Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

14 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його дружини [PERSON], яка померла 23 грудня 2014 року в м.Дубосари ПМР, що складається із земельної ділянки площею 0,8301 га, що розташована на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку ЯИ № 028480), а також на земельну ділянку площею 0,8303 га, що розташована на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 732803). Позов [PERSON] обґрунтував наступним. 23 грудня 2014 року в с м.Дубосари ПМР померла [PERSON], яка доводилася позивачеві дружиною. Після смерті дружини відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на земельні ділянки, що розташовані на території Нетребівської сільської ради Томашпільського району. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування по закону на майно своєї дружини. Позивач зазначає, що на протязі встановленого законом шестимісячного строку він подав до Томашпільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак голова Нетребівської сільської ради подав до суду заяви, в яких просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 23 грудня 2014 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 23 грудня 2014 року в с. Нетребівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про шлюб, 12 вересня 2003 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки виконкому Нетребівської сільської ради, після смерті [PERSON] спадкоємцем залишився чоловік [PERSON], спадкове майно складається із земельних ділянок розміром 0,8301 га та розміром 0,8303 га, які знаходяться на території Нетребівської сільської ради (а.с.18). Як вбачається із матеріалів справи,19 жовтня 2011 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,8303 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серії ЯЛ № 732803 на підставі договору дарування земельної ділянки, реєстр № 3728 від 22 грудня 2010 року, ВРЕ № 131603, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052390001001005 (а.с.8), в лютому 2010 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,8301 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії ЯИ № 028480 на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації № 458 від 14 жовтня 2008 року, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011006100006 (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.6). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 13 липня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 23 грудня 2014 року, заведена за № 54/2005 року за заявою [PERSON] (а.с.15-16). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за законом на спадкове майно своєї дружини [PERSON], який спадщину прийняв, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Тобто позивачка [PERSON] набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті його дружини належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачами визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved