Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

14.04.2016 року [PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), починаючи стягувати з моменту подачі заяви і до закінчення сином навчального закладу, тобто по 30 червня 2017 року. Зазначені вимоги позивача обгрунтовуються посиланням на те, що вона тривалий період проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], але життя не склалось і вони змушені були розлучитись і зараз проживають окремо один від одного в інших країнах. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Син продовжує навчання на денній формі навчання у Вищому професійному училищі №1 м. Рівне. Відповідач матеріальнї допомоги під час навчання добровільно не надає, не бере участі у його вихованні, хоча й отримує пенсію і має високий і стабільний дохід. Вона хоча й працює, однак отримує незначну заробітну плату, що не дає їй можливості повноцінно утримувати та навчати сина, а для цього потрібні значні кошти. Крім того, у неї на вихованні та утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина: дочка [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилась. Від неї надійшла письмова заява у відповідності до якої вона просить зазначену справу розглядати без її участі; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. З Пуровського районного суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації надійшов протокол судового засідання по виконанню судового доручення від 27 червня 2016 року, згідно якого відповідач просить зазначену справу розглядати без його участі; позовні вимоги визнає та погожується сплачувати аліменти в колишньому розмірі - 33% на двох дітей, поки син не закінчить навчання. Він платить аліменти тільки дітям позивача: сину і дочці 33 %. В травні сину виповнилось 18 років, та залишились 25% на користь дочки. На утриманні у нього знаходиться батько, 1946 року народження, який є пенсіонером та інвалідом 3 групи. Він є інвалідом 2 групи в зв'язку із захворюванням, отриманим на військовій службі, не працює; матеріальне становище - пенсія. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 30 серпня 2000 року, актовий запис №37, що підтверджується виданим відділом РАГС Лугинського районного управління юстиції Житомирської області 5 грудня 2006 року копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10). Сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.4). [PERSON] проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою, виданою Лугинською селищною радою Житомирської області від 25.03.2016 року №1397 (а.с.5). Довідкою, виданою Вищим професійним училищем №1 м. Рівне від 28.03.2016 року №629 (а.с.3) стверджується, що син сторін в справі [PERSON] навчається в зазначеному ВПУ №1 м. Рівне; термін навчання з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2017 року. Добровільної угоди щодо утримання сина на час його навчання між сторонами не досягнуто. Як вбачається з наданого позивачем акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.03.2016 року №1398 (а.с.9) позивач проживає в будинку, який знаходиться в задовільному стані. Разом із нею проживають: син - [PERSON], 1998 року народженн; дочка - [PERSON], 1999 року народження; мати - [PERSON], 1937 року народження. Позивач [PERSON] працює в Лугинській ЦРЛ; її зарплата складає 1400 грн. в місяць. Крім того, вона отримує пенсію в розмірі 1174 грн. в місяць; в підсобному господарстві є кури. Із довідки від 25.03.2016 року, виданої Лугинським районним Центром первинної медико-санітарної допомоги Житомирської області вбачається, що син сторін в справі [PERSON], 1998 року народження, знаходиться на диспансерному обліку в зазначеному Центрі (а.с.6). У відповідності до довідки, виданої УПФР в Поуровському районі Ямало-Ненецького автономного округу ( 62850, м. Тарко-Сале вул. Мезенцева,4) від 04.07.2016 року № 77793/16 (а.с. 31) відповідач перебуває на обліку в зазначеному УПФР та йому встановлені наступні види виплат: державна пенсія по інвалідності в розмірі 24431,68 рублів, щомісячна грошова виплата в розмірі 1402,36 рублів. Зважаючи на те, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], який продовжує навчання, останній не має самостійного заробітку, відповідач отримує пенсію і має певний дохід, і таким чином спроможний надавати матеріальну допомогу сину в період його навчання у Вищому професійному училищі №1 м. Рівне та, враховуючи матеріальне становище сторін в справі, а також того, що відповідач є інвалідом 2 групи безстроково, тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Разом із тим, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial