Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

14.04.2014р. позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки відносно своє неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], так яка остання проживає з матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, батько жодної участі у піклуванні та вихованні дитини не бере, що і стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача, позивач позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Прокурор при вирішенні справи по суті поклалась на розсуд суду. Відповідач будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у відповідності до положень ч.9 ст. 76 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Від третьої особи: органу опіки і піклування Полтавської РДА надійшов лист в якому вони вказують на те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] та області, а тому орган опіки і піклування не може надати інформацію щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських права гр.. [PERSON] стосовно його доньки. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, які позов підтримали, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 ст. 27 визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, але відповідач в судові засіданні не з'являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.02.2003 році, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. 16 жовтня 2012 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу. Як встановлено, [PERSON] не приділяв уваги вихованню доньки та не турбувався про стан її здоров'я, не проявляв та не проявляє турботи та любові до дитини, не займався її матеріальним утриманням, що підтверджується наступним: Згідно довідки № 01-30/65 від 09.04.14року з Полтавської гімназії № 6 Полтавської міської ради Полтавської області засвідчує той факт, що Відповідач не здійснює виховання, не цікавиться життям та матеріально не утримує доньку. Встановлено, що неповнолітня [PERSON] перебуває на виховані та повному утриманні позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON]. Згідно письмових пояснень свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що на утриманні [PERSON] перебуває неповнолітня дочка [PERSON], яку остання виховує самостійно. Батько дитини [PERSON] з сімьє'ю не проживає, вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги не надає. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов'язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. Встановлено, що відповідач [PERSON] не має постійного місця проживання, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає. Суд, дослідивши докази зібрані по справі, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до вимог ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що доведено позивачем в судовому засіданні на підставі ст. 60 ЦПК України наявними доказами у справі. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав , не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу - до досягнення нею двадцяти трьох років. Судовий збір підлягає стягненню на користь Держави із відповідача відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved