Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

15.01.2016 року представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом який уточнив 05.04.2016 року до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року в розмірі 1278504,95 грн. Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000,00 (Долар США) на термін до 17.06.2013 року з зобовязанням повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором, а саме з погашенням заборгованості щомісяця в період сплати, а саме, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Окрім цього позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконав, а саме, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки в звязку з чим станом на 21.12.2015 року має заборгованість 72301,66 (Долар США). Від цієї суми віднімається сума в розмірі 20586,04 (Долара США), яка була задоволена рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.10.2009 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 51715,62 (Долара США), а також штрафи відповідно до договору 10,62 (Долара США) штраф (фіксована частина); - 2585,78 (Долара США) штраф (процентна складова), в звязку з чим заборгованість до стягнення становить 54312,02 (Долар США) (Розрахунок заборгованості за договором №06/08/89МБ-01 від 27.06.2008, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 13.11.2015 р.). В забезпечення виконання зобовязання за договором №06/08/89МБ-01 було укладено договір поруки з поручителем [PERSON], а тому вважає, що відповідачі в кредитних правовідносинах по даній справі діють як солідарні боржники. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином за вказаною в позовній заяві адресою та за вказаним в повідомленні Монастириського районного сектору Державної міграційної служби України в Тернопільській області зареєстрованим місцем проживання. Суду через канцелярію суду надали заперечення на позовні вимоги в якому просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а у випадку коли суд дійде висновку про повне чи часткове задоволення позовних вимог у задоволенні позову відмовити застосувавши позовну давність, як самостійну підставу для відмови в задоволенні позову. Представник позивача в останнє судове засідання не зявився, суду подав додаткові пояснення до позовної заяви де просить суд не приймати до уваги заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі з уточненими позовними вимогами. Окрім цього в поданих представником позивача 14.04.2016 року поясненнях просить при винесенні рішення не враховувати тіло кредиту в сумі 17812,63 (Долара США) так як дана сума задоволена рішенням Монастириського районного суду від 23.10.2009 року, а також уточнив, що заборгованість по процентам за користування кредитом становить 24514,88 (Долара США), а заборгованість по пені 27200,74 (Долара США). Отже заборгованість до стягнення становить 51715,62 (Долара США). Окрім цього в поясненнях уточнив, що до стягнення підлягає 10,62 (Долара США) штраф (фіксована частина) та 2585,78 (Долара США) штраф (процентна складова), а тому загальна сума до стягнення становить 54312,02 (Долара США). Також, представник позивача подав суду заяву в якій просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінюючи докази, що долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив. 27.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №06/08/89МБ-01 (далі Договір), згідно зобовязань якого «ПриватБанк» зобовязався надати позичальникові кредит у межах суми 20000,00 доларів США на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобовязання згідно з цим Договором в повному обсязі. Пунктом 1.3 Договору встановлений термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток№1 до даного Договору), але не пізніше 17.06.2013 року. Додатком №1 до Договору встановлено графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, який передбачає погашення кредиту і сплати відсотків щомісячно починаючи з 04.08.2008 року по 17.06.2013 року. Окрім цього в забезпечення виконання [PERSON] зобовязань, передбачених Договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір поруки №06/08/89МБ-01 від 26.06.2008 року, який згідно п.9 вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ПАТ КБ «Приват Банк» позичальнику, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 13.11.2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями кредитного Договору від 27.06.2008 року (п.п.2.2.3., 2.2.4. прав та обовязків сторін за Договором) передбачено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в Додатку №1 до даного Договору, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Повну сплату відсотків і винагороди зробити не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту. Однак відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати усіх платежів за кредитним договором, допустив заборгованість зі сплати кредиту в звязку з чим Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №2-393/2009 від 23.10.2009 року, прийнятого за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», вимоги якого представником позивача в судовому засіданні були змінені, до відповідачів [PERSON] та [PERSON], достроково стягнено солідарно з відповідачів\~\~на користь позивача заборгованість на всю суму платежів за кредитним договором №06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року в сумі 20586,04 (долар США), що за курсом 7,63 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ №417/240 від 26.06.2009 року, складає 157071,51 грн. Проте, як вбачається з поданої 15.01.2016 року позовної заяви та уточнення до позовної заяви, одержаного судом 05.04.2016 року, позивач заявив вимогу до відповідачів [PERSON] та [PERSON], яка є одним із поручителів за даним кредитним договором згідно договору поруки 06/08/89МБ-01 від 26.06.2008 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором №06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року в сумі 54312,02 (долар США), що за курсом 23,54 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2015 року складає 1278504, 95. В звязку з наведеним суд зазначає, що ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України). Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Таким чином, при солідарному обовязку кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Предявивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право предявити вимогу до іншого солідарного боржника. Проте, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання усіх зобовязань боржника за кредитним договором. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, подавши позовну заяву та змінивши в судовому засіданні позовні вимоги на дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені про що свідчить рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.10.2009 року по цивільній справі №2-393/2009, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Так як кредитор звернувся з повідомленням до поручителя [PERSON] про погашення простроченої заборгованості від 03.12.2015 року №30.1.0.0/2-РІ0 з порушенням строків, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання поруки такою, що припинена. В запереченні на позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачі просять у задоволенні позову відмовити застосувавши позовну давність, як самостійну підставу для відмови в задоволенні позову. Не погоджуючись з даною вимогою відповідачів представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в додаткових поясненнях до позовної заяви зазначає, що строк давності позовної вимоги не пропущений так як позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін та посилається на п.6.8 Умов договору згідно якого строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Проте, як вбачається з кредитного договору № 06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року відповідач [PERSON] погодився з умовами даного кредитного договору, а саме про збільшення строку позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, про що свідчить його підпис в даному договорі, а тому збільшений строк позовної давності в 5 років підлягає застосуванню щодо даних правовідносин, передбачених зазначеним кредитним договором. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З аналізу норм ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України вбачається, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вже було встановлено в судовому засіданні кредитним Договором встановлений термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток №1 до даного Договору), але не пізніше 17.06.2013 року. Додатком №1 до Договору встановлено графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, який передбачає погашення кредиту і сплати відсотків щомісячно починаючи з 04.08.2008 року по 17.06.2013 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №06/08/89МБ-01 від 27.06.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 13.11.2015 року заборгованість останнього по даному договорі становить 54312,02 (Долар США), що за курсом 23,54 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2015 року складає 1278504,95 грн. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Враховуючи вищенаведене та застосовуючи до даних правовідносин позовну давність строком 5 років слід стягнути з [PERSON] по кредитному договорі несплачені по кредитному договорі до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах збільшеної позовної давності. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Проте, згідно п.6.4. умов Договору встановлено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань передбачених п.6.1., 6.2., 6.3., здійснюється протягом 3 (трьох) років від дня, коли це зобовязання повинне було виконане позичальником, з чим погодився відповідач [PERSON], про що свідчить його підпис в Договорі, а тому неустойка повинна бути стягнена з [PERSON] за 3 роки від дня, коли зобовязання повинне було бути виконане позичальником і становить 20553,26 (Долара США). Беручи до уваги вищевказане, суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягає до стягнення в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 47664,54 (Долара США), що за курсом 23,54 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2015 року складає 1122023,27 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial