Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

13.07.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області, виконувача обов`язків начальника відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області Багряк Надії Андріївни, про оскарження дій (бездіяльності), захисту прав та законних інтересів, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, покладення обов`язку покрити шкоду, посилаючись на те, що наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації від 08.01.2020 №48-к «Про звільнення [PERSON] » вона звільнена з посади спеціаліста по роботі з кадрами інженерно-господарської групи відділу освіти у зв`язку із, нібито, закінченням строку трудового договору. Розпорядженням голови Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 01.04.2020 року №136/01-04 наказ відділу освіти від 08.01.2020 року №48-к про звільнення позивача скасований, відділ освіти зобов`язано поновити її на роботі. Однак, на день подання позовної заяви розпорядження райдержадміністрації відділом освіти не виконане, і вона на роботі не поновлена, тому вважає, що такі рішення, дії (бездіяльність) посадових осіб відділу освіти суперечать нормам чинного законодавства, порушують її права та законні інтереси. Зазначила, що 05.03.2020 року вона звернувся із позовною заявою щодо оскарження дій та рішень суб`єктів владних повноважень, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Львівського окружного адміністративного суду. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року провадження у справі закрито у зв`язку із неналежною предметною юрисдикцією спору, так як справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказувала, що вона працює у відділі освіти Старосамбірської райдержадміністрації з 05.06.2013 року та Наказом відділу освіти від 03.02.2017 року №25-к про перевід [PERSON] вона переведена на посаду спеціаліста по роботі з кадрами на умовах строкового трудового договору на час відпустки по вагітності та пологах основного працівника [PERSON] з 06.02.2017 року до фактичного виходу її на роботу. Така відпустка у зв`язку із вагітністю і пологами надана [PERSON] на період з 03.02.2017 року по 08.06.2017 року. Після закінчення відпустки у зв`язку із вагітністю і пологами [PERSON] надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років на період з 09.06.2017 року по 18.04.2020 року. Вона заяву про продовження дії строкового трудового договору у зв`язку із наданням [PERSON] відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років не подавала, відповідний наказ відділом освіти не видавався, відтак, датою закінчення строкового трудового договору, укладеного між нею і відділом освіти, вважає дату закінчення відпустки у зв`язку із вагітністю і пологами основного працівника [PERSON] - 08.06.2017 року, з чим погоджується і Відділ освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області. Після закінчення строку трудового договору (08.06.2017 року) вона фактично пропрацювала на посаді спеціаліста по роботі з кадрами відділу освіти ще майже 7 місяців, поки не пішла у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку (наказ відділу освіти від 02.01.2018 року №1-СВ). Трудові відносини між нею і відділом освіти фактично тривали до дня її незаконного звільнення, а саме: 08.01.2020 року. Протягом цього часу жодна із сторін вимогу про припинення трудових відносин не поставила. Беручи до уваги фактичне продовження трудових відносин після 08.06.2017 року та обставину щодо того, що ані відділ освіти, ані працівник не вимагали їх припинення, дія строкового трудового договору, укладеного між [PERSON] і відділом освіти, продовжена на невизначений строк. На день її звільнення з роботи (08.01.2020 року) основний працівник [PERSON] на роботу не виходила. Відповідно до наказу відділу освіти від 01.04.2020 № 56-к дата фактичного виходу її на роботу 15.04.2020 року. 13.12.2019 року нею до відділу освіти подана письмова заява про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, тривалістю 30 календарних днів з 09.01.2020 року, так як вона є особою з інвалідністю 3 групи (повічно), однак, така відпустка їй надана не була. Жодної відповіді на заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати (згода/відмова в наданні відпустки) відділом освіти їй також не надавалось. За наведених обставин вважає, що Наказ відділу освіти від 08.01.2020 №48-к «Про звільнення [PERSON] » є протиправним і підлягає скасуванню. Дія трудового договору, укладеного між нею і відділом освіти, повинна бути продовжена на невизначений строк. У зв`язку із незаконним звільненням, для захисту порушеного конституційного права на працю та з метою досудового врегулювання трудового спору нею 10.02.2020 року на ім`я голови райдержадміністрації [PERSON] подана заява про скасування наказу відділу освіти від 08.01.2020 №48-к «Про звільнення [PERSON] » як такого, що суперечить Конституції України та іншим актам законодавства. Відповідно до висновку комісії райдержадміністрації від 31.03.2020 за результатами перевірки, проведеної у відділі освіти, наказ відділу освіти від 08.01.2020 №48-к, виданий з порушеннями законодавства про працю, є неправомірним та таким, що не відповідає Конституції України та Кодексу законів про працю України. Комісія рекомендує голові райдержадміністрації розглянути питання про скасування наказу. Розпорядженням голови Старосамбірської райдержадміністрації від 01.04.2020 №136/01-04 наказ відділу освіти від 08.01.2020 №48-к про звільнення позивача скасований. Розпорядженням зобов`язано відповідача 1 привести розпорядчі документи відділу освіти у відповідність до чинного законодавства, поновити позивача на роботі, а також подати голові райдержадміністрації до 06.04.2020 інформацію про виконання розпорядження. Наказ про незаконне звільнення позивача з роботи виданий [PERSON] , т.в.о. начальника відділу освіти на час виникнення спірних правовідносин. На час подання позовної заяви розпорядження голови райдержадміністрації від 01.04.2020 №136/01-04 посадовими особами відділу освіти не виконане, позивач на роботі не поновлена, конституційні права та законні інтереси позивача залишаються порушеними і надалі. Кожен день затягування виконання рішення про поновлення на роботі невиправдано збільшує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що належатиме до виплати. Просить визнати протиправною бездіяльність відділу освіти райдержадміністрації щодо невиконання розпорядження голови райдержадміністрації від 01.04.2020 №136/01- 04 «Про скасування наказу відділу освіти Старосамбірської райдержадміністрації від 08.01.2020 №48-к»; зобов`язати відділ освіти райдержадміністрації поновити її на роботі; в наказі відділу освіти зазначити (рішення) вимоги щодо: поновлення її на роботі з дня незаконного звільнення 08.01.2020, продовження дії трудового договору, укладеного між відділом освіти та нею, продовженою на невизначении строк, негайного поновлення її на роботі, зазначення конкретної дати, з якої їй приступити до роботи, виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення до дня фактичного поновлення на роботі; стягнути з відділу освіти райдержадміністрації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2020 року по дату її фактичного поновлення на посаді без утримання прибуткового податку (податку на доходи фізичних осіб) та інших обов`язкових платежі; покласти на [PERSON] , т.в.о. начальника відділу освіти райдержадміністрації на час виникнення спірних правовідносин, винну у незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду, заподіяну відділу освіти у зв`язку з виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Ухвалою судді від 23.09.2020 року вказану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 15 годину 30 хвилин 27.11.2020 року. Ухвалою суду від 27.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 00 хвилин 19 березня 2021 року, яке було відкладено. Ухвалою суду від 02.07.2021 року у задоволенні клопотання позивачки [PERSON] про заміну сторони відповідача та процесуальне правонаступництво відмовлено. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. 16.03.2021 року надіслала до суду пояснення в яких вказує, що 23.02.2020 року вона звільнена з посади головного спеціаліста відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області у зв`язку з досягненням 65-річного віку. Визнає позов в частині поновлення на роботі позивача з 09.01.2020 року до 14.04.2020 року за строковим трудовим договором, кінцева дата дії якого 14.04.2020 року. У задоволенні решти вимог позову відмовити. Розгляд справи просить проводити без її участі за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до наказу Управління освіти, молоді та спорту Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 04.06.2013 року №113-к [PERSON] прийнята на посаду секретаря-діловода інженерно-господарської групи при управління освіти, молоді та спорту Старосамбірської РДА на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника [PERSON] з 05.06.2013 року до фактичного виходу її на роботу (а.с.11). Наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 03.02.2017 року №25-св надано [PERSON] , спеціалісту по роботі з кадрами інженерно-господарської групи відділу освіти Старосамірської РДА оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 03.02.2017 року по 08.06.2017 року (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За положеннями ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку. Збереження за особою, якій надана соціальна відпустка по догляду за дитиною, місця роботи (посади) гарантується (статті 2, 5-1 КЗпП України, статті 2, 17, 18, 20 Закону України «Про відпустки»), що має наслідком звільнення працівника, з яким укладено строковий договір, з посади у зв`язку з поверненням з відпустки працівника, який працював там до виходу у відпустку. Термін дії строкового трудового договору може визначатися не лише конкретним строком, а й настанням певної події (наприклад, повернення на роботу працівника з відпустки для догляду за дитиною). Відповідне положення містить постанова КЦС ВС від 29 квітня 2021 року у справі № 266/3163/16-ц. Відтак, покликання позивачки на те, що укладений між нею та відділом освіти трудовий договір у зв`язку із наданням [PERSON] відпустки по догляду за дитиною є продовженим на невизначений строк, суд до уваги не бере. Вказане підтверджується наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 03.02.2017 року №25-к, яким переведено [PERSON] з посади т.в.о. бухгалтера по обліку централізованої бухгалтерії відділу освіти на посаду спеціаліста по роботі з кадрами інженерно-господарської групи з обслуговування закладів освіти при відділі освіти Старосамбірської РДА з доплатою у розмірі 50% від посадового окладу за ведення військового обліку на час відпустки по вагітності та пологах [PERSON] з 06.02.2017 року до фактичного виходу її на роботу (а.с.14). Наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 06.06.2017 року №85-св надано [PERSON] , спеціалісту по роботі з кадрами інженерно-господарської групи з обслуговування закладів освіти, соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 09.06.2017 року по 18.04.2020 року (а.с.15). Наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 02.01.2018 року №1-св надано [PERSON] , яка працює спеціалістом по роботі з кадрами в інженерно-господарській групі відділу освіти, відпустку без збереження заробітньої плати для догляду за дитиною віком до шести років з 02.01.2018 року по 09.07.2018 року (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції у Львівській області 13.01.2014 року [PERSON] , дочці позивачки [PERSON] , виповнилося 6 (шість) років [INFO] (а.с.12). Наказом відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 08.01.2020 року №48-к звільнено [PERSON] з посади спеціаліста по роботі з кадрами інженерно-господарської групи відділу освіти райдержадміністрації 08.01.2020 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.18). Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено долученими до матеріалів справи документами, [PERSON] , спеціалісту по роботі з кадрами інженерно-господарської групи відділу освіти, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, відповідно до наказу відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області від 01.04.2020 року №56-к, дозволено приступити до роботи з 15.04.2020 року (а.с.52). Тобто, строк трудового договору фактично закінчився 14.04.2020 року, а не 08.01.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.12.2019 року подала відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області заяву про надання їй відпустки без збереження заробітньої плати тривалістю 30 календарних днів з 09.01.2020 року (а.с.17) Однак, не ознайомившись та не дізнавшись про винесення адміністрацією відповідного наказу, позивач вважала, що з 09.01.2019 року знаходилася у відпустці. Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Законом України «Про відпустки», Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно - правовими актами України. Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Відповідно до ст. 4 цього Закону працівнику може бути установлена відпустка без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях (статті 5 Закону України «Про відпустки»). Згідно п.6 ч.1 ст.25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку, в тому числі особам з інвалідністю III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно. Така відпустка надається за бажанням працівника в обов`язковому порядку і сприятиме збереженню робочих місць за такими працівниками, зарахуванню періоду їх відсутності на роботі. Разом з тим, результатом надання відпустки на підставі ч.1 ст.3 Закону України «Про відпустки», що підтверджував би правомірність використання працівником такої відпустки, є відповідний наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, про що свідчить як системний аналіз Глави V «Час відпочинку» КЗпП України, так і типова форма № П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпустки», затверджена наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05 грудня 2008 року №489. Таким чином, сам факт подання заяви про надання відпустки не є належним чином оформленою згодою відповідача щодо надання позивачеві відпустки без збереження заробітної плати та не є поважною причиною невиходу [PERSON] на роботу. Вказане узгоджується із висновками викладеними КЦС ВС у постанові від 05.07.2021 року по справі № 344/6789/20. Позивачем не надано суду належних та переконливих доказів того, що її заява про надання відпустки була узгоджена з керівництвом підприємства та що був виданий відповідний наказ роботодавця. 10.02.2020 року позивачка звернулася до голови Старосамбірської районної державної адміністрації з проханням скасувати в найкоротші строки наказ про звільнення (а.с.19). Розпорядженням голови Старосамбірської районної державної адміністрації від 01.04.2020 року №136/01-04 «Про скасування наказу відділу освіти Старосамбірської райдержадміністрації від 08.01.2020 №48-к» зобов`язано скасувати наказ відділу освіти Старосамбірської райдержадміністрації від 8 січня 2020 року №48-к «Про звільнення [PERSON] », в.о. начальника відділу освіти Старосамбірської райдержадміністрації Манжуровій Г.Б. привести розпорядчі документи відділу освіти райдержадміністрації у відповідність до чинного законодавства та поновити на роботі спеціаліста по роботі з кадрами інженерно-господарської групи відділу освіти райдержадміністрації [PERSON] ; подати інформацію про виконання розпорядження голові райдержадміністрації до 06.04.2020 року (а.с.24). Не погоджуючись із вищевказаним розпорядженням, 01.04.2020 року за №176/01-26, т.в.о. начальника відділу освіти Манджурова Г.Б. звернулася з листом до голови Львівської обласної державної адміністрації з проханням надати правову оцінку розпорядження голови Старосамбірської РДА від 01.04.2020 року №136/01-04 в якому наголошує, що видане розпорядження прийняте з перевищенням владних повноважень, адже прийняття та звільнення працівників (в т.ч. [PERSON] , колишнього спеціаліста по роботі з кадрами, не державного службовця) структурних підрозділів відділу освіти є виключно їхньою компетенцією відповідно до п. 7.2.20 положення про однойменний відділ. Разом з тим, підставою прийняття даного розпорядження є висновок комісії райдержадміністрації, який не був наданий їм для ознайомлення. Окрім того, вказувала, що відділ освіти Старосамбірської РДА є юридичною особою публічного права, а значить його накази (з кадрових питань) не можуть бути скасовані головою Старосамбірської РДА, бо це прерогатива суду (а.с.25-26). Будь яких доказів результату розгляду вказаного звернення, як і невиконання розпорядження голови Старосамбірської районної державної адміністрації від 01.04.2020 року №136/01-04 відділом освіти, сторонами суду не надано. Тобто розпорядженням голови Старосамбірської районної державної адміністрації від 01.04.2020 року №136/01-04 зобов`язано відділ освіти Старосамбірської райдержадміністрації скасувати наказ від 8 січня 2020 року №48-к «Про звільнення [PERSON] », проте, такий не був скасований. У своїй позовній заяві позивачка просить визнати протиправною бездіяльність відділу освіти райдержадміністрації щодо невиконання розпорядження голови райдержадміністрації від 01.04.2020 року №136/01-04 «Про скасування наказу відділу освіти Старосамбірської райдержадміністрації від 08.01.2020 №48-к»; зобов`язати відділ освіти райдержадміністрації поновити її на роботі та інше. Суд звертає увагу на те, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, або нездійснення суб`єктом владних повноважень дій, які випливають із його повноважень на виконання вимог чинного законодавства та впливають на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи. Отже, у випадку протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, належним способом захисту порушеного права фізичної особи є зобов`язання такого суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, тобто скасувати наказ від 8\~січня 2020\~року №48-к\~«Про звільнення\~ [PERSON] ». «Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції можливий за наявності двох обов`язкових умов: забезпечення поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Відсутність «бажаного результату» виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки «бажаний результат» встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах. Наказ відділу освіти від 08.01.2020 року №48-к ніким не скасований, а отже чинний. Позивачка у позовній заяві не просить скасувати вищевказаний наказ, а тому, без скасування вищевказаного наказу, поновлення на роботі позивачки [PERSON] є неможливим, як і задоволення інших позовних вимог, які є похідними. Позивач не визначив належного способу відновлення порушених прав, тобто не вказав «бажаного результату» правового захисту, що виключає можливість такого захисту та є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів, поданих\~учасниками справи\~або\~витребуваних\~судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 12 ЦПК УКраїни передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна\~сторона\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем неправильно обрано спосіб захисту її прав, у зв`язку з чим суд фактично відмовляє позивачу у задоволенні пред`явлених нею вимог (визнати протиправною бездіяльність відділу освіти райдержадміністрації щодо невиконання розпорядження голови райдержадміністрації від 01.04.2020 №136/01-04 «Про скасування наказу відділу освіти Старосамбірської райдержадміністрації від 08.01.2020 №48-к»; зобов`язання відділу освіти райдержадміністрації поновити її на роботі; в наказі відділу освіти зазначити (рішення) вимоги щодо: поновлення її на роботі з дня незаконного звільнення 08.01.2020 року, продовження дії трудового договору, укладеного між відділом освіти та нею, продовженою на невизначении строк, негайного поновлення її на роботі, зазначення конкретної дати, з якої їй приступити до роботи, виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення до дня фактичного поновлення на роботі; стягнення з відділу освіти райдержадміністрації на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2020 року по дату її фактичного поновлення на посаді без утримання прибуткового податку (податку на доходи фізичних осіб) та інших обов`язкових платежі). Для недопущення порушення принципу диспозитивності суд не вправі задовольняти вимоги, які [PERSON] не заявлялися, тобто вирішувати питання, виходячи з власного формулювання способу захисту права та з власного розуміння належності як цього способу, так і якості наданої позивачу правничої допомоги. Суд приходить до висновку про те, що відсутність позовних вимог (предмета спору), а саме: вимоги про скасування наказу відділу освіти Старосамбірської райдержадміністрації від 08.01.2020 року №48-к, виключає можливість провадження у справі, оскільки в розумінні процесуального закону така справа не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, позаяк такий судовий розгляд позбавлений матеріального і процесуального правового змісту і за будь-яких умов не може мати наслідком відповідний правомірний результат. Вказана позиція узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у справі №306/544/17 від 28 лютого 2019 року. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Що стосується заяви позивачки про поновлення пропущеного процесуальнного строку суд зазначає наступне. У провадженні Львівського окружного адміністративного суду на розгляді перебувала справа за позовом [PERSON] до Відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області, Голови Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області Назара Петра Володимировича про визнання протиправними дій і бездіяльності, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді від 23.03.2020 року вказаний позов було залишено без руху. Ухвалою судді від 17.04.2020 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 01.06.2020 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області, Голови Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області Назара Петра Володимировича, в.о. начальника відділу освіти Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області Багряк Надії Андріївни про визнання протиправними бездіяльності, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.38-40). Оскільки вищевказану ухвалу Львівського окружного адміністративного суду позивачка отримала 12.06.2020 року, а до Старосамбірського районного суду Львівської області Фурдичка М.М. звернулася 13.07.2021 року, а отже строк звернення до суду позивачкою не пропущено. Позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору. У задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed