Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

12 жовтня 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення нею 23 річного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу на місяць. Стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2007 року, який було розірвано 19 вересня 2002 року. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає разом із нею. На сьогодні дитина досягла повноліття, навчається в Миколаївському вищому професійному училищі технологій та дизайну на денному відділенні, на першому курсі. Термін навчання з 01 вересня 2020 року по 31 січня 2022 року. На період навчання дитина потребує матеріальної допомоги з боку батька. Позивачка позбавлена можливості самостійно матеріально утримувати дитину, тому змушена звернутися до суду з цим позовом, який просить задовольнити. Відповідачем у встановлений законом строк поданий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Так, зазначив, що з 2008 року по теперішній час він проживає однією сім`єю з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із ними та знаходиться на його утриманні. На сьогодні він працює не офіційно, отримує дохід від надання ремонтних послуг автомобілів, який не носить системний характер та є недостатнім для забезпечення родини. Посилання позивачки на те, що він веде активну підприємницьку діяльність не відповідає дійсності, оскільки статусу ФОП він не має та не є засновником товариства. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлений позов. Зазначила, що на сьогодні дитина навчається в Миколаївському вищому професійному училищі на денному відділенні. Отримає стипендію у сумі 490,00 грн. щомісячно. Сама позивач працює, має нерегулярні, незначні заробітки, хоча має третю групу інвалідності, після перенесеної операції. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову, послався на те, що на сьогодні перебуває у шлюбі з іншою жінкою, мають спільну дев`ятирічну дитину. Не працює, оскільки займається доглядом за дитиною та веде домашнє господарство, інколи має невеликі заробітки від ремонту автомобілів. Єдиним доходом родини є заробітна плата дружини. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів судом встановлено наступне. З огляду на Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 08 липня 2013 року №00012409828 (а.с. 9) сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 21 листопада 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 листопада 2011 року, серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області від 21 листопада 2011 року, актовий запис №58 (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження від 04 березня 2002 року, серії [NUMBER] , відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно з довідкою державного навчального закладу «Миколаївський вищий професійне училище технологій та дизайну» від 01 жовтня 2020 року №775/20 [PERSON] навчається на першому курсі, форма навчання денна, за спеціальністю «Фотограф (фотороботи) Оператор комп`ютерного набору», основа навчання бюджетна, термін навчання з 01 вересня 2020 року по 31 січня 2022 року. Стипендія нараховується та виплачується щомісяця (а.с. 12). З огляду на медичні документи позивачка в 2018 році перенесла операцію, під час якої їй було встановлено міжтіловий імплант PLIF. Надана третя група інвалідності. З огляду на трудову книжку [PERSON] з 11 лютого 2019 року була звільнена за угодою сторін ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобування «Зоря» - «Машпроект». Вказане підтверджує пояснення позивачки надані в суді, та неспроможність самостійно утримувати дитину під час навчання. Відповідно до довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 04 листопада 2020 року №1894 відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , співмешканкою [PERSON] , сином [PERSON] . В якості доказу неспроможності оплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки позивачем надані наступні документи. Так, з огляду на відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року інформація щодо доходу [PERSON] відсутня. Не перебуває він також на обліку у Вітовській районній філії Миколаївського ОЦЗ та інших центрах зайнятості України, відповідно до інформації, наданої Вітовською районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості від 12 січня 2021 року №02-65/07. З огляду на Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та господарських формувань [PERSON] не є підприємцем. Співмешканка [PERSON] працює продавцем непродовольчих товарів, її оклад щомісячно складає 5000,00 грн. Разом з тим мати і батько, відповідно до частини 1 статті 141 СК України, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно з частиною 1 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з вимогами частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до положень частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина 2 статті 182 СК України). Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет 2021 року» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2270,00 грн. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Враховуючи, що відповідач є батьком повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання та з огляду на денну форму навчання не працює, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, позивач з огляду на її стан здоров`я не може самостійно утримувати повнолітню доньку, відповідач хоча і має на утриманні малолітнього сина, однак є працездатною особою та має задовільний стан здоров`я, доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачем суду не надано, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. З урахуванням викладено, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у сумі 1135,00 грн., що складає Ѕ прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки як зазначено вище обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до пункту 1частини 1 статті 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, але враховуючи те, що при винесенні рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі частини 6 статті 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial