Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

12 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до КП «ІВУВКГ» про стягнення середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум. 05 грудня 2016 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову на стягнення заборгованості невиплачених премій, середнього заробітку за час невиплати премій, а також моральної шкоди (т. 1 а.с. 38 - 40). 28 березня 2017 року від позивача надійшла заява про зміну підстави позову, в якій викладені вимоги про зобов'язання відповідача КП «ІВУВКГ» провести нарахування премій за період з 24.05.2012 р. по 11.08.2016 р. у сумі 6 201,64 грн., стягнути з відповідача заборгованість зі сплати заробітної плати (преміальних) в сумі 6 201,64 грн., середній заробіток за період з 11.08.2016 р. по 29.03.2017 р. (час затримки виплати належних сум) в сумі 32 517,48 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. (т. 2 а.с. 47 - 54). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказів КП «ІВУВКГ» № 216 від 24.05.2012 р. та № 469 від 22.12.2014 р., за період з 24.05.2012 р. по 11.08.2016 р. йому мали бути нараховані та виплачені премії у сумі 6 201,64 грн., однак вони не виплачені йому і на час подання заяви від 28.03.2017 р., у зв'язку з чим просить зобов'язати відповідача нарахувати та стягнути з нього суму премій, середній заробіток за час затримки виплати належних сум відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, а також моральної шкоди, яка полягає у стражданнях, які він зазнав у зв'язку з не проведенням з ним розрахунку, внаслідок чого він і його сім'я були позбавлені нормального життєвого існування, призвели до погіршення його здоров'я та необхідності лікування. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що повністю не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень проти позову пояснив, що: порядок преміювання був затверджений наказом № 469 від 22.12.2014 р., згідно якому позивачу був здійснений повний розрахунок; позивачем пропущено строк позовної давності у три місяці, встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки за твердженням позивача його права були порушені в період з 2012 по 2014 роки; не підлягають преміюванню порушення, які не є без договірними (без обліковими); не підлягають преміюванню працівники, звільнені за власним бажанням чи за ініціативою адміністрації підприємства. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані ними документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював в КП «ІВУВКГ»: з 18.05.2012 р. по 17.12.2014 р. - на посаді інспектора абонентного відділу, а з 17.12.2014 р. по 11.08.2016 р. - керівником групи з роботи з іншими споживачами. Наказом за № 439 від 11.08.2016 року був звільнений з посади керівника групи по роботі з іншими споживачами КП «ІВУВКГ», по ст. 36 п.1 КЗпП України за угодою сторін (т. 1 а.с. 6). Наказом начальника КП «ІВУВКГ» № 216 від 24.05.2012 р. створена комісія з розгляду актів про порушення «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», до складу комісії членом комісії включений [PERSON], а також комісія з розгляду актів про протікання води із до облікових мереж абонентів, в складі, в тому числі інспектора абонентського відділу [PERSON] (т. 1 а.с. 81 - 82, 153 - 154, т. 2 а.с. 2 - 3). Однак з тексту наведеного наказу вбачається, що ним не передбачене преміювання працівників. 28 квітня 2014 року наказом начальника КП «ІВУВКГ» № 123 внесені доповнення до наказу № 216 від 24.05.2012 р., а саме доповнено п. 8, згідно якому за виявлення порушень правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення зі складанням відповідного акта, преміювати працівників КП «ІВУВКГ» відповідно до Порядку преміювання, викладеного в додатку № 7 (т. 1 а.с. 162, т. 2 а.с. 7). Зазначеним наказом № 123 від 28.04.2014 р. додано Поряд преміювання працівників за виявлення порушень Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України зі складанням відповідних актів (Порядок від 28.04.2014 р.), згідно п. п. 2, 3, 6 якого секретар комісії з розгляду актів визначає оплату нарахованих сум за без облікове (без договірне) чи інше споживання води та скид стоків та виносить відповідні записи в журнал реєстрації рішень комісії з розгляду актів. Після повної оплати суми по акту секретар комісії розраховує суму премії працівникам. Працівники, які звільнилися за власним бажанням чи за ініціативою адміністрації, до повної оплати суми по акту, преміюванню не підлягають (а.с. 163, т. 2 а.с. 8). 22 грудня 2014 року начальник КП «ІВУВКГ» видав наказ № 469, яким створено комісію з розгляду актів про порушення правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України в складі, в тому числі, члена комісії - керівника групи з роботи з іншими споживачами - [PERSON] Пунктом 4 Наказу передбачено, що за виявлення порушень правил користування системами централізованого комунального постачання та водовідведення в населених пунктах України зі складанням відповідного акту та (або) за участь у розгляді актів про порушення правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України преміювати працівників комунального підприємства «ІВУВКГ» відповідно до Порядку, викладеного у додатку № 4 (т. 1 а.с. 83, т. 2 а.с. 10). Методика нарахування премії працівникам передбачена додатком № 4 до наказу № 469 від 22.12.2014 р. - Порядком преміювання працівників за виявлення порушень правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України зі складанням відповідних актів та (або) за участь у розгляді актів про порушення правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Порядок від 22.12.2014 р.) (т. 1 а.с. 84, т. 2 а.с. 15). Відповідно до п. 2 Порядку від 22.12.2014 р. Бухгалтерія КП «ІВУВКГ» відстежує оплату нарахованих сум за без облікове (без договірне) споживання води, скидання стоків, а також за інші порушення правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, у зв'язку з чим вносить відповідні записи до журналу реєстрації рішень комісії з розгляду актів. Тому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачу не підлягають нарахуванню премії за виявлення порушень договірного споживання, оскільки наведений п. 2 Порядку від 22.12.2014 р. передбачає облік нарахованих сум також і за інші порушення правил користування. Аналогічне положення передбачене і Порядком від 28.04.2014 р. Пунктами 3 та 4 Порядку від 22.12.2014 р. встановлений порядок нарахування сум премії працівникам, які склали акт, а також працівникам, які брали участь у розгляді акта. Пунктом 7 Порядку від 22.12.2014 р. передбачено, що преміюванню не підлягають працівники, що звільнилися за власним бажанням або за ініціативою адміністрації підприємства, до повної оплати суми за актом. Однак, як було встановлено в судовому засіданні, позивач був звільнений не за власним бажанням і не за ініціативою адміністрації підприємства, а за згодою сторін, тому обмеження, передбачене п. 7 Порядку від 22.12.2014 р. та п. 6 Порядку від 28.04.2014 р., не підлягає застосуванню в даному випадку. [PERSON] брав участь як у складанні актів про порушення Правил користування системами водопостачання та водовідведення, так і при їх розгляді комісією, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями актів та протоколів засідань комісії (т. 1 а.с. 174 - 198), копії Журналу реєстрації рішень та оплати по Актам про порушення «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення» (т. 1 а.с. 209 - 226), списками, актів про порушення Правил користування системами водопостачання та водовідведення, складених за участю [PERSON] (т. 1 а.с. 85 - 88, 115 - 152, 227 - 247), списками актів про порушення Правил користування системами водопостачання та водовідведення за участю [PERSON] з 25.05.2012 р. по 11.08.2016 р. (т. 2 а.с. 16 - 30), а також списками не сплачених актів про порушення Правил користування системами водопостачання та водовідведення за участю [PERSON] з 22.05.2012 р. по 11.08.2016 р. (т. 2 а.с. 31 - 44). За час роботи [PERSON] наказами Начальника КП «ІВУВКГ» від 28.11.2014 р., 09.02.2015 р., 25.01.2016 р., 30.06.2016 р. був премійований за складання актів про порушення правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення, а також за участь при розгляді таких актів (т. 1 а.с. 55 - 79, 95 - 114), і премії були виплачені йому в грудні 2014 року в розмірі 2 218,00 грн., в лютому 2015 року в розмірі 2 022,00 грн., в січні 2016 року в розмірі 805 грн. (т. 1 а.с. 73), в червні 2016 року в розмірі 300 грн. (т. 1 а.с. 72). Досліджені судом наведені докази дозволяють суду дійти висновку про те, що з моменту внесення доповнень до наказу № 216 від 24.05.2012 р. та затвердження Положення від 28.04.2014 р. наказом начальника КП «ІВУВКГ» № 123, тобто з 28 квітня 2014 року працівники КП «ІВУВКГ» підлягали преміюванню за складання актів про виявлення порушень, а після 22 грудня 2014 року, коли наказом начальник КП «ІВУВКГ» № 469 було створено комісію з розгляду актів про порушення правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України та затверджено Порядок преміювання від 22.12.2014 р., преміюванню підлягали працівники КП «ІВУВКГ» як за складання актів, так і за участь у розгляді цих актів в складі комісії. Суд задовольняючи позов частково не приймає до уваги посилання позивача на те, що йому мають бути виплачені премії за актами, складеними до 28 квітня 2014 року, тобто до введення Порядку від 28.04.2014 р. та оплаченими в період дії цього порядку з 28.04.2014 р. по 22.12.2014 р., оскільки Порядком від 28.04.2014 р. передбачене преміювання за виявлення порушень правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення зі складанням відповідного акта, а не за оплату споживачами раніше виявлених порушень, тому цей порядок не має зворотної сили в часі і підлягає застосуванню до тих актів, які були складені в період його дії. Тому суд не може врахувати посилання на акти, які були складені до 28.04.2014 р., зазначені у таблиці викладеній в заяві позивача від 28.03.2017р. (т. 2 а.с. 44 - 45). Суд критично оцінює і не приймає до уваги посилання позивача на те, що при розрахунку премії за участь у розгляді акту № 000051 від 19.12.2014 р. була помилково застосована методика П=С*0,01/К та помилково нарахована премія в сумі 166,66 грн. замість 1 666,67 грн., оскільки це твердження повністю спростовується даними Службової записки 09.02.2015 р., згідно якій позивачу [PERSON] були нараховані преміальні і в сумі 166,66 грн. за участь в розгляді акту, і в сумі 1 666,66 грн. за складання цього акту (т. 1 а.с. 103), що відповідає методиці розрахунку премій згідно Порядку від 22.12.2014 р., згідно якій за складання акту застосовується коефіцієнт 0,1, а за участь у його розгляді - 0,01 (т. 1 а.с. 84, т. 2 а.с. 15). Враховуючи, що в лютому 2015 року позивачем [PERSON] виплачена премія в сумі 2 022 грн. (т. т. 1 а.с. 104), яка відповідає сумі загальної нарахованої премії за службовою запискою в сумі 2021,72 грн., суд дійшов висновку, що за складання та за участь в розгляді акту № 000051 від 19.12.2014 р. [PERSON] виплачені обидві суми: і 1 666,66 грн. і 166,66 грн., тому різниця цих сум не підлягає стягненню з відповідача. Оцінюючи посилання відповідача на пропущення позивачем строків позовної давності суд виходить з того, що премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» віднесені до додаткової заробітної плати, а тому вони є складовою частиною структури заробітної плати, до яких підлягає застосуванню вимоги ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якими встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України своїм рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 розтлумачив положення статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Необхідність в офіційному тлумаченні вказаних положень Кодексу обґрунтована неоднозначним їх застосуванням судами загальної юрисдикції. В своєму рішенні суд роз'яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільнені сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки КП «ІВУВКГ» фактично не розрахувався по сьогоднішній день в частині виплати спірного розміру премії, то строк звернення позивачем не пропущений. Разом з тим, враховуючи, що заробітна плата за виключенням спірного розміру премій була своєчасно виплачена позивачу, тобто затримка розрахунку може мати місце лише в розмірі спірної суми, на яку мав право позивач, а також враховуючи, те, що ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачене настання відповідальності в разі невиплати належних звільненому працівникові сум, суд доходить висновку, що норми ст. 117 КЗпП України виконують захисну (відбудовну) функцію, яка має на меті відновлення правового стану в разі спричинення шкоди суб'єктам права, а тому середній заробіток, як відповідальність за весь час затримки розрахунку, передбачений ст. 117 КЗпП України, в розглядуваній справі має бути розрахований виходячи із розміру спірної суми, на яку мав право позивач, однак яка не була йому виплачена в день звільнення. Тому суд не приймає до уваги розрахунок позивача, який включає окрім спірно невиплачених премій, також і інші складові заробітної плати, які були виплачені позивачу, тобто право позивача на отримання яких не було поручене, а тому і не потребує відновлення. Що стосується посилання позивача на затримку виплати допомоги з тимчасової втрати працездатності, то суд керується тим, що підставою для застосування ст. 117 КЗпП України є порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, якими встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідачем доведено, що ним виконані вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України та здійснена виплата сум, за виключенням спірного розміру премій, що належать позивачу від підприємства в день звільнення, в тому числі виконані вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно яким оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Що стосується виплат допомоги по тимчасовій непрацездатності окрім п'яти днів, що належать від підприємства, то ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Тому при вирішенні спору між позивачем та відповідачем - КП «ІВУВКГ» судом не може бути врахована затримка виплат, яка належить позивачу не від підприємства, а від Фонду соціального страхування України. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінює в 5 000 гривень, суд виходить з положень ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки чинне законодавство не визначає певних засобів доказування, якими можуть підтверджуватися перелічені обставини, суд надає оцінку поясненням позивача щодо факту заподіяння їй моральної шкоди. Судом встановлено, що позивачу у зв'язку з невиплатою відповідачем складової частини заробітної плати - премій була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов'язаних з отриманням меншої заробітної плати на яку він мав право розраховувати, що погіршило матеріальне становище позивача та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення рівня матеріального становища, яке існувало до порушення. Суд вважає, що співмірним до порушення буде відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. Відповідно до п. п. 1, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі, встановленому п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на момент подання позову, тобто в редакції, чинній на 17.11.2016 року, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня 2016 року (1 378 грн.), що складає 551,20 грн.

Outcome: partial