Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

14 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про зняття арешту та заборони здійснювати відчуження майна з квартириза № 24, у буд. 31, корп. В, по Люстдорфській дорозі (Чорноморська дорога), у м. Одесі, яка належить [PERSON], що накладений постановою АА № 648568 від 13 липня 2010 року Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, посилаючись на те, що вона є власником квартири, вказаний арешт заважає її розпоряджатися своїм майном. Представник позивача [PERSON] надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача КП «Теплопостачання м. Одеси»у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Представник третьої особи Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, розгляд позовної заяви залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] власником квартири за № 24, у буд. 31, корп. В, по Люстдорфській дорозі (Чорноморська дорога), у м. Одесі, є [PERSON] 13 липня 2010 року постановою Першого Київського ВДВС м. Одеси, у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа за № 2-н-932/09, виданого 09 вересня 2009 року Київським районним судом м. Одеси, накладено арешт на цю квартиру. Відповідно до листа за № 15/5200 від 27 лютого 2018 року, виданого Першим Київським ВДВС м. Одеси зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачеві. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. І тільки у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно. В силу частин 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з п. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Відповідно до п. 2. ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до КП «Теплопостачання м. Одеси» про зняття арешту та заборони здійснювати відчуження майна з квартирипідлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані.

Outcome: approved