Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

12 листопада 2019 року позивач\~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 листопада 1999 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 3 вказаного договору продаж квартири вчинено за 5\~334,00 грн. Позивач вказує, що договір купівлі-продажу квартири від 25 листопада 1999 року слід розірвати, оскільки покупець [PERSON] не виконав умов договору, не оплативши повну вартість квартири. На момент укладення договору відповідач частково сплатив вартість предмета договору, а решту суми зобов`язався повернути пізніше. Сторони договору дійшли домовленості між собою про те, що позивач має право проживати у проданій ним квартирі до повернення боргу відповідачем. На думку позивача, обставини укладення і виконання спірного договору були встановлені рішенням Луцького міського суду від 25 квітня 2001 року у справі №2-1554/2001. У цьому рішенні суду зазначено, що на час укладення договору [PERSON] частково виконав своє зобов`язання по оплаті вартості купленої квартири, а саме: сплатив [PERSON] 3\~000 грн. Також позивач зазначає, що [PERSON] не повернув йому борг в сумі 2 334,00 грн, в зв`язку з чим він не мав можливості придбати собі інше житло. Наразі він продовжує проживати у проданій квартирі, сплачує комунальні платежі. Позивач вважає, що викладені ним обставини дають підстави для вимоги про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України позивач просить розірвати договір купівлі-продажу від 25 листопада 1999 року, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У встановлений судом строк від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надійшов. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується його особистою розпискою про повідомлення наступної дати і часу судового засідання в суді. Встановивши, що відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Разом з тим 30 січня 2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання про можливість прийняття визнання позову відповідачем, суд,

Outcome: dismissed