Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

13.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В заяві позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що 23 липня 2008 року його було прийнято на роботу до Приватного підприємства відповідача на посаду рибовода вирощувальної системи. Підприємством систематично не виплачувалась заробітна плата, не надавалась щорічна відпустка, а також не нараховувалась та не виплачувалась компенсація за невикористані дні відпустки. 09 липня 2013 року він подав заяву про звільнення за згодою сторін, так як до цього керівник підприємства висловив пропозицію звільнитись всім бажаючим в зв'язку з відсутністю коштів на підприємстві. Через деякий час на його адресу надійшов поштовий лист з повідомленням, що його звільнено з даного підприємства з 30 червня 2013 року (це при тому, що він працював до 09 липня 2013 року) та підставою звільнення було ненадання пояснень по недостачі риби та постійного не реагування на попередження про появу на робочому місці в нетверезому стані. При звільненні з ним не було проведено повного розрахунку. На його неодноразові вимоги відповідачем не вживались заходи, щодо здійснення такого розрахунку. А тому на підставі вищевикладеного просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 2008 по 2013 роки в сумі 31521 грн., компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 82 календарних дні в сумі 3332 грн. 48 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8400 грн. Крім того позивач просить змінити формулювання причини звільнення на «Звільнення за згодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України» та змінити дату звільнення, вказавши дату звільнення 09 липня 2013 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того пояснив, що домовленності між ним та відповідачем про звільнення за згодою сторін небуло, а написану заяву він залишив на столі в кімнаті рибоводів у відсутність керівника. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства, тому позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що підприємство повністю розрахувалось з позивачем по виплаті заробітної плати та всіх інших виплат при звільнені, а також вказав на пропущення позивачем строків звернення до суду. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази в матеріалах справи (розрахунки заборгованості; копію наказу Приватного підприємства «Агро Дон» від 30.06.2013 року за №18; копію поштового листа; копію індивідуальних відомостей про застраховану особу; копію постанови Баштанського районного суду від 29.10.2013 року; копію трудової книжки на ім'я [PERSON]; копію постанови Баштанського РВ УМВС України в Миколаївській області про закриття кримінального провадження від 27.11.2013 року; копію повідомлення Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області від 13.09.2013 року; копію наказу Приватного підприємства «Агро Дон» від 22.07.2008 року за №7; копії відомостей на видачу заробітної плати; копії платіжних відомостей; копію видаткового касового ордеру; копію акту від 13.11.2013 року за №72 Про результати позапланової перевірки ПП «Агродон»; копію довідки та акту Баштанської ОДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 15.11.2013 року; копію довідки ПП «Агро Дон» від 16.09.2013 року за №38; копію припису Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області від 17.09.2013 року; копію наказів ПП «Агро Дон» від 30.06.2013 року за №19 та від 10.01.2014 року за №29 Про виділення на списання та знищення документів; копію актів ПП «Агро Дон» від 30.06.2013 року за №1 та від 10.01.2014 року за №1 Про виділення до знищення документів), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що дійсно 23 липня 2008 року позивача було прийнято на роботу до Приватного підприємства «Агро Дон» на посаду рибовода вирощувальної системи. Наказом даного підприємства від 30 червня 2013 року позивача його було звільнено з роботи на підставі ст.40 КЗпП України п.7 з зазначенням формулювання «в зв'язку з тим, що не надано пояснень по недостачі риби та постійно не реагував на попередження про появу на робочому місці в нетверезому стані». При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку. Обставини встановлені судом свідчать, що відповідач має заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу. Так, заборгованість за 2008 рік становить 3071 грн., за 2009 рік - 7718 грн., за 2010 рік - 10659 грн. За 2012 рік заборгованість становить 1074 грн. (лютий місяць) та 1100 грн. (травень місяць). Наявні в матеріалах справи відомості на видачу заробітної плати та платіжні відомості свідчать про виплату заробітної плати позивачу за 2011-й та 2013 роки (в періоди заявлені позивачем) в повному обсязі, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню як недоведені. Однак, твердження позивача про те, що підписи від його імені в платіжних відомостях на видачу заробітної плати здійснені не ним, а іншою особою, суд оцінює критично і вважає, що вони є недоведеними, виходячи з положень вимог статті 59 ЦПК України /допустимість доказів/. Положення статті 204 ЦК України вбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, загальна сума заборгованості по виплаті заробітної плати становить 23622 грн. (за 2008 рік - 3071 грн., за 2009 рік - 7718 грн., за 2010 рік - 10659 грн., за 2012 рік - 1074 грн. та 1100 грн.). Відповідно до вимог частини 1 статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно частини 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Встановлені судом обставини свідчать, що в даних трудових правовідносинах мало місце порушення з боку відповідача, щодо строків розрахунку при звільненні. А відповідно до вимог статті 117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За таких обставин сума коштів в розмірі 8400 грн., заявлена позивачем як середній заробіток за весь час затримки по розрахунку при звільненні, підлягає стягненню в повному обсязі, враховуючи період затримки розрахунку з часу звільнення - 30.06.2013 року до 1 лютого 2014 року. Також, на думку суду, є доведеними та обґрунтованими вимоги позивача, щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку тривалістю 82 календарних дні в сумі 3332 грн. 48 коп., виходячи з досліджених судом письмових доказів. Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. За таких обставин загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 35354 грн. 48 коп., з відрахуванням сум податків та інших обов'язкових платежів, а саме 23622 грн. - заборгованість по виплаті заробітної плати, 8400 грн. - розмір середнього заробітку за весь час затримки по розрахунку та 3332 грн. 48 коп. - компенсація за невикористану відпустку. Однак, позов в частині зміни формулювання причини звільнення та дати звільнення, задоволенню не підлягає, так як ці обставини заперечуються стороною відповідача, а доводи позивача щодо вказаних позовних вимог ґрунтуються лише на власних твердженнях та не підтверджуються жодним належним доказом, а тому є не доведеними. Відповідно до вимог ст.36 ч.1 п.1 КЗпПУ, підставою припинення трудового договору є угода сторін, тобто це самостійна підстава припинення трудового договору і в цьому випадку потрібне спільне волевиявлення сторін спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до вимог статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивачем мало місце пропущення строків звернення до суду, щодо зміни формулювання причини звільнення та дати звільнення, а тому наведене та відсутність поважних причин пропуску такого строку також вбачають підстави для відмови в задоволенні позову в частині зазначених вимог. Заперечення відповідача, щодо здійснення повного розрахунку з позивачем по виплаті заробітної плати та всіх інших виплат при звільнені, суд оцінює критично, так як вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та ґрунтуються лише на твердженнях останнього. В силу статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 353 грн. 54 коп. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial