Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

12 липня 2018 року позивач [PERSON], від імені та в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою 20 в будинку 78 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі окрім позивача зареєстрований відповідач по справі. Просте з вересня 2015 року, відповідач у спірній квартирі не проживає, що підтверджується актом КСН «Азовець» від 10.07.2018 року, його особисті речі там не знаходяться, зобовязання щодо утримання будинку він не виконує. Вважає, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважної причини з вересня 2015 року, створює перешкоди в реалізації її прав власника, тим самим порушує її права та інтереси. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом та просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 50 в будинку 78 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі. Позивач та її представник до судового засідання не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.\~280,\~281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-2018 від 28.08.2007 року виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18076263 від 13.03.2008 року. Згідно інформації, наданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг про кількість зареєстрованих у житловому будинку, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту від 05.07.2018 року, складеного головою КСН «Азовець» [PERSON], за підписом сусідів, [PERSON], [INFO], не проживає з вересня 2015 року у квартирі [ADDRESS]. Місце його знаходження невідоме. Частина 1 статті 316 ЦК України встановлює, що правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаному домоволодінні, але фактично там не проживаючи без поважних причин, перешкоджає користуванню та розпорядженню нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved