Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

13 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що у відповідності до договору дарування від 05 липня 2019 року, на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зазначила, що в квартирі за згодою колишнього власника зареєстрований відповідач [PERSON] . Реєстрація відповідача перешкоджає реалізації прав позивача як власника квартири. В зв`язку з чим, [PERSON] , посилаючись на вимоги ст. 317, 319 ЦК України, ст. 150,156, 163 ЖК України, в заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідач був належним чином повідомленийпро місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилої кімнати [ADDRESS] . Право власності [PERSON] набула у відповідності до договору дарування від 05 липня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар кімнату [ADDRESS] , що складає 18/100 часток в житловому блоці (секції) гуртожитку, до складу якого входять [ADDRESS] , 505, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенком А.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1078, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 172752662 від 05 липня 2019 року. Судом встановлено, що в кімнаті № 503 зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 09 квітня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, а також випискою з домової книги. Згідно акту від 16 квітня 2020 року, складеного за участю голови ОСББ «Світанок» Сороки Л.О. та сусідів, відповідач [PERSON] , 1996 р.н. в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований з 04.02.2016 року, але з дня реєстрації в ній не проживає. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право вимагати усунення порушень її прав, як власника нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно вимог ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, право користування спірним жилим приміщенням у відповідача, як членів сім`ї власника квартири, було похідним від права власності колишніх власників житлового приміщення. Розпорядившись нерухомим майном, [PERSON] втратила право власності на нього, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв`язку з чим і відповідач, як член сім`ї колишнього власника втратив право користування квартирою. В зв`язку з наведеним, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації\~місця\~проживання\~особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладено та

Outcome: partial