Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

13.02.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Болградська районна державна адміністрація Одеської області, - про звільнення майна з-під арешту, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] - на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом в м.Болград Цоєвою М.І., та який зареєстрований у реєстрі за №1693. Після звернення до державного реєстратора для реєстрації свого права на реконструйований будинок, у державній реєстрації права власності на будинок її було відмовлено через те, що її будинок знаходиться під арештом; згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вона отримала відомості, що арешт на будинок накладено за рішенням Болградського районного суду Одеської області 1-182 від 30.04.1998 року, проте в архіві суду така справа відсутня. За станом на дату накладення арешту, власником спірного будинку була [PERSON] . Відповідач, повідомлена належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою за адресою реєстрації (згідно адресної довідки - [ADDRESS]), та через оголошення на офіційному сайті судової влади, - до суду не з`явилася, не надала суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову. Позивач надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі, погоджуючись на ухвалення судом рішення заочно, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Болградська районна державна адміністрація Одеської області - повідомлена належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з`явилася, не надала суду заперечень або пояснень щодо предмету та підстав позову. Судом обґрунтовано ухвалено, що справа підлягає розгляду у заочному порядку. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В ході розгляду справи та дослідження судом доказів були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - згідно договору купівлі-продажу від 21.03.2003 року позивач є власником будинку , що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Цоєвою М.І. , зареєстрованим в реєстрі за №1693 (а.с.6); - згідно свідоцтва про право власності позивач є власником земельної ділянки , що розташована за адресою : [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), площа 0,06га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.7); - технічного паспорту на садибний житловий будинок від 10.04.2014р., спірне домогосподарство розташоване по [ADDRESS] - згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме житлової будинок розташована за адресою :[ADDRESS], знаходиться під арештом, реєстраційний номер обтяження 8240988 (а.с.12); - рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно №42752755 від 29.08.2018р., позивачу [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житлової будинок тому що будинок знаходиться під арештом, реєстраційний номер обтяження 8240988 (а.с.14); Відповідно до ч. 2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст. 316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.56 Закону України «При виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна, оскільки суду не надано відомостей щодо правомірності накладення арешту на майно позивача, або ж наявності стосовно неї виконавчого провадження, в якому вона є боржником. Оскільки арешт на спірний будинок був накладений за рішенням Болградського районного суду Одеської області №1-182 від 30.04.1998 року, і власником будинку на ту дату була відповідач, а за час володіння позивачем до неї ніким не було пред`явлено вимоги про заборгованість за спірним домоволодінням або ж за колишнім власником, відомості про правомірність та належність накладення арешту перевірити неможливо, адже архів суду дійсно не містить відомостей про таку справу та накладення на вищезгадане спірне майно арешту в її межах, з чого вбачається відсутність правових підстав накладення арешту на майно позивача. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі у зв`язку з відсутністю підстав вважати правомірним арешт, що накладений на її вищевказане домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved