overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

12 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві зазначила, що 24 листопада 2001року зареєструвала шлюб з [PERSON] Рішенням Новосанжарського районного суду від 20 вересня 2016 року шлюб розірвано. Позивачка посилається на те, що їх спільний син [PERSON], [INFO], перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги не надає, тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і прохала їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2016 року, шлюб, укладений 24 листопада 2001 року в Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис № 1537, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], розірвано (а.с. . Від цього шлюбу у них 06 липня 2003 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-КЕ № 107764, виданим 07.08.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 4). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані особисто утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання (ст. 367 ЦПК України). Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

12 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 18 листопада 2000 року вона уклала шлюб з відповідачем, але життя між ними не склалось, подружні стосунки фактично припинено, чоловік зловживає спиртним, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що подружнє життя припинено з січня 2016 року. Збереження шлюбу вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, але до суду не зявився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 18 листопада 2000 року зареєстрували шлюб у виконкомі Новоселицької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 7, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Позивач вказала, що питання поділу майна буде вирішувати сторонами окремо. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами припинені, то подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку із задоволенням позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею та документально підтверджений судовий збір. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

12 січня 2017 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON], заінтересована особа [PERSON], про встановлення факту проживання однією сім'єю. В обгрунтування своїх вимог заявниця посилається на те, що рішенням Народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 14.11.1978 року по цивільній справі №2-1495 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що був укладений у 1975 році. Про вказане вище рішення суду заявник дізнався лише наприкінці 2016 року, а тому був позбавлений можливості оскаржити його раніше. Проте, з 1978 року сторони проживають однією сім'єю, у них народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та на теперішній час вони проживають однією сім*єю. У зв'зку з вищевикладеним, заявник просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] у період з 14.11.1978 року по теперішній час. [PERSON] до суду подав заяву, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його заяву в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність та проти вимог не заперечувала. В зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Згідно із статтею 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що рішенням Народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 14.11.1978 року по цивільній справі №2-1495 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був укладений у 1975 році. Проте, з 1978 року, з моменту укладання шлюбу, сторони проживають однією сім'єю, що не заперечувала [PERSON] Від спільного проживання мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту заявникові потрібно для виїзду до Ізраїлю на лікування. Враховуючи, що сторони проживають однією сім'єю протягом 40 років, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника та встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] в період з 14.11.1978 року по теперішній час.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

12 січня 2017 року до суду звернулася [PERSON] з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 1998 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим. Подружні стосунки між ними щодня погіршуються. Таким чином, збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити прізвище «Пахунова». В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Засобами поштового звязку надіслав суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 1998 року сторони уклали шлюб (а.с. 3), який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Варвинської райдержадміністрації Чернігівської області, актовий запис №52. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка після розірвання шлюбу, за згодою сторін, залишиться проживати з матірю. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. На примирення сторони не згодні, оскільки стосунки між ними як для подружжя є неприйнятними, а тому збереження шлюбу шкодить їх інтересам. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Спору щодо спільно нажитого майна між сторонами на час розгляду справи не має. Відповідно до вимог ч. 8\~ст. 235 ЦПК України\~у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу позивачу\~ [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище «Пахунова», оскільки вона не виявила бажання його змінити. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

12 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання однією сім'єю. Свої вимоги мотивує тим, що з 1958 року мати заявника [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне домашнє господарство (доглядали за будинком, робили поточні ремонти, обробляли земельну ділянку біля житлового будинку, сплачували платежі). [INFO] [PERSON] помер. Для оформлення спадкового майна земельної частки (паю) площею 2,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель колективної власності колишнього КСП «Перше травня» необхідно встановити факт проживання однією сім'єю. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Заінтересована особа Кіптівська сільська рада Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву про проведення розгляду справи без участі представника. Заявлені вимоги підтримує. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Вовчківською сільською радою Козелецького району Чернігівської області 28.08.1950 /а.с. 6/, [INFO] народилася [PERSON] В графі батьки зазначено: [PERSON] та [PERSON] [INFO] року помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області 04.02.2005) /а.с. 7/. [INFO] року померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 27.01.2016) /а.с. 8/. Відповідно довідки виданої виконавчим комітетом Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 25 від 16.08.2016, померлий [PERSON] на день смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], та мав склад сім'ї: [PERSON] - співмешканка. [PERSON] та [PERSON] проживали разом 58 років /а.с. 10/. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

12 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Курочкіна, 98. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.01.2017 р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.01.2017 р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кравцевича лікарні ПНД. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої мовний контакт малопродуктивний, негативістична на адресу рідних, дереться з ними, відмовляється від їжі та лікування. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

12 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Полеська, 67. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.01.2017 р. о 23 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.01.2017 р. о 23 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора орієнтована всебічно вірно. Багатомовна. Мова по типу монологу. Легко озлоблюється, афектується. Не заперечує агресію до батьків. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

12 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Силова, 1/1. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.01.2017 р. о 06 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.01.2017 р. о 06 год. 27 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий агресивний до оточуючих. Іспитує вербальні псевдогалюцинації в формі чоловічих голосів імперативного характеру. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

12 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, пров. Морський, 13. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.01.2017 р. о 16 год. 52 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.01.2017 р. о 16 год. 52 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КП «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному мовному контакту. Тривожний, афективно напружений. Вербально агресивний на адресу оточуючих. Вважає, що «жена все подстроила, чтобы меня положили в больницу», «потом найдет себе молодого». Висловлює маячні ідеї переслідування, ревнощів на адресу дружини. Не критичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved