Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

12 жовтня 2017 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про виключення відомостей про батька з актового запису про народження. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач послався на те, що 24.04.2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], Сумісне життя з відповідачем не склалося, з 2011 року відповідач проживає окремо, жодних сімейних та інтимних стосунків сторони не підтримували. У кінці жовтня 2016 року [PERSON] дізнався, що дружина вагітна, хто батько дитини не повідомила. У лютому 2017 року відповідач повідомила, що народила дитину, але оскільки шлюб між сторонами не розірвано, батьком дитини записала позивача. На його прохання виключити дані в актовому записі дружина уникала дій та відмовилась йти до РАГСу. Просив виключити запис про його батьківство з актового запису про народження [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи ООП Соборної районної у м. Дніпрі ради Бабенко Т.Г. у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, протизадоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа Соборний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області представника у судове засідання не направив, надав суду заяву про розгляд справи без присутності представника. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони 24 квітня 2004 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER], копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 9). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська зроблено актовий запис № 812, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER], копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 10). [INFO] народився [PERSON], про що Жовтневим районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис№ 1924, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 11). Відповідно до вищезазначеного свідоцтва матір'ю дитини є [PERSON] (відповідач) а батьком зазначено [PERSON] (позивача). Відповідач [PERSON] розпискою від 04.10.2017 року підтвердила, що [PERSON] не є батьком її дитини - [PERSON] (а.с. 12). У даній справі судом призначено проведення судово - медичної генетичної експертизи на вирішення якої поставлено питанн: чи наявне кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON], [INFO] та чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку експерта № 22 - 2018 від 17.01.2018 року батьківство громадянина [PERSON], [INFO], у відношенні дитини [PERSON], [INFO] виключається. Згідно ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126, 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно роз'яснень, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, а також жінка,котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. У данному випадку, беручи до уваги експертний висновок про біологічне батьківство 22-2018 від 17.01.2018 року, згідно якого ймовірність біологічного батьківства передбачуваного батька [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO] дорівнює 0%, суд приходить до висновку про наявність підстав про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо внесення змін про народження дитини та виключення відомостей про батька дитини. При цьому суд враховує, що згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача за [PERSON] задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 640 грн., сплату якого підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією (а.с. 1) та витрати, понесені позивачем зі сплати проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved