Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

14 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: - визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Господар» № 140-к від 31 липня 2019 року про звільнення [PERSON] , фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом з 31 липня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України; - поновити її на посаді фахівця з матеріально-технічного забезпечення Комунального підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області; Позивачка також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 січня 2018 року її було прийнято на роботу в Комунальне підприємство «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області на посаду інженера з охорони праці. Того ж дня наказом директора КП «Господар» [PERSON] була призначена на посаду фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом. 22 травня 2019 року директором Комунального підприємства «Господар» [PERSON] було видано наказ № 82-к про скорочення штату працівників підприємства з 31 липня 2019 року, а саме фахівця з матеріально-технічного забезпечення Комунального підприємства «Господар, яку займала [PERSON] за сумісництвом, у зв`язку із зменшенням обсягів закупівель матеріальних ресурсів. Після чого, 31 липня 2019 року наказом директора Комунального підприємства «Господар» № 140-к від 31 липня 2019 року її було звільнено з посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом у зв`язку з скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки позивачка вважає, що її звільнення 31 липня 2019 року з посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом було здійснено з порушенням трудового законодавства, то вона була змушена звернутися до суду для захисту свого порушеного права на працю. 13 вересня 2019 року через канцелярію суду представником відповідача Комунального підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області було подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не були визнані та зазначено, що підприємство під час скорочення штату працівників в КП «Господар» та звільнення з посади позивачки [PERSON] , їй були запропоновано ряд посад у відповідності з її кваліфікаційним рівнем, проте жодну із пропозицій вона не прийняла. Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що 23 січня 2018 року позивачка була прийнята на роботу в Комунальне підприємство «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області на посаду інженера з охорони праці на 0,5 посади та на 0,5 посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом. Наказом директора Комунального підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області № 140-к від 31 липня 2019 року вона була звільнена з посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом. Проте фактично ця посада не була скорочена, оскільки на сайті Варвинської селищної ради було розміщено штатний розклад КП «Господар» і вказана посада залишалася в штаті. Крім того, позивачка зазначила, що відповідач одночасно з попередженням про звільнення від 22 травня 2019 року не запропонував їй усі посади, які були вакантними на підприємстві, що є порушенням її права на працю. На ті посади, які їй пропонували, вона не погодилася. Представники відповідача Комунального підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області Колісник Я.О. та Куліш С.Г. в судовому засідання позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивачка мала можливість взамін ліквідованої посади обійняти іншу, проте своєї згоди на її призначення вона не надавала. 0,5 ставки техніка-програміста за сумісництвом нею також не було прийнято. Інші вакантні посади електро-газо зварювальника, шофера, тракториста не були запропоновані, оскільки не відповідали її освітньо-кваліфікаційному рівню. Заслухавши доводи позивачки та її представника, а також представників відповідача, дослідивши докази, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом директора КП «Господар» №16-к від 22 січня 2018 року [PERSON] була прийнята на посаду інженера Комунального підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області з 23 січня 2018 року по 23 липня 2018 року, з оплатою 50% окладу (а.с. 44). Наказом КП «Господар» №17-к від 23 січня 2019 року [PERSON] , інженеру з охорони праці, за її згоди, доручено з 23 січня 2018 року по 23 липня 2018 року виконання трудових обов`язків фахівця з матеріально-технічного забезпечення, з оплатою праці в розмірі 50% окладу за вакантною посадою в порядку внутрішнього сумісництва (а.с. 45). 22 травня 2019 року за місцем роботи [PERSON] було вручено повідомлення про те, що з 31 липня 2019 року її може бути звільнено з посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення у зв`язку зі скороченням цієї посади та ознайомлено з відповідним наказом директора підприємства № 82-к від 22 травня 2019 року (а.с. 8, 9, 10). 26 липня 2019 року у зв`язку скороченням посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення, [PERSON] , було запропоновано з 1 серпня 2019 року переведення на посаду техніка-програміста за сумісництвом на 0.5 ставки. Про прийняте рішення їй запропоновано в термін до 10 год. 29 липня 2019 року повідомити в письмовій формі, в іншому випадку буде вважатися, як відмова від пропозиції на переведення (а.с. 11). Крім того, 26 липня 2019 року [PERSON] було запропоновано після звільнення з посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом у зв`язку з скороченням штату переведення з посади 0.5 ставки інженера з охорони праці, на посаду рахівника відділу збуту, з 1 серпня 2019 року на повну ставку (а.с. 51). Проте позивачка [PERSON] на пропозицію переведення на іншу посаду згоди не надала. 31 липня 2019 року [PERSON] запропоновано переведення на посаду рахівника відділу збуту, а також на посаду підсобного робітника дільниці (а.с. 12). Проте і на такі переведення [PERSON] згоди не надала, про що складено відповідний акт (а.с. 56). Наказом директора КП «Господар» № 140-к від 31 липня 2019 року, [PERSON] з 31 липня 2019 року звільнено з 0,5 ставки посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом, у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КзпП України (а.с. 13). При цьому, роботу на посаді інженера з охороні праці [PERSON] продовжує виконувати. Як вбачається з штатного розпису акту Комунального підприємства «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської області від 1 серпня 2019 року посада фахівця з матеріально-технічного забезпечення відсутня (а.с. 60) Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до абзацу 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2019 позивачку було належним чином ознайомлено з наказом № 82-к від 22 травня 2019 року, що підтверджується підписом позивачки [PERSON] у відомості про повідомлення працівників щодо скорочення штату і наступне звільнення (а.с. 9, 10). Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. З займаної посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення за сумісництвом позивачку було звільнено 31 липня 2019, тобто більше ніж через 2 (два) місяці з моменту її ознайомлення з наказом № 82-к від 22 травня 2019 року. Виходячи з викладеного, суд вважає встановленим та підтвердженим матеріалами справи факт дотримання відповідачем правових приписів ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Суд також вважає, що відповідач належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо пропозиції працевлаштування працівникові, запропонувавши позивачці наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Зазначеного висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2019 року № 823/604/16, та постанові від 15 травня 2019 року №479/432/16-а. Посилання позивача на ту обставину, що їй не були запропоновані усі вакантні посади і роботи, які були на підприємстві, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки вакантні посади економіста із збуту, електрогазозварника 4-го розряду дільниці ЖЕД (0.5 штатних одиниць); водія автотранспортних засобів (2, 5 штатних одиниці); майстра дільниці ЖЕД, слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 3-го розряду дільниці водопостачання (1 штатна одиниця) не відповідають кваліфікаційному рівню позивачки [PERSON] (потребують додаткової кваліфікації), наявність яких не було доведено у суді (а.с. 49). Крім того, [PERSON] мала основне місце роботи - інженер з охорони праці 0,5 ставки з 4-годинним робочим днем та п`ятиденним робочим тижнем. Звільнення з посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення мало місце як працівника за внутрішнім сумісництвом. Таким чином, робота за сумісництвом могла бути запропонована лише на вакантну посаду 0,5 ставки, оскільки виконання роботи за сумісництвом повинна відповідати вимогам ч. 2 ст. 21 КЗпП України, у вільний від основної роботи час за наймом на тому ж самому підприємстві згідно внутрішнього трудового розпорядку. [PERSON] були запропоновані наступні посади: рахівника та підсобного робітника дільниці інші послуги. Всі інші наявні вакантні посади не могли бути запропоновані позивачці, зважаючи, що зазначені посади можуть бути запропоновані за правилами сумісництва, та враховуючи освітньо-кваліфікаційний рівень [PERSON] (а.с. 63). Отже, враховуючи факт надання пропозицій позивачці [PERSON] щодо вакантних посад, які були наявні у Комунальному підприємстві «Господар» Варвинської селищної ради Чернігівської в період з 22 травня 2019 року по 31 липня 2019 року, враховуючи її освітньо-кваліфікаційний рівень, а також вимоги щодо сумісності посади на підприємстві та відсутність доказів щодо виявлення бажання [PERSON] про переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, суд дійшов висновку, що відповідач виконав вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України та здійснив звільнення у відповідності до вимог чинного законодавства. Посилання позивачки на ту обставину, що після її звільнення з посади фахівця з матеріально-технічного забезпечення КП «Господар» на сайті Варвинської селищної ради було розміщено штатний розклад КП «Господар» і в ньому була зазначена посада, з якої її звільнили, не може бути взята до уваги, оскільки КП «Господар» в своїй господарській діяльності є самостійним підприємством і не може відповідати за достовірність розміщуваної інформації в соцмережах органом місцевого самоврядування. Крім того, в штатному розкладі КП «Господар» з 1 серпня посада фахівця з матеріально-технічного забезпечення не значиться (а.с. 60). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивачки, у зв`язку з цим, позовні вимоги щодо поновлення на роботі не можуть бути задоволені. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed