Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

13 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківського Палацу дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області (далі по тексту - Палацу), третя особа: [PERSON], який в подальшому уточнила та просила визнати незаконними та такими, що винесені з порушенням чинного трудового законодавства України накази відповідача від 10 травня 2016 року № 80-к; від 26 травня 2016 року № 91-к; від 07 червня 2016 року № 114-к, від 10 червня 2016 року № 119-к; зобов'язати скасувати вищезазначені накази; зобов'язати відповідача поновити її на посаді керівника гуртка Палацу та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7238,60 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначала, що наказом № 16-к від 26 січня 2004 року її було прийнято на роботу на посаду курівника гуртка Палацу за трудовим договором на період відпустки основного робітника по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку. В подальшому її трудовий договір перейшов у договір на невизначений строк. На протязі дванадцяти років її роботи керівником гуртка вона сумлінно виконувала свої посадові обов'язки відповідно до посадової інструкції керівника гуртка, ніяких претензій до неї з боку керівника відповідача не було, вважала свою роботу плідною, оскільки в результаті виросли її послідовники з числа вихованців фольклорного гурту. 10 червня 2016 року наказом № 119-к [PERSON] було звільнено з роботи «за систематичне невиконання обов'язків, покладених трудовим договором» на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважала незаконним, а наказ № 119-к від 10 червня 2016 року таким, що підлягає скасуванню, оскільки підставою для звільнення її було оголошенні їй догани наказами від 10 травня 2016 року № 80-к, від 26 травня 2016 року № 91-к, від 07 червня 2016 року № 114-к, з якими вона не згодна, в жодному випадку не було її вини. Так, в оскаржуваному наказі № 80-к від 10 травня 2016 року директор Палацу інкримінувала їй порушення вимог щодо відповідальності за збереження життя і здоров'я вихованців під час навчально-виховного процесу. Фактично позивач не порушила ніякого Положення про організацію з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установі і навчальних закладах, оскільки відповідно до статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці» ця відповідальність покладається виключно на керівника підприємства, установи, організації. Підставою для видання такого наказу стали ті обставини, що 29 квітня 2016 року до кабінету, де проходили заняття дитячого гурту увірвалася мати двох дітей - вихованців гурту, з криками та лайками відносно того чому її діти стоять не в першому ряду, ображаючи позивача та принижуючи її гідність як педагога. На її прохання заспокоїтись та вийти з кабінету та продовжити розмову після занять, остання, погрожуючи позивачу фізичною розправою та звільненням її з роботи, раптово розвернулась до однієї з вихованок гурту та з силою вдарила її по голові, причинивши дитині пошкодження здоров'я. Батьки дітей викликали працівників поліції, було відкрито кримінальну справу. Вважала, що її вини у даному випадку не було. Охорона від будь-яких проявів хуліганства з боку відвідувачів полягає на посадову особу, а відповідач не створив безпечних умов праці. Наказом № 91-к від 26 травня 2016 року позивачу оголошено догану за «неналежне виконання своїх посадових обов'язків», а саме незбереження учнівського контингенту відповідно до нормативних вимог. В мотивувальній частині наказу вказано, що в фольклорному гурту «Веселик» були виявлено суттєве зменшення кількості вихованців в зрівнянні з початком навчального року. Вважала, що її вини у відсутності деяких дітей немає, оскільки вікова категорія дітей фольклорного гурту від п'яти до семи років. Після звітного концерту Палацу 19 травня 2016 року відвідання занять значно зменшилася, однак це пов'язано з відпусткою батьків дітей, а також хворобою деяких дітей у цей час. Вважала, що відповідачем при виданні цього наказу порушені вимоги статті 149 КЗпП України, а саме: не було витребувано від позивача письмових пояснень. Крім того, з наказом її ознайомили через одинадцять днів, тільки 06 червня 2016 року, тобто і за формальними ознаками і по суті цей наказ є також незаконним і підлягає скасуванню. 07 червня 2016 року наказом № 114-к відповідачем було оголошено позивачу догану за її відсутність на роботі педагогічної ради 02 червня 2016 року. Однак, позивач в телефонному режимі повідомила директора Палацу, що у зв'язку із різкою зубною біллю не зможе бути на педагогічній раді, про що свідчить довідка стоматполіклініки від 02 червня 2016 року, тому вважала поважною причину відсутності її на засіданні педагогічної ради, а наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню. За таких підстав, вважала, що систематичного порушення посадових обов'язків з її боку не мало місця, тому звільнення її з роботи є незаконним. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2017 року у задоволенні позову [PERSON] до Харківського Палацу дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області, третя особа: [PERSON] про визнання наказів недійсними, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилались на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше року. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом № 16-к від 26 січня 2004 року [PERSON], яка мала дошлюбне прізвище Кудрявець, було прийнято на роботу на посаду керівника гуртка Харківського Палацу дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області за трудовим договором на період відпустки основного робітника по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку з оплатою згідно тарифної ставки в сумі 213 грн. в місяць з педагогічним навантаженням 18 годин на тиждень. В подальшому наказом № 86-к від 07 червня 2004 року, термін її тимчасової роботи був подовжений до 23 березня 2007 року та після цього перейшов у договір на невизначений строк. Пунктом 2.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку ХПДЮТ передбачено, що при прийнятті на посаду працівника повинні ознайомити з роботою та умовами праці, посадовою інструкцією та роз'яснити його права та обов'язки. При прийомі на роботу 26 січня 2004 року [PERSON] була під підпис ознайомлена з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, про що в окремому Журналі ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку проставлений її підпис. Судовим розглядом встановлено, що 29 квітня 2016 року на заняття фольклорного гурту «Веселик», яке проводила керівник гуртка [PERSON] та акомпаніатор [PERSON], потрапила розлючена мати двох вихованців гурту «Веселик» [PERSON], яка в присутності керівника гурту [PERSON] здійснила побиття дитини [PERSON]. Відносно даного факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення. Також судом встановлено, що травми, заподіяні вихованці [PERSON] стали можливими завдяки недбалості керівника гурту [PERSON], яка всупереч приписам розділу 1 пункту 1 Інструкції № 80 з охорони праці під час проведення занять в гуртку фольклорного ансамблю «Веселик», затвердженої наказом директору Палацу №74 від 23 серпня 2013 року, не прийняла жодних заходів для збереження життя і здоров'я вихованки гурту, що привело до шкоди здоров'ю дитини. Відповідно до вимог пункту 4.6.1 розділу 4.6 наказу МОН України № 563 від 01 серпня 2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20 листопада 2001 року № 964/6160, пункту 4.5. розділу 4 Посадової інструкції керівника гуртка, керівник гуртка несе персональну відповідальність за нещасні випадки, що трапились з вихованцями під час проведення занять (заходів), згідно з чинним законодавством. Зазначені вимоги збігаються з приписами пункту 29 Положення про позашкільний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001 року N 433, згідно якого педагогічні працівники позашкільного навчального закладу зобов'язані берегти здоров'я вихованців та захищати їх інтереси. Статтею 14 Закону України «Про охорону праці» встановлюється, що кожен працівник на своєму робочому місці повинен піклуватись про власну безпеку та безпеку оточуючих, повинен знати положення інструкцій з охорони праці та несе за це відповідальність. Згідно висновку Комісії про наслідки нещасного випадку, викладеного в Акті № 1 про нещасний випадок від 06 травня 2016 року директору Палацу [PERSON] було рекомендовано притягнути керівника гуртка [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення нормативно-правових документів з питань охорони праці, безпеки життєдіяльності. 10 травня 2016 року на підставі наказу № 80-к за порушення правил і норм, вимог нормативно-правових актів з охорони праці та неналежне виконання своїх обов'язків, покладених на працівника трудовим договором (посадова інструкція) [PERSON] оголошено догану. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування вищезазначеного наказу, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що у відповідача були наявні підстави для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та видання наказу № 80-к від 10 травня 2016 року, яким позивачу інкриміноване порушення вимог щодо відповідальності за збереження життя і здоров'я вихованців під час навчально-виховного процесу, та який позивач не оскаржувала, що свідчить про згоду з накладеним стягненням. З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується в повному обсязі. З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції в цій частині такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому підстав для скасування наказу № 80-к від 10 травня 2016 року відсутні. Щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за наказом № 91-к від 26 травня 2016 року апеляційний суд зазначає наступне. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування наказу № 91-к від 26 травня 2016 року, яким [PERSON], керівнику гуртка фольклорного гурта «Веселик», за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, покладених на працівника, а саме незбереження учнівського контингенту відповідно до нормативних вимог оголошено догану, - відсутні. З таким висновком суду апеляційний суд погодитись не може. Згідно пунктів 2.2, 2.3 Посадової інструкції керівника гуртка, затвердженої наказом директора Палацу № 119-к від 26 серпня 2014 року до завдань та обов'язків керівника гуртка входить здійснення набору вихованців, учнів до гуртка, забезпечення збереження контингенту, обрання ефективних форм, методів та засобів роботи. В апеляційній скарзі [PERSON] зазначила, що вікова категорія дітей фольклорного гурту від п'яти до семи років. У зв'язку з відпусткою батьків відвідування занять після звітного концерту Палацу (19 травня 2016 року) значно зменшилось. Крім того, деякі діти хворіли у цей час. Доказів щодо порушення, не виконання позивачем вказаної Посадової інструкції керівника гуртка, відповідачем не надано. За таких підстав, судова колегія погоджується з доводами позивача, щодо відсутності її вини у зменшенні кількості дітей під час відвідування гуртка. Крім цього, апеляційним судом приймаються до уваги наступні обставини. Протягом дванадцяти років роботи керівником гуртка позивач сумлінно виконувала свої посадові обов'язки, про що свідчить результати її роботи, а саме: ефективність форми і засобів її роботи висвітлювалась на сторінках науково-методичного журналу «Позашкільна освіта» у рубриці «Педмайстерня» у серпні 2012 року; після відвідування занять під керуванням позивача багато її учнів вступили до музичної районної школи № 15, навчаються у вищих навчальних закладах м. Харкова з музичним напрямком, беруть активну участь у різних музичних заходах, конкурсах, фестивалях. Протягом останніх двох років колектив, яким керує позивач, було нагороджено тридцятьма відзнаками: Дипломами призових місць Всеукраїнських, міжнародних, обласних, міських конкурсів та фестивалів. За сумлінну працю, високий рівень професійної майстерності, вагомий внесок у справу навчання і виховання підростаючого покоління [PERSON] нагороджено Почесною грамотою департаменту освіти Харківської міської ради та інше. Також апеляційним судом приймаються до уваги в якості доказів плідної, сумлінної праці позивача копії звернень батьків дітей, які є учнями колективу «Веселик» до голови Харківської облдержадміністрації, голови Харківської міської ради щодо повернення [PERSON] до колективу. З урахуванням викладеного та тих обставин, що частина друга статті 149 КЗпП України надає право власникові вибирати вид стягнення, але зобов'язує його враховувати при цьому цілу низку факторів: 1) ступінь тяжкості вчиненого проступку; 2) заподіяну порушенням шкоду; 3) обставини, за яких вчинено проступок; 4) попередню роботу працівника, апеляційний суд вважає, що наказ № 91-к від 26 травня 2016 року підлягає скасуванню. Що стосується наказу № 114-к від 07 червня 2016 року про оголошення догани [PERSON], апеляційний суд зазначає наступне. У відповідності до пункту 2.19 Посадової інструкції керівника гуртка, [PERSON] повинна брати участь у роботі педагогічної ради Палацу, методичного об'єднання та науко-методичних заходах. [PERSON], будучи ознайомленою з вищезазначеною Посадовою інструкцією, 02 червня 2016 року не з'явилась на засідання педагогічної ради, надавши 03 червня 2016 року власноруч написане пояснення, в якому зазначила, що відповідно до її режиму роботи 02 червня 2016 року (четвер) у неї вихідний день. Судовим розглядом встановлено, що не заперечується представником відповідача та директором Палацу, позивач 02 червня 2016 року в телефонному режимі повідомила директора Палацу, що у зв'язку із різкою зубною біллю не зможе бути на педагогічній раді, на підтвердження відвідування [PERSON] лікаря-стоматолога, нею була надана довідка стоматполіклініки від 02 червня 2016 року. Відповідач припускає, що довідка медичної установи є недостовірною, однак належними та допустимими доказами цього не спростовує. За таких підстав, колегія суддів вважає поважною причиною відсутність [PERSON] на педагогічній нараді, а наказ № 114-к від 07 червня 2016 року про оголошення догани таким, що підлягає скасуванню. Що стосується наказу № 119-к від 10 червня 2016 року про звільнення, апеляційний суд зазначає наступне. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. Разом з тим, у наказі про звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків не зазначено, яке порушення трудової дисципліни було вчинене [PERSON] після винесення наказів від 10 травня 2016 року , від 26 травня 2016 року та від 07 червня 2016 року про застосування до неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани та послугувало підставою для її звільнення. Зокрема, судом при вирішенні справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, повинні встановлюватися такі обставини: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувались інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Тобто, роботодавцю необхідно дуже чітко формулювати проступок, який був вчинений працівником, а також впевнитися в тому, що попереднє стягнення не втратило юридичної сили за давністю або не зняте достроково, а також в тому, що відповідний наказ не скасований за рішенням суду. Більше того, суд може визнати звільнення незаконним, якщо одночасно оскаржується і наказ про попереднє застосування дисциплінарного стягнення. У випадку скасування наказу про оголошення догани звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України не може визнаватись законним, оскільки втрачається систематичність порушення. Тобто, перш ніж приймати рішення про звільнення працівника за цією підставою, роботодавцю необхідно дуже відповідально поставитися до застосування догани як заходу впливу. Проте, суду не надано переконливих доказів, що [PERSON] без поважних причин умисно або з необережності, систематично не виконувала обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У даному випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, не врахував положення частини 3 статті 149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 23 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року, № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і пункту 1 статті 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. З врахуванням того, що апеляційний суд визнає накази № 91-к від 26 травня 2016 року та № 114-к від 07 червня 2016 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності незаконними та скасовує їх, колегія суддів вважає, що наказ № 119-к від 10 червня 2016 року підлягає скасуванню, оскільки відсутні підстави для застосування положень частини 3 статті 40 КЗпП України. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір,виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначенні середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При визначенні розміру заробітної плати позивача суд враховує надану відповідачем довідку від 13 червня 2016 року № 20 (том 1 а.с. 173), відповідно до якої заробітна плата позивача становить 5 228,75 грн.; кількість робочих днів за квітень та травень (останні 2 місяці роботи) - 40 днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає - 130,72 грн. (5 228,75 : 40). Кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 10 червня 2016 року по 10 травня 2017 року складає 228 днів. Отже, сума стягнення заробітної плати за вказаний період вимушеного прогулу становить 29 804,16 грн. (228 * 130,72 грн.). Частиною 4 статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно статті 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць та поновлення на роботі. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір відповідно до статті 88 ЦПК України. За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до пункту 3 частини 1 статті 307 ЦПК України з підстав, передбачених пунктами 2, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконними та скасування наказів від 10 травня 2016 року, 07 червня 2016 року та 10 червня 2016 року, а також про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та ухвалює у цій частині нове рішення по суті позовних вимог про задоволення зазначених вимог.

Outcome: partial