Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

13 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, в якій просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], відносно якого не виявляє належної батьківської уваги, турботи і не підтримує його матеріально, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, з підстав, викладених в ньому, просила його задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що вона є опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Матір дитини [PERSON] вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186 КК України, з призначенням покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На даний час та на час відбування покарання [PERSON], малолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем та перебуває у неї на утриманні. Після відбуття покарання, відповідач своєї поведінки щодо сина не змінила, його життям та здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Відповідач [PERSON] не працює, зловживає алкогольними напоями. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи - служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області Яновська Т.В. у судовому засіданні підтримала вимоги позивача. Суду пояснила, що на первинному обліку служби перебуває малолітній [PERSON], [INFO], який відповідно до розпорядження голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 22 липня 2015 року №270-р, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування та знаходиться під опікою [PERSON]. Підопічна дитина разом зі своїм опікуном проживають в [ADDRESS]. На первинний облік малолітній [PERSON] був поставлений у зв'язку з утриманням його матері [PERSON] в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та з подальшим її відбуванням покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року. Після дострокового звільнення з місць позбавлення волі влітку 2017 року [PERSON] не зверталась до служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області з метою повернення на виховання в сім'ю свого малолітнього сина, не піклується та не цікавиться життям сина. Зазначила, що Вітовською районною державною адміністрацією Миколаївської області, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина, що відповідає інтересам дитини. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 14 березня 2019 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Заслухавши вступні слова позивача [PERSON] та представника третьої особи Яновської Т.В., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 червня 2015 року серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №50 (а.с.11). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 24 червня 2015 року [NUMBER], наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області державна реєстрація народження [PERSON], [INFO] проведена відповідно до частини 1 статті 135 СК України (а.с.19). У відповідності до приписів частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов'язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року [PERSON], [INFO], визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі (а.с.8-10). Відповідно до розпорядження голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 22 липня 2015 року №270-р, малолітній [PERSON], [INFO], має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.15). Згідно розпорядження голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року №384-р, над малолітнім [PERSON] встановлено опіку та призначено його опікуном [PERSON] (а.с.5). Зі змісту довідки Воскресенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Воскресенської селищної ради від 03 серпня 2018 року №172, вбачається що позивач [PERSON] займається вихованням онука - малолітнього [PERSON], [INFO], який є учнем сьомого класу, а його мати [PERSON], не приймає участі у його вихованні (а.с.12). Згідно характеристики Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 21 серпня 2018 року №1806/02-54 [PERSON], [INFO], за місцем проживання характеризується негативно, вихованням та утриманням дитини не займається (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 27 квітня 2018 року №27 вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.14). З висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 24 липня 2018 року №2302/01-29/27-18, вбачається, що [PERSON] з часу звільнення з місць позбавлення волі не виявила бажання повернути на виховання свого сина [PERSON] в свою сім'ю, не зверталась до служби у справах дітей з відповідною заявою, не піклується про сина, не вітає його зі святами, не робить подарунки, не цікавиться здоров'ям, життям та навчанням. [PERSON] не працює, вживає алкогольні напої, веде антигромадський спосіб життя та не має бажання подолати життєві негаразди, які склались. Відповідач не виконує батьківських обов'язків відносно своєї дитини, а тому підлягає позбавленню батьківських прав в судовому порядку, що відповідає інтересам дитини (а.с.6-7). Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків. У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини, інших осіб, які незаконно їх утримують та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ході судового розгляду судом встановлено, що ні позивач, ні будь-яка інша особа не чинила перешкод відповідачу у реалізації її батьківських прав. Досліджені в ході судового розгляду докази дають підстави суду зробити висновок про те, що відповідач [PERSON] після відбуття покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2015 року, своєї поведінки щодо сина не змінила, його життям та здоров'ям не цікавиться, будь-яких висновків не зробила. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини та ухиляється від обов'язку по його вихованню, свідомо нехтуючи своїми обов'язками. Згідно частини 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків, згідно частини 4 статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 2 та 4 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або якщо є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає позов про позбавлення батьківських прав обґрунтованим і підлягаючим задоволенню та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення її батьківських прав, в даному випадку є необхідним та відповідає інтересам її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим, суд вважає за можливе роз'яснити відповідачу положення статті 169 СК України щодо права матері, позбавленої батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни її поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved