Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

14.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за розпискою в розмірі 3000 доларів США та 3% річних за період з 06.06.2020р. по 30.11.2020р., в розмірі 43,77 долари США. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 04.02.2020 року ним за борговою розпискою було передано відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, терміном на 4 місяці (до 05.06.2020р.), які відповідач зобов`язався повернути в зазначений термін. Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих коштів не виконав, неодноразові звернення позивача до нього щодо повернення боргу залишалися проігнорованими, в зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. А тому, посилаючись на ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050, 625 ЦК України, просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] послався на сплату ним позивачу в рахунок боргу 1000 доларів США., про що надав 6 квитанцій від 28.08.2020р. на суму 4950 грн., від 29.08.2020р. на суму 4980 грн., від 30.08.2020р. на суму 4990 грн., від 01.09.2020р. на суму 4990 грн., від 11.09.2020р. на суму 3000 грн., від 11.09.2020р. на суму 4990 грн., всього на суму 27900 грн. А тому позов визнав частково, в межах заявленої позивачем суми, за вирахуванням вчинених ним проплат на суму 27900грн. Представник позивача [PERSON] послався на, те що підстав для зарахування коштів згідно наданих позивачем квитанцій в рахунок погашення боргу за розпискою від 04.02.2020 року він не вбачає. Вважає їх не належними доказами, такими, що не підтверджують сплату коштів за ними саме на виконання цієї розписки, адже можливо між сторонами (позивачем та відповідачем) існували інші боргові правовідносини, і ці кошти були сплачені на їх виконання. Він цього точно не знає, тому заперечує проти їх долучення як доказів та врахування платежів за ними в суму боргу. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. 04.02.2020 року між [PERSON] , 1962 року народження, проживаючого за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] (позичальник) та [PERSON] (позикодавцем) був укладений договір позики на суму 3000 доларів США, на підтвердження умов якого та факту отримання вказаної грошової суми [PERSON] надав [PERSON] власноручно написану розписку. В тексті розписки визначений обов`язок позивальника з повернення цієї суми до 05.06.2020 року та є дата складання розписки 04.02.2020 року (розписка від 04.02.2020р.); В період з 28.08.2020 року по 11.09.2020 року відповідачем [PERSON] сплачено, згідно квитанцій від 28.08.2020р. на суму 4950 грн., від 29.08.2020р. на суму 4980 грн., від 30.08.2020р. на суму 4990 грн., від 01.09.2020р. на суму 4990 грн., від 11.09.2020р. на суму 3000 грн., від 11.09.2020р. на суму 4990 грн., грошові кошти в загальній сумі 27900 грн., в яких зазначено номер карткового рахунку одержувача як [NUMBER] , прізвище ім`я та по батьковів отримувача як [PERSON] , код отримувача (РНОКПП) як [NUMBER] (квитанції №2067-5525-4410-0173, 2068-3825-7456-0081, 2066-4200-2892-0937, 2070-3158-8695-0870, 2080-4178-1773-0961, 2080-4155-9851-0297); Офіційний курс долара США до гривні станом на день подачі позову (14.12.2020р.) становив 27,9666 грн. за 1 долар США (витяг з сайту https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/nbu/curr/2020-12-14/ ); 3% річних від суми боргового зобов`язання 3000 доларів США, визначені позивачем за період прострочення з 06.06.2020р. по 30.11.2020р. (178 днів) в сумі 43,77 долари США (розрахунок 3% річних виконаний позивачем у позовній заяві); Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову становить 866,50 грн. (квитанція №53058830 від 04.12.2020р.); Суд вважає що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення боргу за договором позики. При прийнятті рішення суд керується: Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). При цьому, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тобто, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, та має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Та в ній же повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення. За приписами ж ст. 545 ЦК України - наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Суд вважає, що боргова розписка від 04.02.2020 року представлена позивачем підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] , засвідчує факт отримання ним грошових коштів та зобов`язання повернути конкретно визначену грошову суму в конкретно визначений строк та містить дату отримання коштів. Зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. За такого, суд вважає доведеним, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, розмір боргу підтверджується виданою позивачем розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому приходить до висновк про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором. Разом з тим судом враховується, що відповідач [PERSON] здійснив часткове погашення суми боргу шляхом виплати коштів на картковий рахунок позивача, що підтверджується наданими ним копіями квитанцій. У судовому засіданні відповідач підтвердив, що дійсно перерахував ці суми позивачу на його картковий рахунок. У свою чергу представник позивача наполягав на тому, що надані квитанції не підтверджують того, що відповідач перераховував кошти позивачеві саме для погашення боргу за розпискою від 04.02.2020р., припускаючи можливість наявності між сторонами (позивачем та відповідачем) існування інших боргових правовідносин, на які і були спрямовані погашення вчинені відповідачем, однак він же не довів, що між сторонами існували й інші грошові зобов`язання. Отже, з суми боргу за розпискою від 04.02.2020р. (3000 доларів США) суд вважає необхідним відрахувати повернуті відповідачем протягом серпня-вересня 2020 року кошти, - 27900 грн., що із розрахунку за офіційним курсом долара США до гривні станом на день подачі позову (14.12.2020р.), становило 998 доларів США. А тому вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2002 долари США. При цьому суд враховує, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, та що відповідно до положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році) . Оскільки прострочене зобов`язання визначене у доларах США, то і нарахування 3 % річних підлягає у цій же валюті. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних в розмірі 29,29 доларів США (2002 дол.США х 3 % / 100% / 365 днів х 178 днів ). З огляду на що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 578,56 грн.

Outcome: partial