Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

12 серпня 2019 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дитина проживає разом із ним та перебуває на його утриманні. Мати дитини нею не цікавляться, не займається її розвитком та утриманням, матеріальної допомоги не надає. Вихованням, утриманням та розвитком дитини займається позивач, у зв`язку із тим, що мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні дитини - [PERSON] , [INFO] . Стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.14). Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України. Позивач до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.54. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про причини своєї неявки не повідомила. Її представник адвокат Мажара Н.І. до суду надала письмову заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі (а.с.43-44). Третя особа в особі свого представника за довіреністю - Нікіфорової Ю.В., в судове засідання надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує (а.с.55). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась дитина - [PERSON] (а.с.6). Дитина зареєстрована та проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). За адресою проживання дитини ( [ADDRESS] ) проведено обстеження умов проживання, яким встановлено, що умови проживання задовільні, зроблено сучасний ремонт, у дитини є окрема кімната обладнана усім необхідним для повноцінного виховання дитини. Мати дитини - [PERSON] , вихованням та утриманням дітей не займається, не цікавиться їх розвитком та навчанням, не піклується про стан здоров`я. Із дитиною не проживає. Надала нотаріально посвідчену заяву від 08.05.2019 року (а.с.8), в якій відмовляється від свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №1/14-147 від 20.09.2019 року (а.с.21-22), комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських праві відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В серпні 2019 року [PERSON] зверталась до управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради щодо негайного відібрання дитини [PERSON] від батька та повернути їй (а.с.35-36). Із листа начальника управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради Гулідової М.В. №16/14-53 від 23.09.2019 року вбачається, що [PERSON] повідомлено про те, що підстави для негайного відібрання дитини - [PERSON] , [INFO] від батька, відсутні (а.с.37). Із довідки від 30.09.2019 року вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «ТРЕЙД-ПАК» починаючи з 14.08.2019 року на посаді укладальника-пакувальника (а.с.47). Також, із довідки від 06.09.2019 року вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «ФУД АГРО КОМ» починаючи з 17.07.2019 року по теперішній час (а.с.50). Встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] , [INFO] та стягнуто аліменти на утримання дитини (а.с.57-59). Крім того, [PERSON] має дочку - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах по категорії дітей, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.73,74). Дитина проживає разом із бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.70,71,72). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що мати малолітньої дитини - [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує малолітню необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкуються із нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тим самим дійсно ухиляються від виховання та утримання своєї дитини. Тому, доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачем свого батьківського обов`язку суд вважає обґрунтованими та достатніми, у зв`язку із чим, позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. У відповідності до статті 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Щодо вимоги про стягнення аліментів суд виходить із наступного. Також, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача - [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 12.08.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття чи змін в майновому становищі сторін, тому що відповідач будучи батьком дитини зобов`язаний її матеріально утримувати. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн. та на користь держави в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved