Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

12 листопада 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , внесення змін в актовий запис про народження дитини та стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати народження дитини та до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вони зустрічались 5 років до народження дитини, у шлюбі не перебували. [INFO] позивача народила доньку [PERSON] , відповідач відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька було здійснено на підставі ст. 135 СК України. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку від дня народження матеріальної допомоги не надає. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням матеріального утримання доньки, але він відмовив, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про визнання позову. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] позивач народила доньку [PERSON] , в свідоцтві про народження, актовий запис №123, її батьком записаний [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно висновку експерта комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» №184 від 24.03.2021 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , [INFO] . вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків , за результатами даної експертизи складає не менше 99,998% (а.с. 74-76). Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , практично доведено. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи доведеність біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги про визнання батьківства дитини та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя). Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд відповідно до статті 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. При цьому ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (дохід), не реагував на направлені йому листи та інші подібні дії. Отже, обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). За такого, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. Позивачем не надано доказів, що нею вживались відповідні заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, тому вимоги про стягнення аліментів з дати народження дитини задоволенню не підлягають. Враховуючи вимоги закону, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп. та документально підтверджені витрати за проведення експертизи в сумі 8852 грн. 06 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial