Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

14.03.2014 року КП «Залізничне» (надалі - позивач) звернулося у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, при цьому пояснивши наступне. 01.04.2008 року між КП «Залізничне» та відповідачем було укладено договір № 450/з «Про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової територїі». Проте, станом на 01.03.2014 року у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за надані послуги у сумі 48299,73 грн. Вищезазначену заборгованість відповідач не сплатив позивачу. У зв'язку із зазначеним, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість по договору № 450/з «Про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території» за період з 01.10.2011 року по 01.10.2013 року, з урахуванням 3% річних в сумі 49920, 77 грн., судовий збір у сумі 499,21 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Як вбачається з договору купівлі - продажу нежилих приміщень від 01.03.2006 року [PERSON] являється власником нежилого приміщення площею 138,60 кв. м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12). Судом встановлено, що 01.04.2008 року між КП «Залізничне» та відповідачем було укладено договір № 450/з «Про надання послуг з водо-, теплопостачання, водовідведення та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової територїі» (а. с .8-11). Разом з цим, згідно наданого розгорнутого розрахунку заборгованості [PERSON] по договору № 450/з, остання складає 49920, 77 грн. (а. с. 5). Дана заборгованість підтверджується копіями табуляграм ПАТ «Київенерго», ПАТ «АК Київводоканал» (а. с. 30-68). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того положеннями п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 р. за № 572, унормовано що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005р. за № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Крім того Верховним Судом України у положеннях постанови від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13 зазначено правову позицію згідно якої споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення від 04.03.2014 року за № 144 позивач здійснив витрати у сумі 499,21 грн. на оплату судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1.ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved