Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

13 квітня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просив стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на її користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 250000 грн. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування свого позову посилається на те, що позивач працювала у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 23.07.2007 по 22.01.2021 та була звільнена відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Наказом №6/ОС-ст від 04.05.2020 року начальника управління полковника внутрішньої служби [PERSON] позивачу оголошено догану. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності стало встановлення дисциплінарною комісією, що в діях позивача виявлено дисциплінарний проступок, який підпадає під пункт 12 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», а саме прогул державного службовця (в тому числі відсутність на службі більше З годин протягом робочого дня) без поважних причин. Накладенню стягнення передувало попередження про скорочення відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.01.2020 №204/к «Про внесення змін до штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції». Зазначає, що одночасно її було запропоновано переведення на інші 6 вакантних посад. Позивачем було подано заяву на одну із запропонованих посад, яку, на думку позивача, довгий час не було розглянуто, у зв`язку з чим Позивачем повторно було подано заяву від 20.03.2020. Позивач вважає, що у зв`язку з порушенням її законних прав Відповідачем щодо переведення її на інші вакантні посади, призвело її до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Через отримані душевні страждання, які принесли їй психотравмування з 30.03.2020 17.04.2021, вoнa опинилась в лікарні з нервовим зривом та втратою свідомості. На тлі стресу стан продовжував погіршуватись, та з 21.04.2021-23.04.2021 року знову опинилась в лікарні з тими ж самими симптомами. Позивач також стверджує, що своїми діями Відповідач позбавив її можливості отримати черговий ранг державного службовця, відповідно до ЗУ «Про державну службу». З урахуванням вищенаведеного, Позивач вважає, що Відповідачем внаслідок порушення прав нанесено її моральну шкоду. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 17 травня 2021 року представник відповідача Південного міжрегіонального управління з виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Південного міжрегіонального управління з виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Алієв Айдин Таптигалі огли у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, вказуючи на його необґрунтованість та недоведенність. Розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями\~ЦК України. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК одними зі способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 214/ОС від 26.04.2017 року позивача було призначено на посаду начальника відділу фінансово-економічної діяльності управління виробничої діяльності підприємств Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Наказом Міністерства юстиції України №204/к від 14.01.2020 року «Про внесення змін до штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань пробації Міністерства юстиції» посаду, яку обіймала Позивач, було скорочено. 28.01.2020 року підготовлено попередження про скорочення, яким ознайомлено позивача 29 січня 2020 року. Одночасно позивачу запропоновано переведення на інші вакантні посади. 20.03.2020 року позивач звернулась з заявою до начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якій просила призначити її на посаду заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції в порядку переведення. 31.03.2020 року Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції видано наказ №47/ОС «Про особовий склад», яким звільнено Позивача з посади, відповідно до пункту 1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю датою звільнення визначено перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності. 04.05.2020 року позивач звернулась з заявою до начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якій просила призначити її на посаду заступника начальника відділу по роботі з державними підприємствами Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції в порядку переведення. 04.05.2020 року Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції видано наказ №65/ОС «Про особовий склад», яким Позивача призначено на посаду заступника начальника відділу по роботі з державними підприємствами Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Наказом начальника управління полковника внутрішньої служби Малахова О.А. №6/ОС-ст від 04.05.2020 року позивачу оголошено догану. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності стало встановлення дисциплінарною комісією, що в діях позивача виявлено дисциплінарний проступок, який підпадає під пункт 12 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», а саме прогул державного службовця (в тому числі відсутність на службі більше З годин протягом робочого дня) без поважних причин. 27.05.2020 року Міністерством юстиції України видано наказ №1854/к «Про затвердження штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції», яким посаду, яку обіймала Позивач було скорочено. На виконання зазначеного наказу та у відповідності статті 87 ЗУ «Про державну службу» 18.06.2020 підготовлено попередження про скорочення, яким ознайомлено Позивача 22 червня 2020 року. 23.06.2020 року позивач звернулась з заявою до начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якій просила призначити її на посаду заступника начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції в порядку переведення. Наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 25.06.2020 №89/ОС призначено Позивача на посаду заступника начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. 30.12.2020 року Міністерством юстиції України виданий наказ №3893/к «Про втрату чинності наказу Міністерства юстиції України від 23.07.2020 №2336/к «Про затвердження штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції» (зі змінами), яким посаду, яку обіймала Позивач, було скорочено. На виконання зазначеного наказу та у відповідності статті 87 ЗУ «Про державну службу» 06.01.2021 підготовлено попередження, яким ознайомлено Позивача 11 січня 2021 року. 20.01.20210 року позивач звернулась з заявою до начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якій просила скоротити строк попередження та звільнити її з посади. 21.01.2021 року Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції видано наказ №12/ОС «Про особовий склад», відповідно до якого Позивача звільнено з посади заступника начальника відділу організаційно-аналітичного та документального забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, відповідно до пункту 1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року (справа № 420/4046/20), залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного суду від 10.02.2021 року (справа № 854/8649/20) визнано протиправними дії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та скасовано наказ №6/ос-ст від 04.05.2020 року про оголошення догани. Наказом міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 19 лютого 2021 року № 38/Ос скасовано наказ начальника управління полковника внутрішньої служби Малахова О.А. №6/ОС-ст від 04.05.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] . Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, позивач отримала душевні страждання, які принесли її психотравмування з 30.03.2020-17.04.2021 року, вoнa опинилась в лікарні з нервовим зривом та втратою свідомості. На тлі стресу стан продовжував погіршуватись, та з 21.04.2021-23.04.2021 року знову опинилась в лікарні з тими ж самими симптомами. Крім того, Відповідач позбавив її можливості отримати черговий ранг державного службовця, відповідно до ЗУ «Про державну службу» На підтвердження завданої моральної шкоди позивач надав суду медичні документи, записи в амбулаторній картці, а також листи непрацездатності. Згідно виписки № 380/Н із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.09.2020 по 17.09.2020 року. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): епілепсія з комплексними парціальними, переважно оперкулярними судомами та частими вторинно-генералізованими припадками, без психічних розладів. Енцефалопатія І ст. змішаного генезу з елементами маловираженої атрофії кори головного мозку в верхнєлобних та тім`яних відділах, стійким цефалгічним та ангіодистонічним синдромами, субкомпенсована. Органічний емоційно лабільний розлад. Остеохондроз шийного відділу хребта. Спондилоартроз С6-С7 без порушення функції. Хронічна вертеброгенна цервікалгія в ст. нестійкої ремісії. Варикозна хвороба лівої гомілки. Стан післяіерації. Скарги: не часті напади порушення свідомості на декілька хвилин, шо супроводжуються оперкулярними рухами, прицмокуванням, з поступовим відновленням свідомості в сполученні з генералізованими припадками, переважно під час нічного сну з судомами, прикусом язика і щік, мимовільним сечовипусканням: припадки амнезує, знає про них зі слів оточуючих; напади виникають на фоні протисудомної терапії, без приому медикаментів напади маже кожного дня та ночі; періодично відхилення лівого ока в назальний бік, подразливість, тремтіння пальців рук, головний біль поліморфного характеру, обмеження рухів та біль в шиному відділі хребта, біль в нижніх кінцівках при ході. Анамнез хвороби: хворіє з 2011 року, коли вперше виникли напади відключення свідомості без падіння з автоматизмами. Початок хвороби ні чим не пов`язує. Знаходиться на Д-обліку в кабінеті епілептології за місцем проживання, постіно примає протисудомну терапію - фінлепсин ретард. Неодноразово лікувалась в неврологічному відділенні ЛзП ДУ «ТМО МВСУ по Одеській області» з приводу епілепсії з комплексними парціальними, переважно оперкулярними судомами та вторинно-генералізованими припадками. Визнана інвалідом ІІ групи. За останній час почастішали епілептичні припадки, знизилася працездатність. В квітні 2020 року лікувалась амбулаторно у невролога, д-з: Епілепсія. Стан після епі-припадку 20.04.2020 року. Останній eпі-припадок спостерігався 01.09.20. Госпіталізована в неврологічне відділення на курс лікування у зв'язку з погіршенням. Як визначено у\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Разом з тим, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.п. 4, 5\~Постанови Пленуму верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд приходить до висновку, що в позовній заяві відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що Позивачу діями Південного міжрегіонального управління з виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, Позивач у судовому засіданні не навела, з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди. Як було встановлено судом, наказом міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 19 лютого 2021 року № 38/Ос було скасовано наказ начальника управління полковника внутрішньої служби Малахова О.А. №6/ОС-ст від 04.05.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] . Також повідомлено позивачу, що відповідно до пункту 5 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 20 квітня 2016 року № 306 підставою для прийняття рішення про присвоєння позивачу 5 рангу державної служби є подання служби управління персоналом суб`єктові призначення, що не вважається можливим у зв`язку з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1252 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», територіальній орган Міністерства юстиції - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції реорганізовано шляхом приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що саме по собі визнання протиправним наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, а також те, що позивач хворіє ще з 2011 року і встановити, що саме стало причиною погіршення стану її здоров`я (дії відповідача чи інші обставини) на теперішній час не виявляється можливим. При цьому з клопотанням про призначення судової психологічної експертизи з метою з`ясування причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та станом здоров`я позивача [PERSON] до суду не зхверталась, як і не обгрунтувала розмір моральної шкоди, що просить стягнути. Відповідно до\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавана шкоди повинна бути доведена. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивачі не скористались своїми процесуальними правами та не надали до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Південного міжрегіонального управління з виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про відшкодування заподіяної моральної шкоди задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed