Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

13.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.09.1996р. її батько [PERSON] та її мати [PERSON], згідно з Договором довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, передали їй у власність належний їм на праві приватної власності жилий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] [INFO] її батько [PERSON] помер. Згідно договору довічного утримання вона продовжувала виконувати свій обов»язок по утриманню матері забезпечуючи її необхідною допомогою. На даний час виникла необхідність здійснити продаж будинку, тому вона звернулася до нотаріуса, після чого їй стало відомо, що будь-яких дій стосовно відчуження будинку вчинити не можливо, оскільки договір довічного утримання є трьохстороннім, тобто однією із сторін був її батько, а розірвати договір можливо лише за взаємною згодою усіх сторін, та розпорядитися в повній мірі будинком вона не має право по закону, так як договір містить заборону на його відчуження, до моменту припинення або розірвання договору, на підставі чого просить розірвати договір довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 25 вересня 1996 р., реєстр № 2-666; залишити у спільній сумісній власності без визначення часток за [PERSON], та за [PERSON], житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, останніми заявами просив розірвати договір довічного утримання посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 25 вересня 1996 року, реєстр №2-666 відносно [PERSON], іпн [NUMBER] визнати за нею право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, загальною площею 64,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] скасувати заборону, накладену 25.09.1996 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори на відчуження жилого будинку по вул. Первомайська,12 сел. Дніпровського, що належить позивачці (а.с. 29-31). Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги, з урахуванням змін, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що договір довічного утримання був укладений між нею та її батьком і відповідачем. Вона сумлінно та добросовісно виконувала усі обов'язки за договором. Батько помер у жовтні 2004р. та вона поховала його. Вона продовжує виконувати обов'язки за договором відносно відповідача-2 та вони мають намір разом переїхати в іншу місцевість. Весь цей час вона з відповідачем проживають разом. Також просила не стягувати судовий збір з відповідача. Відповідач судове засідання з'явився, позовні вимоги, з урахуванням змін визнав в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що на протязі дії договору довічного утримання позивач добросовісно та належним чином виконував усі умови договору, надавав матеріальну допомогу, утримував та піклувався за нею та її чоловіком. Вважає, що позивачем виконані зобов'язання в повному обсязі, тому просить залишити будинок у власності позивача. Підтвердила, що вона весь останній час проживає разом з позивачем та вони мають намір виїхати в іншу місцевість, де також будуть продовжувати проживати разом. Зазначав, що між нею та позивачем не має суперечок щодо розірвання договору довічного утримання, але державний нотаріус відмовляє у посвідченні угоди щодо дострокового розірвання договору в зв'язку з смертю одного із учасників договору - [PERSON]. Третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути без її участі (а.с.22). Третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву в якій просила розглянути без її участі (а.с.23-24). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем по справі не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання позову та задовольняє позов в повному обсязі. Судом встановлено, що 25.09.1996 року між [PERSON], [PERSON] (з одного боку) та [PERSON] (з другого боку), укладений Договір довічного утримання, відповідно до умов якого подружжя [PERSON] передають у власність гр.. [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташований в селище Дніпровському, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, по вул. Первомайська, буд. 12, на присадибної земельній ділянці розміром 1447 кв.м. (земля зазначена по фактичному користуванню). [PERSON] зобов'язалася довічно, повністю утримувати гр. [PERSON] та [PERSON], забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, залишаючи в їх постійному, безкоштовному користуванні одну житлову кімнату. Відповідно до п.5 Договору довічного утримання, цей договір може бути розірвано за взаємною згодою сторін, а в разі неналежного виконання умов цього договору або відмови однієї із сторін від добровільного розірвання цього договору - у судовому порядку. Договір довічного утримання 25 вересня 1996 року посвідчений державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2-2665. Також 25 вересня 1996 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] накладено заборона на відчуження вказаного в цьому договорі жилого будинку, належного гр. [PERSON], до моменту припинення або розірвання цього договору та зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборони за №115/96 (а.с.9). Відповідно до п.1, п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (ред. 2003р.) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже до спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, щодо виникнення прав і обов'язків та які існували до 01 січня 2004 року. А також положення Цивільного кодексу України (ред. 2003р.) щодо прав та обов'язків які продовжують існувати після 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 425, ч.1 ст. 426 ЦК УРСР (ред.. 1963р), за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу). Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, позивачка набула право власності на жилий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку та на підставах передбачених діючим на той час законодавством, а також у неї виникли зобов'язання по довічному утриманню [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23.10.2004р. Дніпровською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст. 598, ст. 608 ЦК України (ред.. 2003р.) зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється смертю фізичної особи, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою. Згідно ст.ст. 747, 755 ЦК України (ред.. 2003р.) у разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов'язання набувача відповідно зменшується. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Отже зобов'язання позивача перед [PERSON] припинилися в зв'язку зі смертю останнього, відповідно договір довічного утримання є припиненим в цієї частині. Одночасно з цим договір довічного утримання в частині зобов'язань позивача перед [PERSON] продовжує діяти. Відповідно до ч.1 ст. 755 ЦК України (ред. 2003р.), договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Враховуючи, що позивач не має можливості в подальшому виконувати обов'язки, які передбачені Договором довічного утримання у зв'язку з наміром виїхати в іншу місцевість, відповідач по справі згодний на розірвання договору довічного утримання в частині прав та обов'язків, які виникли між сторонами за цим договором, то позовні вимоги позивача в частині розірвання договору утримання підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 756 ЦК України (ред. 2003р.) У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором. Позивач біля дев'ятнадцяти років належно виконував свої обов'язки за договором довічного утримання, що визнається відповідачем та не підлягає доведенню в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.ст. 391, 392 ЦК України (ред. 2003р), власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач набув право власності в порядку та на підставах, передбачених чинним законодавством; є власником частки будинку, що належала [PERSON] без будь-яких обмежень та обтяжень, а також приймає до уваги думку відповідача, який вважає, що право власності на частку будинку, що належала відповідачеві має бути залишена позивачеві, оскільки останній в повному обсязі та належним чином на протязі дев'ятнадцяті років виконував усі обов'язки за договором довічного утримання, одночасно з цим право власності позивача на спірний будинок не визнається та він не може розпорядитися майном через існуючу заборону на відсудження, суд вважає за можливе визнати право власності на вищевказаний будинок за позивачем в цілому та скасувати заборону на відчуження. За такими обставинами позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved