Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~12 листопада 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Рудницької сільської ради Піщанського району Вінницької області про визнання права власності. У вказаній позовній заяві позивачі просять суд визнати за ними право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки вони являються особами, які добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито безперервно володіти нерухомим майно протягом більше десяти років. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що 03 січня 2010 року вони заключили угоду із [PERSON] про купівлю ними та продаж нею вищевказаного житлового будинку. З того часу стали проживати у придбаному ними житловому будинку, користуватися присадибною ділянкою. Своєчасно оформити договір купівлі-продажу виявилось неможливим через відсутність на вказаний будинок правовстановлюючих документів. При зверненні позивачів до нотаріуса для посвідчення Договору купівлі-продажу житлового будинку їм було відмовлено, оскільки вказаний правочин є двостороннім, а продавець будинку до Піщанської державної нотаріальної контори не з`явився, тому в односторонньому порядку неможливо посвідчити даний договір. \~ \~ \~ \~На сьогоднішній\~день позивачі\~продовжують проживати\~у вказаному\~житловому будинку, добросовісно та безперервно володіти, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядають за будинком та утримують його, сплачують всі комунальні платежі, роблять в ньому поточний та капітальний ремонт. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищезазначені обставини, позивачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у них виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2020 року її було передано на розгляд судді Щербі Н. Л. Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року в даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 15 грудня 2020 року . Ухвалою суду від 14 червня 2021 року в даній справі було закрито підготовче провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 годину 00 хвилин 12 липня 2021 року. В судове засідання 04 листопада 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник - адвокат Гордаш Н.М. не з`явилися, однак на адресу суду 23 червня 2021 року надійшло клопотання від представника позивачів - адвоката Гордаш Н.М. про розгляд справи без участі позивачів та представника позивачів, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача\~Піщанська селищнаради Вінницької області в судове засідання 04 листопада 2021 року не з`явився, проте в матеріалах справи наявна заява від 14 травня 2021 року про розгляд справи без участі представника відповідача та про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок з господарськими спорудами, вартістю 70 960,00 гривень, загальною площею 88,7 кв. м., житловою площею 46,90 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві власності зареєстрований за [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого Рудницькою сільською радою Піщанського району Вінницької області від 23 квітня 1993 року. Позивачі\~ [PERSON] \~та [PERSON] тривалий час, більше десяти років відкрито, безперервно користуються спірним майном, дбають про його стан, оплачують комунальні платежі. З довідки Рудницької сільської ради Піщанського району Вінницької області від 07 серпня 2020 року № 02-14/374 слідує, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] з 12 січня 2010 року. Як вбачається\~з довідки Рудницької сільської ради Піщанського району Вінницької області від 10 серпня 2020 року № 02-14/375 присадибна земельна ділянка в кількості 0,48 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не приватизована, в оренді не перебуває, знаходиться в користуванні [PERSON] . Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Отже, суду при вирішенні спору належить встановити факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачами на спірне майно за набувальною давністю, так як позивачі, в розумінні статті 344 ЦК України, не є добросовісними набувачами. Сам лише факт користування спірним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України. Отже, позивачами не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Крім того, давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивачі при заволодінні майном не знали і не повинні були знати про відсутність у них підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено. Посилання позивачів щодо належного користування майном, оплати спожитих комунальних послуг не підтверджують підстав для застосування правил статті 344 ЦК України, оскільки сам лише факт проживання позивачів у спірному житловому будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, вартістю 70 960,00 гривень, загальною площею 88,7 кв. м., житловою площею 46,90 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю.

Outcome: dismissed