Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

13.07.2016 року із даним позовом до суду звернулася [PERSON]. Посилалася на те, що 13.05.2013 року близько 16:00 год. на сільській дорозі в с.Мельничне Турківського району Львівської області малолітній [PERSON] спричинив конфлікт із неповнолітнім [PERSON]. Під час сварки [PERSON] кинув каменем у [PERSON] та завдав йому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 83 від 18.05.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. За результатами вчиненого кримінального правопорушення правоохоронними органами було відкрите кримінальне провадження № 12013150340000249 від 14.05.2013 року, яке згодом було закрите, оскільки [PERSON] не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності. Тобто сам факт вчинення злочину та вина [PERSON] були доведені. Такі тілесні ушкодження вилились [PERSON] у тяжкі душевні стресові страждання, порушення нормального ритму життя та тривалого лікування здоров'я, яке продовжується й далі, так як його скеровують на операцію. Ії син, [PERSON], й дотепер має проблеми зі здоров'ям у вигляді періодичних болів, обмеження фізичної активності. На сьогоднішній день загальна сума витрат, понесених внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, становить 16152,50 гривень. Ні вона, ні її чоловік ніде не працюють. Такі витрати є для них доволі значними. Добровільно відшкодовувати матеріальні збитки відповідачі відмовляються, тому вона змушена звертатись до суду. Просить суд стягнути із [PERSON] та [PERSON], як з батьків неповнолітнього [PERSON], на її користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16152,50 гривень. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] позов підтримали і надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. [PERSON] уточнив, що відшкодування шкоди просить стягнути на користь матері, [PERSON], оскільки саме вона понесла витрати на їх спільні поїздки до лікаря та на лікування його зубів. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали і пояснили, що лікування зубів позивача [PERSON] не пов'язане із отриманою ним травмою; витрати на поїздки до Львова на лікування не підтверджені ніякими доказами; позивачка вже зверталася до суду із позовом, і за рішенням Львівського апеляційного суду вони сплатили на користь позивачки 3000 гривень. Представник відповідача [PERSON], адвокат Буняк Д.М., підтримав правову позицію відповідачів. Вислухавши сторони, представника відповідачів, адвоката Буняка Д.М., дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.05.2013 року близько 16:00 год. на сільській дорозі в селі Мельничне Турківського району Львівської області малолітній [PERSON] кинув каменем у неповнолітнього [PERSON], чим спричинив йому тілесні ушкодження: повний травматичний злам коронкової частини першого різця на верхній щелепі справа, частковий на 1/3 довжини коронки злам першого різця та другого зуба на верхній щелепі зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 83 від 18.05.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. При обстеженні потерпілого лікарем стоматологом-хірургом Турківської поліклініки 14.05.2013 року у потерпілого було діагностовано: травматичний періодонтит 1-го зуба верхньої щелепи справа та 1-го і 2-го зубів верхньої щелепи зліва, а також була відмічена наявність гематоми на верхній губі. При проведенні первинної судово-медичної експертизи 15.05.2013 року у [PERSON] виявлено злам коронкових частин трьох зубів: центрального правого верхнього різця та центрального і бокового верхніх різців зліва. Постановою слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 09.06.2015 року кримінальне провадження № 12013150340000249 від 14.05.2013 року за ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв'язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, оскільки дванадцятилітній [PERSON] не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності. Неповнолітній [PERSON], [INFO], має на даний час 15 років, самостійного заробітку не має. З приводу травми позивач [PERSON] 17.02.2016 року звертався до лікаря-стоматолога [PERSON], яка 17.02.2016 року запломбувала ушкоджені зуби, реставрувала коронкові частини зуба і накрила їх металокерамічними коронками. В процесі лікування йому були поставлені на короткий період часу тимчасові коронки. Вартість лікування становить 3200 гривень. В плані лікування хворому [PERSON] було планово призначено оперативне втручання, а саме резекція верхівок коренів двох центральних верхніх різців у зв'язку із наявністю у нього реентгенологічних ознак кістогранульом на коренях центральних різців, що теж знаходиться у причинонному зв'язку із отриманою травмою зубів і потребує оперативного стоматологічного лікування. Лікування було проведено [PERSON] відповідно до вказаного діагнозу. Лікування зубів [PERSON] пов'язане із спричиненою травмою зубів 13.05.2013 року. Проведене [PERSON] лікування періодонтиту верхнього правого центрального різця, встановлення штучних коронок на два центральні верхні різці та реставрація верхнього лівого бокового різця перебувають у причинному зв'язку із травмою зубів, заподіяною [PERSON] 13.05.2013 року. У зв'язку із проведеним лікуванням неповнолітнього [PERSON] його мати, позивачка [PERSON], понесли матеріальні витрати по лікуванню зубів в сумі 3200 гривень, та витрати на поїздку до лікаря із с. Мельничне до м. Львова, що становлять за 17.02.2016 року (4 білети по 72,50 грвн.) 290 гривень, а всього сума спричиненої майнової шкоди становить 3490 грвн. Наведене вище підтверджується: копією карточки стоматологічного хворого (а.с. 3-5), копією рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 09.11.2015 року (а.с. 10,11,28,29); копією протоколу обстеження (а.с. 27); копією висновку комісійної судово-медичної експертизи № 1 від 03.02.2017 року (а.с. 56-59), копіями медичної карти стоматологічного хворого (а.с. 60, 67), оригіналом щоденника лікаря із записами лікаря про проведену оплату (а.с. 65), копіями білетів на маршрутний автобус за 17.02.2016 року (а.с. 7,8), матеріалами кримінального провадження № 12013150340000249 від 14.05.2013 року. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. В силу статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Відшкодування витрат за поїздки до Львова за 24,25,29 лютого 2016 року, надані суду позивачкою на підтвердження своїх витрат, суд до уваги прийняти не може, оскільки необхідність поїздки позивачів до м. Львова в ці дні не підтверджуються медичними докуменами, наданими ними суду, і приймає до уваги лише білети за 17.02.2016 року, оскільки необхідність поїздки до лікаря в цей день підтверджується медичною документацією. Суд не приймає до уваги копію щоденника лікаря, видану позивачці судом на її прохання 07.09.2016 року, із записами лікаря про проведену оплату (а.с. 66, 68), надану суду позивачкою, про те, що позивачкою було оплачено 6870 гривень за планове протезування, а 30.03.2016 року лікарем [PERSON] було проведено: резекцію верхівок коренів 11 та 21 зубів, і вартість цього лікування становить 5000 гривень, оскільки дані документи із надписами лікаря суперечать його оригіналу на а.с. 65 та висновку експерта на а.с.59, в якому зазначено, що лікарем [PERSON] 17.02.2016 року проведено лише лікування періодонтиту верхнього правого центрального різця, встановлення штучних коронок на два центральні верхні різці та реставрація верхнього лівого бокового різця, що коштувало позивачці згідно із записами в оригіналі щоденнику лікаря (а.с. 65) 3200 гривень. Окрім цього, в своїй позовній заяві позивачкою теж зазначено, що на час подачі позову до суду - 13.07.2016 року, - сина лише скеровують на операцію. Посилання відповідачів на те, що здійснене [PERSON] лікування зубів не пов'язане із травмою, отриманою ним 13.05.2013 року, суд теж не приймає до уваги, оскільки воно спростовується висновком експерта № 1 від 03.02.2017 року (а.с. 56-59), не довіряти якому підстав немає. Згідно із ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Враховуючи те, що шкоду завдано вчиненням злочину, законні підстави для зменшення розміру відшкодування шкоди у суду відсутні. Враховуючи наведене вище, суд вважає необхідним стягнути із відповідачів на користь позивачки 3490 гривень відшкодування заподіяної майнової шкоди. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial