Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

13 лютого 2015 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 92 671 грн. 24 коп., а також судових витрат, повязаних зі зверненням до суду, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач по справі добровільно не погашає суму кредиту, чим порушує умови кредитного договору від 15 листопада 2012 року № R53100356505В, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON]. 13 березня 2015 року Дворічанським районним судом по даній справі ухвалено заочне рішення про задоволення позову. 13 червня 2016 року [PERSON] подав до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення, посилаючись на те, що він не отримував копію заочного рішення та жодної судової повістки, які направлялися за місцем його реєстрації і фактичного проживання по вул. Жовтневій, б. 144 в с. Тавільжанка Дворічанського району Харківської області. Крім того зазначав, що після повторної його неявки у судове засідання суд призначив наступне судове засідання на 13.03.2015 р. з викликом його як відповідача через оголошення в газеті «Урядовий кур»єр», що суперечить вимогам ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Дане оголошення було опубліковане 11.03.2015 р., тобто пізніше ніж за три дні до судового засідання, що суперечить положенню ч. 4 ст. 74 ЦПК України. Крім того, судом при ухваленні рішення про задоволення позову не були враховані платежі за кредитом, які були ним здійснені в рахунок погашення заборгованості. 21 червня 2016 року ухвалою Дворічанського районного суду Харківської області заочне рішення від 13 березня 2015 року по справі 618/103/15-ц, провадження № 2/618/46/15 за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши попередньо до суду письмову заяву від 09.08.2016 р., в якій просив суд справу розглянути в його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки. Він про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки про доставку смс-повідомлення про виклик його до суду на 23.09.2016 р. та 06.10.2016 р., крім того на адресу його проживання по пошті були направлені судові повістки про виклик в судові засідання на вказані дати, але конверти з судовими повістками були повернуті до суду з поштовими відмітками: «Адресат за даною адресою не проживає», хоча зазначена адреса проживання була вказана особисто [PERSON] при подачі ним заяви про перегляд заочного рішення. Іншої адреси свого місця проживання [PERSON] суду не надав. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Дворічанського РС ГУ ДМС України в Харківській області від 16.02.2015 р. № 43-31вих № 34/102, [PERSON] значиться зареєстрованим в [INFO], б. 144 Дворічанського району. За вказаною адресою і направлялися судові повістки для [PERSON] Згідно цієї ж ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, вважаючи відповідача належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, враховуючи, що від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 15 листопада 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений кредитний договір № R53100356505В (далі - Кредитний договір), згідно пункту 3 якого, Банк надає Відповідачу кредит у сумі 50\~000, 00 грн. 00 коп. зі сплатою 36,0 відсотків річних, з кінцевим строком погашення заборгованості 15.11.2015 року, а Відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Підписанням Кредитного договору Відповідач підтверджує своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», з якими він ознайомився та погодився. Банк виконав умови Кредитного договору, надавши Відповідачу кредит в зазначеному розмірі (а. с. 16). Відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті кредитних коштів та відсотків за користування кредитом. Станом на 21 серпня 2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по кредитному договору становить 92 671 (девяносто дві тисячі шістсот сімдесят одна) грн. 24 коп., яка складається з наступного. ●Борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту, в сумі 46033 (сорок шість тисяч тридцять три) грн. 24 коп., а саме: -поточна заборгованість за кредитом в сумі 29084,01 грн.; -заборгованість за простроченим кредитом в сумі 14362,11 грн.; -інфляційні витрати в сумі 2371,37 грн.; -3 (три) відсотки річних 215,75 грн. ●Борг за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих в звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів, 18\~464 (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 95 коп., а саме: -сума простроченої заборгованості за відсотками та комісіями 15382,32 грн.; -сума поточних відсотків 170 грн.; -інфляційні втрати 2665,89 грн.; -3 (три) відсотки річних 246,74 грн. ●Пеня, нарахована у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту, у розмірі 0,5 % річних за кожен день прострочення платежу - 28173 ( двадцять вісім тисяч сто сімдесят три) грн. 05 коп. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п. 5 ч. 5 ст. 122 ЦПК України, відповідачу пропонувалося у встановлений строк подати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. У встановлений судом строк відповідачем не було подано ніяких заперечень проти позову. Не надав він також ніяких платіжних документів, які б свідчили про погашення ним кредиту, та на які він посилався у заяві про перегляд заочного рішення від 13.03.2015 р., і після скасування вказаного рішення суду. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд бере до уваги як належний і допустимий доказ розрахунок суми боргу за кредитним договором від 15 листопада 2012 року № R53100356505В (а. с. 17 - 21), який свідчить про порушення Позичальником графіка розрахунків по цьому кредитному договору та наявність зазначеної вище заборгованості відповідача перед позивачем. Даний розрахунок заборгованості підтверджується матеріалами справи, долученими позивачем до позовної заяви, і відповідачем не спростований. Таким чином, доводи позивача, викладені в позовній заяві, ні відповідачем [PERSON], який в заяві про перегляд попереднього заочного рішення по цій справі посилався на здійснення ним платежів за кредитом і наявність у нього відповідних розрахункових документів, ні матеріалами справи не спростовуються. При цьому суд не знайшов підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки вказаний розмір пені не перевищує загальну суму заборгованості і під час судового розгляду справи не встановлено інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» та ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 926 грн. 71 коп. судового збору. На підставі кредитного договору від 15 листопада 2012 року, ст. 129 Конституції України, ст. ст. 526, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved