Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

12 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № BLaЖГА00052521, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 13 000 грн. зі сплатою 15 % річних на поточні потреби, з кінцевим терміном повернення до 14 липня 2014 року. Згідно п. 1.6 загальної частини договору та п. 4 спеціальної частини договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається в п. 4, а саме 1,75 % від суми кредиту. Пунктом 2.5 загальної частини договору встановлено порядок виконання боргових зобов'язань позичальника перед Банком. Щомісячний платіж, передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту та строкових процентів. У відповідності до п. 4.3 зазначеного договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строком виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. У відповідності до п. 4.4 договору позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору суму штрафів на першу письмову вимогу Банку за реквізитами, що будуть зазначені у такій вимозі. Зі змісту п. 6.4 вбачається, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 04 травня 2015 року у нього виникла заборгованість по кредиту в загальній сумі 65 043 грн. 93 коп., яка складається із наступного: 11 518 грн. 27 коп. - прострочена сума кредиту, 5 563 грн. 16 коп. - прострочені проценти за користування кредитом; 6 661 грн. 57 коп. - прострочена комісія та 41 300 грн. 93 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Незважаючи на неодноразові звернення працівників банку, в добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення кредитних коштів. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача - Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в судове засідання не з'явився. Надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 38 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи за місцем реєстрації: [ADDRESS], причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність і заперечень проти позову суду не надав (а. с. 37 ). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зі змісту ч. 1 ст. 530 ЦК України випливає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 536 ЦПК України за користування грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.. За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 14 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00052521, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 13 000 грн. зі сплатою 15 % річних на поточні потреби, з кінцевим строком до 14 липня 2014 року (а. с. 11-17). Згідно п. 1.6 загальної частини договору та п. 4 спеціальної частини договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається в п. 4, а саме 1,75 % від суми кредиту. Пунктом 2.5 загальної частини договору встановлено порядок виконання боргових зобов'язань позичальника перед Банком. Щомісячний платіж, передбачений графіком, складається із строкової частини кредиту та строкових процентів. У відповідності до п. 4.3 зазначеного договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строком виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. Відповідно до п. 4.4 договору позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього договору суму штрафів на першу письмову вимогу Банку за реквізитами, що будуть зазначені у такій вимозі. Зі змісту п. 6.4 вбачається, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. Згідно заяви - анкети на отримання «кредиту готівкою» та відкриття поточного рахунку позичальника від 14 липня 2011 року [PERSON] підтвердив свою згоду з умовами договору і зобов'язався їх виконувати (а. с. 8-10). Договір банківського обслуговування № BLaЖГА00052521 від 14 липня 2011 року не суперечить вимогам діючого цивільного законодавства. Після досягнення згоди по всім істотним умовам він був підписаний сторонами в справі. Спір з приводу невідповідності підписів у кредитному договорі між позивачем і відповідачем відсутній. Факт виконання банком зобов'язань по кредитному договору в частині надання [PERSON] кредитних коштів підтверджується матеріалами справи. У добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення банку кредитних коштів. З наданого ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» розрахунку вбачається, що станом на 04 травня 2015 року у [PERSON] виникла заборгованість по кредиту в загальній сумі 65 043 грн. 93 коп., яка складається із наступного: 11 518 грн. 27 коп. - прострочена сума кредиту, 5 563 грн. 16 коп. - прострочені проценти за користування кредитом; 6 661 грн. 57 коп. - прострочена комісія та 41 300 грн. 93 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Розмір заборгованості за договором банківського обслуговування № BLaЖГА00052521 від 14 липня 2011 року підтверджується розрахунком позивача, який не суперечить умовам договору (а. с. 25-26). Таким чином, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають 65 043 грн. 93 коп. заборгованості за вказаним вище кредитним договором, що виникла станом на 04 травня 2015 року. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями, закріпленими в ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно яких якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved