівненської міської ради в судовому засіданні підтримали поданий до суду письмовий висновок, в яким встановлено можливість побачень батька з синами. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок їх у сукупності, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2019 року, змінене постановою Рівненського апеляційного суду від 16.05.2019 року у справі №569/22533/18, розірвано шлюб між сторонами, стягнуто аліменти на синів. Після розірвання шлюбу діти фактично мешкають з матір`ю - Відповідачкою за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є учнями загальноосвітньої школи №2 у м.Рівне. [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей при виконавчому комітеті Рівненської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними в порядку ст. 158 Сімейного кодексу України. Згідно розпорядження міського голови Рівненської міської ради від 01.11.2019 №1073-р йому визначено спосіб участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме встановлено можливість побачень з синами: у І та III неділю місяця з 11.00 до 18.00год., щорічно в літній період протягом 14 днів за погодженням з дітьми, щорічно протягом 3 днів під час осінніх, зимових та весняних канікул за погодженням з дітьми. Згідно висновку №08-520 від 16.03.2021 року органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 10.03.2021, як консультативно - дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення щодо усунення перешкод батьку [PERSON] у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку зустрічей батька з дітьми, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: у І і ІІІ неділю місяця з 11.00 год. до 18.00 год.; щорічно в літній період протягом 14 днів; щорічно протягом 3 днів під час осінніх, зимових та весняних канікул. В судовому засіданні неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони проживають з мамою, з нею в них кращі стосунки, а ніж з татом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав суду показання, що він сторін знає давно і здивований, що в сімї виник конфлікт з приводу дітей, адже ставлення батьків до дітей було найкраще. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав суду показання, що він є рідним братом відповідачки. Вказав, що коли позивач приїхав зустрітися з дітьми, він на прохання відповідачки вивів дітей з будинку на вулицю, однак діти відмовилися спілкуватися з батьком через те, що з ним було двоє невідомих їм дорослих чоловіків. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду показали, що вони разом з позивачем приїжджали з Києва до Рівного з метою щоб батько зустрівся з дітьми. Однак, брат відповідачки вививши дітей на вулицю, швидко завів їх назад в будинок. Після того відповідач не піднімала телефон, саме такі дії на їх думку вказують, що відповідач чинить перешкоди в спілкуванні батька з синами. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відмова особі у праві доступу до правосуддя є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, у відповідності до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого будь-якого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з частинами другою, третьою статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. До предмету доказування у вказаній категорії справ входить встановлення наявності або відсутності перешкод, які створюються відповідачем щодо участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а, крім того наявність умов, які батьки можуть запропонувати задля участі кожного з них у вихованні своїх дітей, а також способів участі кожного з них у спілкуванні з дітьми, усунення при цьому існуючих перешкод, що не повинно шкодити інтересам дітей. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки в даній справі позивач [PERSON] ствердив, що його права у спілкуванні з дітьми обмежуються відповідачем, саме, на нього покладається обов`язок доведення фактичних обставин такого обмеження. Позивач у підтвердження факту обмеження відповідачем його права у спілкуванні з дітьми посилається на те, що він змушений був звернутись до Служби у справах дітей, та навіть після цього, вважає, що позивач чинить перешкоди, та настроює дітей проти нього. Крім того, в судовому засіданні, сторони постійно між собою конфліктували, поводились агресивно, настроєні вороже по відношенню один до одного, що свідчить про стійкі, неприязні відносини та конфлікт між колишнім подружжям. Щодо даної справи суд доходить переконання, що між сторонами виникли особисті конфліктні відносини, а відтак самостійно домовитись щодо участі кожного з них у вихованні та спілкуванні з власними дітьми вони не можуть, що в кінцевому результаті стало підставою для звернення позивача до суду. Отже, фактично предметом спору в даній справі є можливість батька бачитись із дітьми та брати участь у їх вихованні, в тому числі без участі відповідача (матері) та за місцем свого проживання. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дітьми того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд не повинен надавати пріоритет інтересам батьків, а вирішувати спір, беручи до уваги передусім інтереси дитини з урахуванням конкретних обставин справи. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено не право, а обов`язок того із батьків, який проживає окремо, регулярно брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дітей покладаються на обох батьків, кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. На переконання суду під час розгляду даної справи жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дітьми, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дітьми, яке перешкоджало б нормальному розвитку дітей, або обумовлювало його побачення з дітьми у присутності інших осіб, не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що батько неналежним чином піклується життям та здоров`я старшого сина оскільки жоден із таких фактів в судовому засіданні не був підтверджений. Отже, у зв`язку з порушенням права позивача щодо участі у вихованні дітей та наявності спору між сторонами у спілкуванні з ними, на підставі ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі батька у вихованні дітей, місце та час їхнього спілкування, з врахуванням позиції позивача, висновку органу опіки та піклування, та розпорядження міського голови Рівненської області. При цьому для визначення способів спілкування батька із дітьми, суд приймає до уваги конкретні обставини справи та враховує насамперед інтереси дітей та їх бажання щодо такого спілкування. Зокрема, при ухваленні даного рішення судом в першу чергу прийнято до уваги принцип рівності батьків у вихованні та спілкуванні із власною дитиною, а також те, що таке спілкування не повинно бути формальним, має носити систематичний характер, а тому суд погоджується із запропонованим позивачем та службою у справах дітей способом в частині можливості батька спілкуватися із дітьми протягом вихідних та з ночівлею за місцем проживання батька, спільного проведення часу під час канікул та відпочинку, однак лише за згодою дітей щодо такого, та погоджується, що слід визначити дні, години спілкування без присутності матері, що буде сприяти налагодженню та встановленню контакту батька з дітьми. Тому, суд доходить до висновку, що доцільним буде встановити батьку систематичні побачення з дітьми за їх згодою. Даний спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними на переконання суду не буде шкодити їм у навчальному процесі. В той же час, суд виходить з того, що зазначений спосіб участі батька у вихованні дітей забезпечить справедливий баланс між правами та обов`язками сторін, рівність таких прав і обов`язків по відношенню до дітей, які мають однакову прихильність до обох батьків. Щодо вимоги позивача не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дітьми зі сторони відповідача, то суд зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні позивач приїжджав на побачення до дітей не сам, а з двома дорослими особами. Згідно розпорядження Міського голови м. Рівне від 01.11.2019 року №1073-р, встановлена можливість побачення батька з дітьми за їх згодою. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, батьки мають в першу чергу враховуючи, що найважливішими є інтереси дітей. Отже обставини, коли діти вийшли на вулицю і, побачили батька з іншими чоловіками, потім повернулися до будинку вказують на те, що їх думку ніхто не запитував. Інших доказів того, що відповідач чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми судом не здобуто. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про доцільність задоволення позову частково та встановлення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми. На підставі викладеного,

Outcome: partial