Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

13 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку № 26 по вул. 7 Листопада (нині Листопадна) в м. Бердянську Запорізької області, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 вересня 2005 року. У вказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON], проте з 2010 року остання зібравши речі покинула житло і наразі у ньому не проживає. Таким чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідач не проживає, особистих речей у житловому приміщенні не має, майно не утримує, комунальні платежі не сплачує. Наразі виникло питання про надмірну сплату комунальних послуг та є потреба у оформленні субсидії, тому змушена звернутися до суду для вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, 16 жовтня 2018 р. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, згідно заяви, що надійшла на адресу суду 21 серпня 2018 р. позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.27 ). Приймаючи до уваги заяви учасників справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 вересня 2005 року, копії витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку №26 по вул. 7 Листопада (нині Листопадна) в м. Бердянську Запорізької області. (а.с.6, 7). Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області за № 4419 від 14 травня 2018 року та довідки №15 вуличного комітету № 15 м. Бердянськ, до складу родини позивача [PERSON] входить онука [PERSON], [INFO], але з 2010 року не мешкає за адресою: вул. Листопадна, 26, м. Бердянськ Запорізької області (а.с. 11) Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у житловому будинку № 26 по вул. Листопадна в м. Бердянськ Запорізької області, але з 2010 року за наведеною адресою не мешкає, витрати по сплаті комунальних витрат не несе, майно не утримує. Зміст ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України свідчить про те, що права члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у особи права приватної власності на це майно, а отже припинення права власності припиняє право членів сім`ї на користування цим житлом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено всі положення про право власності на належний позивачу житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положення ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій , які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~ \~ \~ \~У ч. 2 ст. 405 ЦК України, зазначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, оскільки відповідач не проживає у житловому будинку з 2010 року і по теперішній час, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved