Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

13.03.2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на виробничий будинок (млин-склад). Вимоги звернення до суду мотивували тим, що вони купили у відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] їх частки виробничого будинку (млина-складу) літ. «А-1» площею 309,7 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачі вказують, що оформити договори купівлі-продажу часток виробничого будинку (млина-складу) вони не можуть, так як відповідачі відмовляються від їх нотаріального посвідчення. В даний час позивачам потрібний правовстановлюючий документ на виробничий будинок (млин-склад), що змусило їх звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивачі в судове засідання не з`явилися, до суду направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнають в повному обсязі. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім цього, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, але враховуючи, що даний договір вже повністю виконаний, є підстави вважати його таким, що відбувся. З технічного паспорта на виробничий будинок, виданого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 14.09.2009 року, вбачається, що по [ADDRESS] знаходиться виробничий будинок (млин-склад) літ. «А-1» загальною площею 309,7 кв.м, користувачами якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21-23). Згідно довідки Малокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-04/52 від 10.02.2020 року виробничим будинком (млином-складом), розташованим за адресою: [ADDRESS] , в даний час фактично користуються позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Вищевказане нерухоме майно відповідно до акту прийому-передачі від 01.04.2006 року було передано групі співвласників майна (а.с. 12). Колишнім членам КСП «Маяк» у встановленому порядку були видані свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати). Згідно списку власників майнових сертифікатів, що отримали майно в натурі, [PERSON] є власником майнового сертифікату серії ПО XVI № 170011, [PERSON] є власником майнового сертифікату серії ПО XVI № 169239, [PERSON] є власником майнового сертифікату серії ПО XVI № 169811, [PERSON] є власником майнового сертифікату серії ПО XVI № 169997, [PERSON] є власником майнового сертифікату серії ПО XVI № 169118 (а.с. 13). З накладних, виданих ПАФ «Маяк» 20.11.2006 року за №№ 341-347, вбачається, що нерухоме майно у вигляді млина-складу видано в рахунок майнового паю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 15). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.06.2018 року (а.с. 20). Після смерті [PERSON] спадкоємицею є [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.12.2018 року, яке видане на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, посвідчене державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 1433 (а.с. 19). Оскільки співвласники не бажали володіти вищевказаним майном, нести витрати на його утримання та ремонт, вони прийняли рішення продати свої частки виробничого будинку (млина-складу) позивачам [PERSON] та [PERSON] . Наказом Міністерства аграрної політики України від 09.04.2001 року за № 97 затверджено Рекомендації щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, п. 9 яких визначено, що кожен із співвласників має право продати свою частку майна, яка знаходиться у спільній частковій власності, згідно з договором купівлі-продажу майнового паю, засвідченого Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновим сертифікатом). Як вбачається з розписки від 12.07.2018 року, [PERSON] отримав від [PERSON] та [PERSON] кошти в розмірі 20000 грн. за продану ним свою частину млина-складу, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно розписки від 12.07.2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] та [PERSON] кошти в розмірі 5000 грн. за продані нею свою частину млина-складу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та частину млина-складу, яка належала померлій [INFO] [PERSON] (а.с. 18). З розписки від 20.07.2019 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 2500 грн. за продану ним свою частину млина-складу, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно ст. 220 ЦК України, договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми, є нікчемним. Однак, в ч. 2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договорів купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах, тому суд вважає, що є підстави задовольнити даний позов.

Outcome: approved