Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

14.03.2018 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на загальну суму 5951 грн. 85 коп., судові витрати. Як на підставу позову посилається на те, що КП «Харківводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення до квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований відповідач. Враховуючи, що послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачами вчасно не оплачувались відповідачем, то за період з 01.05.2014 по 31.01.2018 року виникла заборгованість, з урахуванням інфляційних втрат та 3-х відсотків річних, у сумі 5951 грн. 85 коп. Ухвалою суду від 21.03.2018 позовну заяву залишено без руху, вказані недоліки позивачем усунуто. Ухвалою суду\~від 10.04.2018\~року відкрито\~провадження у\~справі, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відзиви на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позовні вимоги відповідач визначає частково за період з 15.03.2015 по 31.01.2018 за послуги з водопостачання у розмірі 2687,20 грн. та за послуги з водовідведення у розмірі 1474,41 грн., а до іншої частини позовних вимог просив застосувати 3-хрічний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в цій частині. Між позивачем та відповідачем не укладався письмовий договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Підстави для застосування ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3-х відсотків річних відсутні. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що застосування строку позовної давності не припиняє зобовязання щодо погашення заборгованості за надані послуги. Відсутність укладеного договору між сторонами не є підставою для відмови у стягненні заборгованості, оскільки відповідач фактично користувався наданими послугами, однак всупереч вимог п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про ЖКП» відповідачем не було укладено договір про надання відповідних послуг. Підстави для стягнення 3% річних та інфляційних витрат у звязку з простроченням сплати наданих послуг передбачені п. 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про ЖКП» та ч. 2 ст. 625 ЦК України. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розподіли понесені судові витрати. Представник відповідач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково у розмірі 1474 грн. 41 коп. за послуги з водовідведення та у розмірі 2687 грн. 20 коп. за послуги з водопостачання за період з 15.03.2015 по 31.01.2018, а в іншій частині вимог відмовити у звязку з застосуванням строку позовної давності. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] (власник квартири). Відповідач, як споживач, отримує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал», відкрито особовий рахунок №24397 на імя [PERSON] Як вбачається з довідки-картки абоненту, відповідач сплачує надані позивачем послуги періодично, однак не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем, не звільняє відповідачів від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Тобто, відповідач отримував надані позивачем послуги та частково їх оплачував, а позивач надав та продовжує надавати вказані послуги. Матеріали справи не містяться звернення відповідача у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Отже, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. В місті Харкові питання, щодо визначення виконавця послуг вирішено Харківською міською радою. Рішенням Харківської міської ради від 16.05.2012 р. № 286 визначено виконавцем послуг в житловому фонді міста з централізованого постачання холодної води та водовідведення комунальне підприємство «Харківводоканал». Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до п.1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 1 липня 1994 року, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення. Згідно з п. 18, п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Обов'язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобовязання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.625 ЦК України, надання житлово-комунальних послуг та оплата таких є зобов'язальним правовідношенням, а в даному випадку - грошовим зобов'язанням з боку отримувачів послуг. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в разі невиконання якого по здійсненню оплати на таке поширюється ч.2 ст.625 ЦК України про цивільно-правову відповідальність за прострочення виконаного зобов'язання. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Аналогічна правова\~позиція викладена\~в Постанові\~Верховного Суду\~України від\~16\~грудня 2015\~року у\~справі № 6-2023цс15. Відповідач просив застосувати трьохрічний строк позовної давності та відмовити у позові в цій частині у звязку з пропуском строку. Відповідно до\~ст.ст.\~256,\~257\~ЦК України\~позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 14.03.2018 року КП «Харківводоканал» звернулося з цим позовом до відповідача. Враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом свого права про стягнення заборгованості з відповідача 14.03.2018, то позивач має право на стягнення заборгованості в межах 3-х річного строку позовної давності, тобто з березня 2015 року. У звязку з цим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.05.2014 року до 01.03.2015 року задоволенню не підлягають у звязку з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат утворилася за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року заборгованість у сумі 5195 грн. 40 коп., а саме: за послуги з централізованого водопостачання - 2687 грн. 20 коп.; за послуги з централізованого водовідведення - 1474 грн. 41 коп.; інфляційні втрати 852 грн. 84 коп.; 3% річних від простроченої суми 180 грн. 95 коп. На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості підлягають частковому задоволенню у сумі 5195 грн. 40 коп. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 29.03.2018 року. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. У звязку з необхідністю розгляду справи представник позивача вчиняв процесуальні дії шляхом направлення 11.05.2018 відповідачу відповіді на відзив, що підтверджується квитанцією «Уркпошти» від 11.05.2018 року на суму 19 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то судові витрати, понесені позивачем у розмірі 1781 грн. (1762+19), підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1554 грн. 64 коп. (1781 х5195,40 / 5951,85) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial