Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

14 вересня 2012 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності. Свій позов мотивує тим, що на підставі рішення суду за відповідачем [PERSON] та [PERSON], [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Підгайці Луцького району по вул. Підгаєцькій, 45 та присадибну земельну ділянку площею 0,50 га в с. Підгайці Луцького району, по 1/3 частки за кожним із них. 08 травня 2008 року згідно договору купівлі-продажу до неї перейшло право власності на 2/3 частки вказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. На вказану частину будинку їй за рішенням Підгайцівської сільської ради від 03 грудня 2008 року було надано земельну ділянку площею 0,1666 га, для будівництва та обслуговування 2/3 частки жилого будинку, господарських будівель і споруд. Інша 1/3 частка жилого будинку належить відповідачу [PERSON], а також земельна ділянка площею 0,0838 га, для обслуговування зазначеного жилого будинку, господарських будівель і споруд. Однак, на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 23 листопада 2010 року було припинено право власності відповідача на 1/3 частку житлового будинку та визнано за позивачкою право власності на вказану частку будинковолодіння. В звязку з переходом до [PERSON] права власності на 1/3 частку будинковолодіння до неї перейшло і право власності на земельну ділянку площею 0,0838 га, для обслуговування цього жилого будинку, господарських будівель і споруд. Враховуючи вищевикладене просить припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0833 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Підгайці, Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області кадастровий номер 0722884800:01:001:4993; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0833 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Підгайці, Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722884800:01:001:4993 та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та доповнень до позовної заяви, просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що оскільки припинилося право власності відповідачки на частку у житловому будинку, а тому припиняється право власності на частку земельної ділянки, для обслуговування будинку з виплатою відповідачу грошової компенсації за частку в майні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила в задоволенні позову відмовити. Суду додатково пояснила, що має державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та має намір здійснювати будівництво на цій земельній ділянці, оскільки проживає у гуртожитку, а тому не згідна на виплату компенсації позивачем. Крім того вказувала, що висновок судової експертизи проведений на основі сфальшованих документів, а позивач самочинно збудувала на вказаній земельній ділянці будинок, що унеможливлює проведення експертизи щодо визначення ринкової вартості земельної ділянки, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, згідно умов якого, продавці передали у власність, а позивач прийняла у власність 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за № 45, що знаходиться по вул. Підгаєцькій в с. Підгайці Луцького району Волинської області (а.с.5 том І). Право власності [PERSON] на вищевказану частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд зареєстровано, що вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21388528 від 24 грудня 2008 року (а.с.7 том І). На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2010 року по справі №2-635/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку житла, що перебуває у спільній власності припинено право власності [PERSON] на 1/3 частку будинковолодіння в с.Підгайці Луцького району по вул. Підгаєцькій,45 та визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частку будинковолодіння в с.Підгайці Луцького району по вул. Підгаєцькій,45. Одночасно постановлено виплатити із депозитного рахунку ТУ ДСА в Волинській області [PERSON] вартість 1/3 частки вказаного будинковолодіння (а.с.10-11 том І). За нормою ст. 61 ЦПК України, обставини викладені у вказаному судовому рішенні не підлягають доказуванню. Враховуючи, що вищевказане рішення набрало законної сили 13 січня 2011 року, позивач є власником 1/3 частки будинковолодіння по вул. Підгаєцькій,45 в с. Підгайці Луцького району, а тому право власності відповідача [PERSON] на вищевказану частку житлового будинку припинилося. За вказаних обставин, [PERSON] стала власником житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями по вул. Підгаєцькій,45 в с. Підгайці Луцького району. За змістом ст. 120 ЗК України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічні положення містяться у ст. 377 ЦК України. Так, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0838 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у с. Підгайці Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722884800:01:001:4993, що вбачається із копії державного акту серії ЯД № 320156, від 04 липня 2008 року на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі рішення Підгайцівської сільської ради № 29/7 від 30 травня 2008 року (а.с.8 том І). Із матеріалів справи встановлено, що вищевказана спірна земельна ділянка 0,0838 га призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в с. Підгайці Луцького району по вул. Підгаєцькій,45 (а.с.47-54 том ІІ). Враховуючи положення ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, оскільки право власності [PERSON] на 1/3 частку будинковолодіння в с. Підгайці Луцького району по вул. Підгаєцькій,45 припинилося та перейшло до [PERSON], тому до останньої переходить право власності на земельну ділянку площею 0,0838 га, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у с. Підгайці Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722884800:01:001:4993, без зміни цільового призначення земельної ділянки в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Твердження відповідача про те, що між сторонами не визначено спільної часткової власності на земельну ділянку суперечать нормам ст. 120 ЗК України та ст.ст. 356-357, 377 ЦК України. Так, за договором купівлі-продажу позивач у власність набула 2/3 частки будинковолодіння по вул. Підгаєцькій,45 в с. Підгайці Луцького району з переходом у її власність земельної ділянки, яка знаходилась під вказаною часткою будинковолодіння. У звязку із укладенням правочину за вимогами ст.ст. 361, 363 ЦК України, право власності попередніх власників [PERSON], [PERSON] на земельну ділянку під вказаною часткою припинилося. Водночас, розподіл часток у будинковолодінні в с. Підгайці Луцького району по вул. Підгаєцькій,45 відбувся на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 23 жовтня 2007 року. Крім того, після переходу права власності від [PERSON], [PERSON] до [PERSON] спільна часткова власність не припинилася, оскільки була відчужена лише ідеальна частка в майні, а не частка майна в натурі. В той же час, згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13). Судом встановлено, що оскільки частка відповідача у житловому будинку в спільній власності є незначною, не може бути виділена у натурі, а спільне володіння і користування таким майном є неможливим, тому право власності [PERSON] на 1/3 частку житлового будинку припинилося, а відтак право [PERSON] на частку у майні, а саме: на земельну ділянку площею 0,0833 га, яка виділена для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд слід припинити. Відповідно до ч. 2\~ст. 365 ЦК України\~суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1\~ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною 2 вказаної статті передбачено можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченому\~ст. 365 ЦК України). Із розяснень викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним. Як вбачається із висновку № 7189 комісійної судової оціночної-земельної експертизи від 14 травня 2015 року, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0833 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Підгайці Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області кадастровий номер 0722884800:01:001:4993 станом на 14 травня 2015 року становить 205433 грн. (а.с. 75-78 том ІІ). Твердження [PERSON] про те, що висновок експерта був складений на підставі підробленого акту про відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками, не підтверджені належними та допустимими доказами в порядку ст.ст. 10-60 ЦПК України, а тому вищевказаний висновок експерта є обґрунтованим, не суперечить матеріалам справи, в суду не виникло сумнівів щодо його правильності, а тому при ухваленні рішення суд бере до уваги вказаний висновок. Так, позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Волинській області 205433 грн., що підтверджується квитанціями №29 від 28 березня 2014 року та № 13271802 від 26 серпня 2015 року (а.с.103-105). Таким чином, позивачем дотримано вимог ст. 365 ЦК України, а тому відповідачу [PERSON] слід виплати грошову компенсацію за частку у спільній власності у розмірі 205433 грн. За вимогами ст. 88 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 343,12 грн., а в доход держави судовий збір в розмірі 1711,21 грн.

Outcome: approved