Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

13 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 серпня 1996 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Тихопільській сільській раді Лозівського району Харківської області, актовий запис № 7. Позивач зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися з вересня 2012 року, внаслідок того, що між ними виникли взаємні непорозуміння. Основна причина розпаду сім'ї - різниця характерів. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що примирення між ним та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. В судове засідання позивач, [PERSON] не з'явився надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.12). В судове засідання відповідач, [PERSON], не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена судовою повісткою (а.с.11). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 24 серпня 1996 року [PERSON] і [PERSON], зареєстрували шлюб у Тихопільській сільській раді Лозівського району Харківської області, актовий запис № 7 (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з вересня 2012 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно викладеного,

Outcome: approved