Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

13 серпня 2018 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], яким просив стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 50 000 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивував тим, що: Між сторонами був укладений договір позики; -на виконання умов вказаного договору позивачем передано позивачу грошові кошти в розмірі 50 000 грн. 00 коп.; -на підтвердження отримання від позивача вказаних коштів відповідачем було складено боргову розписку; -відповідач ухиляється від виконання зобов'язань з повернення грошових коштів позичених у позивача, в зв'язку з чим він має сплатити позивачу суму боргу. Ухвалою суду від 14.09.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви позивач вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та просив про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 50 000 грн. 00 коп. На підтвердження укладення між сторонами договору позики відповідачем було складено боргову розписку, за якою він зобов'язувався повернути займані кошти у строк до 19.11.2017 року (а.с.4). Однак, позичальником за договором позики зобов'язання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані не виконані, в зв'язку з чим на теперішній час він має заборгованість перед позивачем. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, яка є простим письмовим документом, між сторонами було укладено договір позики, який позивач виконав, а відповідач своєчасно не повернув позичене, тобто не виконав своїх зобов'язань. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно із положеннями ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Згідно ст. 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань, якщо інше не передбачене договором або законом. У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно матеріалів справи вбачається, що відповідач на час розгляду справи кошти не повернув, через що вважається таким, що не виконав зобов'язання за договором позики. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved