Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

13 лютого 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки F [PERSON], [INFO], у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 31.08. 2017 року , тобто з моменту розірвання шлюбу, і до повноліття дитини. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2014 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31.08.2017 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина залишилась проживати із позивачкою, та після розірвання шлюбу батько дитини допомогу на утримання доньки добровільно не надає, що стало причиною звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду від 18.02.2019 року було відкрите провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач письмовий відзив на позов не надавав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. В обгрунтування заявленого розміру аліментів зазначила, що вона виходила із розміру доходу, який відповідач отримував коли сторони перебували у шлюбі. Відповідач у судовому засіданні визнав позов частково. А саме в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. з моменту подачі позовної заяви, в іншій частині позовних вимог просив відмовити, зазначивши, що він на теперішній час не працює і не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн., а також зазначив, що кожного тижня донька перебуває у нього, і він також утримує дитину в ці дні, а також періодично надає позивачці грошові кошти, по можливості, на утримання доньки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31.08.2017 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку F [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ F349372 від 25.02.2014 року. Дитина проживає із матірFю та перебуває на її утриманні. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач не має постійного доходу у вигляді заробітної плати. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст.182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено те, що в 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст.184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, являючись батьком неповнолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття, відсутні аліменти на інших дітей, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволення не підлягає, оскільки позивач не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів починаючи з 31.08.2017 року, то суд зазначає наступне. Так відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як встановлено судом, та фактично визнано позивачем, відповідач надавав грошові кошти на утримання дитини. Те, що такі платежі були не регулярні та, як зазначає позивач, не у достатньому розмірі, стали підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом, але не є підставою для стягнення аліментів за минулий час. Позивачем не надано доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати впродовж часу після розірвання шлюбу. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю. Згідност. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. в дохід держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial