Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

13.01.2016 року [PERSON] звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 17.03.2015 р. [PERSON] попросив у нього в борг гроші в сумі 29000 грн. Позивач вирішив допомогти і дати в борг суму, яку попросив відповідач, після чого позивач передав відповідачу гроші в сумі 29000 грн. Про отримання даної суми відповідач власноручно написав розписку з обовязком повернути гроші до 14.05.2015 р. Однак строк боргу вже закінчився, а відповідач повернув позивачу лише 1000 грн. Станом на момент подачі до суду позовної заяви залишок боргу відповідача складає 28000 грн. Також позивач зазначив, що [PERSON] уникає його і не має наміру повертати йому борг. Оскільки відповідач в добровільному порядку не збирається повертати борг, позивач змушений звернутись до суду та просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 28000 грн., судовий збір в розмірі 487 грн. 60 коп. та витрати за надання юридичних послуг в розмірі 300 грн., що підтверджується квитанцією № 7 від 13.01.2016 р. Позивач в попередньому судовому засіданні позов підтримав, ндав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на розгляд справи не зявився, але надав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судові засідання 12.02.2016 року, 25.02.2016 року, 02.03.2016 року, 15.03.2016 року, 30.03.2016 року та 14.04.2016 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням у пресі (газета «Одеські вісті»\~№ 27 (4850) від 09.04.2016 року), а тому, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити заочне рішення по справі. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, з огляду на ствердження позивача, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було складено розписку на суму 29000 грн., з кінцевим терміном повернення до 14.05.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON], отже між сторонами укладено договір позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та на підтвердження передання визначеної грошової суми 17.03.2015 року відповідачем була надана розписка. Позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 29000 грн., за умовами договору відповідач зобовязувався повернути йому борг в строк до 14.05.2015 року. Отже строк повернення боргу закінчився, а відповідач повернув позивачу лише 1000 грн. В порушення вимог ст. 1049 ЦК України, згідно яких позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, станом на цей час суму позики у розмірі 28000 грн. відповідач не повернув позивачу та ухиляється від повернення суми боргу, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 487,60 грн., а потім згідно ухвали суду від 14.01.2016 р. ним було доплачено суму судового збору в розмірі 63,60 грн., отже при задоволенні вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн., але враховуючи, що позивач просить стягнути тільки 487,60 грн. судового збору на свою користь, а суд не має права виходити за межі позовних вимог, тому стягненню підлягає судовий збір на користь позивача з відповідача в сумі 487,60 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на користь позивача понесених ним при оплаті за правову допомогу, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правової допомоги), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат входять лише фактично сплачені стороною витрати. Ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи міститься заповнена адвокатом [PERSON] квитанція № 7, в якій вказано про те, що 13.01.2016 року позивач сплатив їй 300 грн. за складання позовної заяви. Однак зміст вказаного документу, з урахуванням вищевказаного, а також ст. ст.\~58, 59 ЦПК України, не можна вважати належним та допустимим доказом понесення позивачем витрат по оплаті правової допомоги адвоката, тому він не може бути прийнятий до уваги судом. Доказів, що підтверджують понесення витрат адвокатом під час складання позовної заяви, а також розрахунку часу, затраченого на виконання вказаних робіт, суду не надано, тому вимоги про стягнення витрат на зазначену допомогу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial