Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

12 серпня 2013 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому посилаючись на вимоги ст.ст.1212-1214 ЦК України просить суд припинити її підприємницьку діяльність як фізичної особи-підприємця, стягнути з відповідачів [PERSON], та [PERSON], (далі по тексту Відповідачі) майнову шкоду, яка полягає у незаконному набутті і зберіганні майна у себе за рахунок іншої особи, а саме: оригінал свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, яке видане на ім'я позивачки, гроші в сумі 10805.24 грн., (в т.ч. 7315.00 грн., отриманого чистого доходу, який прозвітований за 2010 рік Відповідачами в органи ДПІ; 51.00 грн., 85.00 грн., та 850.00 грн., - адміністративних штрафів, які було накладено на позивачку [PERSON], внаслідок порушень при здійсненні підприємницької діяльності Відповідачами, а також 2504.24 грн., суми, стягнутої з позивачки згідно рішення Господарського суду Житомирської області заборгованості за поставку товару в магазин-кафе «Діана»), оскільки ця шкода на її думку завдана їй внаслідок здійснення підприємницької діяльності Відповідачами від її імені. Крім того просить суд стягнути з Відповідачів понесені витрати пов'язані зі сплатою судового збору та зобов'язати Відповідачів надати до суду свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, видане на ім'я позивачки та інші документи, які видані на цій підставі, що і підтримала у судовому засіданні. Відповідачі [PERSON], та [PERSON], у судовому засіданні відносно позову заперечували, посилаючись на те, що відношення до підприємницької діяльності позивачки не мають. Позивачка [PERSON], сама зі своєю донькою при здійсненні підприємницької діяльності допустилася порушень податкового законодавства за, що і була притягнута, неодноразово до адміністративної відповідальності Олевським районним судом за вчинені адміністративні правопорушення. При цьому постанови вказаного суду позивачка не оскаржила у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що вона погодилася із такими рішеннями суду, визнавши свою провину. При стягненні з позивачки адміністративних штрафів відділом ДВС Олевського районного управління юстиції Житомирської області при виконанні постанов Олевського районного суду та Наказу Господарського суду Житомирської області, дії державних виконавців позивачкою також не оскаржено у встановленому законом порядку, що також свідчить про визнання правомірності їх дій. Щодо суми в розмірі 2504.24 грн., яка стягується із позивачки відповідно до Наказу № 18/5007/110/11 виданого 18.11.2011 року Господарським судом Житомирської області, Відповідачі зазначили про те, що відношення не мають, оскільки Наказ видано стосовно позивачки, дане рішення останньою не оскаржувалося, як незаконне, а тому позивачка і повинна нести відповідну відповідальність за порушення взятого на себе зобов'язання. Стосовно припинення підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця [PERSON], Відповідачі вказують на те, що вони не наділені такими повноваженнями і припинення (скасування) підприємницької діяльності здійснюється у встановленому законом порядку. Документи, на які посилається позивачка, останній пропонувалося забрати власноруч, однак позивачка відмовилася їх отримувати, при цьому не пояснивши причини, і силоміць свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, видане на ім'я позивачки та інші документи, які видані на цій підставі ніхто не утримував. Крім того позивачка мала можливість отримати їх дублікат за місцем проведення реєстрації при бажанні. У зв'язку з чим просять суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог за їх безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON], до [PERSON], та [PERSON], про відшкодування шкоди особами, які незаконно набули майно або зберегли його у себе за рахунок іншої особи слід відмовити виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Приписами статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відтак накладення на позивачку адміністративних штрафів за постановами Олевського районного суду Житомирської області № 3-742 від 17.04.2006 року на суму 51.00 грн., № 3-703 від 11.09.2009 року на суму 85.00 грн., № 3-919 від 08.10.2010 року на суму 850.00 грн.; стягнення з позивачки [PERSON], 2504.24 грн., боргу, згідно до Наказу № 18/5007/110/11 виданого 18.11.2011 року Господарським судом Житомирської області; звіт щодо отримання чистого доходу позивачкою, який прозвітований за 2010 рік (довідка від 07.06.2013 року № 1364/17, а.с.7) та відмова від одержання від відповідача [PERSON], свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, видане на ім'я позивачки та інші документи, які видані на цій підставі, в розумінні ст.1212 ЦК України не є безпідставним збагаченням та безпідставно набутим майном, оскільки Відповідачі не набули будь яке майно або зберігали його у себе з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України. Позивачкою не надано суду належних доказів, які б свідчили про те, що відбулось особисте збагачення Відповідачів внаслідок набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав та завдання внаслідок цього шкоди. Крім того, щодо позовної вимоги [PERSON], про припинення її підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця, слід зазначити про те, що дана вимога позивачки не відноситься до компетенції суду, а вирішується в порядку, що визначений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб - підприємців». Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed