Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

13.06.2016р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просив суд усунути перешкоди у його спілкування з сином, які йому чинить відповідачка та визначити спосіб участі у вихованні сина [PERSON], 06.03.2015р. народження. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач в поданій позовній заяві, з урахуванням уточнень від 03.10.2016р. (а.с. № 48-49), та в ході судового розгляду справи разом зі своїм представником - [PERSON] (діє за договором від 07.11.2016р. а.с. № 129-131) посилалися на те, що після розриву сімейних відносин з відповідачкою на почату 2016р., с дружиною виникли суперечки стосовну його участі у вихованні сина, навіть щодо можливості його спілкування з дитиною. Так, відповідачка неодноразово відмовляла йому дати сина для спілкування та відвідування дому, де після розриву сімейних стосунків мешкає з батьками та рідним братом позивач. Заперечення [PERSON] стосувалися того, що на її думку син ще замалий, щоб він, позивач, з ним спілкувався за відсутності матері. Між тим, він іншої думки. У позовних вимогах з урахуванням уточнень від 03.10.2016р. просив тричі на тиждень (понеділок, середа, пятниця) дати йому можливість забирати дитину з місця її постійного проживання з 15.30. до 20.00. з дозволом відвідування громадських місць та закладів, а по вихідним кожного тижня з суботи з 09.00.год. до неділі 16.00. дозволити забирати сина до себе додому та спілкуватися з ним без присутності відповідачки. В судовому засіданні 08.11.2016р. позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив тричі на тиждень (понеділок, середа, пятниця) дати йому можливість забирати дитину з 18.00. до 21.00., а у неділю з 9год.00хв. до понеділка 08год.00хв. Ці уточнення позовних вимог позивач обґрунтував режимом своєї роботи та тими обставинами, що відповідачка теж тільки в суботу має можливість цілий день спілкуватись з дитиною, бо навчається у м. Дніпрі з денною формою навчання та приїздить до с. Андріївна тільки на вихідні (з виїздом до Дніпра у неділю). Позивач та його представник в судовому засіданні 08.11.2016р. просили задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судових засіданнях по справі 03.11.2016р. та 08.11.2016р. спочатку зазначала, що позовні вимоги не визнає, між тим свою позицію змінила на часткове визнання позовних вимог. Зазначала, що вона вважає, що батьку дитини достатньо для спілкування з дитиною й 2-х днів на тиждень (наприклад, понеділок та середа). Між тим, відповідачка категорично заперечувала проти того, щоб син залишався з колишнім чоловіком вночі, оскільки він ще замалий, тричі за ніч просинається ще за їжєю, іноді просто, щоб перевірити, чи є рядом вона (мати). Відповідачка під час судового засідання не заперечувала той факт, що були випадки, коли вона заперечувала, щоб відповідач забирав сина із собою та спілкувався з ним без її присутності, оскільки вважала, що син вже відвик від свого батька, з яким вони проживали до початку 2016р. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області в судові засідання по справі неодноразово не зявлявся, між тим, кожного разу направляв до суду листа, в якому просив суд розглянути справу за відсутності їх представника (а.с. № 33, 52, 56, 92-94), також направив до суду свій висновок від 04.10.2016р. (а.с. № 53-54, 57-58). За таких обставин, суд вислухав думку учасників процесу, 03.11.2016р. суд постановив ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про розгляду цивільної справи за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства, на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 3 ст. 11 та ст. 15 вищеназваного закону встановила, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків, прямих контактів. Стаття 141 СК України зазначає, що мати, батько мають рівні права, обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно з частинами 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2014р., від якого народився син [PERSON], 06.03.2015р. народження (а.с. № 10, 11). Цей шлюб розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.05.2016р., рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 17.05.2016р. (а.с. № 15). Малолітній [PERSON], 06.03.2015р., постійно проживає за адресою: [INFO], між тим зареєстрований у [INFO], в якому проживає родина позивача (а.с. № 12, 65, 67, 104). Між сторонами по справі немає порозуміння з питань участі обох батьків у спілкування з дитиною та її вихованні. Вже 30.05.2016р. питання участі батьків дитини у вихованні і спілкуванні з сином було предметом розгляду засідання комісії з питань захисту прав дитини при Бердянській райдержадміністрації Запорізької області, на якому прийнято рішення № 06 про рекомендування [PERSON] звернутися до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про визначення часу та місця побачення з сином (а.с. № 16). Ухвалою цього ж суду позовну заяву позивачу було повернуто, як не підсудну, оскільки відповідачка зареєстрована у м. Дніпрі (а.с. № 17, 20). Так, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що 01.05.2016р. відповідачка не дала позивачу сина для спілкування у святковий день, вважаючи, що позивач повинен спілкуватися з сином тільки в її присутності. Ці обставини стали підставою звернення 01.05.2016р. [PERSON] до Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області (а.с. № 73, 74, 100). Обставини існування конфлікту між колишнім подружжям з питань участі обох батьків у вихованні сина підтвердили й допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (рідний брат позивача), [PERSON] (товариш позивача) та [PERSON] (мати відповідачки) (а.с. № 134, 139). Сама відповідачка [PERSON] в судових засіданнях по справі визнала, що не дала відповідачу дитину 01.05.2016р. забрати з її дома до дома (родини) позивача саме з тих підстав, що вважала, що син ще замалий, щоб бути з батьком без неї, тому запропонувала позивачу спілкуватися з [PERSON] у неї дома. Крім того, відповідачка зазначала, що вона не дає сина позивачу, оскільки одного разу вона бачила, як він плакав та не хотів йти до батька. На її думку, це відбувається тому, що [PERSON] рідко бачить свого батька після розірвання шлюбу. Ці заперечення відповідачки суд оцінює критично, оскільки, як зясувалось під час судового засідання, хлопчик може плакати і тоді, коли він перебуває навіть з мамою (наприклад, просинаючись вночі). Що стосується заперечень відповідачки проти спілкування батька з сином з огляду на те, що дитина йде до батька без особливого на то бажання, то ці заперечення суд також не може положити в основу рішення суду, оскільки ці події не можливо інше визначити, як „замкнуте коло. Якщо хлопчик і в подальшому буде мало спілкуватися з батьком, то в нього довго не виникне бажання йти до нього. Отже, факт перешкод у спілкуванні з дитиною знайшов своє підтвердження, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. Між тим, суд не находить підстав для повного задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки ті дні та ті часи спілкування, на яких наполягає позивач, не дають можливості спілкування матері зі своєю дитиною на рівних умовах з батьком, оскільки вона приїздить до с. Андрїївка Бердянського району Запорізької області із м. Дніпра (де навчається на денному відділенні в [PERSON]) кожний тиждень у пятницу і кожну неділю їде в зворотному напрямку, тобто спілкуватися із сином відповідачка може тільки ввечері у пятницу та цілий день в суботу. Навіть, позивач з урахуванням цих обставин, 08.11.2016р. уточнив свої позовні вимоги і не наполягав на спілкуванні з сином у неділю. Крім того, суд не може дозволити позивачу забирати сина у неділю з поверненням зранку понеділка, оскільки хлопчику на день винесення рішення виповнилось тільки 1рік 8 місяців, і як зазначила відповідачка та підтвердила допитана як свідок бабуся, малолітній [PERSON] тричі за ніч ще просинається, деколи плаче, деколи їсть та пє. Також, суд в цій частині не може задовольнити вимоги батька дитини, оскільки в судовому засіданні 08.11.2016р. позивач на запитання головуючої по справі сам відповів, що з моменту розриву сімейних стосунків між подружжям з початку 2016р., він жодного разу не залишався з сином вночі без матері дитини. Органом опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області до суду направлено висновок від 04.10.2016р., підготовлений відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 19 СК України (а.с. № 57-58). Суд не може положити в основу рішення суду цей висновок в цілому і ця позиція суду узгоджується з положеннями ч. 6 ст.19 СК України, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та не відповідає в повній мірі інтересам дитини. Так, у висновку зазначено, що орган опіки та піклування вважає доцільним призначати час спілкування позивача з сином спочатку тричі на тиждень понеділка, середи та пятниці з 16год.00хв. до 20год.00хв., тоді як судом встановлено, що позивач працює у понеділок та середу до 18год.00хв., а у пятницю до 16год.45хв. (а.с. №98). Щодо спілкування з дитиною у вихідні дні, то орган опіки та піклування вважав, що це можливо робити з 16год.00хв. пятниці до 16.год.00хв. суботи в присутності матері або бабусі, не зазначаючи при цьому якої бабусі з двох (у [PERSON] є 2 бабусі). Крім того, органом опіки та піклування зовсім не враховані ті обставини, що відповідачка є студенткою денного відділення Дніпропетровської [PERSON], а тому пять днів на тиждень живе в м. Дніпрі і тільки в пятницю приїздить до сина та рідних у с. Андріївка і знаходиться з ними до ранку неділі (а.с. № 12, 57-58, 60-63, 71, 102). В судовому засіданні 08.11.2016р. позивач довів суду, що він обізнаний про режим харчування та сну дитини вдень, тому суд вважає, що батьку дитини можливо визначити порядок спілкування з сином без супроводу матері і брати [PERSON] з собою до свого будинку, де він проживає зі своїми батьками та рідним братом. При цьому судом враховано й те, що дитині вже 1рік.8міс., хлопчик не знаходиться на грудному годуванні, цілком здоровий, вся родина позивача, та й сам позивач окремо, характеризуються позитивно і за місцем роботи і за місцем проживання, шкідливих звичок не мають, на обліку у нарколога та психіатра не знаходяться (а.с. № 39-40, 66, 105-116, 121-124). Суд вважає, що слід визначити наступний порядок спілкування та участі у вихованні сина з боку позивача, а саме тричі на тиждень - вівторок та четвер з 18год.15 хв. до 20год.15хв. та в неділю з 9 год.00хв. до 20год.00 хв. забирати сина з місця проживання дитини (Запорізька область, Бердянський район, с. Андріївка, вул. Потапенко, буд. 124) з дозволом відвідуванням без супроводу матері громадських місць (закладів) та місця проживання [PERSON] за адресою: Запорізька область, Бердянський район, с. Андріївка, вул. Чубарова, буд. 98, відмовивши у задоволені іншої частини позовних вимог [PERSON] Вівторок та четвер судом вибрані замість понеділка, середи та пятниці з огляду, на рівномірність днів, під час яких хлопчик буде спілкуватися із батьком, а також з огляду на те, що у пятницю до дитини приїздить на вихідні мати. Визначення такого способу, порядку, часу спілкування та участі позивача у вихованні сина буде повністю відповідати положенням, як вищезазначених Закону України „Про охорону дитинства і відповідних норм сімейного законодавства, так і ст.ст. 9,12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована ВРУ 27.02.1991р.), де зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним або обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це не суперечить найкращім інтересам дитини. Отже, підводячи підсумок вищезазначеному, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в тому числі суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у тій частині його позову, що стосується п.4 його уточнених позовних вимог (а.с. № 48-49), а саме зобовязання відповідачки надавати сина у визначений час для побачень, по-перше, оскільки у вівторок та четвер це взагалі буде робити бабуся дитини, а по-друге, такі позовні вимоги взагалі передчасні, оскільки рішення суду, яким визначено порядок спілкування та участі у вихованні сина з боку батька, ще не набрало законної сили, а отже мова про його невиконання поки не йдеться. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи (часткове задоволення позовних вимог), суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за частину вимог, яка задоволена, а саме у розмірі 551грн.20коп. (це мінімальний розмір судового збору по немайновим вимогам). Крім того, суд рішенням вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судові витрати за ту частину позовних вимог, в якій йому відмовлено, а саме у розмірі 551грн.20коп. (це мінімальний розмір судового збору по немайновим вимогам). При прийняті такого рішення судом прийнято до уваги те, що позивач при подачі позову сплатив лише один раз 551грн.20коп., заявляючи 2 окремі позовні вимоги немайнового характеру (2 квитанції на а.с. № 45 є один платіж № 45 від 10.06.2016р.). На підставі викладеного,

Outcome: partial