Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

12 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 06 жовтня 2017 року вона є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] У вказаному будинку, з відома та згоди попереднього власника будинку, були зареєстровані її дочка [PERSON] зі своїм сином та її онуком [PERSON], [INFO]. Однак, відповідачі забрали всі свої речі з будинку і з червня 2014 року не проживають у вказаному будинку, що підтверджується актом про не проживання від 24 жовтня 2018 року. Факт реєстрації відповідачів порушує права позивача та заважає отримати житлову субсидію. За відсутності добровільної згоди відповідачів вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 28 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20 грудня 2018 року на 09-00 годину. 20 грудня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися за невідомою суду причиною. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. 06 лютого 2019 року за № ЕП-4247 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про визнання її та сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] оскільки з червня 2014 року вони з сином фактично проживають на території Російської Федерації. Крім того, до заяви додала копію свого паспорту серії [NUMBER] Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради Моісєєва М.О. у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та надала суду висновок органу опіки та піклування виконкому Соледарської міської ради від 11 лютого 2019 року за № 3 про доцільність визнання [PERSON], [INFO], та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] оскільки вказане приміщення не є власністю матері дитини та вони не проживають за місцем реєстрації вже більше чотирьох років. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він проживає у с. Парасковіївка Бахмутського району. Він знає [PERSON] та її дочку [PERSON], оскільки вони теж проживають у с. Парасковіїка. На даний час [PERSON] проживає одна у своєму будинку, оскільки її дочка з сином [PERSON] у 2014 році поїхали до окупованої території України. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає та працює у с. Парасковіївка на тракторі. Позивача [PERSON] він знає, оскільки вони разом навчалися у школі. Вона проживала разом з сином та своїм батьком. Син є школярем. У неї є також дочка [PERSON] Де вона проживає, він не знає. Пам'ятає, що дочка разом з маленькою дитиною поїхала з будинку матері, коли розпочалися бойові дії у 2014 році. На теперішній час вона з матір'ю не проживає, він бачить це, оскільки проживає неподалік від неї через дві вулиці. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, врахувавши думку відповідача, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 06 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Сабіною Л.В., [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7). Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Соледарською міською радою 25 вересня 2018 року за № 8919/16-12 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON], [INFO] (дочка), [PERSON], [INFO] (онук) (а.с. 8). До теперішнього часу у спірному будинку залишаються зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON], які у будинку за адресою: [ADDRESS] з червня 2014 року не проживають, будинком не цікавляться, оплату комунальних послуг не здійснюють, їхнього особистого майна та речей у будинку немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема, актом про не проживання від 24 жовтня 2018 року (а.с. 9). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірному будинку відповідачів [PERSON] та [PERSON], тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved