Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

14.09.2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 18718грн. 75 коп. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.09.2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №500517433\~ за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 19956,19 грн., які зобовязувався повернути у визначений у договорі строк. Оскільки відповідач своїх зобовязань по вищевказаному договору не виконує, у нього утворилась заборгованість станом на 10.08.2016р. по\~ кредиту в сумі\~ 18718 грн. 75 коп., з яких: 13482,17 грн.- заборгованість по кредиту, 0,75 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом, 3772,62 грн.- заборгованість по комісії, 1463, 21 грн.- штраф. В судове засідання представник позивача не зявився,\~ подав заяву, у якій просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.(а.с.20) Представник відповідача позов визнала частково, при цьому посилається на те, що дійсно відповідач отримав кредит в ПАТ «Альфа-Банк». Однак вказала, що відповідачем сплачено заборгованість у розмірі 19405, 00 грн, на які рахунки їх віднесено пояснити не може, надала для огляду в суді оригінали квитанцій про перерахунок на користь банка кредитних сум, разом з тим погоджується, що відповідач у графік не вкладався, проте систематично вносив суми в більшому розмірі ніж були передбачені розрахунком.Просила з урахуванням повернутих кредитних сум застосувати принципи розумності та справедливості. Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, дослідивши докази надані представником відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 60 ЦПК України визначено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, відповідно до укладеного договору № 500517433 від 21.09.2014 р. [PERSON] (далі- Відповідач) отримав кредит в розмірі 19956.19 грн. з процентною складовою 0.01% річних, п.2.6. передбачено комісійну винагороду та інші платежі (а.с.27). Представник відповідача підтвердила згоду довірителя на отримання кредиту на умовах визначених у кредитному договорі , який підписав власноручно 21.09.2014 р. Наведене підтверджено підписом відповідача (а.с.27). Відповідно до ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець (банк) або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ «Альфа-Банк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачеві кредит у розмірі, встановленому Договором (а.с.11). У частині 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. В статті 627 ЦК України зазначено , що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно положень ст.ст. 525, 526, 610, 611, 825 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. З матеріалів справи вбачається , що відповідач умов кредитного договору не виконав допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахування. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Визначення поняття зобовязання міститься в частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Таким чином, зважаючи на часткове невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Як вбачається із\~ довідки-розрахунку заборгованості станом на 10.08.2016р.\~ (а.с.-10), відповідач оплатив за кредит 19 405, 00 грн., такі відомості підтверджені в судовому засіданні і оригіналами квитанцій наданих представником відповідача. З врахуванням частково повернутих сум відповідачем, суд встановив суму боргу по кредитному договору в розмірі 7098,66 грн., виходячи з долученого розрахунку позивачем (а.с.10 ) з яких: 3326,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3772,62 грн. - заборгованість комісії за обслуговування кредиту, що по суті представником відповідача не оспорюється, вона таку визнала, а тому суд стягує зазначену суму з відповідача \~ в судовому порядку. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача) тощо, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Умови, які є несправедливими не можуть включатися в умови договору. Отже суд не знаходить підстав про стягнення з відповідача суму штрафу у розмірі вказаному позивачем, яка нарахована, але належним доказом не підтверджена. З тих підстав, суд відмовляє позивачу в стягненні решти позову. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, суд \~покладає на відповідача судові витрати в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог.

Outcome: partial