Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

14 вересня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н., згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 10600 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконувала зобовязання по договору, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 18521 грн. 81 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача,а також судові стягнути понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, але до суду надав заяву з клопотанням справу слухати при його відсутності, підтримує позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] і її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині тіла кредиту і відсотків, але просили враховуючи тяжке матеріальне становище зменшити розмір пені і відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, оскільки не допускається подвійне покладення на боржника цивільно-правової відповідальності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню часткового з таких підстав. Так, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. За змістом\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). 14 вересня 2009 року [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримала кредит у розмірі 10600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що визнається сторонами (а.с. 11). Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, [PERSON] про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів (а.с. 12-26). Факт ознайомлення із Умовами і Тарифами кредитування, отримання відповідачем\~\~[PERSON] про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку за вищевказаним кредитним договором і згода відповідача на отримання банківських послуг, а відтак, і укладення кредитного договору, підтверджується особистим підписом відповідача (а.с. 11). Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при допущені клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів . Позивачем надані належно завірені копії вищевказаних документів. Відповідач [PERSON] не виконала зобовязань за кредитним договором та відповідно до наданого розрахунку заборгованості (а.с. 9-10), станом на 12 червня 2017 року має заборгованість у розмірі 18521 грн. 81 коп., що складається з такого: 2268 грн. 31 коп.. заборгованість за тілом кредиту; 9219грн. 93 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5675 грн. 39 грн. нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина штрафу; 858 грн. 18 коп. - процентна частина штрафу. Обґрунтовуючи позов позивач зазначав, що відповідач періодично сплачувала заборгованість за кредитним договором. Так,\~[PERSON]\~з часу укладення договору вчинялися дії щодо виконання зобовязань - проводилося погашення заборгованості за наданим кредитом, останній платіж, які внесла відповідач за вказаним договором, був здійснений 11 квітня 2017 року і становить 500 грн. (а.с. 10). Розрахунок заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом, за пенею та комісією, що наданий позивачем, обґрунтований наявними у справі доказами, оформлений належним чином у відповідності до законодавства, здійснений згідно умов кредитного договору в межах заявлених позовних вимог, Банком враховано період порушення відповідачем умов договору. Проте, суд вважає, що одночасне стягнення пені та штрафів призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, виходячи з такого. За змістом\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України) Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, позовні вимоги в частині стягнення штрафів у розмірі 500 грн. і 858,18 грн. задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача грошових коштів за договором кредиту підлягають задоволенню частково, а саме: підлягає стягненню заборгованість, що складається з: 2268 грн. 31 коп. заборгованість за тілом кредиту; 9219 грн. 93 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5675 грн. 39 грн. нарахована пеня, а всього: 17163 грн. 63 коп. За таких обставин відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору, пропорційно задоволеній частині позову в сумі 1482 грн. 72 коп. (92,67 %).

Outcome: partial