Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

13 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб 14.02.2003 року, від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Життя подружжя припинено, з грудня 2011 року припинені шлюбні відносини між позивачем та відповідачем, спільне господарство не ведеться. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, сварки. В судове засідання позивач не з'явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, надав суду заяву, в якій справу просить розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі, строку для примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, надала суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутністю, строку для примирення просить не надавати. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14 лютого 2003 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 12.12.2013року (а.с. 3). Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 20.04.2007 року, а також малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 04.07.2003 року, відповідно до яких батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 18). Відповідно до заяви [PERSON] від 04.03.2014 року діти проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що не заперечується відповідачем відповідно до її заяви від 04.03.2014 року (а.с. 19, 20). Відповідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем склалися негативні відносини, між сторонами припинені шлюбні стосунки з грудня 2011 року. Таким чином, суд вважає, що враховуючи вищезазначені обставини, вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним, неефективним, та таким, що буде суперечити волі й інтересам сторін, а також моральним засадам суспільства. Відповідно ст. 110 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України щодо пред'явлення позову протягом вагітності дружини та наявності дитини віком до одного року, з матеріалів справи не вбачається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, які не мають бажання зберегти сім'ю, а тому все зазначене вище є підставою для розірвання шлюбу між ними. Відповідно до заяви [PERSON] від 04.03.2014 року, остання не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву або письмову, яка приєднується до справи, у цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірванн шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати, які були понесені [PERSON] та підтверджені квитанцією про сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved