Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

13.09.16 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] 62 521,61 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та судові витрати. Заяву мотивує тим, що 30.01.2016 р. по вулиці Шевченка, 146 в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON], який керуючи автомобілем марки «Рено Трафік» д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Рено» д.н.з. [NUMBER] з напів причіпом «АSKO» д.н.з. [NUMBER], після чого останній в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під його керуванням. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена судовим рішенням, яке набрало законної. В результаті пригоди його автомобіль [NUMBER] отримав технічні пошкодження. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», страхова компанія відшкодувала частину матеріального збитку у розмірі 32 146,12 грн. За заявою позивача, субєктом оціночної діяльності було проведено незалежне оцінювання розміру матеріального збитку внаслідок вищевказаної пригоди. Згідно звіту № 2/16, вартість такого збитку складає 67 451,73 грн. Відтак, невідшкодованою залишається шкода в сумі 35 305,61 грн. Крім того позивач вказує, що ДТП відбулось під час поїздки до Німеччини, що понесло за собою відкладення подорожі та оформлення повторного пакету документів на туристичне обслуговування на суму 18 560 грн. та повторне страхування для виїзду за кордон на суму 1046 грн. Під час перебування автомобіля на штраф- майданчику він поніс витрати на проживання у м. Львові на суму 2250 грн., а під час ремонту автомобіля він проживав у м. Луцьку, за що сплатив 4500 грн. В загальному просить стягнути з відповідача 62 521,61 грн. матеріальних збитків. Також позивач вважає, що внаслідок винних та неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 50 000 грн. Відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати йому решту завданої шкоди, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання підтримав позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позові, просив такий задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, в частині відшкодування витрат на проживання позивача у м. Львові та витрат на штраф майданчик. Проте заперечив вимогу про відшкодування витрат на проживання позивача в м. Луцьку, оскільки ДТП відбулось в м. Львові, а позивачем не наведено обґрунтованих підстав для транспортування автомобіля в інше місто для ремонту. Також вважає, що решту матеріального збитку за пошкодження транспортного засобу повинна відшкодовувати страхова компанія. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи , суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.01.2016р. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Рено Трафік» д.н.з. [NUMBER] по вул. Шевченка, 146 у м. Львові, порушивши правила дорожнього руху, здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Рено» д.н.з. [NUMBER] з напів причіпом «АSKO» д.н.з. [NUMBER], який по інерції в некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] Винуватцем вказаної ДТП визнано [PERSON] згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 28.04.2016 року, яка набрала законної сили. А згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу серії АЕ № 5393833 від 04.11.2015р. Тому страхова компанія вже відшкодувала позивачу частину матеріального збитку у розмірі 32 146,12 грн., що не заперечувалось учасниками провадження при розгляді справи. Однак, з метою визначення реального розміру заподіяної [PERSON] шкоди, як власнику «Ореl» д.н.з. [NUMBER], він звернувся з відповідною заявою до субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] з метою проведення незалежної оцінки визначення розміру матеріального збитку. Згідно звіту № 2/16 від 04.02.2016р., вартість такого збитку , внаслідок ДТП складає 67 451,73 грн. Відтак, невідшкодованою залишається шкода в сумі 35 305,61 грн. В судовому засіданні представник відповідача не ставив під сумнів вказаний звіт, зокрема суму збитку та звертався до суду з клопотанням про призначення експертизи. Відтак, суд приймає в якості належного доказу представлений позивачем звіт від 04.02.16 р. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В звязку з цим, Верховний суд України в п. 9 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 розяснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Аналогічні розяснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в розділі «Порядок визначення шкоди, у тому числі при повній чи частковій загибелі автомобіля» Узагальнення «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках». Крім того, ВССУ розяснив, що «...у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)...». Таким чином, позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є як реальна вартість пошкодженого транспортного засобу (страхове відшкодування), так і вартість робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення транспортного засобу. А відтак, суд вважає що підставною є вимога про стягнення з [PERSON] в користь позивача невідшкодованих матеріальних збитків за пошкодження транспортного засобу в сумі 35 305,12 грн. Окрім того, судом встановлено, що ДТП відбулось під час поїздки позивача до Німеччини, що понесло за собою відкладення подорожі та оформлення повторного пакету документів на туристичне обслуговування вартістю 18 560 грн. та повторне міжнародне автомобільне страхування вартістю 1046 грн., що стверджується копією договору, копією страхового полісу та розрахунковими документами в матеріалах справи. Також, як вбачається з акту прийому-передачі від 12.02.16р., вартість робіт по оцінці пошкодженого автомобіля [NUMBER] складає 700 грн. Згідно квитанції від 03.02.16р., позивачем оплачено послуги паркування даного автомобіля на штраф майданчику в сумі 150 грн. Під час перебування автомобіля на штраф майданчику, позивач також поніс витрати на проживання у м. Львові на суму 2250 грн., що стверджується товарним чеком. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, загальна сума завданих позивачу збитків внаслідок ДТП становить 58 021,61 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Не підлягає до задоволення на думку суду вимога про стягнення коштів за проживання позивача в м. Луцьку, оскільки ДТП трапилась у м. Львові, а позивачем не надано суду обґрунтованих доказів, з яких підстав пошкоджений автомобіль перевозився для ремонту в інше місто. А згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За таких обставин суд вважає, що позивачем на наведено переконливих аргументів щодо своїх моральних та фізичних страждань, тому вимога про відшкодування 50 000 моральної шкоди є безпідставною. В силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 580,22 грн. судових витрат.

Outcome: partial