Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

13.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що є власником житлового будинку №39 по вулиці Сосюри в м. Одесі. Разом із ним у будинку проживає син [PERSON], який зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, вчиняє щодо нього фізичне насилля, створюючи неможливі умови для їх сумісного проживання. Способом захисту порушеного права позивач обрав усунення перешкоди у здійсненні права власності на будинок шляхом виселення відповідача в порядку ст. 116 ЖК України. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в процесі розгляду справи позов не визнав, в останнє судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи. В обґрунтування своїх заперечень відповідач послався на те, що стосунки з батьком дійсно не склалися, відбуваються конфлікти, поряд із тим, в спірному будинку між сторонами фактично склався порядок користування, кожен проживає в окремій частині будинку, тому залишення його без житла суперечить вимогам закону. Причиною звернення до суду є бажання батька передати його частину будинку у найм. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]є власником житлового будинку №39 по вулиці Сосюри в м. Одесі, де постійно проживає. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на домоволодіння Виконавчого комітету ОМР за №20-І577. На час розгляду справи за спірною адресою проживає також відповідач у справі [PERSON] (син позивача), місце його проживання зареєстровано там. Стосунки між сторонами не склалися, відповідач зловживає спиртними напоями, в родині періодично відбуваються конфлікти, що визнано відповідачем. В період 2015-2016 років відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї). Вказані порушення, однак, не мали відношення до користування сторонами спірним жилим приміщенням. Окрім того, в процесі розгляду справи позивач не заперечував, що в спірному будинку між сторонами фактично склався порядок користування, кожен проживає в окремій його частині. Вказані обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Стаття 116 цього закону встановлює, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи з аналізу зазначеної статті вбачається, що до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що до [PERSON] жодного разу вказані заходи попередження, які є обовязковими у разі виселення особи, вжиті не були. При вирішенні спору суд також виходить із того, що у виниклих правовідносинах повинні встановлюватись порушення правил співжиття саме у сфері спірних житлових відносин, а не такі правопорушення, що мають відношення до користування сторонами спірним жилим приміщенням. Так, відповідно до ст. 157 ЖК України власник жилого будинку (квартири) має право вимагати у судовому порядку виселення членів сімї, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Зазначене узгоджується із позицією Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ, зокрема, по справі №№6-16348св15. Оскільки обставини, які є обовязковими для виселення особи не найшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, позовні вимоги [PERSON]А не відповідають вимогам закону.

Outcome: dismissed