Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

14 травня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності та про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що в 1993 році вона та її син, [PERSON] набули право спільної сумісної власності в порядку приватизації на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Ні позивач, ні її син, [PERSON] право власності на зазначену квартиру не зареєстрували в установленому законом порядку. 24.03.2014 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області з метою державної реєстрації свого права власності, однак їй було відмовлено в реєстрації в зв'язку із відсутністю згоди всіх співвласників та невідповідності прізвища, зазначеного в правовстановлюючому документі з прізвищем цієї ж особи, зазначеним в паспорті. Так, з свідоцтва про право власності на зазначену квартиру вбачається, що вона належить на праві спільної сумісної власності, однак надати заяву про державну реєстрацію всіма співвласниками неможливо в зв'язку із смертю іншого співвласника квартири [PERSON] Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру прізвище позивача зазначено як [PERSON], а в громадянському паспорті прізвище зазначено як [PERSON]. Такі невідповідності позивач пов'язує із тим, що на момент приватизації квартири її прізвище на українській мові згідно громадянського паспорту було зазначено як [PERSON], а на теперішній час згідно громадянського паспорта, виданого в 2006 році прізвище значиться як [PERSON]. 04 червня 2014 року відповідач [PERSON], представляючи інтереси малолітньої [PERSON] звернулась до позивача, [PERSON] з зустрічним позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Зустрічний позов обґрунтований такими обставинами. [INFO] року помер чоловік [PERSON] - [PERSON], спадкоємцями якого є вона та її дитина - [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із частини квартири [ADDRESS] [PERSON] звернулась до П'ятої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв'язку із відсутністю реєстрації права власності померлого чоловіка на спірну квартиру. Крім цього, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру прізвище померлого [PERSON] зазначено як [PERSON], а в свідоцтві про смерть прізвище зазначено як [PERSON]. Такі невідповідності позивач за зустрічним позовом пов'язує із тим, що на момент приватизації квартири прізвище її померлого чоловіка на українській мові згідно громадянського паспорту було зазначено як [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій підтримала позов та не заперечувала проти задоволення зустрічного позову та просила про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій підтримала свій зустрічний позов та не заперечувала проти задоволення первісного позову, просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи КП «БТІ» Одеської міської ради в судове засідання не з'явилась, однак звернулась з письмовим клопотанням, в якому просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи КП «Міське агентство з приватизації житла» в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позов не визнав та просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи Реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника не подав. Представник третьої особи Служби по справам дітей Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника не подав. Суд, вивчивши первісну та зустрічну позовну заяви, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується записом акта про народження № 838 від 19 квітня 1975 року На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.09.1993 року УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] Право власності на зазначену квартиру не було зареєстровано в органах технічної інвентаризації. [INFO] року [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис № 8788 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. 01 квітня 2014 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 12078604 [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] В обґрунтування рішення державним реєстратором зазначено, що є розбіжності в прізвищі позивача, яке зазначено в свідоцтві про право власності на вказану квартиру та в громадянському паспорті, а також, в зв'язку із смертю іншого співвласника неможливо отримати заяву від усіх співвласників квартири. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли у зв'язку із захистом права власності та визначенням часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. Судом встановлено, що в свідоцтві про право власності на житло, виданого 17.09.1993 року УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів прізвище позивача зазначено як [PERSON]. Із наданої суду копії громадянського паспорту позивача серії [NUMBER], виданого 12 жовтня 2006 року прізвище позивача визначено як [PERSON]. Як вбачається із листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 10.04.2014 року за № 493-0/01-07 згідно заяви на приватизацію житла від 19.08.1993 року, довідки про склад сім'ї, прізвище співвласника житла на українській мові згідно громадянського паспорта було зазначено як [PERSON]. На теперішній час, згідно громадянського паспорту від 12.10.2006 року написання прізвища значиться як [PERSON]. Відповідно до довідки КП «ЖКС» Хмельницький», виданої 14 квітня 2014 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 05 березня 1986 року по теперішній час. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року суд перевіряє наявність доказів, що свідчать про неможливість виправлення помилок у документі тими організаціями та установами, які його видали. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт належності позивачу свідоцтва про право власності на житло знайшов своє підтвердження дослідженими судом доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Так як право спільної сумісної власності у позивача виникло в 1993 року, то до цих правовідносин належить застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 22, оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Зважаючи на відсутність доказів про те, що участь когось зі співвласників квартири [ADDRESS] у її надбанні була більшою або меншою, а також відсутність домовленості між ними щодо розміру їхніх часток у праві спільної сумісної власності, відсутність рішення суду із цього приводу, суд доходить висновку, що частка кожного з них, у тому числі позивача, у праві спільної сумісної власності на квартиру становить 1/2. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON] суд виходив із наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 434 [PERSON] була дружиною [PERSON], який помер [INFO] року. [INFO] року у подружжя народилась дитина - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка в цілому складається з частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] Спадкоємцями [PERSON] за законом є його дружина - [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та мати - [PERSON], [INFO]. 03 лютого 2014 року [PERSON] від свого імені та імені своєї малолітньої дочки [PERSON] звернулась до П'ятої Одеської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до заяви від 03 лютого 2014 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи № 32/2014 до майна [PERSON], померлого [INFO] року, [PERSON] відмовилась від належної їй частки в спадщині на користь [PERSON]. 17 лютого 2014 року державний нотаріус П'ятої Одеської Державної нотаріальної контори листом № 270/02-14 повідомив [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку із тим, що у останньої відсутні правовстановлюючі документи, а також згідно довідки № 435476.69.14 від 12.02.2014 року, виданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради відсутня державна реєстрація на квартиру [ADDRESS]. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадщину, та регулюються Книгою шостою ЦК України. Як вбачається із змісту ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що в свідоцтві про право власності на житло, виданого 17.09.1993 року УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів прізвище померлого [PERSON] зазначено як [PERSON]. Із наданої суду копії свідоцтва про смерть, виданого 26 грудня 2013 року прізвище померлого визначено як [PERSON]. При таких обставинах суд дійшов до висновку про те, що померлому [PERSON] належало свідоцтво про право власності на житло в частині, яке було видано на його ім'я. Що стосується визнання права власності в порядку спадкування за позивачем за зустрічним позовом та її малолітньою дитиною суд керується наступним. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відносно відсутності факту реєстрації права власності на зазначену квартиру в органах технічної інвентаризації, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру (1993 рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка не передбачала обов'язкової реєстрації квартир в багатоквартирних будинках. Отже, право власності у спадкодавця виникло згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Так як суд дійшов до висновку про те, що частка [PERSON] в спільній сумісній власності становила ?, то й частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру становить ?. При таких обставинах суд вважає належним способом захисту права [PERSON] а також її малолітньої дитини - [PERSON] шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме по ? часток квартири [ADDRESS].

Outcome: approved