Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

13.06.2018 року [PERSON] звернувся до суді із позовною заявою до Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якій просив: 1. Визнати дії відповідача - Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області - незаконними. 2. Зобов`язати відповідача - Заводський відділ поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області повернути належний мені спецпристрій - ПВВ марки «ТТ-Р», к.9 мм. Серія/№ [NUMBER] 2379. 3. Постановити ухвалу, якою зобов`язати Заводський ВП ГУНП в Миколаївській області, за власний рахунок, направити на проведення експертизи (дослідження) належного мені спецпристрою - ПВВ марки «ТТ-Р», к.9 мм. Серія/№ [NUMBER] 2379 (який незаконно утримується та зберігається у Заводському ВП), з питань: наявності іржі, залишків порохових газів, та їх наслідки впливу на частини та механізми зброї; справності всіх частин та механізмів зброї; наявності механічних пошкоджень, у тому числі перероблення окремих частин та механізмів, шляхом несанкціонованого втручання, що мають вплив на його властивість, справність, працездатність та функціональне призначення, а також, за наявності - повної або часткової втрати такого його функціонального призначення (окремих частин та механізмів або в цілому), та при цьому, товарознавчу експертизу, для визначення вартості зброї, з метою встановлення суми збитку заподіяної незаконними діями посадових осіб правоохоронного органу, та одразу після проведення якої, органу, що його провів,- надати мені особисто висновки цієї експертизи (дослідження) та сам предмет дослідження - належнии мені спецпристрій - ПВВ марки «ТТ-Р», к.9 мм. Серія/№ [NUMBER] 2379. 4. Стягнути з відповідача Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області на користь [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] , код - [NUMBER] ) матеріальної шкоди у вигляді грошових коштів в сумі 1785,00 грн. (одна тисячі сімсот вісімдесят п`ять гривень 00 коп.). 5. Стягнути з відповідача - Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області на користь [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] , код - [NUMBER] ) моральної шкоди у вигляді грошових коштів в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень). 6. Стягнути з відповідача - Заводського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, на користь [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] , код - [NUMBER] ) сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. та сплачені послуги банку за перерахування судового збору (інші комісійні доходи) в сумі 15 ,00 грн. 7. Постановити окрему ухвалу про порушення кримінального провадження за ст.ст. 191, 262, 365 Кримінального кодексу України у відношенні слідчого Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Біліченко С.В. 8. Зобов`язати дозвільний орган ГУНП в Миколаївській області безоплатно для позивача [PERSON] , за рахунок відповідача, продовжити термін дії дозволу № 151078 на право зберігання, носіння спецпристрою ПВВ «ТТ-Р», к.9 мм., сер/№ [NUMBER] , на термін, який відповідає періоду часу, протягом якого [PERSON] був незаконно, фактично позбавлений права власності на нього (володіти, користуватися, розпоряджатися), відповідно до дати винесення рішення судом. Ухвалою від 18.06.2018 року у відкритті провадження у даній справі відмовлено, а позовні матеріали повернуті позивачу 05.07.2018 року (а.с.40). 30 серпня 2018 року постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області ухвалу судді від 18.06.2018 року в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про стягнення з Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області матеріальної та моральної шкоди скасовано, а матеріали позовної заяви направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у цій частині. Ухвалою суду від 11.09.2018 року вказана позовна заява, в частині позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, залишена без руху. 02.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в частині вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 05.11.2018 року з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не надано доказу спричинення йому матеріальної та моральної шкоди. Навпаки, він зазначає, що на даний час кримінальне провадження у якому він є потерпілим направлено до суду та триває судовий розгляд. Жодного судового рішення, що набрало законної сили щодо визнання дій чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень немає. Позивачем не надано належних доказів спричинення йому матеріальної шкоди саме внаслідок незаконних дій відповідачів, причинний зв`язок між діями відповідачів та спричиненою матеріальною шкодою жодним чином не доведений. Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів завдання моральної шкоди, в чому полягали наслідки такої шкоди, її розмір , а отже відсутні підстави визначені законом для стягнення компенсації за завдану моральну шкоду. Ухвалою суду від 04.12.2018 р. залучено як співвідповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області. 15.01.2019 року з ГУ Державної казначейської служби України в Миколаївській області до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження спричиненої йому моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та на думку позивача, завданою шкодою, не надано медичних документів, які б підтверджували наявність моральних страждань у позивача чи погіршення його стану здоров`я. Не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди. Також вважають, що шкода, завдана позивачу не підпадає під положення статті 1167 ЦК України та не повинна відшкодовуватись за рахунок Державного бюджету. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву, пояснив, що за його заявою від 14.02.2017 року було порушено кримінальне провадження. В той же день ним було добровільно видано пістолет і один набій до нього, відеореєстратор з встановленою в ньому флеш-картою, капюшон та воріт, які були відірвані від його куртки. Протягом тривалого часу він звертався до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про повернення йому вилучених речей., однак його звернення проігноровані. 21.12.2017 року йому було повернуто відеореєстратор з встановленою в ньому флеш-картою, капюшон та воріт від його куртки. На флеш-карті збереглися але були пошкоджені відеофайли і з`явилися нові відеофайли. Вважає що такими діями слідчий порушив його права, передбачені ч. 1 ст. 317, ст. 319 ЦК України. Оскільки з часу передачі його майна до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області минуло більше 6 місяців, він змушений був придбати собі 01.09.2017 р. новий відеореєстратор та флеш карту, у зв`язку з чим поніс вимушені витрати. Також зазначає що слідчим порушено ст.ст. 7, 28 КПК України щодо розумності строків проведення досудового розслідування та враховуючи все вищевикладене, на протязі всього часу бездіяльності слідчого він випробовував душевне хвилювання , розлад сну та здоров`я, оскільки вважав, що таке ставлення слідчого до нього є байдужістю до його особи, так і взагалі до службової честі, гідності і ділової репутації співробітника поліції. В зв`язку з чим вважає, що цими діями йому було завдано моральний збиток, який він оцінює в 10000 грн. Уточнив, що матеріальна шкода складається з вартості відеореєстратора, який був вилучений 1515 грн. та флеш-карти до нього, вартістю 270 грн. Моральна шкода полягає у тому, що на час вчинення кримінального правопорушення він був працівником поліції і відчував негативний вплив на себе з боку слідчих, тиск, відчував себе пригніченим, що впливало на його працездатність, він втратив здоров`я, сон. Представник Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву не надіслав. Представник Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в судовому засіданні підтримала пояснення викладенні у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області в судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судом встановлено, що в провадженні Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області знаходилось кримінальне провадження № 12017150030000644 за ознаками кримінального правопорушення. передбаченого ст. 125 КК України, зареєстроване в ЄРДР 15.02.2017 р. за заявою [PERSON] від 14.02.2017 р. щодо спричинення йому тілесних ушкоджень. 14.02.2017 року [PERSON] добровільно видав працівникам поліції пістолет вітчизняного виробництва для відстрілу патронів сопряджених гумовими або аналогічними за своїми властивостями куль, марки «ТТ-Р», калібру 9 мм, серії та № [NUMBER] та один набій до нього, сопряжений гумовою кулею, відео-реєстратор з встановленою в ньому флеш карток фірми «Transcend» об`ємом пам`яті 16 Гб, який був розміщений у автомобілі під керуванням [PERSON] , капюшон та воріт, які були відірвані від куртки [PERSON] 21.12.2017 року згідно зберігальної розписки, [PERSON] отримав від слідчого свої речі: відео-реєстратор в якому знаходиться батарея та флеш-карта «Transcend micro SD» на 16 GB, на якій є відеозаписи; ренгензнімок заднього костецю носу, комір темно-сірого кольору від куртки; капюшон темно-сірого кольору від куртки. Наразі зазначене досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, а кримінальне провадження з обвинувальним актом направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва для розгляду по суті. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частинами першою та другою статті 12 цього Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобов`язаний роз`яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. За такого, відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176, 1174 ЦК України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України для відшкодування шкоди позивачем має бути обов`язково доведено наступні обставини: протиправне діяння відповідачів; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою; вина відповідачів. Проте, позивачем не доведено зазначених обставин, що вбачається з наступного. Відповідно до ст. ст. 2, 303 КПК України, п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), факт протиправних дій або бездіяльності у кримінальному провадженні підлягає встановленню обвинувальним вироком або іншим рішенням суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у кримінальній справі проходив як потерпілий, йому було відомо про положення КПК, якими врегульовано питання оскарження рішень, дії чи бездіяльності слідчого на етапі досудового розслідування, проте він не скористався своїм правом. Доказів визнання дій слідчих органів при вчиненні відповідних процесуальних дій суду не надано і про наявність таких не зазначено. На разі дії слідчого щодо неповернення або несвоєчасного повернення майна [PERSON] не оскаржувались та не визнавались протиправними. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями правоохоронного органу, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстав для відшкодування вказаної шкоди. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної\~\~ шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості\~\~ (ч. 3 ст. 23 ЦК). Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Виходячи з того, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідачів, тому у цій частині позовних вимог також необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed