Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

12 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить розірвати між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він 20 квітня 2002 року з відповідачкою зареєстрував шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, сторони разом не мешкають, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання також не зявилася, але надала до суду заяву в якій не заперечувала проти позовних вимог, та просила розглянути справу без її участі. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони з 20 квітня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке було видане відділом реєстрації АГС Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та актовим записом № 132. Від спільного подружнього життя у сторін народились сини [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане відділом реєстрації АГС Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та актовим записом № 397 та [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане відділом реєстрації АЦС Баглійського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та актовим записом № 125, де в графі мати записано відповідача, а в графі батько позивача. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, діти мешкає разом з відповідачем та знаходиться на її утриманні, у вихованні дітей позивач участь приймає. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved