Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

13 липня 2015 року до суду звернулась [PERSON] з зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбу з 20 вересня 2008 року до 17 червня 2015 року, коли рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області шлюб було розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS] право власності на які зареєстровано за відповідачем. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області за позивачем визнано право власності на ? частину зазначеного майна. Проте, з'ясувалося, що залишилася ще земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, розміщена за адресою: [ADDRESS], яка теж була придбана в період шлюбу за спільні кошти. В даний час вона має намір зареєструвати за собою право власності на ? житлового будинку та на ? земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а тому вважає за необхідне ставити питання про поділ також і земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд шляхом визнання за позивачем права власності на ? її частину. Оскільки згоди у позасудовому порядку не досягнуто, просить визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач до початку судового засідання подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до початку судового засідання подав письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. 20 вересня 2008 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відділом реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20 вересня 2008 року зроблено актовий запис за № 60, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). 17 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області (а.с.9-10). Позивач [PERSON] з 27 травня 2014 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7,8). 15 травня 2013 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER]. За домовленістю сторін продаж земельної ділянки вчинено за 1000 гривень 00 копійок. Відповідно до п.4.2 договору покупець стверджував, що на момент укладання договору він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка своєю заявою від 15 травня 2013 року дала згоду на купівлю вказаної земельної ділянки. З п.4.8 договору вбачається, що сторонам роз'яснено, зокрема, зміст ст.ст. 65, 74 Сімейного кодексу України щодо права подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, щодо статусу спільного майна чоловіка і жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, і умов розпорядження таким майном. Зазначений договір зареєстровано в реєстрі за № 688 приватним нотаріусом Пушкарьовою-Гезердавою Н.О. (а.с. 13-16). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS], яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с.17). З інформаційної довідки, наданої відділом Держземагенства у Варвинському районі Чернігівської області, вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,2500 га, яка знаходиться в [ADDRESS], становить 35911 гривень 06 копійок (а.с. 18). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у приватній власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2013 року ВАО № 901386 знаходиться земельна ділянка, цільове призначення якої: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, вид використання - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чинном, оскільки земельна ділянка набута подружжям [PERSON] за час шлюбу, то вона є об'єктом спільної сумісної власності. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, в основу поділу майна подружжя покладається презумпція рівності часток кожного з них, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Крім того, як вбачається зі змісту п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved