Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

14.09.2016 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до виконкому Миколаївської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири № 61, яка розташована по вулиці Лазурній 36 в м. Миколаєві, мотивуючи тим, що він є власником 1/2 частини квартири відповідно до свідоцтва про право власності від 18.08.2008 року, зареєстрованого в КП Миколаївське МБТІ за № 16282, виданого на підставі розпорядження управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради за № 1687-р. У зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру у нього виникли проблеми щодо вільного розпорядження своєю власністю. Він звернувся до виконкому Миколаївської міської ради з заявою про видачу дублікату правовстановлюючого документу, але йому було відмовлено. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, також просив справу слухати без його участі. Не заперечував проти винесення заочного рішення, в разі неявки відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення, яке відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири № 61, яка розташована по вулиці Лазурній 36 в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради за № 1687-р від 14.08.2008 року (а.с.6), що також підтверджено витягом Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20092523 від 02.09.2008 року (а.с.7) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.09.2016 року (а.с.8). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 37 Постанови №5 від 07.02.2014 року Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Позивач вказує, що оригінал свідоцтва про право власності ним втрачено, тому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved