Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON], Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ з позовом про визнання права власності, зняття арешту та скасування постанови про розшук майна. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 22 листопада 2012 року між ним та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу автомобіля [PERSON], реєстраційний номер 410-67ЕА, кузов № [NUMBER], двигун № 28039748А, 1985 року випуску, світло зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТС ЯНВ № 909784, видане 18 квітня 1997 року Маріупольським МРЕВ № 1. Також був підписаний акт прийому-передачі автомобіля та відповідачем [PERSON] була написана розписка про отримання ним грошових коштів у сумі 8 000 гривень за продаж автомобіля. Він не став відразу після укладення договору купівлі-продажу перереєстровувати автомобіль в органах ДАІ, оскільки для цього необхідно було зняти його з обліку, оцінити автомобіль у експерта, та у подальшому знову зареєструвати, що потребувало значних фінансових затрат. У звязку з даними обставинами, для експлуатації автомобіля та у підтвердження факту продажу, колишнім власником автомобіля [PERSON] в день підписання договору купівлі-продажу була видана довіреність на імя [PERSON] з правом відчуження, яка була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] У подальшому автомобіль тривалий час не експлуатувався у звязку з поломкою та тривалим ремонтом, який також вимагав значних грошових вкладень. 22 липня 2015 року йому стало відомо про накладення Орджонікідзевським ВДВС Маріупольського МУЮ арешту на даний автомобіль [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER] в рамках виконавчих проваджень, за яким боржником є [PERSON] Крім того, постановою державного виконавця було оголошено у розшук автомобілі боржника, у тому числі [PERSON] д/н [NUMBER], на підставі якого автомобіль було затримано на стаціонарному посту № 5 роти ДПС ГУМВС України в Запорізькій області. 31 липня 2015 року державним виконавцем ВДВС Бердянського МРУЮ за дорученням проведення виконавчих дій, складений акт опису та арешту транспортного засобу [PERSON] д/н 41067ЕА, та переданий йому на зберігання. У звязку з накладеним арештом, він не має можливості належними чином реалізовувати свої права власника автомобіля, а саме права користування, володіння та розпорядження придбаним автомобілем. Вважає, що він правомірно став власником автомобіля [PERSON] д/н 41067ЕА, придбавши його у [PERSON] 22 листопада 2012 року, тобто ще задовго до того, як Орджонікідзевським ВДВС було відкрито виконавче провадження, за яким боржником є [PERSON], та винесено постанову про накладення арешту та оголошення у розшук майна боржника у 2014 році. Посилаючись на положення ст. ст. 328, 391-392, 638 ЦК України, просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності на автомобіль марки [PERSON] реєстраційний номер 410-67ЕА, кузов № [NUMBER], двигун № 28039748А, 1985 року випуску, світло зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТС ЯНВ № 909784, видане 18 квітня 1997 року Маріупольським МРЕВ № 1. Зняти арешт з автомобіля [PERSON] реєстраційний номер 410-67ЕА, кузов № [NUMBER], двигун № 28039748А, 1985 року випуску, світло зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТС ЯНВ № 909784, який належить [PERSON] Скасувати постанову Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ ВП № 38921054 від 07 травня 2014 року про оголошення у розшук автомобіля [PERSON] реєстраційний номер 410-67ЕА, кузов № [NUMBER], двигун № 28039748А, 1985 року випуску, світло зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТС ЯНВ № 909784, видане 18 квітня 1997 року Маріупольським МРЕВ № 1. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, наголошував на тому, що на момент укладення договору купівлі-продажу, йому не було відомо, що у продавця [PERSON] наявні заборгованості за кредитами, та накладено арешт на все рухоме та нерухоме його майно. Відразу він не переоформив автомобіль належними чином, оскільки не мав фінансової можливості, тому передача права власності на автомобіль була оформлена довіреністю. Проте договір купівлі-продажу був оформлений у письмовій формі, підписаний обома сторонами. Крім того, були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме він передав продавцю [PERSON] гроші в сумі 8 000 гривень, про що той написав розписку, та в свою чергу передав йому автомобіль [PERSON] д/н 41067ЕА, про що було складено акт прийому-передачі автомобіля. Просив суд задовольнити позов. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, заявлені позивачем вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначаючи, що на момент укладення договору купівлі-продажу автомобілю, жодних обмежень та виконавчих проваджень не існувало. Проте продавцем була видана довіреність з правом відчуження даного автомобіля на імя позивача [PERSON] у звязку зі скрутним матеріальним становищем позивача. На даний час, у звязку з тривалим ремонтом автомобіля, довіреність була скасована. Вважає, що всі умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з явився за невідомих суду причин, про поважність причин неявки суд не повідомив, будучи належними чином повідомленим про день та час розгляду справи. Представник відповідача Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надіславши до адреси суду заяву з проханням справу розглянути без участі представника ВДВС, вирішення даної справи покладала на розсуд суду. Представник третьої особи ПАТ «ПУМБ», яке було залучено до участі в процесі розгляду справи, [PERSON], що діє на підставі довіреності, до суду також не з'явилася, надіславши заяву з проханням справу розглянути без участі третьої особи та письмові пояснення, в яких просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що 14 лютого 2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» , та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6034153, відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 1 313 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних строком користування до 14 лютого 2023 року. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] умов вказаного кредитного договору, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 25 травня 2011 року у справі № 2-228/11, з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у загальній сумі 1 295 383, 70 гривень. Також рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя у справі № 2-10501/10 від 22 листопада 2010 року, з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто загальну заборгованість за кредитним договором № 6512555 від 17 червня 2008 року у загальному розмірі 56 992,52 доларів США та 120 гривень. Отримані на підставі зазначених судових рішень виконавчі документи ПАТ «ПУМБ» було предявлено до виконання до Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ. До теперішнього часу боржником [PERSON] не сплачено у повному обсязі заборгованість за вказаними кредитними договорами. В процесі виконавчого провадження державним виконавцем було виявлено додаткове майно, що належить [PERSON], зокрема спірний автомобіль, на який було накладено арешт. За рахунок належного [PERSON] транспортного засобу автомобілю «Нисан» д/н [NUMBER], можуть бути задоволені вимоги ПАТ «ПУМБ» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами. Тому ПАТ «ПУМБ» вважає, що у даному випадку немає жодних підстав, які б свідчили про набуття позивачем [PERSON] права власності на спірний автомобіль. Так, п.п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обовязковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Зазначала, що із доданих до позовної заяви документів вбачається, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, та відповідно був зареєстрований за [PERSON] Таким чином, сторони не вжили належних заходів щодо переоформлення автомобіля, що є підставою для відмови у позові. Крім того, наголошувала на тому, що на теперішній час виконавчі листи щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитними договорами повторно предявлено до виконання. Вважає, що не підлягають задоволенню й позовні вимоги [PERSON] про скасування арешту та скасування постанови про оголошення у розшук спірного транспортного засобу, оскільки наведені заходи примусового виконання рішення суду підлягають скасуванню лише у випадках, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження». Зокрема, 03 лютого 2016 року до адреси суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], в яких вони звертали увагу суду на те, що ні одним законодавчим актом України не передбачено виникнення права власності на автомобіль у фізичної особи після його державної реєстрації в органах ДАІ. Стосовно своєчасної реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у встановлені строки, то при їх порушенні винна особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності згідно з діючим законодавством України. Проте дані обставини ні в якому разі не впливають на виникнення права власності у фізичної чи юридичної особи на транспортний засіб. Крім того, на момент придбання автомобіля у 2012 році, були відсутні будь-які обмеження на даний автомобіль, а також були відсутні рішення судів про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» суми заборгованості. Отже, ототожнення виникнення права власності на транспортний засіб з моментом його державної реєстрації в підрозділі ДАІ суперечить актам діючого законодавства та обмежує права позивача у здійсненні ним своїх законних прав, тому просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він був присутній при укладенні між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля [PERSON]. А саме, 22 листопада 2012 року на стоянці «Зірочка», де знаходився автомобіль, він був присутній при зустрічі сторін і бачив, як вони оглядали машину, підписували договір та передавали гроші. Автомобіль був у неробочому стані. Жодної інформації про те, що на даний автомобіль накладено арешт, продавцем [PERSON] надано не було. В цей же день [PERSON]А передав [PERSON] ключі від даного автомобіля. Коли угода відбулася, він уїхав. Заслухавши позивача, його представника, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, в сенсі ст. 16 ЦК України є визнання права. Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2012 року, між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до умов якого, [PERSON] передає у власність [PERSON], а останній приймає та оплачує автомобіль [PERSON] реєстраційний номер 410-67ЕА, кузов № [NUMBER], двигун № 28039748А, 1985 року випуску, світло зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТС ЯНВ № 909784, видане 18 квітня 1997 року. Вартість автомобіля складає 8 000 гривень. Для експлуатації вищевказаного автомобіля до моменту зняття його з обліку, продавець видає на імя покупця [PERSON] довіреність, яка підлягає нотаріальному посвідченню. На момент укладення даного договору, автомобіль нікому не проданий, не закладений, у спорі чи під арештом не знаходиться. Під час підписання договору, продавець передав, а покупець прийняв ключі від автомобілю та свідоцтво про реєстрацію ТС ЯНВ № 909784, видане 18 квітня 1997 року. Договір складений у двох екземплярах та підписаний обома сторонами. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу, сторонами був складений та підписаний акт прийому-передачі автомобіля та розписка від 22 листопада 2012 року, відповідно до яких [PERSON] передав, а [PERSON] отримав транспортний засіб - [PERSON] реєстраційний номер 410-67ЕА, кузов № [NUMBER], двигун № 28039748А, 1985 року випуску, світло зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію ТС ЯНВ № 909784, видане 18 квітня 1997 року. [PERSON] претензій по технічному стану та комплектності не має. [PERSON], зазначену в договорі суму у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень отримав у повному обсязі. Претензій по оплаті до [PERSON] не має. Крім того, 22 листопада 2012 року [PERSON] на підставі усного доручення видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], якою доручив [PERSON] користуватися та розпоряджатися (керувати, продати, обміняти, здати в оренду) належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯНВ № 909784, виданого МРЕВ міста Маріуполя УМВС України в Донецькій області 18.04.1997 року, автомобілем марки [PERSON], 1985 року випуску, реєстраційний номер 410-67ЕА, кузов № [NUMBER], двигун № 28039748А, 1985 року випуску, світло зеленого кольору, який перебуває на обліку у МРЕВ міста Маріуполя УМВС України в Донецькій області з 18.04.1997 року. Довіреність діє до 22 листопада 2017 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ № 909784, виданого Маріупольським МРЕВ при УДАЇ ГУМВС України в Донецький області 18.04.1997 року, вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] Також на підставі довідки Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ від 31 серпня 2015 року судом встановлено, що на виконанні в Орджонікідзевському ВДВС Маріупольського МУЮ перебували виконавчий лист № 2-228 від 06 березня 2013 року, виданий Орджонікідзевським районний судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 836763,06 гривень, та виконавчий лист № 2-10501/10 від 03 вересня 2014 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в загальній сумі 56922,52 доларів США та 120,00 гривень. В ході проведення виконавчих дій 19 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт усього рухомого майна боржника, а саме транспортні засоби: ВАЗ 2109 д/н М1232ЯН та [PERSON] д/н [NUMBER]. 07 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про оголошення розшуку транспортних засобів боржника. Постановою держаного виконавця від 30 вересня 2014 року було накладено арешт на майно боржника та заборону на його відчуження. Постановою від 29 грудня 2014 року державним виконавцем було повернуто стягувачу ПАТ «ПУМБ» виконавчі документи № 2-208 від 06 березня 2013 року, та № 2-10501/10 від 03 вересня 2014 року. Проте до цього часу на виконанні в Орджонікідзевському ВДВС знаходяться постанови ВП № 38921054 від 24 липня 2013 року про стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 83676, 31 гривень, та постанови ВП № 44898086 від 07 жовтня 2014 року про стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 5692,25 доларів США та 12 гривень. 29 липня 2015 року до ВДВС надійшло повідомлення про затримання автомобіля [PERSON] д/н [NUMBER], який належить [PERSON] на стаціонарному посту № 5 роти ДПС ГУМВС України в Запорізькій області. 31 липня 2015 року за дорученням Орджонікідзевського ВДВС на проведення виконавчих дій, державним виконавцем ВДВС Бердянського МРУЮ було складено акт опису й арешту майна, а саме опису транспортного засобу [PERSON] д/н [NUMBER], належного на праві власності [PERSON] та передано на зберігання [PERSON] 03 серпня 2015року до Відділу ДВС зберігачем майна було надано транспортний засіб [PERSON] /н 41067 ЕА, належний на праві власності [PERSON], державним виконавцем було здійснено огляд автомобіля та складено акт опису й арешту майна № 11 від 03 серпня 2015 року. Проведення виконавчих дій триває. Зокрема, виконавчі листи № 2-228 від 06 березня 2013 року, виданий Орджонікідзевським районний судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 836763,06 гривень, та виконавчий лист № 2-10501/10 від 03 вересня 2014 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором та судових витрат в загальній сумі 56922,52 доларів США та 120,00 гривень були повторно предявлені до виконання ПАТ «ПУМБ», що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження від 17 вересня 2015 року. Аналізуючи доводи позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає, що вони не узгоджуються з правовими нормами діючого законодавства України з питань набуття права власності на транспортні засоби. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно зі ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Таким чином, законодавець визначив спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, тому визнання укладеним договору купівлі-продажу та права власності на нього не є належним способом захисту порушеного права. Відмовляючи у позові, позиція суду ґрунтується на тому, що порядок набуття права власності на транспортні засоби, пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах, а тому положення ст. 220 ЦК України не поширюються на спірні відносини. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України, довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-688цс15. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1502цс15, за змістом договору купівлі-продажу майнових прав, позивач [PERSON] отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на спірний автомобіль, яким не скористався, не дотримавшись спеціального порядку набуття права власності на транспортні засоби. Отже, підстав для визнання за ним права власності на автомобіль на підставі ст. 392 ЦК України немає. Таким чином, встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не був укладений у передбаченому законом порядку, оскільки позивачем не було дотримано спеціального порядку набуття права власності на транспортні засоби, а саме автомобіль не був знятий позивачем [PERSON] з обліку в уповноваженому органі МВС та перереєстрований на своє імя, який до цього часу залишається зареєстрований за [PERSON], а видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання права власності на спірний автомобіль, а відповідно й позовних вимог про зняття арешту з даного автомобіля та скасування постанови державного виконавця про оголошення його у розшук, які є похідними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed