Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

12 квітня 2017 року заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту смерті. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року в м.Алчевськ Луганської області померла його мати [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про причину смерті №51 від 20.01.2017, виданою Алчевським міським відділом судово-медичної експертизи Луганської Народної Республіки, та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 16 лютого 2017 року відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки. Вказані документи не мають юридичної сили на території України, оскільки складені за формою, встановленою Міністерством охорони здоров'я Російської Федерації та невизнаної ЛНР. Він звернувся до Нововолинського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Волинській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть матері, проте отримав відмову у зв'язку з тим, що факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом ЗАГС Алчевського міського управління юстиції Луганської Народної Республіки, яке є нелегітимним та не визнається на території України. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки м.Алчевськ Луганської області, громадянки України, яка померла [INFO] року у м.Алчевськ Луганської області, що необхідно йому для оформлення спадщини. У судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, подав до суду письмову заяву, у якій просить заяву розглядати у його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просить заяву задовольнити. Заінтересована особа Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просить заяву розглядати у відсутності представника відділу ДРАЦС. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява є підставною і підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, яка взята на облік Управлінням праці та та соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, що підтверджується копією довідки від 06.04.2016 №751000267 (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.04.1959, заявник [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с.6). За твердженням заявника,його мати [PERSON] померла у м.Алчевськ Луганської області [INFO] року, причина смерті - дифузний кардіосклероз. На підтвердження факту смерті останньої заявник надав копіїдовідки про причину смерті №51 від 20.01.2017 та лікарського свідоцтва про смерть, видані Алчевським міським відділом судово-медичної експертизи Луганської Народної Республіки, а також копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 16 лютого 2017 року відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки (а.с.5, 25, 26). Згідно копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] була зареєстрована Алчевським РАГС Луганської області за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24). Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області відмовив заявнику [PERSON] у видачі повторного свідоцтва про смерть матері [PERSON] у зв'язку з тим, що подане заявником свідоцтво про смерть, видане відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки є нелегітимним та не визнається на території України (а.с.10). Встановлення факту смерті [PERSON], що має юридичне значення, необхідно заявникові для оформлення у встановленому законом порядку свідоцтва про смерть. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначені Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законним представниками померлої особи до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 9, 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті 9 цього Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане органом, який діє всупереч Конституції і законодавству України та не визнається на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України. Положеннями ст. ст.3,8,9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. При вирішенні питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), »), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки медичних документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами для встановлення можливих фактів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерть підлягає державній реєстрації. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою (пункт перший); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (пункт другий). Відповідно до ч.1 п.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті його матері [PERSON], оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику реалізувати питання виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав як його, так і померлої фізичної особи. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Рішення підлягає негайному виконанню відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України.

Outcome: approved