Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

13.06.2013 року (згідно з датою на штампі поштового відділення) ПАТ\~«Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів солідарно на користь ПАТ\~«Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 902/06-034-260 від 25.04.2008 в сумі 23\~437,29 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 187\~334,24\~грн. Підставами для заявленої позовної вимоги позивач вказав такі обставини: наявність укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 902/06-034-260 від 25.04.2008 на суму 23\~300,00\~доларів США; наявність укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] Договору поруки № Дп902/06-034-206 від 25.04.2008, за яким остання поручилася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливої неустойки; надання позивачем відповідачу кредиту в сумі 23\~300,00\~доларів США; невиконання відповідачами прийнятих на себе зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії та Договором поруки, внаслідок чого станом на 23.04.2013 наявна заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 23\~437,29 доларів США, що складається із заборгованостей по кредиту, за процентами, по пені за не своєчасне повернення кредиту і по пені за несвоєчасну сплату процентів; направлені позивачем вимоги від 26.08.2011 відповідачі не виконали. 31.07.2013 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подав суду зустрічний позов до позивача за первісним позовом ПАТ\~«Укрсоцбанк», третя особа [PERSON], про визнання Договору відновлювальної кредитної лінії №\~902/06-034-260 недійсним (а.с. 86-91). Ухвалою суду від 02.08.2013 року вимоги за цим зустрічним позовом були прийняті до розгляду в цій справі та об'єднані в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача [PERSON] під час розгляду справи по суті позов підтримала з наведених у ньому підстав та просила задовольнити позовній вимоги в повному обсязі. Заперечила проти задоволення зустрічного позову, пославшись на відсутність передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним, його відповідність вимогам закону, подавши з цього приводу письмові заперечення (а.с.\~164-165). Також подала суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом (а.с. 163). Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в позові банку та підтримав поданий в інтересах його довірителя зустрічний позов до ПАТ\~«Укрсоцбанк» і просив визнати недійсним Договір відновлювальної кредитної лінії №\~902/06-034-260, посилаючись на обставини, наведені в зустрічному позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши суду письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у задоволенні позову банку в повному обсязі та здійснити розгляд справи за її відсутності (а.с. 83-85). Відповідач вважає, що позов банку є необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що договір поруки між позивачем і нею є припиненим відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України у зв'язку зі збільшенням обсягу її відповідальності в наслідок зміни умов кредитного договору щодо розміру процентної ставки з 14 % до 15 %, починаючи з 09.11.2008. Після підвищення процентної ставки по кредиту банк не повідомив її про це і не отримав її письмової згоди бути поручителем після збільшення обсягу її відповідальності. Також вказує на те, що є передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України підстави вважати поруку припиненою, оскільки позивач протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання строку повернення кредиту не пред'явив вимоги до поручителя. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 25.04.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступник якого Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі за текстом позивач, банк, кредитор) та [PERSON] (далі відповідач1, позичальник) уклали Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 902/06-034-260 на суму 23\~300,00\~доларів США (далі Кредитний договір). Згідно з цим Кредитним договором (п.\~1.1, 1.1.1) банк надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах, визначених цим договором. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами траншами зі сплатою 14\~% процентів річних та комісій, у розмірі та в порядку, визначеному в Додатку № 1 до договору, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 23\~760,00 доларів США, з графіком зниження щомісяця максимального ліміту заборгованості з 10.05.2008 року в сумі 23\~562,00 долари США до 09.03.2018 року в сумі 198,00 доларів США, та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24.04.2018. Кредит надається на добудову житлового будинку (п. 1.2). З 20.10.2008 року за ініціативою банку відповідно до умов п.\~2.7 Кредитного договору процентна ставка по кредиту була збільшена з 14\~% до 15 %. Надання кредиту (траншу кредиту) проводиться в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату отримання траншу кредиту, шляхом видачі кредитором кредитних коштів позичальнику готівкою в іноземній валюті з позичкового рахунку останнього (п. 2.1). Пунктом 2.4, підпунктом 2.4.1 Кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, на суму фактичної заборгованості за кредитом у валюті кредиту за методом факт/360, де факт фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360 умовна кількість днів у році. Відповідно до п. 2.4.5 Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати позивачу проценти за користування кредитними коштами, нараховані за поточний місяць, у валюті наданого кредиту до 10 числа наступного місяця. Позивач виконав умови Кредитного договору, надавши позичальнику [PERSON] транші кредиту в період з 25.04.2008 року по 26.08.2008 року на загальну суму 23\~200,00\~доларів США, що підтверджується копіями заяв на видачу готівки (а.с. 11-18) та довідкою банку від 19.02.2014 року (а.с.\~194). Згідно з п.4.1. Кредитного договору у разі прострочення строків сплати процентів, строків повернення кредиту (траншів кредиту) позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми. Зі змісту умов Кредитного договору (п. 4.4) вбачається, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником [PERSON] обов'язків, визначених підпунктами\~3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Така умова Кредитного договору цілком узгоджується з нормою ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №\~1023-XII (у редакції Закону від 01.12.2005 №\~3161-IV), якою визначено, що кредитодавець, який згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, може використати таке право лише у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором (п.\~3.3.7\~-\~3.3.8.1) належним чином не виконував, порушував умови щодо строків повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування кредитом на протязі 10 місяців, починаючи з 11.08.2009 року, коли виникла прострочена заборгованість по кредиту і нарахованим процентам. Це підтверджується випискою по рахунку [PERSON] від 22.03.2013 року(а.с.\~19-46), Розрахунком вимог банку станом на 23.04.2013 року (а.с. 50-51) та довідкою банку від 19.02.2014 року (а.с.\~194). У зв'язку з наведеним, на підставі п. 4.4 Кредитного договору 09.11.2009 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив, і тому позичальник [PERSON] 10.11.2009\~року зобов'язаний був погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Однак відповідач1 10.11.2009\~року зазначених дій не вчинив. Також позичальник не відреагував на письмову вимогу банку від 26.08.2011 року про повернення всієї суми заборгованості по кредиту та відсоткам у розмірі 18\~543,21\~доларів США, наявної на 16.08.2011\~року. Згідно з Розрахунком вимог банку (а.с. 50-51) станом на 23.04.2013\~року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитом складає загальну суму в 23\~437,29\~доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку еквівалентно 187\~334,24\~гривням, з яких: заборгованість по кредиту 17\~028,00 доларів США; заборгованість за нарахованими процентами 5\~241,49 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту 532,79 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 635,01 доларів США. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049, 1054 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч.\~2 ст.1\~050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] як позичальник не виконував і не виконує взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором протягом більше, ніж 90 календарних днів, тому відповідно до ч.\~2 ст.\~1050 ЦК України та умов Кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та кредитор позивач має право вимагати повернення, а позичальник [PERSON], відповідно, зобов'язаний повернути частину кредиту, що залишилася, сплатити нараховані проценти за фактичний час користування кредитом та нараховану пеню. Отже, позовна вимога банку до відповідача [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Кредит [PERSON] був наданий в іноземній валюті доларах США, тому суд, враховуючи вимоги ст.\~533 ЦК України, якою передбачена валюта виконання грошових зобов'язань, визначає еквівалент суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача, в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для долара США на день ухвалення рішення, 1\~177,4997 гривень за 100 доларів США, що становить 23\~437,29\~доларів США * 1\~177,4997 гривень / 100 доларів США = 275\~974,02\~грн. Вирішуючи питання щодо позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] (далі відповідч2, поручитель) про стягнення заборгованості як з поручителя за Кредитним договором, суд встановив такі обставини і керується такими нормами цивільного законодавства України. 25.04.2008 з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №\~902/06-034-260 від 25.04.2008 між банком, позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] був укладений Договір поруки № Дп902/06-034-260, за яким остання поручилася перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливої неустойки. При цьому зміст забезпеченого порукою зобов'язання наведений і безпосередньо в тексті Договору поруки в пункті 2.1 (підпункти 2.1.1\~\~2.1.4 пункту 2.1 ст.\~2). Так, порукою забезпечується повернення кредиту в розмірі 23\~760,00\~доларів США шляхом погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця з кінцевим терміном погашення до 20.04.2018 року, а також дострокове погашення у випадках, передбачених Договором кредиту. Відповідно до підпункту 2.1.2 Договору поруки визначений розмір процентів за Кредитним договором 14,00\~процентів річних. Як було зазначено вище, суд встановив, що строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі на підставі пункту п. 4.4 Кредитного договору вважається таким, що сплив, з 09.11.2009 року, і позичальник [PERSON] 10.11.2009\~року не виконав у повному обсязі всі свої зобов'язання за Договором. У зв'язку із цим з 11.11.2009 року в кредитора виникло право вимоги до поручителя [PERSON] про повернення суми кредиту, яка залишилася, в повному обсязі, сплату процентів за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій (пені). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись порукою. Частиною 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язань вчиняється у письмовій формі. Згідно з вимогами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позов до поручителя [PERSON] з вимогою виконання грошових зобов'язань за позичальника [PERSON] заявлений кредитором 13.06.2013, тобто через 3 роки 7 місяців і 2\~дні з дня настання строку виконання основного зобов'язання в повному обсязі з 11.11.2009\~року. У Договорі поруки сторони не визначили строк дії поруки. Наявність у цьому Договорі формулювань: «5.2. Цей Договір набирає чинності з дати йог укладання та діє до повного виконання всіх зобов'язань, визначених в п. 2.1 цього Договору», не є встановленням строку поруки в розумінні ч. 4 ст. 559 і ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст.\~252 ЦК України. У звязку з цим порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-48цс11, від 21.05.2012 у справі № 6-68цс11, від 23.05.2012 у справі № 6-33цс12. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання припиняє поруку, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Норми частини 1 ст. 559 ЦК України пов'язують припинення поруки також і зі зміною забезпеченого зобовязання без згоди поручителя на таку зміну, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Як було встановлено судом і зазначено вище, з 20.10.2008 року за Кредитним договором була підвищена процентна ставка по кредиту з 14 до 15 процентів річних, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. У Договорі поруки із [PERSON] відсутні умови, які б передбачали можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням без додаткового повідомлення про це поручителя та укладення з нею окремої угоди чи внесення змін до цього Договору поруки. Позивач не надав суду доказів того, що поручитель за Кредитним договором [PERSON] погодилися на зміну основного зобов'язання і збільшення обсягу її відповідальності перед кредитором за Кредитним договором. Відповідачі [PERSON] у письмових запереченнях проти позову зазначила, що жодних додаткових угод чи нових договорів поруки із банком не укладала і не надавала своєї згоди на зміну забезпеченого порукою зобов'язання. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі №\~6-112цс12, внесення змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентів за відсутності згоди поручителя на таку зміну змінює (збільшує) обсяг його відповідальності. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що порука за Договором поруки №\~Дп902/06-034-260 від 25.04.2008\~року, укладеним між банком, позичальником та поручителем [PERSON] є припиненою з 20.10.2008\~року через зміну обсягу відповідальності поручителя за Кредитним договором без її на те згоди на підставі ч. 1 ст.\~559 ЦК України. У зв'язку з цим підстави для стягнення на користь позивача суми заборгованості за Кредитним договором із відповідача [PERSON] відсутні, і тому позов ПАТ\~«Укрсоцбанк» в частині вимог до [PERSON] задоволенню не підлягає. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ\~«Укрсоцбанк», третя особа: [PERSON], про визнання Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 902/06-034-260 від 25.04.2008\~року, укладеного між сторонами, недійсним та застосування наслідків недійсності правочину задоволенню не підлягає з таких підстав. Під час судового розгляду були встановлені обставини, які вказують на наявність передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним. При цьому застосуванню підлягають норми матеріального права, які були чинні на день укладення спірних договорів, 25.08.2008 року, тому норми ЦК України і законів далі в рішенні наводяться в редакції, чинній на вказану дату. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст.\~215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 ЦК України, а саме: недодержання вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 902/06-034-260 від 25.04.2008\~року за своєю суттю є договором споживчого кредиту, тому його умови повинні відповідати вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що під час вчинення сторонами правочину укладення Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 902/06-034-260 від 25.04.2008\~року відповідач за зустрічним позовом (банк) не додержав вимог Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №\~1023-XII (у редакції Закону від 01.12.2005 №\~3161-IV). Підписаний [PERSON] Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №\~902/06-034-260 від 25.04.2008\~року не відповідає за своїм змістом вимогам ч. 4 ст. 11 Закону №\~9542. Так, у Договорі не зазначені: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту. У пунктах 1.1.1, 2.1 Договору, які стосуються видачі грошових коштів позичальнику, не вказані дати і суми, які будуть видані останньому, та, відповідно до цих сум і дат, не розписана загальна вартість кредиту для [PERSON] та не визначений графік і суми повернення кредиту і сплати процентів за користування ним. У абзаці другому пункту 1.1 Кредитного договору зазначено: «Детальний розпис сукупної вартості Кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання Кредиту наведено в Додатку 2 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною». Однак у Додатку 2 до Кредитного договору (а.с.\~92) відсутня інформація про загальну вартість кредиту, значення реальної процентної ставки і абсолютне подорожчання кредиту, які б були розраховані на основі максимально можливої суми кредиту, отриманої в день укладення договору, і з розрахунку максимально можливих термінів. Також кредитор не надавав позичальнику детального розпису сукупної вартості кожного з траншів кредиту в день їх надання [PERSON] Наведене вище свідчать про те, що банк фактично не узгодив із позичальником частину істотних умов договору (абзац другий ч. 1 ст. 638 ЦК України), передбачених законом. Зазначені обставини є підставами для визнання Договору відновлювальної кредитної лінії № 902/06-034-260 від 25.04.2008\~року недійсним. Твердження про те, що банк не виконав вимог ч. 2 ст. 11 Закону №\~9542, а саме: перед укладенням договору про надання споживчого кредиту не повідомив споживачу ([PERSON]Д.) у письмовій формі прокредитні умови, суд вважає безпідставним, оскільки позивач за зустрічним позовом під час судового розгляду не доказав наявність такої обставини. Разом з тим, відповідач за зустрічним позовом ПАТ\~«Укрсоцбанк» подав суду заяву про застосування позовної давності (а.с\~163), в якій просить відповідно до ст. 267 ЦК України застосувати позовну давність до вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Позовна давність згідно зі ст. 256 ЦК України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До правовідносин сторін підлягає застосуванню встановлений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності. Враховуючи положення ч. 1 ст. 261 ЦК України, строк для звернення [PERSON] до суду з вимогою про визнання кредитного договору недійсним необхідно обчислювати з дати його підписання, тобто з 25.04.2008 року. Трирічний строк позовної давності сплив 25.04.2011, а зустрічний позов поданий суду 31.07.2013. Позивач суду не заявляв клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 902/06-034-260 від 25.04.2008\~року та застосування наслідків недійсності правочину не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Згідно з ч.\~1 ст.\~88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в сумі 2\~155,77\~грн.

Outcome: partial