Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

14 листопада 2019 року, позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визначити за нею частку у праві спільної часткової власності в квартирі, розташованій по [ADDRESS] , площа квартири 53,37 м2, житлова площа - 30,20 м2, як Ѕ частку вказаної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] має право власності на житло в квартирі розташованій по [ADDRESS] . Є свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 15.11.2006 р. де вказано, що квартира, яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] належить на праві сумісної власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Власність зареєстрована орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 18.12.2006 року р\\н 17183113. Є технічний паспорт на вказану квартиру. Загальна площа квартири 53,37 м2, житлова площа - 30,20 м2. Відповідач по справі [PERSON] це син позивача на теперішній час з ним склались недобрі стосунки, тому вирішити питання виділу моєї частки в квартирі добровільно неможливо. В зв`язку з тим, що частка в квартирі по [ADDRESS] не визначена позивач не в змозі розпорядитись своєю часткою на свій розсуд. Виник спір. Добровільно з відповідачем не може вирішити це питання, тому змушена звернутися до суду. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.23-24). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 32-33). Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подала, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. У судове засідання позивач не з`явилась, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивач у судовому засіданні доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги визнав, не заперечував, щодо їх задоволення. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Суд, вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 15.11.2006 року, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). Належність вищевказаної квартири на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] підтверджується також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12931076 від 18.12.2006 року видане Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с.8), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.9-11). У відповідності до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно із частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною масністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За таких обставин частки кожного із співвласників квартири, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] є рівними у розмірі 1/2 частки кожного із співвласників,та враховуючи, що відповідач позов визнав, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved