Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

13.06.2014р. ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. № 2 - 9). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22.07.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління та [PERSON] укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 997/1 про надання останньому кредитних коштів в розмірі на споживчі потреби в сумі 130 000 грн. зі сплатою 19,5 % річних, з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 21.07.2018р. Додатковою угодою № 1 від 05.09.2008р. збільшено ліміт кредитування до 389 000 грн. Банк на виконання умов договору надав розпорядження операційному відділу від 04.07.2008р. відкрити позичальнику кредитний рахунок та рахунок для обліку нарахованих доходів за кредитами. Позичальник отримував відповідні суми, в рахунок дозволеного кредиту у період з 22.07.2008р. по 29.04.2009р., що підтверджується відповідними розпорядженнями операційному відділу та заявами на видачу готівки. Таким чином, банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Проценти нараховувалися банком щомісячно на рахунок в філії - Дніпропетровське обласне управління на фактичний залишок заборгованості, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит (п.1.5.1.1. Договору). Згідно п.1.6 Кредитного договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно графіку до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту. Останнє погашення здійснюється не пізніше 30 січня 2011р. Станом на 30.04.2014р. заборгованість [PERSON] перед анком складає: прострочена заборгованість по кредиту- 357 345,41 грн.; прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 85 835,44 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту (з 15.11.2011 р. по 30.04.2014 р.) - 4 866,59 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків (з 15.11.2011 р. по 30.04.2014 р.) - 1 748, 35 грн. грн.; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 6062,47 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 7 399,07 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів ( з 15.11.2011 р. по 30.04.2014 р. ) (ст. 625 ЦК України) - 1 666,94 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу (з 15.11.2011 р. по 30.04.2014 р. ) (ст.625 ЦК України) - 3 409,98 грн. Всього заборгованість складає 468 334, 25 грн. У забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі - Іпотекодавці) укладений іпотечний договір, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: у житловому будинку літ.А-9 квартира № 240, яка складається з: 1-коридор, 2-кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6-житлова, 7-житлова, 8-житлова, І-балкон, ІІ-лоджія, ІІІ-балкон, загальною площею - 67,5 кв.м., житлова площа - 41,7 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] Майно належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1999р. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19286886 від 24.06.2008р., частка [PERSON] складає 3/8. У зв'язку із непогашенням кредиту на адресу позичальника та майнових поручителів неодноразово направлялися вимоги про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її сплати (19.03.2010р., 22.03.2010р.). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.03.2013р. у справі за позовом банку до [PERSON] [PERSON], [PERSON] звернуто стягнення на заставлене майно. 31.05.2013р. виконавчі листи по вищевказаному рішенню направлені на виконання до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ для виконання. Станом на 31.05.2014р. реалізація майна не відбулась. Проте, зважаючи на те, що пунктом 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (довгострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК), вимоги банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі є законними та обґрунтованими. Представник позивача -Нещерет Л.Г. (діє за дорученням від 11.07.2014р. - а.с. № 201) в судове засідання 03.12.2014р. надала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі та без застосування технічних засобів (а.с. № 199,200). Представник відповідача - [PERSON] (діє за дорученням від 16.03.2012р. - а.с. № 102) в судове засідання 03.12.2014р. надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника та без застосування технічних засобів (а.с. № 202, 203). Вказав, що проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. № 192-193), з яких вбачається, що згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 2/412/398/12 від 05.03.2013р. судом встановлено наявність заборгованості у розмірі 392 726,77 грн., до якої входить і основна заборгованість, яку слід погашати шляхом реалізації предмета іпотеки. Вважає, що заявляючи позовні вимоги про стягнення 468 334,25 грн., позивач порушує його права, бажаючи привласнити кошти в сумі 75 607,48 грн. Кредитний договір діє до 21.07.2018р. Разом із тим, на думку представника відповідача, судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким задоволено вимоги позивача, вказує на дострокове розірвання кредитного даного договору, що не є підставою припинення будь-яких договірних відносин з банком після 05.03.2013р. Про розірвання кредитного договору свідчить і те, що за ст. 1054 ЦК України умови стосовно суми кредиту, процентів за його користування, порядок внесення періодичних платежів та кінцевій строк повернення кредиту є суттєвими і складають зміст договору. Решта умів є санкціями за неналежне виконання (невиконання) договором. При достроковому стягненні всієї суми кредиту та відсотків за рішенням суду, договір є фактично вичерпаним, кредитні правовідносини припиняються та переходять у площину виконання суднового рішення, а у боржника виникає нове зобов'язання з виконання судового рішення. Тому позивач, не має права вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором після 05.03.2013р. Посилався також і на те, що позивачем не надано доказів згідно вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку», які б свідчили про визнання публічних торгів з реалізації предмету іпотеки такими, що не відбулися. Тому іпотекодержатель втрачає право на іпотечне майно. На підставі викладеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Також вважав, що слід повернути йому предмет іпотеки та визнати грошову заборгованість відповідача в розмірі саме 392 726,77 грн., яка буде погашати шляхом щомісячних платежів у розмірі не більше 30% від сукупного доходу сім'ї, з правом дострокового погашення. Суд, приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд справи, заяви представників обох сторін від 03.12.2014р., вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за правилами ст. 169 ЦПК України. З урахуванням тих обставин, що думка представника відповідача щодо невизнання ним позовних вимог буде оцінена судом при винесенні рішення суду поряд з іншими доказами по справі, суд вважає за можливе винести рішення на загальних засадах ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, 22.07.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління та [PERSON] укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 997/1 про надання останньому кредитних коштів в розмірі на споживчі потреби в сумі 130 000 грн. зі сплатою 19,5 % річних, з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 21.07.2018р. (а.с.№24- 30). Додатковою угодою № 1 від 05.09.2008р. збільшено ліміт кредитування до 389 000 грн. (а.с. № 31). Банк на виконання умов договору надавав розпорядження операційному відділу від 04.07.2008р. відкрити позичальнику кредитний рахунок та рахунок для обліку нарахованих доходів за кредитами. Позичальник отримував відповідні суми, в рахунок дозволеного кредиту у період з 22.07.2008р. по 29.04.2009р., що підтверджується відповідними розпорядженнями операційному відділу та заявами на видачу готівки (а.с. № 45 - 77). Таким чином, банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Факт отримання коштів в сумі 389 000 грн. не заперечується також і відповідачем (а.с. № 192-193). Згідно п.1.6 кредитного договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно графіку до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту. Останнє погашення здійснюється не пізніше 30.01.2011 р. Станом на 30.04.2014р. заборгованість [PERSON] перед банком складає: прострочена заборгованість по кредиту - 357 345грн.41коп..; прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 85 835грн.44коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту (з 15.11.2011 р. по 30.04.2014 р.) - 4 866грн.59коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків (з 15.11.2011 р. по 30.04.2014 р.) - 1 748грн. 35коп.; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів (ст. 625 ЦК України) - 6062грн.47коп.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (ст. 625 ЦК України) - 7 399грн.07коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів (з 15.11.2011 р. по 30.04.2014 р.) (ст. 625 ЦК України) - 1 666грн.94коп..; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу(з 15.11.2011р. по 30.04.2014р.) (ст.625 ЦК України) - 3 409грн.98коп. Всього заборгованість складає: 468 334грн.25коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, у тому числі відсотків, пені та 3-х % річних (а.с. № 10 - 15). У забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі - Іпотекодавці) укладений іпотечний договір, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: у житловому будинку літ.А-9 квартира № 240, яка складається з: 1-коридор, 2-кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6-житлова, 7-житлова, 8-житлова, І-балкон, ІІ-лоджія, ІІІ-балкон, загальною площею - 67,5 кв.м., житлова площа - 41,7 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 32 - 36). Майно належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1999р. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19286886 від 24.06.2008р., частка [PERSON] складає 3/8 (а.с. № 37). У зв'язку із непогашенням кредиту на адресу позичальника 27.03.2014р. направлена вимога про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її сплати (а.с. № 38, 39) . Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.03.2013р. у справі за позовом банку до [PERSON] [PERSON], [PERSON] (а.с. № 41 - 44) звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не менше 557 000 грн. Проте реалізація майна не відбулась. Так, державним виконавцем 16.08.2013р. складено акт опису та арешту майна боржника - квартири [ADDRESS] (а.с. № 179 - 180). На запит державного виконавця про надання дозволу органів опіки та піклування на реалізацію арештованого майна такий дозвіл не надано. Саме тому 16.09.2014р. державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с. № 186). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (довгострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі законними та обґрунтованими, а доводи представника відповідача, викладені, як в письмових запереченнях від 16.10.2014р., так і в заяві від 03.12.2014р.такими, що не заслуговують на увагу та не могуть бути покладені в основу рішення про відмову в задоволені позовних вимог (а.с. № 192-193, 202). Таким чином, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 997/1 від 20.07.2008р. станом на 30.04.2014р. в розмірі 468 334грн. 25коп., яка складається з: заборгованость за кредитом в розмірі 357 345грн. 41коп.; прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 85 835грн. 44коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4 866грн. 59 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 748грн. 35коп.; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 6062грн. 47коп.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 7 399грн. 07коп.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - 1 666грн. 94коп; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 3 409грн. 98коп. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог банку у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 3654грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved