Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

14.08.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від всіх доходів відповідача. Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого сторони маються спільного сина. Сімейне життя між ними не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні життя та обов'язки. На даний час вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від участі у витратах на утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Проти розірвання шлюбу не заперечував, щодо стягнення аліментів просив стягувати в меншому розмірі ніж просить позивачка, посилаючись на те, що він добровільно несе частину витрат на утримання дитини, а саме, оплачує відвідування дитиною дитячого садочка. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.09.2008 сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1313. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з позивачкою. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки їх шлюб носить формальний характер. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому вважає за необхідне позов в частині розірвання шлюбу задовольнити. За наслідками судового розгляду суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, виходячи з наступного. Як визначено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як встановлено судом, на час розгляду справи малолітній син [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач зобов'язаний брати участь у витратах на утримання дитини і між сторонами існує спір про розмір таких витрат з боку батька, наявні підстави для стягнення аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини за рішенням суду. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведені вище обставини, ґрунтуючись на вище приведених нормах права, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved