Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

13.12.2013 року Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Малого приватного підприємства «Будівельник» про визнання договорів дарування недійсними та звернення стягнення на іпотечне майно. Так, позивач просить суд: - визнати договір дарування нежилої будівлі магазину, а саме нежилої будівлі - магазину [ADDRESS], метал. облиц. цеглою, загальною площею 777,5 кв.м. літ. «А», укладений 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25.05.2012 року, - недійсним; - визнати договір дарування нежилої будівлі магазину, а саме нежилої будівлі - магазину [ADDRESS], метал. облиц. цеглою, загальною площею 611,9 кв.м. літ. «А», укладений 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25.05.2012 року, - недійсним; - звернути стягнення на нежилу будівлю - магазину [ADDRESS], метал. облиц. цеглою, загальною площею 777,5 кв.м. літ. «А» та нежилу будівлю - магазину [ADDRESS], метал. облиц. цеглою, загальною площею 611,9 кв.м. літ. «А» - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 70 від 03.12.2007 року, укладеним між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк» та ТОВ «Істок», а саме: за кредитом - у сумі 3 499 907,79 грн.; несплаченим відсоткам - у сумі 886 310,18 грн.; судових витрат по справі. Представник позивача - ПАТ «Західінкомбанк», в судових засіданнях заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представником [PERSON] (відповідача-1) подано до суду заперечення на позовну заяву ПАТ «Західінкомбанк» та доповнення до заперечень на позовну заяву ПАТ «Західінкомбанк», відповідно до яких у задоволенні позовної заяви ПАТ «Західінкомбанк» до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої особи МПП «Будівельник» про визнання договорів дарування недійсними та звернення стягнення на іпотечне майно [PERSON] просить відмовити повністю. В судових засіданнях представник [PERSON] (відповідача-1) підтримав, викладені у поданих до суду запереченнях та доповненнях до заперечень доводи та вимоги і просив в задоволенні позову ПАТ «Західінкомбанк» відмовити. Відповідач-2 - [PERSON], та третя особа МПП «Будівельник», відзив або заперечення на позовну заяву ПАТ «Західінкомбанк» до суду не надали та їх представники в судові засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судових засідань. Так, копії ухвал суду про призначення слухання справи, повістки про перенесення слухання справи та копії позовної заяви ПАТ «Західінкомбанк» з додатками до неї були направлені на адреси [PERSON] та МПП «Будівельник» (18000, [ADDRESS], 67700, [ADDRESS] та 65065, м. Одеса, а/с 61), які наявні в матеріалах справи, але жодні документи адресатами не отримані та повернуті до суду. Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. В судове засідання 23.07.2014 року представник позивача - ПАТ «Західінкомбанк», не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним поштовим повідомленням. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст.169 ЦПК України). Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що представники ПАТ «Західінкомбанк», [PERSON] та МПП «Будівельник» в судове засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу за відсутності представників ПАТ «Західінкомбанк», [PERSON] та МПП «Будівельник», на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву ПАТ «Західінкомбанк», вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 13.12.2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ (Кредитор) та ТОВ «Істок» (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 70, відповідно до умов якого Кредитор надав, а Позичальник отримав кредит у вигляді відкличної поновлювальної лінії на поновлення оборотних коштів в сумі 3 500 000 грн. з умовою сплати 18,5 % річних. Крім того, за умовами даного Договору Позичальник зобов'язався повернути Кредитору кредитні кошти та проценти за користування кредитом, а також здійснити інші платежі у розмірі та випадках, передбачених умовами кредитного договору. Строк користування кредитними коштами встановлено до 12.12.2012 року. Також 13.12.2007 року між КБ «Західінкомбанк» (Іпотекодержатель) та МПП «Будівельник» (Іпотекодавець, який водночас виступає як Майновий поручитель) було укладено Іпотечний договір (реєстровий № 6351), відповідно до п.1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Іпотекодавець передає нерухоме майно, визначене в розділі 3 цього Договору, в іпотеку Іпотекодержателю по забезпеченню зобов'язань Позичальником (ТОВ «Істок») за Кредитним договором № 70 від 13.12.2007 року та додатковими до нього договорами. Згідно із п.3.1 Іпотечного договору, в забезпечення належного виконання зобов'язань ТОВ «Істок», що виникають з Кредитного договору № 70 від 13.12.2007 року, та додаткових до нього договорів, Іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно: - нежилу будівлю магазину [ADDRESS] літ. А з метал. облиц. цеглою, загальною площею 783,7 кв.м. - нежилу будівлю магазину [ADDRESS] літ. «А», загальною площею 627 кв.м. Того ж дня, 13.12.2007 року приватним нотаріусом Б-Дністровського МНО на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням Іпотечного договору, накладено заборону відчуження зазначеної в договорі нежилої будівлі магазину [ADDRESS], та належить МПП «Будівельник» до припинення дії іпотечного договору, а також нежилої будівлі магазину [ADDRESS] та належить МПП «Будівельник» до припинення дії іпотечного договору. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2009 року по справі № 2-3517/09 визнано дійсним договір позики від 01.12.2007 року, укладений між [PERSON] та МПП «Будівельник». Визнано за [PERSON] право власності на нежилу будівлю магазину [ADDRESS], та нежилу будівлю магазину [ADDRESS] Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2010 року порушено провадження у справі № 32/125-10-4880 про визнання банкрутом МПП «Будівельник» у порядку ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Постановою господарського суду Одеської області від 15.12.2010 року у справі №32/125-10-4880 МПП «Будівельник» визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.06.2011 року у справі №32/125-10-4880 затверджено реєстр вимог кредиторів, за яким визнано грошові вимоги ПАТ «Західінкомбанк» до МПП «Будівельник» за основною заборгованістю по кредиту у сумі 3 499 907,79 грн., за процентами по кредиту у сумі 482 718,08 грн. 13.04.2012 року приватним нотаріусом Б-Дністровського МНО [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу нежилої будівлі магазину, укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив нежилу будівлю магазину [ADDRESS], договір зареєстровано в реєстрі за № 734. Договір зареєстрований КП «Б-Дністровське БТІ» 14.05.2012 року у книзі: 1, номер запису: 194, реєстраційний номер: 2119428, про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав, бланк серії СЕВ №890083, номер витягу: 34106609. Також 13.04.2012 року приватним нотаріусом Б-Дністровського МНО [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу нежилої будівлі магазину, укладений між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив нежилу будівлю магазину [ADDRESS], договір зареєстровано в реєстрі за №732. Договір зареєстрований КП «Б-Дністровське БТІ» 11.05.2012 року у книзі: 1, номер запису: 193, реєстраційний номер: 2119114, про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав, бланк серії СЕВ №890082, номер витягу: 34097994. 24.05.2012 року приватним нотаріусом Київського МНО [PERSON] посвідчено договір дарування нежилої будівлі магазину № 5, укладений між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарований), за яким [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняв нежилу будівлю магазину [ADDRESS] договір зареєстровано в реєстрі за № 248. Також 24.05.2012 року приватним нотаріусом Київського МНО [PERSON] посвідчено договір дарування нежилої будівлі магазину [ADDRESS], укладений між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарований), за яким [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняв нежилу будівлю магазину [ADDRESS] а, договір зареєстровано в реєстрі за № 250. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.07.2012 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2009 року скасовано. Ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до МПП «Будівельник» про визнання дійсним договору позики та визнання права власності - відмовлено. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2012 року по справі № 1505/4569/2012: - визнано договір купівлі-продажу нежилої будівлі магазину [ADDRESS], метал. облиц. цеглою, загальною площею 777,5 кв.м. літ. «А», розташованого на земельній ділянці розміром 820,65 кв.м., кадастровий номер 5110300000:02:028:0076, укладений 13.04.2912 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Б-Дністровського МНО та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій 13.04.2012 року за № 732 - недійсним; - визнано договір купівлі-продажу нежилої будівлі магазину [ADDRESS] метал. облиц. цеглою, розташовану на земельній ділянці розміром 764,2 кв.м., кадастровий номер 5110300000:02:028:0076, укладений 13.04.2912 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Б-Дністровського МНО та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій 13.04.2012 року за № 734 - недійсним; - скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежилу будівлю магазину [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу /ВРР № 230828/13.04.2012/ [PERSON], приватний нотаріус Б-Дністровського МНО, реєстр № 732, шляхом здійснення відповідного запису в Державному реєстрі прав, а саме: запису від 11.05.2012 року; - скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежилу будівлю магазину [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу /ВРР № 230829/13.04.2012/ [PERSON], приватний нотаріус Б-Дністровського МНО, реєстр № 734, шляхом здійснення відповідного запису в Державному реєстрі прав, а саме: запису від 14.05.2012 року. 08.07.2013 року ліквідатор банкрута (МПП «Будівельник») арбітражний керуючий Колмикова Т.О. звернулася до приватного нотаріуса Б-Дністровського МНО [PERSON] із заявою про отримання дубліката правовстановлюючого документа на об'єкти іпотеки за Іпотечним договором 13.12.2007 року. Згідно із відповіддю приватного нотаріуса Б-Дністровського МНО [PERSON] від 10.09.2013 року за № 444/01-16, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на вказані об'єкти нерухомого майна, зареєстровані договори дарування на спірні об'єкти на ім'я [PERSON] Договори посвідчені приватним нотаріусом Київського МНО [PERSON] 25.05.2012 року за реєстрами №№ 248, 250. Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.11.2013 року у справі №32/125-10-4880 визнано поточні вимоги ПАТ «Західінкомбанк» до МПП «Будівельник» частково в сумі 403 592,10 грн. Дані обставини і стали підставою для звернення ПАТ «Західінкомбанк» до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, ПАТ «Західінкомбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої МПП «Будівельник» про визнання договорів дарування недійсними та звернення стягнення на іпотечне майно. Між тим, суд з такими вимогами ПАТ «Західінкомбанк» погодитися не може, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2010 року порушено провадження у справі № 32/125-10-4880 про визнання банкрутом МПП «Будівельник» у порядку ст. 51 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Постановою господарського суду Одеської області від 15.12.2010 року у справі №32/125-10-4880 МПП «Будівельник» визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.12.2013 року у справі №32/125-10-4880 затверджено звіт ліквідатора МПП «Будівельник», затверджено ліквідаційний баланс МПП «Будівельник», припинено юридичну особу МПП «Будівельник», провадження у справі № 32/125-10-4880 припинено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2014 року ухвалу господарського суду Одеської області від 20.12.2013 року по справі № 32/125-10-4880 залишено без змін. Ухвалою Вищого господарського суду України від 01.07.2014 року касаційну скаргу ПАТ «Західінкомбанк» на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2014 року та ухвалу господарського суду Одеської області від 20.12.2013 року у справі № 32/125-10-4880 повернуто скаржнику. Процедура ліквідації регулюється, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Так, ліквідація - це одна із форм припинення юридичної особи. Ліквідація юридичних осіб здійснюється без переходу прав і обов'язків підприємства, що ліквідується, до інших осіб, тобто без правонаступництва. При ліквідації підприємства його права й обов'язки припиняються Згідно із ч.2 ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до офіційного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, 09.01.2014 року державним реєстратором проведено реєстрацію припинення юридичної особи - МПП «Будівельник» у зв'язку з визнанням його банкрутом. Відповідно до ч.1 ст.609 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.11 Закону України «Про заставу», заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно. На сьогоднішній день МПП «Будівельник» не є власником спірного нерухомого майна (нежилої будівлі магазину [ADDRESS] та нежилої будівлі магазину [ADDRESS], а тому ПАТ «Західінкомбанк» позбавлено права звернути стягнення на майно, яке не є у власності заставодавця МПП «Будівельник». Окрім того, вказане підприємство ліквідоване. Крім того, положення Закону України «Про іпотеку» не суперечать положенням Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а лише доповнюють його. Так, ч.2 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Тобто, вказана норма надає право іпотекодержателю отримати задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів отриманих від реалізації майна банкрута навіть до моменту настання строку виконання основного зобов'язання (достроково), але не надає можливість задоволення вимог іпотекодержателя поза межами процедури банкрутства (зокрема, ліквідаційної процедури). З аналізу норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також норм Законів України «Про іпотеку», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в частині регулювання правового становища кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника, у зв'язку з порушенням провадження у справах про банкрутство вбачається, що стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і Законом України «Про іпотеку» окремо від провадження у справі про банкрутство не може здійснюватись, оскільки встановлення у Законі особливого порядку задоволення майнових вимог до боржника не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку (мораторій на задоволення вимог кредиторів передбачає припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання зобов'язань окремих кредиторів). Згідно із п.8.5 Рекомендацій Вищого господарського суду України від 04.06.2004 року «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою (іпотекою), має здійснюватись за правилами, встановленими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Таким чином, ПАТ «Західінкомбанк» мав права задовольнити свої грошові вимоги лише в процедурі ліквідації, крім чого чинним законодавством не передбачено звернення стягнення на майно ліквідованого боржника. При цьому, як було зазначено, згідно із ст.609 ЦК України, зобов'язання припиняються у разі ліквідації юридичної особи. Крім того, з мотивувальної частини ухвали господарського суду Одеської області від 20.12.2013 року у справі № 32/125-10-4880, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2014 року, вбачається наступне. Відповідно до рішень Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської відмовлено у державній реєстрації права власності на нежилу будівлю магазин [ADDRESS] та нежилу будівлю магазину [ADDRESS], позаяк відсутні оригінали документів для проведення перереєстрації права власності. Згідно рішення комітету кредиторів від 26.11.2013 року припинено заходи щодо подальшого оскарження правочинів вчинених третіми особами, в частині розпорядження нерухомим майном - нежитловою будівлею магазину [ADDRESS] та нежитловою будівлею магазину [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю передбаченого законодавством способу захисту права, що може бути застосований у даній ситуації. У рішенні зазначено, що відповідно до Постанови ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають Задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Враховуючи, що станом на квітень 2014 року спірним майном володіє - [PERSON] на підставі договорів дарування, посвідчених [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24.05.2012 року, він є добросовісним набувачем, та вже третьою особою, що володіє спірним майном після МПП «Будівельник» і як зазначено вище, не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Згідно із ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини встановленні судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких участь бере та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 Цивільного кодексу України встановлено, що майно може бути витребувано від добросовісного набувача лише власником цього майна. Згідно із положеннями Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей у особи на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідно до п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Таким чином, по-перше, як було вище зазначено, ухвалою господарського суду Одеської області від 20.12.2013 року та постановою Одеського господарського суду від 23.04.2013 року по справі № 32/125-10-4880 встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем нежилої будівлі магазину [ADDRESS] та нежилої будівлі магазину [ADDRESS]. По-друге, спірне нерухоме майно (нежила будівля магазину [ADDRESS] та нежила будівля магазину [ADDRESS] не переходило від МПП «Будівельник» до [PERSON] безпосередньо, він є третьою особою, що володіє спірним майном після МПП «Будівельник» (який ліквідовано). По-третє, [PERSON] не є правонаступником та не отримував це нерухоме майно у спадок. Окрім того, при укладенні [PERSON] та [PERSON] оскаржуваних договорів дарування від 24.05.2012 року, приватним нотаріусом перевірялись дані в державному реєстрі іпотек інформації про наявність зареєстрованих іпотечних прав на спірні об'єкти. Так, як вбачається з витягу з Державного реєстру іпотек така інформація відсутня. При цьому, згідно із ст.4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. А відтак, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність прав на відчуження майна. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Наведені обставини свідчать про те, що договір дарування нежилої будівлі магазину № 5 від 24.05.2012 року (реєстровий № 248) та договір дарування нежилої будівлі магазину [ADDRESS] (реєстровий № 250) були укладені [PERSON] та [PERSON] у повній відповідності до вимог чинного законодавства та [PERSON] на даний час є добросовісним набувачем нежилої будівлі магазину [ADDRESS] та нежилої будівлі магазину [ADDRESS] а, який має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для визнання недійсними: - договору дарування нежилої будівлі магазину, а саме нежилої будівлі - магазину [ADDRESS], метал. облиц. цеглою, загальною площею 777,5 кв.м. літ. «А», укладений 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25.05.2012 року; - договору дарування нежилої будівлі магазину, а саме нежилої будівлі - магазину [ADDRESS], метал. облиц. цеглою, загальною площею 611,9 кв.м. літ. «А», укладений 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 25.05.2012 року. Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про неправомірність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ПАТ «Західінкомбанк», у зв'язку з чим в задоволенні позову ПАТ «Західінкомбанк» до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої МПП «Будівельник» про визнання договорів дарування недійсними та звернення стягнення на іпотечне майно слід відмовити.

Outcome: dismissed