Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

14 лютого 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював гірником підземним на ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля». 18жовтня 2016 року був звільнений з роботи згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. При звільненні з роботи підприємство повинно було виплатити йому заборгованість по заробітній платі, проте виплату здійснило лише 29 грудня 2016 року. Оскільки ДП «Волиньвугілля» на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, складає 13353,60 грн.Просить стягнути з відповідача в свою користь 13353,60 грн.середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2016 року по 28.12.2016 року включно, а також стягнути судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач ДП «Волиньвугілля» в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов не визнав, просив врахувати відсутність вини підприємства у затримці розрахунку із працівниками при звільненні. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідившиматеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював гірником підземним на ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля», 18жовтня 2016 року був звільнений з роботи згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.2). Із довідки ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» від 24 січня 2017 року №101/7.2.5/01-19слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 256,80 грн., остання виплата заборгованості по заробітній платі [PERSON] була здійснена 29.12.2016 року (а.с.4). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не провів розрахунків із [PERSON] у день звільнення, ДП «Волиньвугілля» повинно виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: з 18 жовтня 2016 року (дня звільнення) по 28 грудня 2016 року (останнього дня, що передує дню виплати), виходячи із розрахунку: 256,80 грн. (середньоденна заробітна плата) x 52 (робочі дні затримки розрахунку) = 13353,60 грн. Враховуючи наведені обставини, суд стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 13353,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 жовтня 2016 року по 28 грудня 2016 року включно. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ДП «Волиньвугілля» в користь позивача підлягають понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.20) та 1000 грн. витрат на правову допомогу адвокатом (а.с.13).

Outcome: approved