Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

14 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання, на період навчання, мотивуючи свої вимоги тим, він народився 17.10.1998 року та є рідним сином відповідача [PERSON] 21.11.2006 року шлюб між матірю позивача та відповідачем розірвано. Вказує, що він є студентом денної форми навчання медичного факультету №1 за спеціальністю «медицина» Вінницького національного медичного університету імені [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча таку можливість має, оскільки він є здоровим, працездатним, тому має можливість нести витрати на утримання сина. Позивач потребує матеріальної допомоги від батька, оскільки йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. А тому просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2500 грн. щомісяця на його утримання до закінчення ним навчання, або ж припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася через оголошення у пресі. Відповідно до ч. 4 ст.\~169\~та ч.1 ст.\~224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, у відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. За таких обставин, суд заочно вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, згідно слідуючих підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 21 листопада 2006 року було розірвано шлюб між батьками позивача - [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1007. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії 1-БВ № 290004 [PERSON], народився 17.10.1998 року, в графі мати зазначено «Міделашвілі Еліко Анзорівна», а в графі батько « Шмаков Анатолій Олександрович». Позивач є студентом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова та навчається на денній формі навчання медичного факультету №1 за спеціальністю «Медицина», навчається за контрактом. Навчання закінчує 01.07.2022 р, що підтверджується довідкою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 08.02.2017 року вих. № 342. А згідно довідки від 21.09.2017 року вих. № 05/301-1786 [PERSON], студент медичного факультету №1 за спеціальністю «Медицина», за період з 01.09.2016 року по даний час стипендію не отримує. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (довідка від 10.02.2017 року). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зокрема, відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року справа № 6-1296цс15. Крім того, згідно із роз'ясненнями п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягуючи аліменти на повнолітню дитину, слід також мати на увазі, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання за рахунок інших доходів, а тому слід з'ясовувати факт отримання повнолітньою дитиною іншого доходу ніж аліменти, зокрема доходу від орендної плати за земельний пай, стипендії тощо. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд має виходити з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Разом з цим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, відповідачем доказів про тяжке матеріальне становище, сімейне становище,\~\~або\~\~інших доказів\~\~неможливості сплати аліментів суду не надано. У зв'язку із чим, з врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини повязані зі сплатою аліментів, з урахуванням обставин, передбачених\~ст.182 СК України, того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти (зворотного суду не довів) на повнолітню дитину сина [PERSON], який продовжує навчання, досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та потребує матеріальну допомогу, так як навчається, також потребує коштів на оплату додаткових освітніх послуг під час навчання, на придбання необхідних канцелярських товарів, продуктів харчування, предметів першого вжитку, одягу та взуття, а стипендії не отримує, також з врахуванням принципу законності, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 14 лютого 2017 року до закінчення ним терміну навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», де прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 травня - 1684 гривні, а тому аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно та допомоги, яку надає та повинна надавати мати, як іншій із батьків, є достатньою для задоволення його потреб. Суд також, виходить з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial