Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

13.03.2018\~позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітньої сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказувала, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем вони спільно не проживають, шлюб між ними розірвано, де знаходиться відповідач їй не відомо. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник до суду не зявилися, відповідно до заяви представника, просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечували (а.с. 27). Відповідач зареєстроване місце проживання якого не відоме, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, що відповідає вимогам ч.11 ст. 128 ЦПК України, до суду повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву від нього не надходило (а.с. 16-18, 21-23). У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі,\~ відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Розглянувши докази, подані позивачем в обґрунтування позовних вимог, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 05.09.2008 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований виконавчим комітетом Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 8 від 05.09.2008, при реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище «Сирота» на «Лозова» (а.с. 4). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2014 вказаний шлюб розірвано. Рішення суду набрало законної сили 29.07.2014 (а.с. 5). Від вказаного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим виконавчим комітетом Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 1 від 20.01.2009 (а.с. 6). Як вказувала позивач у позовній заяві та не заперечив відповідач, вони з відповідачем проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, що також підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 7). Позивач вказала в позовній заяві, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати їх малолітнього сина, а відповідач до суду не зявився, вказаного факту не спростував. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~на утримання\~дитини,\~суд враховує\~стан здоровя\~та матеріальне\~становище дитини,\~платника аліментів,\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~та інші\~обставини,\~які мають\~істотне значення.\~При цьому,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач є повнолітнім, фізично здоровим чоловіком, який здатен працювати та отримувати заробітну плату, інших аліментних зобовязань не має, доказів протилежного відповідач суду не надав, тому суд приходить до висновку, що він має можливість виконувати обовязок щодо матеріального забезпечення свого малолітнього сина. Беручі до уваги вище викладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що забезпечить необхідний та достатній рівень гармонійного розвитку дитини, починаючи стягнення з 13.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 141 ЦПК України, ст. 4, абз. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved