Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

13 червня 2016 року позивачка звернулася до соду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2000 року по 06 червня 2003 року, мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею. Мати позивачки проживає зі своїм чоловіком у м.Берлін Федеративної Республіки Німеччини та кожного року влітку дочка їздить до бабусі. 11 січня 2016 року на її адресу надійшло чергове запрошення до ФРГ, Але відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд дочки за кордон. Крім того, відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд за кордон у м.Лондон. Їх дочка вчиться на відмінно та адміністрація школи запросила дочку прийняти участь у навчальній програмі з вивчення англійської мови у період з 26 вересня 2016 року по 02 жовтня 2016 року. Враховуючи, що батько перешкоджає розвитку дитини, розширенню кругозору, зустрічам з рідною бабою, з приводу чого дочка переживає, позивачка просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітній дочці без згоди та супроводу батька строком дії до досягнення дитиною повноліття.. У судовому засіданні позивачка та представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та представник відповідача з позовом не погодились, посилаючись на те, що батько приймає участь у вихованні дочки, матеріально утримує та надає дозволи на виїзд дитини за кордон. У цьому році дочка сама не захотіла їхати до Німеччини. Про те. що дочка повинна їхати до Англії з освітньої програми позивачка нічого не казала. Крім того. влітку на прохання дочки батько надав дозвіл на виїзд дитини на відпочинок до Туреччини. Надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон до повноліття він не згоден, так як не може знати наперед про плани та інтереси дитини. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Октябрськоої районної у м.Полтаві ради з позовом погодився частково. Надав суду пояснення про те, що вони не проти позову в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон але у певний період часу та до певної країни. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 09 жовтня 2000 року. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання суду дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні. У судовому засіданні відповідач пояснив, що на прохання дитини він надав дозвіл на виїзд дочки на відпочинок до Туреччини у серпні 2016 року. Вказана обставина підтверджується ксерокопією нотаріально посвідченої заяви відповідача від 02 серпня 2016 року.. Крім того, позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, вказано мета такого виїзду - відпочинок у бабусі та участь у навчальній програмі, але не зазначено конкретний час перебування дитини за кордоном у родичів, та докази участі у навчальній програмі та період перебування. Слід зазначити, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька за кордон безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed