Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

13.03.2021 року до суду звернувся позивач АТ «УКРСИББАНК», представник позивача, адвокат Останкова В.О., з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] 22.03.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2021 року відкрите провадження по цивільній \~ \~ \~ \~ справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 26.05.2021 року. 26.05.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 25.08.2021 року. 25.08.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 28.10.2021 року Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 95981697000 від 23.12.2019 року в сумі 349 578 грн. 99 коп., Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: між ПАТ «Укрсббанк», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК» на підставі рішення загальних зборів банку від 17.10.2018 року про заміну типу товариства та його найменування та [PERSON] , уклали договір про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу № 95981697000 від 23.12.2019 року. Підписавши даний договір відповідач погодився з викладеними в договорі Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які оприлюднені на у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 року та розміщені на сайті Банку. Правила є невід`ємною частиною кредитного договору і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту позивач надав відповідачу кредит 357021.01 грн., шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ПРАТ «Дніпропетровськ-авто» та комісії за надання послуг по управлінню кредитом. Відповідач зобов`язувався 23 числа кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом списання ануїтетного платежу у розмірі 7\~090.00 грн., з кінцевим терміном остаточного погашення заборгованості 23.12.2026 року, що підтверджується виписка з рахунку та копія меморіального ордеру. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язувався сплатити проценти у розмірі 15.99% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін позичальник зобов`язувався сплатити проценти у розмірі 22.99 % річних, що нараховуються на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення до повного погашення такої заборгованості. У відповідності до п.6 розділу ІV ЗУ «Про споживче кредитування» підвищені проценти не нараховуються банком у разі прострочення споживачем Виконання кредитних зобов`язань у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно) в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всі території України короно вірусної хвороби (COVID-19). Супереч умов договору про надання споживчого кредиту відповідач не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості та процентів протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.. Станом на 26.02.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 349\~578.99 грн.., з яких - 323\~963.11 грн., заборгованість за кредитом; -25\~504.88 грн., - заборгованість за процентами у розмірі 15.99 % річних за користування кредитом. Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та у разі не погашення простроченої заборгованості - про дострокове розірвання кредиту. Однак відповідач вимогу не виконав у встановлений строк заборгованість не погасив, що й стало підставою звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. В підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримував за підставами викладеними в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував пояснивши, що він взяв кредитні кошти в двох банках, які оплачував. Потім він поламав руку, в зв`язку з чим йому були надані кредитні канікули. Потім почався карантин в зв`язку з епідемією корона вірусу. Тому він не змозі виплачувати кредити та просить надати йому кредитні канікули. В подальшому в судове засіданні не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що: між ПАТ «Укрсббанк», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК» на підставі рішення загальних зборів банку від 17.10.2018 року про заміну типу товариства та його найменування та [PERSON] , уклали договір про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу № 95981697000 від 23.12.2019 року. Підписавши даний договір відповідач погодився з викладеними в договорі Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які оприлюднені на у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 року та розміщені на сайті банку. Правила є невід`ємною частиною кредитного договору і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього кредитного договору. Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, який містить всі істотні умови укладеного договору: суму кредиту, строк договору, розмір відсоткової ставки, порядок повернення кредиту, тощо, що підтверджується копією договору споживчого кредиту та паспортом споживчого кредиту Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 357 021.01 грн., шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника платіжних документів ПРАТ «Дніпропетровськ-авто» та комісії за надання послуг по управлінню кредитом. Відповідач зобов`язувався 23 числа кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом списання ануїтетного платежу у розмірі 7 090.00 грн., з кінцевим терміном остаточного погашення заборгованості 23.12.2026 року, що підтверджується виписка з рахунку та копія меморіального ордеру. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язувався сплатити проценти у розмірі 15.99% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін позичальник зобов`язувався сплатити проценти у розмірі 22.99 % річних, що нараховуються на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення до повного погашення такої заборгованості. Таким чином судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір у належній формі та погоджені всі його істотні умови. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем вносились грошові кошти на погашення кредиту, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору. Крім того відповідно до наданих відповідачем пояснень останнім також підтверджується факт укладення зазначеного вище кредитного договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем договором споживчого кредиту , що підтверджується меморіальним ордером № 0626191197 від 24 грудня 2019 року. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , порушував умови укладеного Договору, зокрема не надавав своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, вітсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору Станом на 26.02.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 349 578.99 грн.., з яких - \~ \~ \~ \~ 323 963.11 грн., заборгованість за кредитом; - \~ \~ \~ \~25 504.88 грн., - заборгованість за процентами у розмірі 15.99 % річних за користування кредитом. При цьому у відповідності до п.6 розділу ІV ЗУ «Про споживче кредитування» підвищені проценти не нараховуються банком у разі прострочення споживачем виконання кредитних зобов`язань у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно) в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всі території України короно вірусної хвороби (COVID-19). Позивачем не нараховувались відповідачеві проценти у підвищеному розмірі, а застосовувалось встановлена процентна ставка у розмірі 15.99 % річних Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив заборгованість за укладеними кредитними договорами суду не надано. Натомість відповідач визнає наявність в нього заборгованості за укладеним кредитним договором. Але зазначає, що через скрутне матеріальне становище на даний час не має можливості погасити заборгованість за укладеним кредитним договором. \~ \~ \~Відповідно до\~ \~ч.1\~ ст.\~265\~ ЦК\~України \~- Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вимоги відповідача про необхідність встановити йому кредитні канікули не Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, яке виражається в неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором про надання споживчого кредиту , щодо повернення кредитних коштів. Тому у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення і стягнення з відповідача, [PERSON] ,, на користь позивача заборгованості за укладеним договором про надання споживчого кредиту, № 95981697000 від 23.12.2019 року в загальній сумі 349 578.99 грн.., з яких - \~ \~ \~ \~ 323 963.11 грн., заборгованість за кредитом; - \~ \~ \~ \~25 504.88 грн., - заборгованість за процентами у розмірі 15.99 % річних за користування кредитом. Вимоги відповідача щодо надання йому кредитних канікул не відноситься до компетенції суду, оскільки це питання може бути вирішення лише Банківською установою, якою відповідачеві наданий кредит. І відповідач не надав будь-який доказів того, що він звертався до Банку для вирішення зазначеного питання. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved