Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

13.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у період з 1989 по 2015 роки перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. На даний час остання навчається на контрактній основі та є студенткою ННІПО Харківського національного медичного університету IV рівня акредитації, на денній формі навчання за спеціальністю «Фізична терапія, ерготерапія» та потребує коштів на навчання, проїзд, одяг, харчування. Донька самостійного заробітку не має у звязку із навчанням. Крім того, позивач сплачує за навчанні доньки в університеті за контрактом 20125,00 грн. за один рік навчання, відповідно до Договору про надання освітніх послуг №171265 від 09.08.2017 року. Враховуючи обставини, що донька навчається на контрактній формі, яка потребує щорічної оплати у розмірі 20125,00 грн., а також інші витрати, необхідні на утримання повнолітньої дитини для забезпечення її гармонійного розвитку, позивач просить суд призначити суму аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1/3 части з усіх видів доходів останнього, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Статтею 280 ЦПК України\~передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи, що будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, відповідач у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також думку позивача, яка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.12ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що встановлено із свідоцтва народження І ЕД № 138031. Згідно рішення Біловодського районного суду Луганської області від 16.03.2015 року між сторонами розірвано шлюб. [PERSON] на даний час є повнолітньою та студенткою ННІПО Харківського національного медичного університету IV рівня акредитації, на денній формі навчання за спеціальністю «Фізична терапія, ерготерапія», що підтверджується довідкою №185/2017-ФТЕ від 11.12.2017 року. Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] знаходиться на утриманні матері та не може самостійно заробляти собі на життя так як здобуває освіту, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. В силу ч. 1, ч. 2\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст.199СК України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно доч.1ст. 200СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання, у звязку з чим не має власного заробітку та перебуває на утриманні матері, а відповідач є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу, оскільки доказів протилежного суду не надано, виходячи із обовязку батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] вікторії Геннадіївни, аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON], у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23річного віку. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved