Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

13 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сімейне життя у них з відповідачем не склалося. Позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу, в подальшому з відповідачем проживатимуть окремо. На даний час подружні стосунки припинені. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. З моменту фактичного припинення відносин відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач не працює у звязку з тим, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина, тому вона не має змоги працювати і відповідно не має ніякого доходу. Відповідач не надає коштів на утримання позивача. У звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 14 годину 00 хвилин 17 жовтня 2018 року. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові, просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 01 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом І-ФП №129308, виданим Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 01 жовтня 2016 року (а.с.7). Прізвище дружини після одруження [PERSON]. Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ФП №262201, виданими Заводським районним відділом у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 19 січня 2017 року (а.с. 8). Згідно з довідкою про склад сімї, зареєстрованих у житловому приміщенні, виданою виконавчим комітетом Більмацької селищної ради (а.с. 11), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 15.09.1962, [PERSON], 08.02.1964 зареєстровані за адресою: [INFO]. Позивач зазначила, що дитина проживає і в подальшому буде проживати разом із нею, відповідач фактично працевлаштований, має постійний заробіток. На утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, недієздатних осіб не має, стягнення за виконавчими документами не здійснюється. Він є працездатним, дієздатним, фізичних та психічних вад не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечити їм рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина і виплачується щомісячно. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 вказаної норми встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи визначене законом мінімального розміру аліментів на дитину, суд не вважає за доцільне дублювати це положення в резолютивній частині рішення. Частиною 1 статті 191\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, домовленості між останньою та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини необхідно задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, суд виходить з такого. Згідно ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.\~84\~СК України для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину, як з чоловіка і на дитину, як з батька. Тому положення ст.\~84\~СК України визначають безумовне право позивача на отримання аліментів на її утримання. Особливістю стягнення аліментів на дружину є наявність лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, можливості чоловіка надавати таке утримання. Судом враховано, що відповідач є працездатною особою, його вік, працевлаштованість. Тому суд дійшов висновку про його спроможність платити аліменти як на утримання дитини так і дружини, яка проживає зі спільним сином, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обовязок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобовязань не має, заперечень проти позову не надав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментівщомісячно,\~починаючи з\~13.09.2018\~року і\~додосягнення\~нею повноліття та на користь матері у розмірі 1\~000 гривень частини від доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1\~409,60 грн.

Outcome: approved