Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

13.05.2014 року [PERSON] подала до суду позов про стягнення заборгованості за аліментами. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість з виплати аліментів в розмірі 3371,03 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн. В судовому засіданні позивач вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, розмір заборгованості не оспорює та пояснив, що має скрутне матеріальне становище і сплатити заборгованість не має можливості. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як слідує з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти в розмірі 400 грн. щомісяця на час навчання сина [PERSON], [INFO], в Полтавському політехнічному коледжі національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» до 30 червня 2011 року. Рішення набрало законної сили. Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-881 від 08.11.2010 року. Згідно довідки-розрахунку ВДВС Новосанжарського РУЮ Полтавської області № 6582 від 30.10.2013 року заборгованість відповідача по виплаті аліментів станом на 01.10.2013 року складає 3371,03 грн. (а.с. 10). Спору з приводу розміру даної заборгованості не має . Суд вважає, що в позовних вимогах позивача про стягнення заборгованості по аліментах слід відмовити з тих підстав, що законодавство України з правовідносин, які виникли між сторонами не містить положень про повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення , що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування , підприємств установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами , згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України , - і за її межами. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.. 74 Закону України « Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Вимоги про стягнення заборгованості певної суми, яка є предметом виконавчого провадження не можуть ґрунтуватись на правилах ст. 194 Сімейного кодексу України, оскільки такі вимоги (про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, які вже стягуються за рішенням суду виконавчою службою на підставі виконавчого листа) є по суті повторним стягненням аліментів. Оскільки суд відмовляє в позові, то не підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодування судових витрат.

Outcome: dismissed