Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з червня 2006 року по 07 червня 2013 року, визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та визнати за позивачем право власності на ? частку автомобіля, покласти на відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з червня 2006 року він з [PERSON] почав проживати однією сім'єю, не перебуваючи в інших зареєстрованих шлюбах, проте свій шлюб вони не реєстрували. 19.06.2012 року за взаємною згодою за спільні кошти сторони придбали зазначений автомобіль в кредит з ПАТ «Ідея Банк», який оформили на [PERSON] Під час укладення кредитного договору з позивачем було укладено договір поруки. 07.06.2013 року сторони зареєстрували шлюб та [INFO] у них народилися дві дочки [PERSON] та [PERSON]. Також в позові [PERSON] зазначає, що під час спільного проживання з червня 2006 року сторони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, вели спільне господарство, об'єднували зароблені кожним кошти, витрачали їх разом за взаємною згодою, спільно проводили вільний час, спільно здійснювали володіння, управління та користування спільно придбаним майном. На час звернення до суду відносини між сторонами припинені, відповідач намагається продати спірний автомобіль, порушуючи права позивача як співвласника, тому він змушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечують проти позову в повному обсязі, просять відмовити в його задоволені. Відповідач [PERSON] надала пояснення, що проживати разом позивач та відповідач почали з моменту реєстрації шлюбу, до цього вони не проживали як сім'я, у відповідача з позивачем були стосунки, іноді вони разом ночували, але спільно не проживали, спільне господарство не вели. Відповідач у 2006 році проживала в незареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, мала власний дохід та заробіток, сама утримувала свого сина від попереднього шлюбу, сама придбавала майно в квартиру, в 2012 році самостійно прийняла рішення купити автомобіль у кредит, на той час вона з позивачем тільки зустрічалася як хлопець з дівчиною, у відповідача немає водійських прав, тому вона разом зі своїм хлопцем - позивачем по справі, у якого були водійські права поїхали до міста Києва придбати автомобіль, позивач позичив відповідачу у борг 15000,00 гривень на перший внесок за автомобіль, гроші відповідач йому не повернула, оскільки вони стали після того однією сім'єю. Відповідач самостійно сплачувала кредит, виховувала свого старшого сина, проживала сама, позивач один-два рази на тиждень приходив до неї у гості, залишався ночувати, у вихідні дні вони їздили до матері позивача у гості. На час розгляду справи відповідач не сплачує кредит з причини відсутності коштів, з березня 2015 року автомобіль позивач віддав у оренду своєму товаришеві у місто Київ, який сплачує позивачу гроші за це, але позивач ці гроші не дає відповідачу та з них кредит не платить, відповідач пропонувала позивачу продати автомобіль та з цих грошей погасити кредит, але позивач відмовився. В судове засідання представник третьої особи ПАТ «Ідея Банк» не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 09.12.2015 року надіслав до суду пояснення щодо позову, в яких просить слухати справи без участі представника третьої особи. Також, в поясненнях представник третьої особи зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, доказів на підтвердження обставин до позовної заяви не надано, тому просить відмовити в позові (т. 1 а.с. 65-66) В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона є матір'ю позивача, свідку відомо, що сторони проживають у цивільному шлюбі з 2006 року, по декілька днів проживали у будинку свідка, приїжджали у гості разом з сином відповідача від першого шлюбу [PERSON], після сторони почали проживати в квартирі батьків відповідача. В 2010 році відповідач зареєструвалася як підприємець, розпочала власний бізнес з продажу дитячого одягу на ринку. У свідка був автомобіль ВАЗ, на якому їздив її син [PERSON], також на цьому автомобілі її син та відповідач возили з міста Харкова товар. В 2012 році сторони вирішили продати цей автомобіль та купити новий, з грошей від продажу 53000,00 гривень сторони 20000,00 гривень витратили на кіоск на ринку, в якому торгувала відповідач, залишок коштів витратили на придбання нового автомобіля. З 2010 року по 2012 рік свідок вела бухгалтерію по підприємницькій діяльності відповідача, сплачувала податки, подавала звіти, відповідач свідку нічого за це не платила, оскільки була фактично дружиною її сина. Свідок приблизно з 2010 року приходила у гості в квартиру на сімейні свята, де проживали разом сторони, також свідок купила ліжко для сторін приблизно в 2010-2011 році, на 18-річчя сина відповідача [PERSON] свідок подарувала йому гроші, сторони проживали як сім'я, розпоряджалися коштами, купували разом телевізор, комп'ютер, крісло, м'які меблі (т. 1 а.с. 100-108). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що позивач [PERSON] є її двоюрідним племінником, родину знає давно. Свідку відомо, що сторони до весілля жили разом 7 років без реєстрації шлюбу, часто приїжджали в гості до матері позивача, також з ними був син відповідача від першого шлюбу, сторони проживали в квартирі відповідача, робили ремонт, купували меблі. Свідок була один раз у гостях в квартирі приблизно 2010-2011 році, де проживали сторони, вони жили як сім'я, речі позивача були у квартирі, він там робив ремонт (т. 1 а.с. 109-113 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона знає родину [PERSON] давно, діти свідка разом з позивачем ходили разом до школи, в 2006 році вона познайомилася з [PERSON], з якою зустрічався [PERSON], вони разом та син [PERSON] на вихідні приїжджали до матері позивача в гості. Свідку відомо, що позивач та відповідач проживали разом, зареєстрували шлюб, у них народилося двоє дочок [PERSON] і [PERSON]. Свідку відомо, що сторони продали стару машину та купили нову, на перший внесок за машину гроші давали батьки [PERSON], про ці обставини свідок дізналася зі слів матері позивача - [PERSON]. Також, свідку відомо. що позивач працював у Києві приблизно два роки тому. Після того перебував на обліку у центрі зайнятості, [PERSON] працює на ринку продає дитячі речі (т. 1 а.с. 114-117 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що знає сторін [PERSON] та [PERSON], які є друзями свідка. Свідок познайомився з [PERSON] приблизно влітку 2006 році, вона зустрічалася з [PERSON], в 2007 році свідок разом з сторонами виїжджали на пікнік. Свідок декілька разів приблизно у 2010-2012 році бував вдома у [PERSON] та [PERSON], вони проживали як чоловік та дружина, [PERSON] знав де знаходяться речі, показував свідку який він ремонт зробив. Свідку відомо, що [PERSON] продав автомобіль ВАЗ, за отримані гроші сторони купили торгову точку на ринку, залишок грошей віддали як перший внесок за новий автомобіль «Шевроле», це свідку відомо зі слів [PERSON] (т. 1 а.с. 118-124 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що є дружиною рідного брата позивача, з [PERSON] познайомилася 25 серпня 2006 року перед весіллям своєї дочки, вони разом з [PERSON] допомагали до весілля, з 2007 року сторони проживали разом або у батьків [PERSON] або у батьків [PERSON]. В 2008 році свідок та [PERSON] були поручителями по кредиту матері [PERSON] - [PERSON] для купівлі автомобіля «Жигулі». Всі свята родина відмічала разом, всі спілкувалися. Свідок приблизно в 2009-2010 роках була в гостях у квартирі, де проживали сторони, у них добрий ремонт, вони придбали меблі, холодильник. З батьками [PERSON] свідок познайомилася приблизно у 2009-2010 роках на спільному сімейному святі. Батьки [PERSON] проживали в квартирі, після оформлення пенсії вони поїхали жити у село. 09.06.2013 року сторони зареєстрували шлюб, після у них народилися дві дочки у вересні 2013 року. Свідку відомо, що у [PERSON] була машина ВАЗ, після сторони придбали «Шевроле» (т. 1 а.с. 231-239). В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що знає [PERSON] та [PERSON], вони друзі зі свідком. З 2006 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати у будинку батьків [PERSON], довго жили у цивільному шлюбі. Після стали проживати у квартирі відповідача. Свідок декілька разів був у гостях у них, перший раз у 2007 році. [PERSON] проживав у квартирі, показував свідку нові меблі в коридорі. Свідку відомо, що у [PERSON] був автомобіль ВАЗ, який він продав, а гроші вклав у бізнес, зараз у нього автомобіль «Шевроле» (т. 1 а.с. 122-129). В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що він є батьком [PERSON], [PERSON] його зять, сторони перебувають у шлюбі, у них дві дочки-близнючки. Сторони проживали у [ADDRESS], в цій квартири прописаний також свідок. До весілля його дочка пожила з [PERSON] трішки десь рік-півтора приблизно, до цього часу вони тільки зустрічалися, разом не проживали. Свідок у 2009 році оформив собі пенсію та до цього часу сторони разом точно не проживали, оскільки в зазначеній квартири проживав свідок із своєю дружиною після оформлення пенсії свідок з дружиною переїхав жити в село, [PERSON] з ними не проживав, він приходив до [PERSON] «наїздами», постійно проживав у своїх батьків. З батьками позивача свідок познайомився незадовго до весілля. Свідку відомо, що його дочка була підприємцем, оформлювала кредити якісь, хотіла купити автомобіль. Також йому відомо, що у [PERSON] була машина ВАЗ21099, він нею користувався та після продав (т.1 а.с. 209-215 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що є рідною сестрою відповідача [PERSON], з [PERSON] свідок познайомилася приблизно в 2008 році, близько спілкуватися вони розпочали з 2011 року. Свідок часто приходила додому до відповідача допомагати з дітьми, сторони постійно сварилися, спільного побуту у них не було, свідок іноді допомагала сестрі сплачувати кредити, позичала їй гроші. Свідку відомо, що [PERSON] іноді був у квартирі з [PERSON], але він там не проживав, іноді залишався, але міг піти на декілька тижнів, після весілля вони почали жити разом, [PERSON] не працював, іноді вживав алкоголь, [PERSON] працювала, утримувала всю родину (т. 1 а.с. 215-221 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що є сином відповідача [PERSON]. З [PERSON] познайомився приблизно у 2007-2008 роках, він прийшов до них додому в гості на Новий рік. До весілля у 2013 році [PERSON] іноді приходив до матері свідка, залишався один-два рази на тиждень, ночував, приблизно влітку 2013 року почав проживати постійно. В період з 2007-2010 рік свідок з своєю матір'ю [PERSON] та [PERSON] приїжджав в гості до батьків [PERSON] на вихідні, відповідач спала з позивачем разом в одній кімнаті, коли залишалися там ночувати, це було коли свідок ходив ще до школи, останній раз приїжджав в гості до батьків [PERSON], коли було весілля мами у 2013 році. Свідку відомо, що його мати купувала меблі, побутову техніку, в 2012-2013 роках робили ремонт в квартирі, [PERSON] клав плитку в туалеті та кухні, в кімнаті свідка ремонт робила його мати разом з дідом. Мати купила свідку монітор, комп'ютер купив рідний батько свідка, який проживає у Росії. Машину «Шевроле» купила мати свідка, за кермом машини їздив [PERSON], в 2015 році [PERSON] залишив у Києві машину «Шевроле» своєму другові (т. 1 а.с. 240-248 журнал судового засідання). Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 червня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації прізвище чоловіка та дружини - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції в Луганській області 07.06.2013 року (т. 1 а.с. 6). Сторони мають спільних двох дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т. 1 а.с. 7, 8). В період з червня 2006 року по 07.06.2013 року сторони в інших зареєстрованих шлюбах не перебували, що визнається сторонами в судовому засіданні. Згідно копії паспорту позивача, він зареєстрований з 11.05.2006 року за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 4). Згідно довідки з адресно-довідкового підрозділу відповідач зареєстрована з 20.03.2003 року за адресою: [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 23). Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] [PERSON] належить автомобіль марки CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 10). 19.06.2012 року [PERSON] уклала з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір № 910.15752 для придбання транспортного засобу. Згідно договору застави від 17.07.2012 року, укладеному між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (до шлюбу прізвище [PERSON]), остання для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 910.15752 від 19.06.2012 року передала в заставу банку належний їй транспортний засіб CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], заставна вартість якого становить 151000,00 гривень (т. 1 а.с. 68). 19.06.2012 року між ПАТ «Ідея Банк», як кредитором, [PERSON] (до шлюбу прізвище [PERSON]), як боржником, та [PERSON], як поручителем, було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені та відшкодування збитків згідно з кредитним договором № 910.15752 від 19.06.2012 року, укладеним між кредитором і боржником (т. 1 а.с. 9). Відповідно ч. 2, 3, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Відповідно ст. 74 СК України якщо жінка і чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя). У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, із змісту ст. 74 СК України вбачається, що вказана норма поширюється на правовідносини чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, тобто мають фактичні шлюбні відносини та не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. Для визнання осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення питання поділу майна відповідно ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період упродовж якого було придбане спірне майно. Для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю жінки та чоловіка необхідні докази їх спільного проживання, спільного побуту, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету (доходів та витрат), наявність взаємних прав та обов'язків жінки та чоловіка тощо. Відповідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Суд вважає, що надані сторонами докази не свідчать про те, що в період з червня 2006 року до червня 2012 року сторони проживали спільно, вели спільне господарство, мали спільний побут, спільний бюджет, спільні витрати, придбали майно в інтересах сім'ї. Позивач в судовому засіданні надавав пояснення, що познайомився з відповідачем взимку 2006 року та після цього вони проживали разом у його батьків та у батьків позивача (т. 1 а.с. 80-82 журнал судового засідання). Відповідач пояснювала в судовому засіданні, що з червня 2006 року вона не проживала з позивачем однією сім'єю, в цей час вона проживала в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, та з 2007 року почала зустрічатися з позивачем, як сім'я сторони почали проживати після весілля 07.06.2013 року. У відповідача з позивачем були близькі відносини як у хлопця з дівчиною, але вони разом не проживали, приблизно в 2007-2008 роках позивач працював у місті Києві, зароблені гроші віддавав своїй матері, грошей відповідачу не давав, спільного бюджету у сторін не було, спільного побуту та господарства також. Відповідач мала самостійний заробіток, сама забезпечувала себе та свого сина [PERSON] від першого шлюбу. Суд відхиляє доводи позивача та його представника щодо проживання сторін однією сім'єю з червня 2006 року виходячи з такого. Відтак, позивачем на підтвердження обставин проживання однією сім'єю з червня 2006 року надано фотокартки, на яких зображені позивач та відповідач (т. 1 а.с. 12-20). Однак, на думку суду фотокартки за 2006-2011 роки не свідчать про наявність між сторонами взаємних прав та обов'язків, спільного побуту, спільного бюджету тощо, тобто не містять достатньої інформації щодо предмета доказування. Спільне зображення позивача та відповідача на фотокартках в певні моменти їх життя (святкування новорічних свят, перебування на відпочинку у лісі, відвідування друзів) жодним чином не доводить факту спільного проживання в цей період сторін як сім'ї, наявність у них спільного побуту, бюджету, прав та обов'язків одне до одного. Зазначені фото підтверджують лише спільне перебування сторін в певному місці в певний момент їх життя, а не постійні відносини сторін притаманні подружжю. Суд не приймає доводи позивача та його представника, що доказом спільного проживання сторін є те, що під час здійснення відповідачем підприємницької діяльності з 17.05.2010 року мати позивача [PERSON] є бухгалтером та вела бухгалтерію відповідача та за це не отримувала оплати (т. 1 а.с. 102 журнал судового засідання, 125-197). Так, дійсно відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію від 17.05.2010 року відповідач була фізичною особою-підприємцем. Звіти та квитанції про сплату податків та зборів відповідачем були надані позивачем як доказ в судовому засіданні. Однак, ці документи підтверджують лише здійснення підприємницької діяльності відповідачем в певний час та жодним чином не доказують факт спільного проживання сторін. Посилання позивача та його представника, що доказом спільного проживання є оформлення відповідачем у 2008 році договору поруки, також на думку суду не є належним доказом, який підтверджує зазначені обставини. Відтак, 08.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Аісе України», як кредитором, та [PERSON] й [PERSON], як співпоручителями, було укладено договір поруки, за умовами якого співпоручителі поручилися за виконання боржником [PERSON] зобов'язань по угоді № 102586 від 06.09.2005 року щодо щомісячної сплати внесків (т. 1 а.с. 187). [PERSON] є матір'ю позивача. З договору застави від 14.02.2008 року вбачається, що [PERSON] передала у заставу належний їй автомобіль марки ВАЗ-210994-20, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в забезпечення виконання зобов'язань по угоді № 102586 від 06.09.2005 року (т. 1 а.с. 186). В судовому засіданні відповідач пояснила, що у неї з позивачем на час укладення договору поруки тільки розпочалися відносини, вони зустрічалися, стати поручителем попросила мати позивача, відповідач погодилася та підписала договір поруки разом з [PERSON] - дружиною брата позивача. Суд вважає, що підписання договору поруки, за яким відповідач поручалася за виконання матір'ю позивача - [PERSON] зобов'язань по угоді, не свідчить про наявність факту спільного проживання сторін як чоловіка та дружини станом на час укладення цього договору поруки січень 2008 року. Зазначений договір поруки від 08.01.2008 року підтверджує лише факт поручительства відповідача за виконання зобов'язань [PERSON] та жодним чином не свідчить про наявність взаємних прав та обов'язків між позивачем [PERSON] та [PERSON], які притаманні подружжю. Також, судом не приймається як належний доказ розписки про отримання грошей 55000,00 гривень позивачем [PERSON] за проданий автомобіль ВАЗ-210994-20, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON], оскільки цей автомобіль належав [PERSON], а не позивачу. Взагалі обставини щодо придбання матір'ю позивача автомобіля ВАЗ-210994-20, 2008 року випуску, його користування та наступного продажу не беруться судом до уваги, оскільки ці обставини не стосуються предмету цього позову (т. 1 а.с. 55, 56). Свідки з боку позивача: мати позивача [PERSON], тітка позивача [PERSON], дружина брата позивача [PERSON], подруга сім'ї [PERSON], друг позивача [PERSON], друг позивача [PERSON] свідчили про спільне проживання сторін однією сім'єю з 2006-2008 років. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що були в гостях у квартирі відповідача приблизно в період з 2009-2012 роках, свідок [PERSON] показав, що був в гостях в квартирі відповідача та бачив там позивача у 2007 році. Свідки з боку відповідача: батько відповідача [PERSON], рідна сестра відповідача [PERSON], старший син відповідача [PERSON] надали показання, що в 2006-2007 році сторони тільки познайомилися та почали зустрічатися, проживати разом розпочали в квартирі відповідача приблизно в 2012-2013 роках. Суд зазначає, що свідками з боку позивача були його близькі родичі та друзі, свідками з боку відповідача були також її близькі родичі, які кожний з свого боку підтримують певну сторону, на користь якої свідчили та мають власну суб'єктивну думку на виниклу ситуацію та зацікавлені в результаті розгляду справи, тому до цих показань свідків в частині спільного проживання сторін однією сім'єю в період з 2006-2011 рік суд ставиться критично. Інших свідків, які не зацікавлені в результаті розгляду справи, як то сусідів та інших сторонніх осіб, сторони спору не запросили свідчити в судовому засіданні. Інших доказів, які можливо оцінити у сукупності з показаннями свідків на підтвердження фату спільного проживання сторін однією сім'єю з червня 2006 року по 2011 рік сторонами до справи не надано. Разом з цим, показання всіх свідків співпадають в частині спільного проживання позивача та відповідача починаючи з 2012 року та ці показання свідків в сукупності з іншими доказами підтверджують факт спільного проживання сторін однією сім'єю з 2012 року. Окрім показань свідків та пояснень сторін факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю з 2012 року по час реєстрації шлюбу, на думку суду ще підтверджується укладенням договору поруки 19.06.2011 року між банком, позивачем та відповідачем, за яким позивач поручився за виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 9, 68). Відтак, відповідач 19.06.2012 року уклала кредитний договір, за яким їй надано кредит у розмірі 148469,94 гривень на придбання автомобіля марки CHEVROLET CRUZE, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та на забезпечення виконання умов кредитного договору відповідачем поручився позивач. В судовому засіданні сторони визнали, що автомобіль був придбаний у місті Києві, до якого сторони поїхали разом, позивач надав 15000,00 гривень на перший внесок за придбання автомобіля, їхав в новому автомобілі за кермом до міста Рубіжного. Також, відповідач в судовому засіданні визнала, що 15000,00 гривень вона не повернула позивачу, оскільки вони почали проживати як одна сім'я (т. 1 а.с. 94-95 журнал судового засідання). На думку суду, зазначені обставини придбання автомобіля свідчать про наявність у сторін на час придбання автомобіля взаємних прав та обов'язків та спільного бюджету, зокрема, сторони довіряли один одному, разом поїхали до Києва, вибрали автомобіль, разом оформили документи, відповідач прийняла гроші від позивача та сплатила їх як перший внесок, після гроші не повернула, позивач поручився за відповідача, тобто мав намір нести певну відповідальність за відповідача, відповідач довірила надалі керування автомобілем позивачу, при цьому водійського посвідчення відповідач не мала, тому сама керувати автомобілем не мала змоги, тобто відповідач розраховувала, що зможе користуватися автомобілем за допомогою позивача. Крім того, за поясненнями сторін та показаннями свідків, автомобілем CHEVROLET CRUZE завжди керував позивач, відповідач пересувалася на автомобілі тільки коли за кермом був позивач, автомобіль перебував біля будинку, де проживає відповідач. Також, суд приймає до уваги пояснення сторін, що на час придбання автомобіля позивач офіційно не працював, відповідач була підприємцем, тому автомобіль було оформлено на неї та відповідно й кредит було надано їй. Отже, суд вважає, що напередодні придбання автомобіля 19.06.2012 року у червні 2012 року характер відносин сторін мав ознаки притаманні сім'ї, сторони проживали разом у квартирі відповідача, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки. Доказів, які спростовують факт проживання сторін однією сім'єю з червня 2012 року по час реєстрації шлюбу сторонами до справи не надано. Визначаючись з періодом спільного проживання сторін, за відсутності пояснень сторін про точну дату початку їх спільного проживання, суд вважає необхідним визначити місяць початку цих відносин як червень 2012 року та до дня, який передує дню реєстрації шлюбу сторін 07.06.2013 року, тобто до 06 червня 2013 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що достеменно факт спільного проживання сторін однією сім'єю в період з червня 2012 року по 06.06.2013 року підтверджується показаннями свідків, письмовими доказами (договір застави та поруки), поясненнями сторін, які в своїй сукупності свідчать про наявність введення спільного господарства сторонами, спільного проживання, спільного побуту, взаємних прав та обов'язків сторін. Факт спільного проживання сторін у період з червня 2006 року до червня 2012 року не доведений в судовому засіданні, достатніх доказів для підтвердження цього факту сторонами до справи не надано. Зокрема, позивачем не доведено, що в цей період він постійно проживав з відповідачем, брав участь у вихованні її сина від першого шлюбу [PERSON], утримував відповідача, брав участь в утриманні квартири відповідача, у спільному придбанні майна (побутової техніки, меблів, будівельних матеріалів) та спільного витрачання коштів. При цьому, відповідачем надано до справи докази придбання нею побутової техніки в 2011 році, зокрема, холодильника 17.06.2011 року, що в свою чергу спростовує показання свідка [PERSON] - дружини брата позивача, яка надала показання, що була у квартирі відповідача у 2010 році, де проживав позивач та сторони хвалилися ремонтом та новим холодильником (т. 2 а.с. 3-6) Одночасно й пояснення відповідача про спільне проживання сторін лише з моменту реєстрації шлюбу 07.06.2013 року на думку суду не є переконливими, оскільки доказів на підтвердження цих обставин відповідачем до справи не надано. Також, не надано відповідачем доказів проживання з іншим чоловіком у 2006 році. Додатково суд зазначає, що не спростовує обставин спільного проживання сторін з червня 2012 року заявою відповідача, що міститься в п. 6 договору застави транспортного засобу від 17.07.2012 року стосовно того, що предмет застави автомобіль CHEVROLET CRUZE є особистою приватною власністю відповідача, оскільки був куплений за особисті кошти та на час його придбання відповідач в шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах не перебувала, оскільки зазначена заява відповідача була написана в договорі з її слів, будь-якими документами зміст цієї заяви нотаріусом при посвідчені договору застави не перевірявся (т. 1 а.с. 68). Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрацію шлюбу в період з червня 2012 року по 06 червня 2013 року, в іншій частині слід відмовити. Під час слухання справи судом встановлено, що будь-яких письмових договорів щодо режиму майна, придбаного під час спільного проживання, сторони не укладали, тому для визнання спірного автомобіля, який було придбано під час фактичних шлюбних відносин сторін, спільною сумісною власністю сторін необхідні докази введення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, здійснення сторонами спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Як вже було встановлено судом в справі наявні докази спільного проживання позивача та відповідача, саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та введення ними спільного господарства з червня 2012 року по 06 червня 2013 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідачем до справи не надано доказів, що автомобіль було придбано виключно за її власні кошти, навпаки в судовому засіданні сторони визнали, що гроші на перший внесок за автомобіль у розмірі 15000,00 гривень надав позивач, інші гроші за придбаний автомобіль були отримані у вигляді кредиту у банку. Доказів того, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю відповідача згідно приписів до ст. 57 СК України суду не надано. Позивачем в позові не заявляються вимоги про визнання спільною сумісною власністю та поділ іншого ніж спірний автомобіль майна, тому суд відповідно до принципу диспозитивності згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає справу про визнання спільною сумісною власністю сторін автомобіля, в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач за період спільного проживання як чоловік та дружина придбали у власність автомобіль CHEVROLET CRUZE та мають цей автомобіль у спільній сумісній власності, в зв'язку з чим вимоги в частині визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю сторін підлягають задоволенню. Також, виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає за можливе визначити по ? частці спірного автомобіля кожному, тому підлягають задоволенню судом позовні вимоги в частині визнання права власності по ? частці на зазначений автомобіль за [PERSON] та [PERSON] кожному. Питання про розподіл судових витрат між сторонами вирішується відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ціна позову, з урахуванням збільшення позовних вимог, складає 74234,97 гривні (вартість ? частки автомобіля), судовий збір сплачений позивачем за майнові вимоги у розмірі 742,34 гривні та 487,20 гривень за вимоги немайнового характеру (т. 1 а.с. 1, 2). Зважаючи на те, що позов задоволено частково, а саме: факт спільного проживання сторін визнано не за повний період, про який просив позивач, то половина сплаченого судового збору 121,80 гривня за немайнові вимоги про встановлення факту покладається на позивача, решта судового збору за вимоги немайнового характеру та вимоги майнового характеру у сумі 1107,74 гривні слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial