Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

13 грудня 2016 року позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що 01 грудня 2015 року біля 16.30 годин в м. Вінниця, по вул. Перемоги, відповідач [PERSON] в порушення п.п. 1, 5, 4, 16а, 8, 7,3 а Правил дорожнього руху України, не вибрала безпечної швидкості руху, проїхала на заборонений сигнал світлофору, який знаходився на врегульованому пішохідному переході, не надала переваги в русі пішоходу - [PERSON], що призвело до наїзду на неї, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення. Враховуючи механізм травми (ДТП) та стан здоров'я позивача, її бригадою швидкої медичної допомоги було доставлено в приймальне відділення Вінницької МКЛШМД допомоги, і як наслідок, позивач тривалий час лікувалась в Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги; у Вінницькій центральній районній лікарні, а також достатньо тривалий час перебуває на амбулаторному лікуванні. Вказує, що внаслідок проведеного обстеження під час її перебування на стаціонарному лікуванні встановлені об'єктивні ознаки тілесних ушкоджень у вигляді : сполучної травми тіла ; закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку ; забію, підшкірної гематома лівої лобної ділянки ; забію м'яких тканин вілочкової ділянки голови ліворуч; хронічного рецидивуючого панкреатита в стадії загострення; забію, садни лівого колінного суглобу;забію лівої гомілки; контузія легкого ступеню; навколоорбітальної гематоми; субкон'юнктивального крововилив лівого ока. Вказує, що внаслідок скоєного ДТП їй завдано як матеріальну , так і моральну шкоду, розмір матеріальної шкоди ґрунтується на всіх витратах понесених нею на лікування та відновлення втраченого здоров'я, а саме на лікування в Вінницької МКЛШМД допомоги та в Вінницькій ЦРЛ нею витрачено в загальній сумі - 7 650 грн. 11 коп., дану суму позивач витратила на медикаменти, що їй призначали лікарі на час лікування, а також на продукти харчування аби відновити свій стан здоров'я, на що позивачем витрачено коштів в сумі 2600 гривень. Зазначає, що внаслідок скоєного ДТП їй було завдана відповідачем у справі значної моральна шкоди, яка виразилася в перенесених моральних стражданнях , фізичному болю, яких вона зазнала внаслідок травмування та порушення нормальних життєвих зв'язків; стан здоров'я позивача потребує проведенню реабілітаційних та оздоровчих заходів, які потребують додаткових витрат, що підтверджується записом лікаря невролога Вінницької ЦРЛ ; позивач має 25% ступеня втрати професійної працездатності , а фактично вона не може працювати; до цих під відчуває голово кружіння, головний біль , поганий сон , що негативно впливає на виконання нею своїх функціональних обов'язків на роботі. Виходячи з цього розмір моральної шкоди позивач оцінює в 30 000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 7 650 грн. 11 коп. - матеріальної шкоди; 30 000 грн. - моральної шкоди; 20 000 грн. - кошти на оздоровлення та проведення реабілітаційних заходів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі , просив задовольнити з підстав зазначених у ньому та надав пояснення аналогічні зазначеним у ньому. Суду , додатково показав , що витрати на харчування не підтверджується письмовими доказами, оскільки це загальновідомий факт , що перебуваючи на лікування в умовах стаціонару хворій особі сіл повноцінно харчуватися. На даний час позивач продовжує амбулаторно лікуватися, вона є молодою особою, а вже має такі травми і наслідки. Суду зазначив, що позивач оскаржувала постанову слідчого від 11.02.2016 року по факту відсутності в діях відповідач ознак кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України , оскільки не згодні були з тим, що позивач отримала легкі тілесні ушкодження, але постанова залишилася в сили. Розмір необхідних затрат на оздоровлення та проведення реабілітаційних заходів в розмірі 20000 гривень вважає підтверджується роздруківкою із інтернет про вартість лікування в санаторії « Горна Тиса». Суду зазначив, що дійсно відповідач сплатила добровільно позивачу матеріалу шкоду в сумі 2000 гривень. При чому розрахунок майнової шкоди позивачем проведений з урахуванням цієї суми. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, з підстав зазначених її представником [PERSON] у відзиві , поданому суду 10.01.2018 року (а.с.213-47) . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково , суду показав, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №4 від 26.01.2016 року, ушкодження у позивача [PERSON] відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Таким чином, враховуючи, що ДТП відбулася 01 грудня 2015 року, то розлад здоров'я позивача (а отже лікування і придбання ліків та інших засобі медичного характеру) мали б тривати не пізніше ніж до 22 грудня 2015 рок у включно.Вважає, що таке тривале перебування [PERSON] на стаціонарних і амбулаторних лікуваннях, та пов'язані з цим витрати, не можуть бути взяті до уваги, оскільки обумовлені не характером тілесних ушкоджень, завданих внаслідок ДТП, а лікувально-діагностичною тактикою, направленою на недопущення формування стійких залишкових явищ травми, а також продовження терміну лікування, спричиненого попередніми захворюваннями. Зазначає, що в судовому засіданні представником позивача було надано ряд письмових доказів на підтвердження фінансових витрат (заподіяної шкоди) - фіскальні чеки, частина з вищевказаних чеків датована періодом після 22 грудня 2015 року та враховуючи те, що період розладу здоров'я у позивача мав скінчитись до 22.12.2015 року включно, і подальше лікування не було необхідним і обов'язковим, вважає, що витрати, понесені згідно вищевказаних матеріалів, не підлягають задоволенню. Вказує, що не підлягають задоволенню витрати, понесені позивачем в зв'язку з пожертвуваннями на благодійну допомогу хворим (всього в розмірі 130 грн. згідно квитанцій), оскільки пожертвування є справою добровільною, і ніяким чином не пов'язана з шкодою, завданою позивачем внаслідок ДТП. Зазначає, що відповідач ніколи не заперечувала своєї вини у скоєнні ДТП і завдання шкоди позивачеві, стороною відповідача визнаються понесені позивачем витрати на матеріальну шкоду в сумі 2 296, 09 грн., однак враховуючи ту обставину, що відповідач вже відшкодував позивачеві матеріальну шкоду в 2 000 грн., загальний розмір матеріальних збитків, що на думку сторони відповідача підлягають задоволенню, складає 296, 09 грн. Вказує, що позовні вимоги в частині моральної шкоди відповідач визнає в сумі 1 000 грн., оскільки позивачем не було надано жодних підтвердних документів (доказів), які підтверджують факт заподіяння моральних страждань, а сама сума моральних збитків в розмірі 30 000 грн - є явно завищеною. Зазначає, що стосовно відшкодування коштів на оздоровлення в сумі 20 000 грн., то дана сума не підтверджена документально, оскільки кошти на це не витрачалися, відсутнє будь-яке обґрунтування того, що таке лікування взагалі необхідне позивачеві. Просить суд позов задовільнити частково - в частині матеріальних збитків задовільнити в розмірі 296, 09 грн; в частині моральних збитків задовільнити в розмірі 1 000 грн. А в інший частині позову- відмовити за необґрунтованістю. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] частково визнав позов з підстав зазначених відповідачем та її представником [PERSON] заперечення на позовну заяву та відзив на позовну заяву підтримали, з підстав зазначених у них. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши подані письмові заяви та оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 01.12.2015 р., біля 16-30 год., з м. Вінниця, по вул. 30 років Перемоги, [PERSON], в порушення п.п. 1,5, 4,1 а, 8.7.3 а ПДР України, не вибрала безпечної швидкості руху, проїхала на заборонений сигнал світлофору, не надала переваги в русі пішоходу, який знаходився на врегульованому пішохідному переході, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON], яка отримала легкі тілесні ушкодження. Постановою слідчого СВ ГУНП у Вінницькій області від 11.02.2016 року по даному факту закрито кримінальне провадження у зв*язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.04.2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито, в зв*язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, дана постанова набула законної сили 19.04.2016 року (а.с.10). Також, судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 111930, д.н.з. [NUMBER], яким керувала під час ДТП [PERSON], належить на праві власності [PERSON], яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 5365021 з страховиком ПрАТ «УПСК» (Страховик), згідно до Полісу, який діяв з 18.09.2015 року по 17.09.2016 року (а.с.32). Відповідно до листа з Вінницької центральної районної клінічної лікарні від 18.12.2015 року № 1267 хвора [PERSON], [INFO], знаходиться в неврологічному в неврологічному відділенні на стаціонарному лікуванні з 11.12.2015 року по теперішній час з приводу проміжного періоду закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м*яких тканин. Хвора госпіталізована за рекомендацією нейрохірургів МКЛ ШМД №2. У [PERSON] виробнича травма 01.12.2015 р. - у робочий час (16.30 год) була збита легковим автомобілем під час ДТП (а.с.6). Згідно листа Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 10.12.2015 року №01-26/1732 вбачається, що 01.12.2015 р. о 17:04 каретою швидкої допомоги в МКЛ ШМД доставлена [PERSON] з діагнозом: Закрита черепно - мозкова травма. Струс головного мозку, забій м'яких тканин голови. Підшкірна гематома лівої лобної ділянки. Після проведено обстеження пацієнтці [PERSON] виставлено діагноз - закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, забій, підшкірна гематома лівої лобної ділянки, забій м'яких тканин виличної ділянки голови ліворуч, хронічний рецидивуючий панкреатит в стадії загострення, забій, садно лівого колінного суглобу. Забій лівої гомілки. Контузія легкого ступеню, навколоорбітальна гематома: субконюктивальний крововилив лівого ока. Враховуючи травму та механізм травми (ДТП), хвора бригадою швидкої медичної допомоги доставлена в приймальне відділення МКЛШМД. Зі слів хворої травму отримала 01.12.2015 р. близько 16:30 по вул. Пирогова у робочий час (ТОВ «АВІС» - торговий представник) (а.с.7). З МРТ протоколу обстеження головного мозку пацієнта [PERSON], який виданий центром МРТ діагностики «Нейромед» у [PERSON] відбулися мультикістозні зміни мозолистого тіла, післятравматична енцефалопатія, вертебро-базилярна недостатність (а.с.8). Відповідно до копії довідки виданої Вінницькою центральною районною клінічною лікарнею від 10.12.2015 року [PERSON] знаходиться на обліку в лікаря-невропатолога ВЦРКЛ , їй рекомендовано санаторно-курортне лікування (а.с.12). З виписки №8287 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні неврологічного відділення ВЦРКЛ з 11.12.2015 року по 29.12.2015 року (а.с.16, 224). З особистого рахунку працівника по нарахуванню заробітної плати за 2016 року вбачається, що [PERSON] працює на посаді вчителя, її заробітна плата за рік складає 4 707/94 грн. (а.с.33). З копій свідоцтв про народження дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] вбачається, що відповідач [PERSON] є їх матір*ю (а.с.34,35,219,220). Відповідно до копії розписки від 07.12.2015 року вбачається, що [PERSON] (мати позивача) отримала від [PERSON] кошти на лікування доньки [PERSON] в сумі 2000 грн. (а.с.48). З копії висновку комісійної судово-медичної експертизи від 26.01.2016 року, яка була проведена в тому числі і на підставі медичних документів [PERSON] вбачається, що 23.12.2015 року хвора [PERSON] з лікарні була виписана додому, діагноз забій не підтверджено, рекомендовано лікування амбулаторно. Позивачем та представником надані копії чеків з 01.12.2015 р. по 22.12.2015 р. сума на придбання ліків та інших медичних засобів ( в аптеках №№6,8,8 ( «Вінниця № 3»), ТОВ « Онісмед» , склала в загальному розмірі 2296,09 гривень . Після 22.12.2015 р.- сума на купівлю ліків, пожертвування склала 3265,03 гривень. ( а.с.89-178182-196) Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. У роз'ясненнях, які містяться в абзаці четвертому пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов*язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв*язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Звертаючись до суд із дійсним позовом , позивач в обґрунтування позовних вимог послалася на положення ст.1166,1167,1187, 1195 ЦК України, зазначені норми права є деліктними правовідносинами , що передбачає обов'язок позивача довести наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При чому , відповідно до положень ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно до постанови Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.04.2016 року [PERSON] визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а саме ті обставини , що 01.12.2015 р., біля 16-30 год., з м. Вінниця, по вул. 30 років Перемоги, вона в порушення п.п. 1,5, 4,1 а, 8.7.3 а ПДР України, не вибрала безпечної швидкості руху, проїхала на заборонений сигнал світлофору, не надала переваги в русі пішоходу, який знаходився на врегульованому пішохідному переході, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON], яка отримала легкі тілесні ушкодження . Провадження по справі закрито, в зв*язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, дана постанова набула законної сили 19.04.2016 року. В судовому засіданні відповідач також не заперечувала своєї вини у вчинені вказаної ДТП , внаслідок якої позивач отримала легкі тілесні ушкодження. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізував надані позивачем та її представником докази в даній справі, суд дійшов висновку , що останніми жодного письмового доказу на те, ці легкі тілесні ушкодження, є такими що спричинили короткочасний розлад її здоров'я або незначну втрату її працездатності, - суду не надано. З наданої копії висновку експерта від 26.01.2016 року ( а.с. 13-15) взагалі не вбачається відповідей експертів на поставлені слідчим питання. Тому суд дійшов до висновку , що розмір заявлених позовних вимог позивача про відшкодування майнової шкоди на її користь в розмірі 7 650 грн. 11 коп. та 20 000 грн. - коштів на оздоровлення та проведення реабілітаційних заходів , в сенсі ст.ст.77,78,79,80 ЦПК України, перед судом не доведений. А надані суду позивачем та її представником чеки на придбання медичних препаратів ні є достатніми доказами , оскільки позивачем та її представником суду не надано належних , допустимих , достатніх доказів : у який період, яке саме лікування було призначено позивачу, перелік призначених лікарем ліків, а також доказів про наявність причинного зв'язку між протиправною дією відповідача та розміром зазначеної майнової шкоди , завданої позивачу. Тобто самі по собі надані позивачем та її представником медичні документи не доводять перед судом наявність майнової шкоди; заявлений її розмір; протиправність поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною такою шкодою. А оскільки , відповідач в судовому засіданні визнала частково позовну вимогу про відшкодування майнової шкоди в розмірі 296, 09 грн. на лікування позивача у період з 01.12.2015 р. по 22.12.2015 р. , із розрахунку : 2 296, 09 грн. ( визнані відповідачем витрати на лікування )- 2 000 грн. ( добровільне відшкодування майнової шкоди ) = 296, 09 грн. , тому суд вважає за необхідне стягнути цю суму у рахунок відшкодування позивачу майнової шкоди , завданої в наслідок ДТП , що сталося 01.12.2015 року. В інший частині позовних вимог про стягнення майнової шкоди та стягнення коштів в розмірі 20000 грн. на оздоровлення та проведення реабілітаційних заходів слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно до положень, викладених в ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п.3.3 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу , суд виходить з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], позивачу завдані легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого вона пережила фізичну біль ,перенесла стрес , чим був порушений її звичний засіб життя для відновлення якого вона потребує значних зусиль; у неї порушились нормальні життєві зв'язки. При цьому суд враховує молодий вік позивача та сімейне і матеріальне становище відповідача, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, а також необережну форму вини дій відповідача. Тому , виходячи з вищевикладеного та враховуючи характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 4 000 гривень. В інший частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди -слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial