Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що згідно договору купівлі-продажу від 27 березня 2002 року, що був укладений між нею та відповідачкою [PERSON], вона стала власницею житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2014 року цей договір було визнано дійсним. Разом із житловим будинком їй перейшла у власність і земельна ділянка площею 0,1157 га для його обслуговування за цією ж адресою, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю належить попередньому власнику житлового будинку - відповідачу [PERSON] Питання про відчуження земельної ділянки не було вирішено належним чином. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала уточнивши, що для обслуговування належного їй житлового будинку вона просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, відповідно до розмірів визначених нормами земельного законодавства України, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Третя особа - управління Держземагентства у Очаківському районі Миколаївської області, свого представника в судове засідання не направила, надала письмову заяву про розгляд справи без участі її представника, в якій також зазначила, що проти позову не заперечує. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. З договору купівлі-продажу від 27 березня 2002 року (а. с. 6), вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], який остання 08 листопада 2002 року зареєструвала в Очаківській міській філії КП ММБТІ за реєстровим № 134 (а.с.7). Вказаний договір купівлі-продажу рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2014 року (а. с. 12) було визнано дійсним. Згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-МК № 031345 (а.с.8), попередньому власникові [PERSON] на підставі рішення Очаківської міської ради № 327 від 29 жовтня 1996 року було виділено земельну ділянку площею 0,1157 га - для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Листом управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області № 2290/07-31 від 03 листопада 2014 року, позивачці відмовлено у видачі державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку, оскільки з 01 січня 2013 року до Земельного кодексу України внесені зміни, а саме статтею 126 цього кодексу передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється без оформлення державних актів. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю та споруду переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі. Згідно ст. 67 Земельного кодексу України, що діяв на час видачі державного акту [PERSON], громадянам у містах за рішенням міської ради може бути виділена у приватну власність земельна ділянка для будівництва жилих будинків та їх обслуговування у розмірі не більшому, ніж 0,1 га. Згідно п. 1 ст. 120 ЗК України, який діє з 01.01.2002р., при переході права власності на будівлю та споруду право власності на земельну ділянку може переходити на підставі цивільно-правових угод. Як вбачається з договору купівлі-продажу, зміст ст. 30 ЗК України сторонам, що підписали договір, було роз'яснено. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що разом з житловим будинком [PERSON] відчужувала [PERSON] також земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню і за позивачкою слід визнати право власності на спірну земельну ділянку відповідно до розмірів визначених нормами земельного законодавства України. При цьому суд бере до уваги той факт, що іншого шляху реалізувати своє право власності на спірну земельну ділянку у позивачки немає; обставин, які б вказували, що вона набула її неправомірно чи обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, в суді не встановлено. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved