Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

14.02.2017 року позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання незаконним та скасування наказу Українського державного фонду підтримки фермерських господарств №03-к від 20 січня 2016 року про звільнення [PERSON] з посади директора Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств; скасування наказу Українського державного фонду підтримки фермерських господарств №04-к від 27 січня 2017 року про виправлення технічної помилки в наказі №03-к від 20.01.2017 року; поновлення [PERSON] на посаді директора Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств з 23 січня 2017 року; виправлення запису в трудовій книжці [PERSON] від 23.01.2017 року; стягнення з Українського державного фонду підтримки фермерсь-ких господарств на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на посаді директора Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити по підставам, викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, зазначивши, що звільнення відповідача проведено із дотриманням вимог трудового законодавства. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] згідно наказу №33-к від 07.04.2008 року Українського державного фонду підтримки фермерських господарств призначено на посаду директора Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в порядку переведення з посади головного спеціаліста юриста Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Наказом першого заступника генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств [PERSON] від 27.01.2017 року [PERSON] звільнено 23.01.2017 року за п.2 ст.40 КЗпП України, в звязку з невідповідністю займаної посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, та внесено виправлення в наказ №03-к від 20.01.2016 року «Про звільнення [PERSON]Г.», де правильною датою наказу №03-к слід вважати 20.01.2017 року /а.с.7,9, 15-18/. В судовому засіданні представник відповідача в обґрунтування підстав щодо звільнення позивача за п.2 ст.40 КЗпПУ послався на неодноразові звернення окремих голів фермерських господарств Одеської області та громадської організації «Асоціації фермерів та приватних землевласників Одеської області» до керівництва Українського державного фонду підтримки фермерських господарств про невідповідність директора Одеського відділення Укрдекржфонду підтримки фермерських господарств [PERSON] займаної посади та численні порушення з його боку, які викладені в протоколі №3 від 16.11.2016 року засідання Ради Асоціації фермерів та приватних землевласників Одеської області. Після надходження даного протоколу до Українського державного фонду підтримки фермерських господарств для прийняття рішення про звільнення [PERSON] із займаної посади, першим заступником генерального директора [PERSON] наказом №03-к [PERSON] було звільнено із займаної посади. Але у звязку з технічною помилкою, яка була допущена в даті наказу та даті звільнення позивача, де помилково було вказано наказ №03-к від 20 січня 2016 року, а дата звільнення 23 січня 2016 року, наказом №04-к від 27 січня 2017 року внесено зміни в дату наказу №03-к, де правильною слід вважати 20 січня 2017 року, датою звільнення 23 січня 2017 року. Атестаційна комісія для проведення атестації щодо відповідності директора Одеського відділення Укрдержфонду [PERSON] займаної посаді Укрдежфондом не створювалася та будь-яким іншим чином його кваліфікація не провірялася та оцінка відповідності зай-маної посаді не надавалася. Згідно Статуту Українського державного фонду підтримки фермерських господарств прийом та звільнення з посад директорів регіональних відділень відноситься до компетенції генерального директора Укрдержфонду. Враховуючи, що у січні 2017 року посада генерального директора була вакантною, першим заступником генерального директора Укрдержфон- - 2 - ду підтримки фермерських господарств, яким на тої час був [PERSON], видано наказ про звільнення директора Одеського відділення Укрдержфонду [PERSON] із займаної посади. Статтею 43 Конституції України закріплено право громадян на труд та передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продов-женню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу до державної таємниці. Частиною 2 ст.40 КЗпПУ встановлено, що звільнення з підстави, зазначеної у п.2 ч.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Отже, обовязковою підставою для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП є саме виявлена невідповідність працівника виконуваній роботі або займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню цієї роботи. Виявленою невідповідністю може бути неякісне виконання робіт, неналежне виконання трудових обовязків через недостатню кваліфікацію. Тобто, з цієї підстави неналежне виконання працівником своїх обовязків не залежить від нього і не може бути постав-лена йому в провину. За таких обставин, звільнення працівника з роботи допускається лише у разі, якщо його неможливо перевести на іншу роботу за наявністю його згоди. Наявність у відповідача відповідно займаної посади освіти та трудового стажу підтверджується дипломом про отримання в 2009 році вищої освіти у Одеському державному аграрному університеті за спеціальністю «Менеджмент організацій» за якою здобув кваліфікацію менеджера-економіста. Згідно запису у трудовій книжки позивач з березня 2007 року почав працювати провідним спеціалістом органі-заційного відділу Укрдержфонду підтримки фермерських господарств з подальшим призначенням на посаду директора Одеського відділення в порядку переведення, згідно наказу №33-к від 07.04.2008 року /а.с.11,15-18/. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02.11.2011 року №65-н [PERSON] за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у розвиток агропромислового комплексу України нагороджено заохочувальною відзнакою «Знак пошани» Міністерства аграрної політики та продовольства України /а.с.19/. Крім того, у 2005 році [PERSON] здобув вищу юридичну освіту /а.с.10/. Інша робота позивачу при звільненні не пропону-валася. Судом установлено і підтверджено представником відповідача, що підставою звільнення позивача з роботи являється не висновок атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді, а є звернення асоціації фермерів та приватних землевласників Одеської області до Укрдекржфонду підт-римки фермерських господарств про невідповідність директора Одеського регіонального відділення Укрдержфонду [PERSON] займаній посаді /а.с.7,14/. Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивача звільнено з роботи з посади директора Одеського відділення Укрдержфонду підтримки фермерських господарств без законних підстав та з суттєвим порушенням норм трудового законодавства, а тому він підлягає поновленню на роботі на цій посаді. Частинами 1,2 ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 138.61 грн. Період вимушеного прогулу [PERSON] складає з 24.01.2017р. по 26.05.2017р. - 84 робочих дні. Середньомісячний заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу останнього, складає 11643.55 грн. (138.61х84=11643.55). Враховуючи, що при звільненні [PERSON] була виплачена вихідна допомога у сумі 3\~049.50 грн. стягненню на його користь підлягає сума розміром 8\~594.05 грн. (11643.55-3049.50= 8594.05) з утриманням з цієї суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів, в тому числі страхових внесків. Згідно ч.5 ст.235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. - 3 - На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.3, 40 ч.1 п.2, 233, 235 КЗпП України, ст.27 Закону України «Про працю», постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 і

Outcome: approved