Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

13.03.2020 представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Савіхіна А.М. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 2896, 36 доларів США, що за курсом 24, 53 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.02.2020 становить 71047, 71 грн. за кредитним договором №МКH7AN13731283 від 05.02.2008, яка складається з 2442, 56 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 453, 80 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №МКH7AN13731283, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 10560, 12 доларів США на термін до 04.02.2015, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вказує, що договорами обумовлено здійснення погашення заборгованості щомісячно в період сплати (щомісячний платіж), а у випадку порушення зобов`язання, відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нарахованими від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, відтак станом на 26.02.2020 має заборгованість 66608, 94 доларів США. 17.09.2020 представник відповідача [PERSON] адвокат Ігнатенко С.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. Національними судами неодноразово вирішувалися спори між позивачем та відповідачем з питань стягнення заборгованості по кредитно-заставному договорі №МКH7AN13731283 від 05.02.2008 шляхом звернення стягнення на предмет застави. Так, у справі №308/16112/14-ц вирішувалося питання щодо стягнення 2442, 56 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 453, 80 доларів США заборгованості по комісії, в якому судом зроблено висновок про незаконність нарахування вказаного. Тож, звернувшись з розглядуваним позовом до суду, позивач змінив лише спосіб судового захисту. Вказує, що позивачем безпідставно нараховані відсотки за користування кредитом, оскільки банк в окремих періодах без фактичного надання у користування відповідачеві додаткових кредитних коштів, здійснив збільшення поточної заборгованості по тілу кредиту. При цьому вказує, що у справі №308/16112/14-ц Верховним Судом зроблено висновок про те, що у період з 09.03.2008 по 01.03.2010 у відповідача була відсутня будь-яка заборгованість перед банком. Відтак нараховувати проценти на кошти, які відповідач не отримував банк не мав права. Окрім цього вказує, що з 23.03.2009 банк не мав права здійснювати нарахування процентів за користування кредитом, оскільки пред`явив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту. Зазначає й щодо протиправності нарахування позивачем 453,80 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, при цьому у договорі не вказано, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. 17.09.2020 представник відповідача [PERSON] адвокат Ігнатенко С.С. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. 16.10.2020 представник відповідача [PERSON] адвокат Ігнатенко С.С. подав до суду заяву про розмір витрат, які сторона відповідача понесла у зв`язку з розглядом справи. 16.11.2020 представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В.В. подала відзив на вищевказану заяву, в якій серед іншого просила суд задовольнити позовні вимоги банку, оскільки за ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. 29.03.2021 представник відповідача [PERSON] адвокат Ігнатенко С.С. подав до суду заяву про розподіл судових витрат, на яку 11.05.2021 представник позивача подав до суду заперечення Представник позивача в судове засідання не з`явився, 10.06.2021 вкотре надіслав клопотання про перенесення судового засідання, однак зауважив, що сторона позивача позов підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява останнього від 24.03.2021 про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, щодо задоволення позовних вимог заперечує. За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Ознайомившись з матеріалами справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. 05.02.2008 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № МКH7AN13731283 за умовами якого останньому був наданий кредит у розмірі 10560,12 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.02.2015. В додатку № 1 до зазначеного договору «Графік погашення кредиту» вказано, що кредит підлягав оплаті у період з 09.03.2008 по 09.01.2015 шляхом щомісячної сплати ануїтетного платежу у розмірі 190,82 долари США, що включає в себе частину основного боргу, винагороди за резервування і нарахованого відсотку. Вказані обставини встановлені у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2018 (справа №308/16112/14-ц), яке набрало законної сили, тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в розглядуваній справі. За правилами статей 1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі статтями\~526,\~527,\~530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 509 ЦК України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За твердженням позивача, а також з огляду на доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитно-заставним договором № МКH7AN13731283 не виконав, внаслідок чого станом на 26.06.2020 заборгованість такого становить 2896,36 доларів США, з них 2442, 56 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 453, 80 доларів США заборгованість з комісії. Розрахунок заборгованості проведений за період з 05.03.2008 по 26.02.2020. Відповідно до частини другої\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитно-заставним договором № МКH7AN13731283 передбачено обов`язок відповідача як позичальника, серед іншого, сплату процентів за користування кредитом (п. 6.2.2.) та погашення кредиту в порядку, в сумах і строках, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 Договору (п. 6.2.4). Пунктом 17.1.5 визначено кінцеву дату погашення кредиту 04.02.2015. В додатку № 1 до зазначеного договору «Графік погашення кредиту» вказано, що зазначений кредит підлягав оплаті у період з 09.03.2008 по 09.01.2015 шляхом щомісячної сплати ануїтетного платежу у розмірі 190,82 долари США, що включає в себе частину основного боргу, винагороди за резервування і нарахованого відсотку. Вказане зокрема встановлено й рішенням суду (справа №308/16112/14-ц). В матеріалах справи наявний лист від 23.03.2009, адресований відповідачу позивачем, в якому останній вказує про наявність простроченої заборгованості станом на 18.03.2009 в сумі -312, 5 доларів США доларів США, а тому пред`явив вимогу про повернення кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. При цьому банк посилався на статтю 1050 ЦК України. 23.06.2009 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у цивільній справі №2-6223/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 викладена правова позиція, за якою після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідні висновки також містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа №14-154цс18) та від 31.10.2018 (справа №202/4494/16-ц). Відтак, з огляду на те, що позивач пред`явив відповідачу вимогу про повернення кредиту в повному обсязі, надіславши останньому відповідний лист 23.03.2009, а згодом звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, провадження за яким відкрито ухвалою від 23.06.2009, суд вважає нарахування банком відсотків та комісій після вказаної дати помилковим. Окрім цього у рішенні суду (справа №308/16112/14-ц) встановлено відсутність заборгованості у відповідача перед банком у період з 09.03.2008 по 01.03.2010. При касаційному перегляді вказаного рішення Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 зазначив, що за період з 09.03.2008 по 01.03.2010 заборгованість позичальника утворилася внаслідок самостійної сплати банком страхових платежів за рахунок, сплачених відповідачем ануїтетних платежів на погашення кредиту відповідно до графіку його погашення, що суперечить умовам пункту 6.2.12 договору. З наявного в матеріалах розглядуваної справи розрахунку заборгованості видно, що з 03.03.2009 банк почав нараховувати відповідачу прострочену заборгованість за наданим тілом кредиту, що не узгоджується з обставинами, встановленими у рішенні суду (справа №308/16112/14-ц) в частині відсутності заборгованості у відповідача зокрема в період з 09.03.2008 по 01.03.2010. За відсутності обґрунтованого нормативно та документально розрахунку суми боргу неможливо достовірно встановити розмір заборгованості відповідача у цій справі, правильність нарахування відсотків та інших платежів. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Так, з метою забезпечення повернення кредитних коштів, між сторонами відповідно до п. 17.9 досягнуто домовленості щодо передачі автомобіля в заставу. Як зазначалося вище, 23.06.2009 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у цивільній справі №2-6223/09 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Копія позовної заяви про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за договором № МКH7AN13731283, яка слугувала підставою для відкриття провадження Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, датована 10.05.2009. За рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.04.2011 (справа №22ц-3644/11) в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за кредитно-заставним договором № МКH7AN13731283 відмовлено. Великою Палатою\~Верховного Суду\~у постанові\~від 04.07.2018\~у справі\~№ 310/11534/13-ц зроблено наступні правові висновки: звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відтак, в розглядуваній справі, право позивача нараховувати передбачені кредитним договором проценти припинилося не лише пред`явленням вимоги до відповідача про дострокове повернення кредиту від 23.03.2009, а й пред`явленням позову до відповідача від 10.05.2009 про звернення стягнення на предмет застави, провадження у цивільній справі за яким відкрито ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 23.06.2009. Тож, з огляду на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, застосовані судом при ухваленні даного рішення відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог ним відповідачу не пред`явлено. Щодо заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 453, 80 доларів США, суд вважає за необхідне відзначити, що вказана складова заборгованості була предметом розгляду справи №308/16112/14-ц. В рішенні від 23.03.2017 судом зроблено висновок, за яким нарахування позивачем вказаної складової заборгованості є незаконним, а тому у задоволенні позову, зокрема й в цій частині, відмовлено. Вказане рішення обґрунтовано тим, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд не вбачає підстав для відступу від висновку суду першої інстанції, зробленого в ході розгляду справи №308/16112/14-ц, законність та обґрунтованість якого була предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях. Згідно з вимог статей\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За частиною першою\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають. 17.09.2020 представник відповідача [PERSON] адвокат Ігнатенко С.С. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки сторони в п. 14.11 кредитно-заставного договору визначили строк позовної давності у п`ять років. При цьому такий строк слід рахувати з 23.03.2009 (пред`явлення банком вимоги відповідачу про дострокове повернення кредиту). Згідно зі\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц вказано, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог банку до відповідача з огляду на їх необґрунтованість, застосування наслідків спливу позовної давності в розглядуваному випадку не є виправданим. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. 29.03.2021 представник відповідача [PERSON] адвокат Ігнатенко С.С. подав до суду заяву про розподіл судових витрат, в яких просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5700 грн. На вказану заяву 11.05.2021 представником позивача подано заперечення на вказану заяву, в яких зауважено про неспівмірність розміру правничої допомоги предмету судової справи, яка з огляду на ціну позову є простою й розглядається у спрощено провадженні. Відповідно до частин першої-шостої\~статті 137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року\~ у справі № 826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення\~\~ з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Так, стороною позивача документально доведені витрати на правову допомогу, а саме надано договір про надання правової допомоги від 07.09.2020, акти виконаних робіт та рахунками від 15.02.2021 та 26.03.2021, детальний опис робіт, виконаних адвокатом від 29.03.2021, а тому у суду відсутні підстави для відмови\~ у стягненні таких витрат з позивача на користь відповідача. Окрім цього суд вважає заявлені до стягнення представником позивача витрати на професійну правничу допомогу такими, що відповідають критеріям дійсності, необхідності і розумності, регламентованими ЦПК України.

Outcome: approved