Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

13.02.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказав, що йому та його брату [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка, на якій розташоване дане житло (далі - земельна ділянка-1). Земельна ділянка, що перебуває у їхній власності суміжна із земельною ділянкою, на якій знаходиться буд. [ADDRESS] (далі - земельна ділянка-2). Земельна ділянка-2 належала на праві власності [PERSON] , яку їй було передано у власність на підставі рішення Луцької міської рада № 76/59 від 30.07.2015 року, внаслідок затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж ділянки в натурі. Згідно географічного додатку до зазначеного рішення міської ради, а також витягу з Державного земельного кадастру, йому та [PERSON] встановлений безстроковий сервітут пл. 0,0119 га, для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку-2 до земельної ділянки-1 (далі - сервітут). 29.09.2015 року [PERSON] придбала у [PERSON] 59/100 частин будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також 59/100 частин земельної ділянки-2. 09.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] поділили між собою належну їм на праві спільної часткової власності земельну ділянку та у власність кожної перейшло 0,0508 га та 0,0260 га відповідно. В свою чергу, дія земельного сервітуту пл.. 0,0119 га збереглася, а сам сервітут розташований на земельній ділянці, власником якої є відповідач по справі - [PERSON] . Зазначив, що на даний час [PERSON] створює йому перешкоди в користуванні встановленим сервітутом, а саме: остання облаштувала ворота та поставила на них запірний пристрій, що перешкоджає його безперешкодного проходу та проїзду до належного йому будинковолодіння. Інші можливості варіантів проїзду та проходу до свого будинку та земельної ділянки-1 в нього немає. Оскільки дане порушення триває вже понад вісім місяців та в добровільно відповідачка не бажає вирішити спір у досудовому порядку, просить суд усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом, встановленим на земельній ділянці площею 0,0508 га, що належить [PERSON] , шляхом зняття відповідачкою запірних пристроїв на встановлених воротах, з метою забезпечення проїзду та проходу до належного йому житлового будинку, а також стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати по справі. 21.03.2019 року представником [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого стороною відповідачки заперечуються заявлені [PERSON] вимоги у повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначила, що частина земельної ділянки пл. 0,0119 га входить у склад земельної ділянки пл. 0,0508 га, яка, в свою чергу, належить відповідачці на праві приватної власності. Вказана частина земельної ділянки (пл. 0,0119 га) не сформована у встановленому законом порядку як сервітут, а тому не може бути об`єктом цивільних правовідносин. Разом з тим, чинним законодавством України не визначено випадки, коли земельний сервітут виникає безпосередньо на підставі закону та порядок його встановлення, а тому сервітут на частині земельної ділянки, пл. 0,0119 га, яка входить у склад земельної ділянки пл. 0,0508 га, не міг бути встановлений рішенням органу місцевого самоврядування чи жодним іншим рішенням органів державної влади. Також зазначає, що позивачем не було наведено фактичних доказів існування у нього перешкод у користуванні його земельною ділянкою. Вважає, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки у даному випадку предметом позовних вимог мало б бути встановлення земельного сервітуту. Натомість, позивач не намагався врегулювати спір в позасудовому порядку та раніше вже звертався до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою-1, проте в задоволенні його вимог було відмовлено (а.с. 42-47). 03.04.2019 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в обґрунтування якої останній зазначив, що земельний сервітут пл. 0,0119 га, що входить у склад земельної ділянки пл. 0,0508 га, яка, в свою чергу, належить відповідачці, жодним чином не порушує право власності останньої, однак надає позивачу право користуватися даною частиною земельної ділянки для забезпечення права проїзду чи проходу до свого житла. Разом з тим, [PERSON] , придбавши земельну ділянку-2 у [PERSON] та в подальшому розділивши її із [PERSON] , була повідомленою та погодилася з умовами встановленого законом земельного сервітуту, дія якого є безстроковою, що підтверджується відповідними договорами, які були укладені за її участі. На даний час дія сервітуту на не припинилася та скасованою не було. Факт наявності перешкод у доступі проходу та проїзду до земельної ділянки-1 зафіксовані у відповідному акті та підтверджується поясненнями свідків. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 99-101). 11.04.2019 року відповідачкою було подано заперечення на відповідь на відзив у якому вона заперечувала щодо правдивості обставин, викладених позивачем та його представником у позовній заяві та відповіді на відзив виходячи з наступного. Так, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Зазначає, що сервітут був встановлений тоді, коли земельна ділянка-2 перебувала у комунальній власності Луцької міської рада, однак на даний час спірна земельна ділянка перебуває у її приватній власності. Відтак, дія сервітуту припинена з моменту набуття нею права власності. Зазначила, що позивач не звертався до неї з будь-якими вимогами щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, а у даному випадку не надає беззаперечних доказів наявності у нього перешкод у користуванні належній йому земельній ділянці-1. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги із підстав, які вкладені у позові та відповіді на відзив, просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка заперечувала щодо задоволення позовної заяви із викладених у її відзиві на позов та заперечення на відповідь на відзив підстав. Додатково зазначила, що дія сервітут на спірній земельній ділянці на даний час не існує, оскільки такий не зареєстрований у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Під час розгляду справи надав пояснив, що сервітут є законним та фактично був встановленим для забезпечення позивачу безперешкодного доступу до його земельної ділянки та будинку. Сервітут встановлений рішенням Луцької міської рада № 76/59 від 30.07.2015 року безстроково та на даний час є дійсним. В свою чергу, відповідач, під час реєстрації своєї земельної ділянки, не внесла сервітут та не зареєструвала його у встановленому законом порядку, а тому особисто несе за це відповідальність. Наявний на даний момент прохід у позивача до свого будинковолодіння, який пролягає через належну відповідачці земельну ділянку, не є належним та не забезпечує [PERSON] безперешкодного доступу до своєї земельної ділянки. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (78/100 частки) та [PERSON] (22/100 частки) належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , а також земельна ділянка, на якому він розташований, площею 0,0436 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину ААН №951901 від 15.01.1999 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.12.2013 року, індексний номер: 15526042 (а.с. 9-10). [PERSON] на підставі договору дарування від 27.09.2012 року набула у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 14). Рішенням Луцької міської ради від 30.07.2015р. №76/59 [PERSON] було передано безоплатно у власність земельну ділянку під вищевказаним житловим будинком в [ADDRESS] , площею 0,0768 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Судом також встановлено, що земельна ділянка в [ADDRESS] , площею 0,0436 га і земельна ділянка в [ADDRESS] , площею 0,0768 га є суміжними земельними ділянками. Дана обставина сторонами не оспорюється. Згідно інформаційного листа Виконавчого комітету Луцької міської ради № Д-1012-029 від 14.03.2016 року «Про приватизацію земельної ділянки на [ADDRESS] , та доїзд до земельної ділянки на [ADDRESS] , відповідно до меж земельної в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] , виготовленої ліцензованою землевпорядною організацією і перевірено Державним кадастровим реєстратором та витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку встановлено сервітут, площею 0,0119, га для забезпечення права проїзду чи проходу до земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] (а.с. 24). 29.09.2015 року [PERSON] відчужила на підставі договорів купівлі-продажу 59/100 часток житлового будинку в [ADDRESS] , відповідачці [PERSON] (а.с. 17-19). Разом з тим, 29.09.2015 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого [PERSON] відчужила на користь [PERSON] (59/100 часток) та [PERSON] (41/100 частку) земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-22). Згідно абз. 1 п. 1.1. вищевказаного Договору, - відповідно до відомостей, викладених у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-0701638632015, виданого державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області від 17.09.2015 року, на придбаній земельній ділянці наявні відомості, зокрема, про інші земельні сервітути, площею 0,0119 га, строк дії - безстроково. Частиною 1 ст. 101 ЗК України визначено, що дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. 09.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] поділили в натурі належну їм на праві спільної сумісної власності земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,0768 га., в результаті чого [PERSON] стала власником земельної ділянки в [ADDRESS] , площею 0,0508 га, кадастровий номер [NUMBER] , а [PERSON] - земельної ділянки в [ADDRESS] , 0,026 га, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 11-15, 23). Згідно технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , виготовленої ФОП [PERSON] , внаслідок розподілу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] на дві ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] , дія земельного сервітуту площею 0,0129 га збереглася саме на належній [PERSON] земельній ділянці (а.с. 148-162). Як вбачається з листа управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області від 09.12.2016р. № 31-304-0.2-3526/2-16 (а.с.13), підтверджується іншими матеріалами справи та не заперечується сторонами, земельна ділянка в [ADDRESS] площею 0,0436 га (належна на праві спільної власності [PERSON] і [PERSON] ) межує із земельною ділянкою в [ADDRESS] площею 0,0508 га (належна на праві власності [PERSON] ). Таким чином, судом встановлено, що для належного забезпечення права проїзду чи проходу до земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] , рішенням Луцької міської ради від 30.07.2015р. №76/59 останньому було безстроково встановлено земельний сервітут, який розташовується на земельній ділянці в [ADDRESS] , площею 0,0508 га, належній на праві власності [PERSON] . Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів того, що даний сервітут скасовано, стороною відповідача під час усього процесу розгляду справи суду надано не було. Предметом даної позовної заяви є усунення перешкод у користуванні земельним сервітутом, встановленим на земельній ділянці площею 0,0508 га, що належить [PERSON] , шляхом зняття відповідачкою запірних пристроїв на встановлених воротах, з метою забезпечення проїзду та проходу до належного позивачу житлового будинку. Згідно п.п. «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно ч. 3 ст. 98 ЗК України встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою та захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Як вбачається з інформаційного листа Виконавчого комітету Луцької міської ради № Б-1058-270 від 18.03.2019 року «Про надання інформації щодо земельного сервітуту, встановленого на земельній ділянці на [ADDRESS] », згідно технічної документації із землеустрою, управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради передбачено встановлення на земельній ділянці обмеження та обтяження містобудівного характеру, зокрема сервітут для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку [PERSON] до земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0119 га. На даний час інших варіантів доїзду до вищевказаної ділянки не передбачено (а.с. 74). З вищевикладеного слідує, що єдиним варіантом доїзду чи проходу до земельної ділянки позивача є шлях, який пролягає через земельну ділянку відповідачки, на якій встановлено сервітут. У своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що на даний час [PERSON] створює йому перешкоди в користуванні встановленим сервітутом, а саме: остання облаштувала ворота та поставила на них запірний пристрій, що перешкоджає його безперешкодного проходу та проїзду до належного йому будинковолодіння. Вищевказана обставина підтверджується актом від 05.12.2018 року, складеного комісією у складі депутата Луцької міської ради [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якому встановлено, що [PERSON] немає можливості проходу чи проїзду до свого будинку, через земельну ділянку (змельний сервітут) [PERSON] , оскільки остання облаштувала ворота. Інші можливі варіанти проходу та проїзду до житлового будинку по [ADDRESS] , відсутні (а.с. 28). Крім того, допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що з позивачем він знайомий близько 20 років, оскільки вони є сусідами. Зазначив, що з моменту придбання [PERSON] будинку по [ADDRESS] , остання самоправно встановила паркан і тим самим повністю обмежила доступ [PERSON] до належного йому будинковолодіння, оскільки будь-якого іншого проходу чи доїзду немає. В судовому засіданні також було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі. Вказала, що належна їй земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності разом із земельною ділянкою [PERSON] Ствердила, що відповідачка дійсно протиправно перекрила прохід до будинку [PERSON] встановивши ворота та закривши їх на замок. Разом з тим, ключі від замка остання не надає позивачу, а тому [PERSON] змушений перелазити через її паркан аби потрапити до свого будинковолодіння. Таким чином, суд вважає доведеним, що у [PERSON] існують перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим № [NUMBER] , площею 0,0508, яка належить [PERSON] та на якій встановлено сервітут площею 0,0119 га. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне усунути [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0119 га, як сервітутом, встановленим на земельній ділянці площею 0,0508 га кадастровий номер [NUMBER] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] шляхом надання [PERSON] постійного безперешкодного доступну до земельної ділянки площею 0,0119 га, як сервітуту, для забезпечення проїзду та проходу до житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, на думку суду, не підлягає задоволенню заявлена [PERSON] вимога про усунення перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом зняття відповідачкою запірних пристроїв на встановлених воротах, з метою забезпечення проїзду та проходу, оскільки зняття запірних пристроїв фактично нівелюватиме практичне значення встановлених воріт. Так, усунення перешкод, на думку суду, може бути здійсненим шляхом надання позивачу ключів від встановлених відповідачкою воріт, оскільки слід враховувати, що згідно п. 4 ст. 98 ЗК України земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. З вище викладеного слідує, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Луцька міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі положення ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтвердженні судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 91, 100, 101, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 16, 391 ЦК України,

Outcome: partial