Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

12 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви посилається на те, що 15.05.2018 року йому виповнилось 60 років та він звернувся до заінтересованої особи щодо призначення пенсії за віком. Однак йому було відмовлено у призначенні пенсії за період з 1976-1981 рік у зв`язку з невідповідністю по-батькові, зазначеного у дипломі про освіту даним паспорта, та у зв`язку з необхідністю встановлення фату належності диплома [NUMBER], виданого 26.06.1981 року, [PERSON] . З урахуванням викладеного, заявник просить суд встановити факт належності йому диплома спеціаліста серії [NUMBER] , виданого 26.06.1981 року Севастопольським приладобудівельним інститутом, реєстраційний номер 211. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та призначено справу до слухання у відкритому судовому засіданні. Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, вимоги, викладені в заяві, підтримав. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, просить розглядати справу в її відсутність, надала суду письмові пояснення, в яких вказала, що заявник звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо призначення йому пенсії за віком. При перевірці документів було виявлено, що у належних заявнику паспорті громадянина України та дипломі про вищу освіту зазначений різний переклад імені та по-батькові українською мовою: у дипломі - [PERSON] , у паспорті - [PERSON] . За таких обставин у заявника дійсно існують перешкоди в реалізації ним права на призначення пенсії за віком. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що[PERSON] народився [INFO] . В матеріалах справи наявна копія диплома серія [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , виданого 26.06.1981 року Севастопольським приладобудівним інститутом [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ). Таким чином, вбачається розбіжність у написанні імені та по-батькові заявника в паспорті та дипломі про вищу освіту. Разом з тим, згідно довідки провідного спеціаліста Центру історії та розвитку української мови Корольової В.В. , імені «[PERSON]» (рос. графіка) відповідають українські імена [PERSON] та [PERSON] . Отже, імена [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Згідно довідки директора Центру історії та розвитку української мови Голікової Н.С. , імена по батькові [PERSON] та [PERSON] є ідентичними. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для реалізації своїх прав щодо призначення пенсії за віком. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] , оскільки обставини, на які він посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, різне написання імені та по-батькові заявника у паспорті громадянина України та в дипломі про вищу освіту викликане довільним перекладом з російської на українську мову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved