Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

13 січня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 7925 гривень та моральної шкоди в розмірі 2500 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що 21 листопада 2003 року у відповідності до договору купівлі-продажу придбала житловий будинок по [ADDRESS]. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 06 жовтня 2009 року було задоволено позов [PERSON] та визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 21 листопада 2003 року. В подальшому [PERSON] здійснив відчуження даного будинку рідній сестрі її бувшого чоловіка [PERSON]. В даний житловий будинок позивачка вселилася як власниця з дочкою та чоловіком [PERSON]. Після зміни власника позивачка проживала з [PERSON] до серпня 2010 року, після чого внаслідок насильницьких дій [PERSON] відносно позивачки та недопущення до будинку для проживання вона змушена була перейти проживати в будинок по [ADDRESS], де проживає до даного часу. Всі речі позивачки залишилися в будинку по [ADDRESS]. 29 вересня 2010 року рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області між позивачем та [PERSON] здійснено поділ спільного майна подружжя. Згідно даного рішення їй виділено спальний гарнітур вартістю 800 гривень, меблеву стінку вартістю 1150 гривень, м?який куточок вартістю 1250 гривень, диван вартістю 325 гривень, ліжко вартістю 400 гривень, кухонний гарнітур вартістю 1150 гривень, трюмо вартістю 200 гривень, меблеву стінку /горку/ вартістю 1150 гривень, плиту газову вартістю 450 гривень, телевізор «Самсунг» вартістю 750 гривень, стіл та шість стільців вартістю 300 гривень, а всього на загальну суму 7925 гривень. 29 грудня 2013 року позивачка отримала листа від нинішнього власника житлового будинку [PERSON] з вимогою забрати вищеперераховані речі до 07 січня 2014 року, оскільки дані речі заважають їй як власнику користуватися та розпоряджатися її майном на власний розсуд. 03 січня 2014 року вона на автотранспорті приїхала забрати свої речі і побачила, що [PERSON] експлуатувала речі на протязі всього періоду її відсутності в житловому будинку. Окрім того, вона винесла їх на вулицю і вони тривалий час знаходяться під відкритим небом. Внаслідок експлуатації без дозволу позивачки на протязі трьох років та тривалого знаходження під відкритим небом речі втратили товарний стан та стали непридатними до експлуатації. Таким чином, внаслідок дій власника будинку [PERSON] позивачці завдано збитків на суму 7925 гривень. Позивачка зазначила, що пошкодженням особистого майна їй завдано моральної шкоди, яка виразилась в приниженні внаслідок протиправних дій відповідача, яка, зневажаючи загальноприйняті норми моралі та людські цінності, знищила її особисте майно. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач оцінює в 2500 гривень. В поданих до суду письмових запереченнях відповідачка [PERSON] зазначила, що 07 жовтня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав а вона придбала житловий будинок по [ADDRESS]. Після придбання будинку вона ним користується, розпоряджається на свій розсуд як своєю власністю. [PERSON] в будинку не проживає з 2008 року. В будинку перебували речі відповідача [PERSON], а саме: спальний гарнітур, меблева стінка, м?який куточок, диван, ліжко, кухонний гарнітур, трюмо, меблева стінка /горка/, плита газова, телевізор «Самсунг», стіл та шість стільців. [PERSON] повинна була забрати свої речі ще в 2010 році. На її неодноразові вимоги забрати з будинку свої речі відповідач не реагувала. 3 січня 2014 року до її будинку не приїзджала забирати речі. Нею речі [PERSON] не використовувалися. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що вона до цього часу зареєстрована у будинку і вважає, що її речі там знаходяться на законних підставах. [PERSON] не допускав її проживати в будинку. Після проведення поділу майна за рішенням суду не було куди вивезти свої речі. Будь-якої угоди з відповідачем про збереження своїх речей не укладала. 3 січня 2014 року приїзжала до будинку, але [PERSON], який до цього часу там проживає з сім'єю, її не допустив до речей. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в обґрунтування зазначив, що відповідачка неодноразово зверталась до [PERSON] з вимогою забрати речі, на що позивачка не реагувала. Відповідачка речами позивачки не користувалась, перешкод для [PERSON] не створювала. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.1166, 1167 ЦК України в даному випадку встановленню судом підлягають такі обставини: неправомірність умисних дій відповідача щодо майна позивача, пошкодження майна позивача та розмір завданих внаслідок цього матеріальних збитків, наявність моральної шкоди та розмір грпошового відшкодування такої шкоди, наявність причинного зв'язку між неправомірними умисними діями відповідача та завданою позивачу майновою та моральною шкодою. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 23 Цивільного кодексу України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі відповідно до пункту 3 цієї статті у разі душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно з положеннями ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2010 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було проведено розподіл між сторонами спільної сумісної власності подружжя, виділено [PERSON] спальний гарнітур вартістю 800 гривень, меблеву стінку вартістю 1150 гривень, м?який куточок вартістю 1250 гривень, диван вартістю 325 гривень, ліжко вартістю 400 гривень, кухонний гарнітур вартістю 1150 гривень, трюмо вартістю 200 гривень, меблеву стінку /горку/ вартістю 1150 гривень, плиту газову вартістю 450 гривень, телевізор «Самсунг» вартістю 750 гривень, стіл та шість стільців вартістю 300 гривень, а всього на загальну суму 7925 гривень. За змістом вказаного рішення сторони не дійшли згоди у визначенні вартості майна, яке підлягає поділу, не надали достатніх та належних доказів дійсної вартості майна, а тому суд визначив вартість майна, яку врахував під час поділу, як середню, виходячи з оцінки обох сторін. (а.с.9-10) Згідно з копіями договору купівлі-продажу будинку, витягу про державну реєстрацію прав відповідачка [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] з 22 жовтня 2010 року. (а.с.11-12) Копіями позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, ухвали судді Брусилівського районного суду Житомирської області про відкриття провадження в цивільній справі №2-72/11 від 14 січня 2011 року, ухвали судді Брусилівського районного суду Житомирської області про зупинення провадження в цивільній справі №2-72/11 від 10 травня 2011 року підтверджується, що в січні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном і просила суд винести рішення про зобов?язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні її житловим будинком по [ADDRESS], забрати з будинку речі: спальний гарнітур, меблеву стінку, м?який куточок, диван, ліжко, кухонний гарнітур, трюмо, меблеву стінку /горка/, плита газова, телевізор «Самсунг», стіл та стільці. За вказаним позовом було відкрите провадження в цивільній справі №2-72/11, яка до цього часу не розглянута, оскільки провадження в справі було зупенено з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України. В грудні 2013 року [PERSON] надіслала поштою [PERSON] заяву з вимогою забрати з її будинку свої речі, а саме: спальний гарнітур, меблеву стінку, м?який куточок, диван, ліжко, кухонний гарнітур, трюмо, меблеву стінку /горка/, плиту газову, телевізор «Самсунг», стіл та стільці. ( а.с.8, 45) З наданих суду позивачкою її заяв до Брусилівського РВ УМВС, постанови про відмову в порушенні кримнальної справи від 06.11.2010 року, довідки Брусилівського РВ УМВС №714 від 12.03.2014 року вбачається, що [PERSON] в листопаді, грудні 2011 року зверталася до Брусилівського РВ УМВС із заявами з приводу вчинення хуліганських дій колишнім чоловіком [PERSON], в заявах зазначала, що [PERSON], який не є власником будинку, перешкоджає її проживанню в будинку по [ADDRESS], поміняв замки у вхідних дверях, виставив її меблі на вулицю, спричинивши пошкодження чужого майна. ( а.с.47-50) Згідно з довідкою виконкому Морозівської сільської ради Брусилівського району від 31.12.2013 року за №1421 [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], але з серпня 2010 року фактично проживає [ADDRESS]. (а.с.44) Позивачкою не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження пошкоджень, завданих її майну, ступеня втрати товарного стану, непридатності майна до використання та розміру заподіяної майнової шкоди в грошовому еквіваленті. Наданий позивачкою один фотознімок меблів за переконанням суду не може вважатися достатнім доказом на підтвердження вказаних обставин, які мають значення для вирішення справи, та доведення таких обставин покладається відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України на позивачку. Також дослідженими судом доказами не було підтверджено з яких підстав відповідачка [PERSON] мала вживати заходи до збереження майна [PERSON], які саме неправомірні дії вчинені [PERSON], внаслідок яких було пошкоджене майно [PERSON], зокрема, користування майном, винесення речей на вулицю, яким чином [PERSON] перешкоджала [PERSON] забрати своє майно з того часу, як вона стала власником будинку. Разом з тим, з наведених доказів вбачається, що відповідачка [PERSON] вимагала від [PERSON] забрати своє майно після набуття нею власності на будинок, оскільки з цією метою звернулася з позовом до суду, надіслала вимогу поштою. Зі змісту заяв [PERSON] до Брусилівського РВ УМВС слідує, що з листопада 2010 року перешкоди для її проживання в будинку по [ADDRESS] чинилися [PERSON], а не відповідачкою, саме на [PERSON] вона вказує в заяві, датованій 30.11.2010 року, що він виставив її меблі на вулицю. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає недоведеними обставини, передбачені ст.ст.1166, 1167 ЦК України, за наявності яких може бути покладено на відповідачку [PERSON] відшкодування майнової та моральної шкоди позивачці [PERSON] Відповідачкою не були документально підтверджені понесені нею судові витрати, які у відповідності до ст.88 ЦПК України слід присудити на її користь з позивача.

Outcome: dismissed