Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

13 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи тим, що з 02 червня 2012 сторони перебувають у шлюбі, але фактичні шлюбні відносини припинені чотири місяці тому. В сімї [PERSON] 23 квітня 2014 році народилася донька, проживає при матері, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, і має право на утримання як дружина. Відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання доньки не надає. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відсутній. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище Сердюк . Позивач в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що подружжя досить тривалий час проживає окремо за різними поштовими адресами, спільне господарство не ведеться і на примирення не згодна. Відповідач не заперечує проти задоволення позову, підстав для примирення не вбачає. Суду пояснив, що неповнолітня дитина проживає з дружиною, а він добровільно надає матеріальну допомогу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумської області, актовий запис за № 16, в сімї 14 квітня 2014 року народилася донька [PERSON], проживає при матері [PERSON], остання перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області і отримує на дитину допомогу, батько дитини [PERSON] працює слюсарем ТОВ «Теплоенерго» і за останні шість місяців йог дохід складає 13792, 63 грн. /копії ас.8-9, ас. 7, 10, 15/. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що подружжя певний час проживає окремо і шлюб існує формально, на примирення не згодні, місце проживання неповнолітньої дитини визначено добровільно. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 84,110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, і після розірвання шлюбу не бажає його відновлювати, відповідно до ст. 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу, суд залишає [PERSON]\~прізвище « Сердюк». Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до шести років становить 1032 грн. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Крім того, за змістом\~\~ч. 6 ст.84\~\~СК\~\~України право\~\~на утримання\~\~у позивача\~\~виникло\~\~у зв'язку з\~\~тим, що\~\~вона\~\~ є\~\~матір'ю їх\~\~спільної з\~\~відповідачем\~\~ дитини, незалежно від обставин перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів, як дружини, на підставі наданих доказів, вимог закону, принципу співмірності та потреб, й вважає їх такими, що підлягають задоволенню у розмірі 400,00 грн. щомісячно до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку до 14 квітня 2017 року Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з \~13 травня 2015 року. Питання визначення місця проживання малолітньої дитини судом не вирішувалось. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь \~\~позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви \~\~про розірвання шлюбу в \~\~розмірі 243 грн. 60 коп. та 487 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved