Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

14 січня 2015 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ДП «Артемвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суми індексації, відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням законних трудових прав за нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення та внаслідок встановлення стійкої втрати професійної працездатності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 03.12.2001 року по 17.11.2011 року він працював на шахті ім. А.І. Гайового ДП «Артемвугілля» робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею, багато років працював на шкідливих роботах. При його звільненні 17.11.2011 р. роботодавець не виплатив йому в день його звільнення всі суми, належні йому як звільненому працівнику, чим грубо порушив його права. У грудні 2014 року він звертався до відповідача з письмовою заявою про видачу йому довідок про дату остаточного розрахунку з ним та про розмір його середнього заробітку, але відповіді не отримав. Вважає, що роботодавець повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи від дати його звільнення по день повної виплати всіх сум, належних йому як звільненому працівникові на день звільнення. Оскільки роботодавець не виплатив йому всі суми, належні йому, як звільненому працівникові в день звільнення, йому заподіяна моральна шкода. розмір якої він оцінює в сумі 10000,00 грн. з наступного: йому були завдані моральні страждання, так, як він тривалий час не отримував належні йому суми, які були джерелом доходу для нього та членів його сім'ї. На той час він був постраждалий від трудового каліцтва і відчував матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушений був здійснювати, вживати додаткові зусилля для утримання родини та організації свого життя та своєї родини. Окрім того, під час його праці у відповідача під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоров'я: трудове каліцтво в наслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом. Після проходження стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах він був вперше у 2011 році направлений для огляду до МСЕК, де йому висновком від 16.11.2011 року була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 50% у зв'язку із трудовим каліцтвом та інвалідність ІІІ групи, визначені потреби у додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання що до праці: протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних умовах. Раніше він не звертався до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я та стійкою втратою професійної працездатності. Розмір завданої йому ушкодженням здоров'я та стійкою втратою професійної працездатності моральної шкоди оцінює в 50000,00 грн. Крім того вважає, що сума моральної шкоди має бути проіндексована відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України у зв'язку з підвищенням вартості життя, на обґрунтування даних вимог зазначив, що збільшилася вартість життя, а саме: приріст споживчих цін та розмір мінімальної заробітної плати за період з дати встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності по дату ухвалення рішення суду по цій справі. Просив суд стягнути з відповідача на власну користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням законних трудових прав за нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення та 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди внаслідок встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності та суму індексації. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення у випадку неявки в судове засідання відповідача. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 10.04.2014р., в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Артемвугілля», який також був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, без поважних причин у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у його відсутність відповідач до суду не звертався, у зв'язку з чим ухвалою суду від 25 лютого 2015 року суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановивши всі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до переконання про можливість і необхідність часткового задоволення позову з наступного: Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що позивач працював з 03.12.2001 року по 09.07.2003 року та з 06.10.2003 року по 17.11.2011 року на шахті ім. А.І. Гайового, яка входить до складу Державного підприємства «Артемвугілля», на різних посадах, в тому числі і на посаді підземного забійника 6 розряду з повним робочим днем під землею. Звільнений 17.11.2011 року за станом здоров'я на підставі п. ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-12).. Під час виконання трудових обов'язків 15.06.2011 року з позивачем в наслідок порушення ним п. 3.1. «Інструкції з охорони праці для забійника на відбійних молотках» № 1 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав трудове каліцтво та інвалідність ІІІ групи. Як наслідок, трудове каліцтво призвело до втрати позивачем професійної працездатності, згідно висновку МСЕК від 16.11.2011 року (а.с.22) позивачеві була встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50%, вказаний відсоток втрати працездатності зберігається до теперішнього часу. Згідно медичних документів [PERSON] (а.с.16-11) вбачається, що позивач звертався до медичних установ з приводу трудового каліцтва, проходив тривалий курс лікування. Вказані факти свідчать про те, що стан здоров'я позивача внаслідок професійних захворювань суттєво та невідворотно погіршився. Згідно ст. 22 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і наявність у нього трудового каліцтва та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. За таких умов суд вважає доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. У зв'язку із цим у суду відсутні сумніви у тому, що зазначені наслідки наступили для [PERSON] в результаті втрати професійної працездатності, в тому числі і в результаті порушення відповідачем, підприємством ДП «Артемвугілля» прав позивача на належні, здорові й безпечні умови роботи (ст. 43 Конституції України, КЗпП України), що в даному разі узгоджується з висновком МСЕК від 16.11.2011 року. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 13000,00 грн. Що стосується вимог позивача про індексацію суми моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Так, стаття 1208 ЦК України передбачає порядок збільшення розміру відшкодування шкоди у зв'язку з підвищенням вартості життя і зростання розміру мінімальної заробітної плати. Зазначена норма закону забезпечує реальність захисту інтересів потерпілого, оскільки відшкодування завданої шкоди є доволі тривалим у часі процесом. Згідно ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо необхідності застосування вимог ст. 1208 ЦК України не ґрунтуються на законі, оскільки відшкодування моральної шкоди має разовий характер та індексації не підлягає, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з-за відсутності підстав. Стосовно позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням законних трудових прав за нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення суд приходить до недоведеності цих вимог з наступного: Позивачем у тексті позову не зазначено як розмір його середнього заробітку, так і інформацію про дату здійснення з ним остаточного розрахунку при звільненні (позивач взагалі не зазначив був чи не був з ним здійснений розрахунок при звільнені до теперішнього часу, зазначивши тільки те, що відповідач не здійснив з ним такий розрахунок при його звільненні). Суд неодноразово звертався до відповідача ДП «Артемвугілля» з вимогами надати суду копії наказів про прийняття позивача [PERSON] на роботу та про його звільнення; довідки про розмір заборгованості підприємства перед [PERSON] по заробітній платі (та іншим виплатах) на час його звільнення; дату здійснення з [PERSON] повного розрахунку; відомості про розмір середньої заробітної плати [PERSON], розраховану у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України за № 100, але зазначені відомості суду не були надані, представник відповідача повідомив суд про те, що будь-які документи ДП «Артемвугілля» у зв'язку із захопленням адміністративної будівлі ДП «Артемвугілля» незаконними озброєними формуваннями у відповідача відсутні, в тому числі і стосовно [PERSON], надавши суду копію акту інвентаризації первинних документів та документів фінансово-господарської звітності від 05.01.2015 р., яким підтверджується втрата документів. Позивач також не заявляє вимог про стягнення невиплачених йому під час звільнення сум і не повідомляє про таке стягнення, що суд розцінює як доказ здійснення з позивачем повного розрахунку при звільненні на час звернення позивача до суду із цим позовом. За відсутністю усіх необхідних доказів, обов'язок доведення яких відповідно до ст. 60 ЦПК України покладено на сторони, суд позбавлений можливості встановити факт порушення трудових прав позивача в частині не своєчасного здійснення з ним повного розрахунку при звільненні, тому позовні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням законних трудових прав за нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення є недоведеними та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп., від сплати якого звільнений позивач. На підставі викладеного,

Outcome: partial