Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

12 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у позові вказав, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], в якому зареєстровані його колишня дружина [PERSON], яка фактично у будинку не проживає з 2010 року, жодної участі в оплаті комунальних послуг та поліпшені стану житлового будинку з квітня 2010 року не приймає, але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Оскільки відповідач не проживає у будинку більше 6 місяців, позивач не може реалізувати своє законне право на свій розсуд розпорядитися належним будинком і тому просить визнати її такою, що втратила право користування будинком. Позивач в судове засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що мешкає у будинку з дочками, а відповідач виїхала з будинку у квітні 2010 року, іноді приїжджала до дітей, а останні два роки навіть не навідувала доньок . Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася через оголошення у пресі, про що свідчить № 78 газети «Слобідський край» від 3 липня 2014 року, причини неявки суду не повідомила, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, не надала (а.с. 34). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 21). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18.11.2013 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12976725 від 18.11.2013 року та технічним паспортом житлового будинку (а.с. 9, 10). Згідно домової книги житлового будинку [ADDRESS], у будинку окрім власника [PERSON] зареєстрована [PERSON] - відповідач по справі (а.с. 12, 13). Згідно довідки Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 02-40/150 від 4.02.2014 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та разом з ним зареєстровані: доньки - [PERSON] та [PERSON], і [PERSON] - відповідач по справі, яка фактично не проживає з квітня 20140 року (а.с. 14). Згідно наданого свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] - позивачем по справі та [PERSON] - відповідачем по справі розірваний 11.09.2012 року (а.с. 11). Факт не проживання відповідача [PERSON] у вказаному будинку у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що колишня дружини позивача [PERSON] дійсно виїхала з будинку у квітні 2010 року і більше там не проживала, а навідувала доньок, які весь цей час мешкають з позивачем, але останні два роки вона взагалі не приїжджала до них. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація ж відповідача в будинку, який належить позивачу, перешкоджає здійсненню власником права користуванням та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6-ти місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більше встановлених строків, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права володіння, користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, що належить йому на праві приватної власності зареєстрована його колишня дружини - відповідач, яка фактично у будинку не проживає з квітня 2010 року, тому вимоги позивача є обґрунтованими та законними і є підстави для часткового задоволення позову в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: partial