Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

14.08.2019 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, уточнивши його 21.08.2019 р.. В обґрунтування позову зазначив, що він з 29.09.1970 р. по 22.06.2007 р. працював на підприємстві відповідача за різними професіями: водієм, механіком, електрослюсарем. Працюючи довгий час, а саме в період з 24.11.1972 р. по 04.06.1996 р., водієм автомобілів «БЕЛАЗ» 540, [NUMBER] , в шкідливих умовах, він отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба 1 ст. з двостороннім плече-лопатковим і ліктьовими періартрозами ПФС 1-2 ст.. Висновком МСЕК від 27.06.1996 р. йому вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності. Після неодноразових оглядів, висновком МСЕК від 15.10.2003 р., йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3-ю групу інвалідності, безстроково. Просить стягнути з відповідача на свою користь 160000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 24 роки. Під час прийому на роботу і в процесі трудової діяльності, позивач був під розписку проінформований про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. За роботу в шкідливих умовах праці відповідач надає працівникам встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховує до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплат пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Вказане свідчить про те, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у продовженні роботи в шкідливих умовах праці. Позивачем не доведено характер і обсяг своїх моральних, фізичних чи душевних страждань. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 29.09.1970 р. по 22.06.2007 р. на підприємстві відповідача за різними професіями: водієм, механіком, електрослюсарем. У період з 24.11.1972 р. по 04.06.1996 р., працював водієм автомобілів «БЕЛАЗ» 540, [NUMBER] (а.с. 7-9). Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 24 роки, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 27.06.1996 р. йому вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності. Після неодноразових оглядів, висновком МСЕК від 15.10.2003 р., йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності та 3-ю групу інвалідності, безстроково. (а.с. 11-12). Із дослідженого акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 23.05.2096 р. слідує, що позивачу встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба 1 ст. з полінейропатією, двостороннім плече-лопатковим і ліктьовими періартрозами ПФС 1-2 ст. (а.с. 10). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 23.05.1996 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу та виробничого шуму. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці, та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже,\~враховуючи те,\~що позивачу\~встановлено 50\~%\~втрати працездатності,\~а також\~характер захворювань,\~пов`язаних із\~спричиненням профзахворюваннями\~фізичних і\~моральних страждань\~позивачу,\~їх тривалість\~і тяжкість,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретних обставин\~по справі,\~і наслідків,\~що наступили,\~суд вважає,\~що [PERSON] \~має право\~на відшкодування\~з боку\~відповідача моральної\~шкоди,\~так як\~факт заподіяння\~позивачеві моральної\~шкоди наявний.\~Вінзмушений\~змінити звичний\~спосіб життя\~ постійно\~лікуватися.\~Всі ці\~обставини дуже\~ускладнюють його\~життя,\~створюючи почуття\~пригніченості,\~психологічного дискомфорту,\~що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~характер та\~глибину його\~фізичних,\~душевних страждань\~від одержаного\~профзахворювання,\~тривалість лікування,\~втрату можливості\~його повної\~трудової та\~соціальної реабілітації,\~що призвело\~до значних\~змін його\~життєвих зв`язків,\~що потребує\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~ вважає,\~що \~для відшкодування\~моральної шкоди\~на користь\~позивача,\~виходячи з\~міркувань розумності,виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 130000 грн. за встановлені 50 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 768,80 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial