Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

14 квітня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.09.2006 року позивач передав відповідачу кредитну картку зі строком дії до 09/09 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2 400,00 грн. За укладеним договором виникла заборгованість за відсотками за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року у сумі 9 859,47 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість у сумі 9 859,47 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 378,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивачем був пропущений строк позовної давності, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності у повному обсязі. Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.09.2006 року [PERSON] була підписана Заява. У вказаній заяві зазначається, що [PERSON] ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, що були надані для ознайомлення у письмовій формі (а.с. 6-12). На підставі ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 6). За таких обставин суд дійшов висновку, що 29 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.09.2006 року, заборгованість по відсоткам за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року становить на загальну суму 9 859,47 грн. (а.с. 5). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задовольни, заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено (а.с. 31-36). Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк зобов'язаний надати грошові кошти позичальнику у розмірі і на умовах, передбачених договором, позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як визначено правилами ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У відповідності до положень ст. 267 Цивільного кодексу України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ст. 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонговується на такий же термін (а.с. 11). Пунктом 3.2 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду банку на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт (а.с. 8). Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки (місяць і рік) вказаний на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. У відповідності з п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, після закінчення строку дії відповідна картка пролонговується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за умови дотримання інших умов пролонговування, передбачених договором (а.с. 11). Згідно з вказаними Умовами, мінімальний обов'язків платіж - це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником протягом строку дії картки (а.с. 7) Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць» (а.с. 12). Згідно із ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2015 року встановлено, що термін дії кредитної картки становив два роки, а тому закінчився 29 вересня 2008 року, останній платіж на виконання умов договору відповідач сплатив 19 серпня 2008 року, з представленої в засідання апеляційного суду виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 29.02.2008 року по 31.03.2009 року вбачається, що з 29 серпня 2008 року відповідач користування карткою не здійснював (а.с. 34-35). У постановах від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14) та від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14) Верховний Суд України зазначав про те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а суди не звернули увагу, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки. Судом встановлено, що відповідачем після останнього платежу, здійсненого 19 серпня 2008 року, жодним платежів не було, про що свідчить розрахунок заборгованості. Суду не надано жодних доказів, що [PERSON] було видано нову картку після спливу дії старої та докази продовження дії договору, як і не спростовано пояснення відповідача, що платіжна картка видавалася на два роки зі строком дії до 29 вересня 2008 року. Також відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач продовжував нею користуватися, а також наявності грошових коштів на картковому рахунку відповідача, за яких банк вправі був продовжити строк дії картки. Враховуючи те, що відповідач заявив про застосування позовної давності, відповідачем ані особисто, ані за його дорученням не здійснювалося жодних дій, які б свідчили відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України про переривання строку позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску строку давності і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, також не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження строку дії платіжної картки, видачі нової платіжної картки, переукладення договору на новий строк, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу ніщо не заважало регулярно звертатися до суду за стягненням заборгованості за укладеним договором, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у повному обсязі. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються відповідачем. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 256-258, 264, 266, 267, 526, 529, 530, 610, 611, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed