Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

14 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. За зазначеною адресою зареєстрована вона, її син [PERSON] з родиною та її син [PERSON], що є відповідачем у справі. 24 липня 2009 року відповідач [PERSON] був зареєстрований у належному їй будинку на прохання працівників міліції, оскільки він звільнився з місць позбавлення волі, але з того часу він жодного дня в будинку не проживав, куди він переїхав їй невідомо, оскільки вона з ним не спілкується. Відповідач не проживає у будинку понад 7 років, а вона несе додаткові витрати з оплати комунальних послуг. Крім того, вона боїться відповідача, оскільки він неодноразово судимий та може з'явитись в належному їй будинку. У зв'язку з чим, позивач просила суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинок [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 15). Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, на підставі чого, з урахуванням письмової згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи Відділу обліку та реєстрації громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку зареєстровані позивач - [PERSON], 1939 року народження, [PERSON], 1959 року народження, [PERSON], 1963 року народження, [PERSON], 1981 року народження та [PERSON], 2008 року народження, що вбачається з копії домової книги житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). Реєстрація відповідача [PERSON], [INFO], за зазначеною вище адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 04 січня 2017 року (а.с. 10). Відповідач в зазначеному будинку [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає, що підтверджується актом від 13 грудня 2016 року, складеним депутатом Перещепинської міської ради Міщанчук М. М. в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року, в будинку [ADDRESS], де право власності належить позивачу, але з реєстрації не знявся, доказів поважності причин не проживання відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача як власника будинку, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved