Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

12 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 50000 грн. боргу отриманих у позику та судового збору. В позовній заяві позивач вказав, що 13.05.2014 року відповідач отримав від нього кошти у сумі 50000 грн. у борг з умовою повернення їх до 18.05.2014 року, про що був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу. Однак, у встановлений договором строк відповідач кошти не повернув і на численні вимоги про повернення коштів відмовляється виконувати свої зобов'язання, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю та підтримання позовних вимог (а.с. 13). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не представив, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглядати справу за його відсутністю (а.с. 14). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню, як такі що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. 13 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 50000 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути таку ж суму коштів без сплати процентів за користування коштів у строк до 18.05.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 849 (а.с. 4). Судом встановлено, що між сторонами в порядку ст. 1046 ЦК України укладено договір позики і відповідно до вимог якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Однак у встановлений договором позики строк відповідач кошти не повернув і на численні вимоги позивача про повернення боргу фактично відмовляється виконувати свої зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, грошові кошти в розмірі 50000 грн. перебувають у відповідача безпідставно, та повинні бути повернуті позивачу. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, законні, підлягають задоволенню, оскільки неповернення відповідачем позики порушує права позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн., сплачений при пред'явлені позову.

Outcome: approved