Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

14 серпня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором банківського обслуговування №BLaЖГА00057142 від 29.07.2011 року в сумі 67 394,05 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору від 29.07.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачем, [PERSON] було надано кредит в сумі 10 000,00 грн. строком до 29.07.2014 року зі сплатою 15% річних та комісії в розмірі 1,75% від суми кредиту. Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договору, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 07.08.2015 року становить: 67 394,05 грн., з яких: 7 392,94 грн. - прострочена до повернення сума кредиту; 3 440,70 грн. - прострочені проценти за користування кредитом, 4 375,00 грн. - прострочена комісія за управління Кредитом, 52 185,41 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. В судове засідання представник позивача не з'явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, представник відповідача направив на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені та основної заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, враховуючи заяву представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір банківського обслуговування № BLaЖГА00057142 за яким Банк надав [PERSON] кредит у сумі 10 000,00 грн. строком до 29.07.2014 року (включно) зі сплатою 15% річних до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором та комісією за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту (п. 1, 2, 3, 4 Договору). Відповідно до п. 1.2 Загальної частини Договору, Банк надає Позичальнику грошові кошти в національній валюті України в сумі, зазначеній в п. 1 Спеціальної частини Договору, у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невід'ємну частину цього Договору. Відповідно до п.2.4.2 Договору, проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку №1 цього Договору. Відповідно до п.3.3.2 Договору, позичальник зобов'язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п.2.5. Загальної частини договору. Не пізніше визначеного п. 2 Спеціальної частини Договору терміну, повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу Банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Відповідно до пункту 4.3 Загальної частини договору, у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання зі ставкою 0,50%. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України позивач має право вимагати повернення всієї суми кредиту внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення чергової суми кредиту. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином свої зобов'язання не виконувала, а тому утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07.08.2015 року становить: 67 394,05 грн., з яких: 7 392,94 грн. - прострочена до повернення сума кредиту; 3 440,70 грн. - прострочені проценти за користування кредитом, 4 375,00 грн. - прострочена комісія за управління Кредитом, 52 185,41 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні заявлених вимог з цих підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-116цс13 від 06.11.2013 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як встановлено умовами Договору, відповідач мала сплачувати частину коштів за Договором щомісячно до 29 числа щомісячно. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем був сплачений 11.07.2012 року. Наступний платіж відповідач мав здійснити до 29.08.2012 року. Позов до суду було пред'явлено позивачем 12.08.2015 року, тобто позивачем не пропущено трирічний строк для пред'явлення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками. А тому, оскільки позивачем в межах встановленого трирічного строку пред'явлено позов про стягнення заборгованості, тому суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за Договором (тіло кредиту, відсотки та комісію за управління кредитом) в сумі: 7 392,94 грн. - прострочена до повернення сума кредиту; 3 440,70 грн. - прострочені проценти за користування кредитом, 4 375,00 грн. - прострочена комісія за управління Кредитом, а всього 15 208,64 грн. Представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності, зокрема і до пені. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За умовами Договору відповідач мала сплачувати частину коштів за Договором щомісячно до 29 числа щомісячно, останній платіж відповідачем був здійснений 11.07.2012 року, наступний платіж відповідачка мала здійснити до 29.08.2012 року. Тому позивач мав дізнатися про порушення свого права після 30.08.2012 року і в цей же час в нього виникло право на нарахування пені. З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня (плата за пропуск платежів) нарахована за період з 30.04.2015 року по 07.08.2015 року Позов до суду було пред'явлено позивачем 12.08.2015 року, тому суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із позовними вимогами про стягнення пені. Проте варто зазначити, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач частково виконувала свої зобов'язання та сплачувала заборгованість, але не в повному обсязі. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована пеня в розмірі 52 185,41 грн. при загальній заборгованості за кредитом та відсотках - 10 833,64 грн. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Застосовуючи ст. 551 ЦК України та зменшуючи розмір пені суд виходить з того, що пеня значно перевищує суму основного боргу, більш ніж в чотири рази, відповідач частково виконувала свої зобов'язання за кредитом, а тому зменшує її розмір до розміру суми основного боргу, тобто до 10 833,64 грн. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пункті 27 роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Проте суд вважає, що застосування ст.551 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами є правомірним, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов'язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою. Відповідачка в судове засідання не з'явилася та не надала доказів, що сума заборгованості є меншою чи відсутня. А тому суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, що становить: 7 392,94 грн. - прострочена до повернення сума кредиту; 3 440,70 грн. - прострочені проценти за користування кредитом, 4 375,00 грн. - прострочена комісія за управління Кредитом, 10 833,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, а всього 26 042,28 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави понесені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial