Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

14.04.2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким надати дозвіл [PERSON], [INFO] на виїзд у складі групи до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії в період часу з 15.07.2017 року по 31.08.2017 року без згоди та супроводу батька [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], в період якого народилася дочка [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що дочка вивчає англійську мову та прагне вдосконалювати свої знання. Однак, відповідач [PERSON] є моряком та на теперішній час знаходиться в рейсі, що позбавляє його об?єктивної можливості надати нотаріально засвідчену згоду на виїзд дочки [PERSON] за кордон. Договір про бронювання навчальної програми за кордоном було укладено вже після того, як [PERSON] пішов у рейс та на даний час перебуває у водах Атлантичного океану, що фізично унеможливлює надання згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідача [PERSON] було повідомлено засобами електронного зв?язку про намір дочки пройти сезонні курси англійської мови за кордоном на що він погодився та надіслав електронною поштою необхідні листи. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. 74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав електронною поштою на адресу суд заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та урегульовані положеннями СК України. У судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 982. В період шлюбу у сторін народилась дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 606. Судом встановлено, що на даний час у подружжя [PERSON] виникла можливість відправити дочку [PERSON], [INFO], для удосконалення знань англійської мови та відпочинку до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії у складі групи на період часу з 15.07.2017 року по 31.08.2017 року. Батько дитини - [PERSON] на даний час працює моряком та перебуває у рейсі у зв?язку з чим він позбавлений можливості надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд його неповнолітньої дочки за кордон. На підтвердження наміру поїздки, позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання послуг № 303.1.09032017 від 09.03.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Ворлд-Тревел» ТМ «Українська освітня компанія «STUDYUA». Предметом договору є навчальна програма (мовні курси) у закордонних навчальних закладах. Додатком № 1 до договору про надання послуг передбачається країна навчання - Великобританія, центр навчання Oxford School of English, місто навчання Оксфорд, дата програми 21 липня - 11 серпня 2017 року. Статтею 33 Конституцією України від 28 червня 1996 року передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом прийнято до уваги, що батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] немає фізичної можливості надати нотаріальний дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон через перебування у рейсі за межами України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди другого з подружжя - підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved