Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

12 жовтня 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири за адресою: м. Первомайськ, вул.. Луначарського. 30, кв. 22. В обґрунтування своєї вимоги вказував наступне. 8 серпня 2003 року за договором купівлі - продажу він купив зазначену квартиру у [PERSON] та [PERSON]. При укладенні договору продавці зобов'язалися зняти з реєстрації всіх осіб, які були там зареєстровані Однак умовіи договору в цій частині не виконали і до цього часу відповідно до будинкової книги в отриманій у власність квартирі зареєстровані також відповідачі Посилаючись, що відповідачі в квартирі не мешкають з 2003 року, тому відповідно до ст. 167 ЖК України та ст. 405 ЦК України вони з втратою права власності на житло втратили право на користуванням нею. тому просив позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням належної їй квартири. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі до судового засідання на зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви про визнання позову та прохання розглядати справу без їх участі. Суд вважає за можливим провести розгляд справи без участі відповідачів, оскільки позивач проти цього не заперечує, а матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного висновку. Квартира за адресою: [ADDRESS], належала [PERSON] та [PERSON] 8 серпня 2003 року вони її продали позивачу, уклавши в письмовому вигляді договір купівлі-продажу. посвідчивши його потім нотаріально. В той же час, відповідно до даних органу реєстрації в отриманій у власність квартирі зареєстровані відповідачі, що позбавляє позивача належним чином володіти та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Такж, відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, на час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 47У97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Пертого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст 316. 317, 319, 321 ТЇК України). Гарантуючи захист права власності закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16. 386, 391 ПК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379. 382 ПК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 387 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лигає з підстав, передбачених законом. Відповідачі не мають права власності на квартиру або на її частку, тому в них відсутнє право як власників на користування її житловими приміщеннями.

Outcome: approved