Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

13.01.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Дніпровська селищна рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 06.02.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 07.02.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 26.03.2020 року. 26.03.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 26.03.2020 року. Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1279 від 22.10.2019 року вона є власником будинку [ADDRESS] . В її домоволодінні зареєстрована з 18.10.2005 року відповідачка у справі - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка не проживала в зазначеному будинку з моменту її реєстрації і там не з`являється. На даний час в неї немає жодних відомостей про місце її фактичного проживання. Реєстрація відповідача у належному позивачеві будинку створює перешкоди у здійсненні нею права власності на будинок, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному їй будинку так як для цього потрібна особиста присутність відповідача, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не подала. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відстуність. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1279 від 22.10.2019 року , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. В зазначеному вище будинку з 18.10.2005 року зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними домової книги, довідкою селищної ради і адресною довідкою. Відомості про те, що відповідачка була зареєстрована у зазначеному будинку як член сім`ї позивача відсутні. Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належному їй будинку з дня реєстрації, з 2005 року. Даний факт підтверджується актом депутата Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 24.12.2019 року, в якому вказується, що [PERSON] , фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 18.10.2005 року по теперішній час, що підтверджується сусідами. Таким чином судом встановлено, що відповідно до ст. 71, 72 ЖК України відповідач втратила право на користування належним позивачеві будинком, як така, що не проживає за вказаною адресою більше 6-ти місяців без поважних причин. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом шести місяців, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування належним позивачеві житловим приміщенням підлягають задоволенню. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку наміру користуватись ним, відповідач суду не надала. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має та не мала наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За даних обставин, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача [PERSON] , такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним с удові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн.80 коп.

Outcome: approved