Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

14 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], у якій просить ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 24 листопада 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 316. Свої вимоги обґрунтувала тим, що на початку 2014 року вона з відповідачем припинила шлюбні стосунки. Фактично з перших місяців народження їх спільної доньки [PERSON], [INFO], відповідач залишив їх з донькою та мешкав окремо. Такі дії відповідача вона пов'язкує із небажанням нести тягар виховання та піклування про дитину-інваліда. До липня 2014 року позивач постійно мешкала за місцем реєстрації м. Харцизьк Донецької області разом зі своєю малолітньою донькою, відповідач в свою чергу мешкав у [ADDRESS] У зв'язку з проведенням на окупованій території України антитерористичної операції вона разом з донькою залишила місце реєстрації та з липня 2014 року переїхала до м. Жовті Води де і мешкає зараз. За весь цей час відповідач жодного разу не навідав позивача та свою дитину, не поцікавився їх життям та здоров'ям, не підтримував сім'ю матеріально. Своєю поведінкою, відповідач у повній мірі визначив небажання мати сім'ю та зберегти її. Вважає, що їх сім`я розпалась остаточно і примирення в ній неможливе. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де [PERSON] та [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримує і просить шлюб розірвати, а відповідач позов визнає, також зазначаючи на необхідності розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та [PERSON] З урахуванням поданих сторонами по справі заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 24 листопада 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 316, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). При цьому дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]». Позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], батьками якої являються відповідно свідоцтва про народження останньої (а.с.13). Однак, з січня 2014 року подружні стосунки між сторонами припинені і на даний час відновлювати відносини [PERSON] та [PERSON] не бажають. Причиною розпаду сімї стало небажання відповідача нести тягар виховання та піклування про дитину-інваліда, якою являється малолітня дитина сторін. Позивач залишила окуповане терористами м. Харцизьк та переїхала проживати до м. Жовті Води, відповідач залишився проживати у м. Донецьк. За весь час відповідач жодного разу не навідав позивача та свою дитину, не поцікавився їх життям та здоров'ям, не підтримував сім'ю матеріально. Своєю поведінкою, відповідач у повній мірі визначив небажання мати сім'ю та зберегти її. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради [PERSON] та її донька [PERSON] мешканці м. Харцизьк Донецької області, прибули на тимчасове проживання в м. Жовті Води та зареєстровані в журналі обліку переселенців за № 60,61 (а.с. 17) Спір про місце проживання дитини і розподіл майна між сторонами відсутній. За таких обставин, позивач, як і відповідач, наполягають на розірванні шлюбу, вважають, що примирення між ними не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.4. ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене те, що позивач та відповідач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від спільного життя мають неповнолітню дитину, що досягла дворічного віку, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, позивач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, бажає у подальшому іменуватись прізвищем «Якименко» Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved