Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

14.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області про зняття арешту з майна. На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 року (далі ухвала) в рамках розгляду цивільної справи № 2-4169/09 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ТзОВ «УФА «Верус», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (далі справа № 2-4169/09), на усе належне на праві власності останнім майно було накладено арешт. Так, предметом розгляду по справі 2-4169/09 були, зокрема, договори поруки № 329/с від 24.12.2007 року та № 331/с від 27.12.2007 року, укладені між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] на забезпечення зобовязань [PERSON] за кредитними договором та угодою відповідно. 13.08.2009 року постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] відкрито виконавче провадження на виконання ухвали та накладено арешт на все нерухоме майно, що перебуває у її власності. Вказала, що рішеннями (двома) Луцького міськрайонного суду Волинської області (обидва) від 06.09.2012 року, які були залишеними без змін ухвалами апеляційного суду Волинської області від 10.10.2012 року та від 19.10.2012 року відповідно, вищезазначені договори поруки № 329/с від 24.12.2007 року та № 331/с від 27.12.2007 року було визнано припиненими. 12.11.2018 року Першим ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області було повідомлено, що на все нерухоме майно, що перебуває у її власності накладено наступні арешти: постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] від 13.08.2009 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 8967172; постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] про відкриття провадження від 13.08.2009 року, реєстраційний номер обтяження 9354301. Разом з тим, відповідачем також повідомлено її, що виконавче провадження, відкрите на підставі ухвали від 25.05.2009 року відсутнє, а оскільки завершені виконавчі провадження згідно ЗУ «Про виконавче провадження» зберігаються 3 роки, зняти накладені арешти Перший ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області змоги немає. Враховуючи викладене, просить зняти арешт з усього нерухомого майна, яка належить їй на праві власності, на яке старшим державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] накладено арешти постановою про відкриття провадження № б/н від 13.08.2009 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2009 року, а також стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2018 року було прийнято до розгляду, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження, а також до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~на стороні\~відповідача залучено АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 31). 29.01.2019 року від АТ КБ «Приватбанк» на електронну адресу суду надійшли заперечення (відзив) на позовну заяву в яких зазначено, що позивачкою обраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, оскільки арешт, накладений ухвалою суду як вжитий захід забезпечення позову (у даному випадку), скасовується судом, який його застосував. Крім того, арешти на нерухоме майно [PERSON] накладалися на підставі постанови про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2019 року, серія АА 655421 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2009 року б/н, однак до матеріалів позовної заяви позивачка долучила постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2009 року № б/н. Разом з тим, [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані лише одним накладеним арештом на своє нерухоме майно, в той час як в ЄР заборон відчуження обєктів нерухомого майна існує два обтяження. Таким чином, позивач просить зняти арешти з майна, які не мають жодного відношення до арешту, накладеного в межах виконання ухвали від 25.02.2009 року у справі № 2-4169/09, а тому в задоволенні позову слід відмовити (а.с. 35). 26.03.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено наступне. На примусовому виконанні у Першому ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області перебувало виконавче провадження № 14236117 з примусового виконання ухвали № 2-4164, виданої 25.05.2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, в рамках якого 13.08.2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], а саме: арешт на все нерухоме майно, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 655421, 13.08,2009 року, старший державний виконавець Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 8967172; арешт на все нерухоме майно, постановою про відкриття провадження, № б/н, 13.08.2009 року, старший державний виконавець Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 9354301. 30.12.2009 року старшим державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ [PERSON] було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, приналежність вказаних арештів нерухомого майна за реєстраційними номерами обтяження 8967172 та 9354301, накладених постановою від 13.08.2009 року до ВП № 14236117, визначити не можливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені за терміном зберігання. Під час вирішенні даного спору покладається на думку суду, при цьому просить відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі, оскільки фінансування Першого ВДВС м. Луцька фінансується виключно ГТУЮ у Волинській області, власний кошторис та бюджетні асигнування відсутні (а.с. 47-52). 02.04.2019 року позивачкою, через свого представника, було подано відповідь на відзив АТ КБ «Приватбанк» в якому [PERSON] зазначила, що обраний нею спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів є належним, а факт накладення арештів саме в рамках виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2019 року підтверджується тією обставиною, що у відповідача на виконанні будь-яких інших виконавчих документів відносно неї не було (а.с. 68). Одночасно з відповіддю на відзив АТ КБ «Приватбанк», позивачкою також було подано заяву, відповідно до якої вона просить судові витрати по справі залишити за нею (а.с. 69). В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що арешт на нерухоме майно позивачки першочергово накладався Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у якості забезпечення позову, однак предметом даного спору є арешти, накладені постановами державного виконавця. На даний час у власності [PERSON] майна немає, однак позивачка в майбутньому може успадкувати нерухоме майно батька, а наявність заборон будуть обмежувати її права. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, оскільки у даному випадку їй необхідно було звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою про скасування заходів забезпечення позову. Крім того, позивач посилається на можливу майбутню реєстрацію за собою нерухомого майна, що є безпідставним. Щодо існуючих арештів, які є предметом спору, то ідентифікувати факт належності обох арештів до одного виконавчого провадження неможливо. Зазначила, що у [PERSON] будь-які зобовязання перед ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області відсутні. Представник АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні надав пояснення аналогічні, до викладеного у відзиві на позовну заяву. В задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи,, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 2-4164/09 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], ТзОВ «УФА «Верус» про стягнення заборгованості. Предметом розгляду даної справи було неналежне виконання [PERSON] договірних зобовязань, які, в свою чергу, були забезпечені договорами поруки № 329/с від 24.12.2007 року та № 331/с від 27.12.2007 року, укладеними з поручителем [PERSON] (а.с. 5-6, 9). В рамках розгляду вищевказаної справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 року було забезпечено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» шляхом накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 7, 8). Постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] від 13.08.2009 року, на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 року було відкрито виконавче провадження № 14236117 та накладено арешт на все майно, що перебуває у власності [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2012 року, яке було залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10.10.2012 року, по справі № 0308/8063/12, було визнано припиненими зобовязання за договором поруки № 331/с від 27.12.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] у забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 331/с від 27.12.2007 року (а.с. 11-14). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.09.2012 року, яке було залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19.10.2012 року, по справі № 0308/8102/12, було визнано припиненими зобовязання за договором поруки № 329/с від 24.12.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] у забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 329/с від 24.12.2007 року (а.с. 15-18). Як вбачається з листа Першого ВДВС м. Луцька у Волинській області № 57132 від 12.11.2018 року, [PERSON] повідомлено, що обтяження на її рухоме майно у відділі відсутні. Однак, згідно відомостей із Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на все нерухоме майно позивачки накладені наступні арешти: арешт на все нерухоме майно, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 655421, 13.08.2009 року, старший державний виконавець Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 8967172; арешт на все нерухоме майно, постановою про відкриття провадження, № б/н, 13.08.2009 року, старший державний виконавець Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ [PERSON], реєстраційний номер обтяження: 9354301 (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Свої позовні вимоги сторона позивача обґрунтовує накладенням арешту на майно в межах одного виконавчого провадження, відкритого на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 року, під час здійснення якого старшим державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] було накладено арешти постановою про відкриття провадження № б/н від 13.08.2009 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2009 року. Частиною 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Частиною 5\~ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~визначено,\~що у всіх інших випадках, які не передбачені ч. 4 цієї Статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, арешт на нерухоме майно [PERSON] накладався на підставі постанови про відкриття провадження № б/н від 13.08.2009 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2009 року, серія АА № 655421 (а.с. 25-29). Однак, до матеріалів позивачкою було долучено постанову про відкриття виконавчого провадження № 14236117 від 13.08.2009 року, у якій відсутні відомості про прийняття державним виконавцем рішення про накладення арешту на майно [PERSON] Таким чином, всупереч положенням цивільно-процесуального законодавства, стороною позивачки не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що арешти з майна, які [PERSON] просять зняти, були накладеними в межах виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 року. Згідно з ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Так, ст. 152 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) визначені підстави для забезпечення позову. Разом з тим, ч. 3 ст. 154 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року) заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Частиною 1 ст. 158 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно ч. 4 ст. 158 ЦПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. З вищевикладеного слідує, що у разі вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно боржника, такий арешт може бути знятий лише судом, який розглядає справу. Як було встановлено під час розгляду справи та не заперечувалося сторонами, арешту на все майно, що належить [PERSON], був накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2009 року в рахунок забезпечення позову ЗАТ КБ «Приватбанк» в межах розгляду цивільної справи № 2-4164/09. За таких обставин суд вважає, що позивачкою обрано неправильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, а тому, з урахуванням усього вищевикладеного приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача АТ КБ «Приватбанк», про зняття арешту слід відмовити. Одночасно з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у позові не позбавляє позивача можливості звернутися до відповідного суду, який виносив ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на її майно, із заявою про скасування таких заходів. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed