Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

13.06.2016 року позивачі звернулись до суду з позовом, який в подальшому уточнили та просили ухвалити рішення, яким договір довічного утримання від 14.03.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1247- розірвати. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач умови договору довічного утримання не виконує, гроші не сплачує, на теперішній час взагалі є інвалідом ІІ групи та потребує догляду. Позивачі вказують те, що [PERSON] відмовляється у добровільному порядку розірвати договір, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач [PERSON] судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача проти позову, в яких остання у задоволенні позову просить відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Судом встановлено, що 14 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №1245. Відповідно до ст.744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. (ч.2 ст.745 Цивільного кодексу України). Згідно п.1 даного Договору [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру під № 7, у будинку під № 86, розташованому по вулиці Корольова академіка у місті Одесі, яка складається в цілому з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 48,6 кв.м., взамін чого [PERSON] зобовязалась забезпечувати [PERSON] довічним утриманням та доглядом. Зазначена квартира належить «Відчужувачу» - [PERSON] на підставі Довідки житлово-будівельного кооперативу «Центральний-19» за № 170, виданої 05 квітня 1995 року, зареєстрованої Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 27 лютого 1996 року в книзі № 23к, на реєстр. № 133, на сторінці № 20, реєстраційний номер майна 36195725 (п. 2 договору). Відповідно п.п. 7, 8 Договору [PERSON] зобовязалась довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи його житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в даній квартирі (також довічного проживання в даній квартирі дружини «Відчужувача» - [PERSON]), одягом та взуттям, медичним обслуговуванням, лікувальними засобами, продуктами харчування. Також [PERSON] зобовязалась сплачувати 400 гривень на місяць, як матеріальне забезпечення, згідно цього договору з урахуванням інфляції та індексації. Даний договір був підписаний за згодою іншого з подружжя «Відчужувача» - [PERSON]. Згідно із ч.1-2 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Однак, позивач стверджує, що відповідач умови договору довічного утримання не виконує, гроші не сплачує, та на теперішній час взагалі є інвалідом ІІ групи, а від так сама потребує догляду. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS] первинно була оглянута Малиновською МСЕК 16.09.2016 року і їй була встановлена друга група інвалідності, загальне захворювання, строком до 01.10.2017 року з діагнозом: Цукровий діабет, 2 тип, тяжка форма, стадія медикаментозної субкомпенсації. Діабетична непроліферативна ретинопатія. Діабетична ангіопатія судин ніг. Ампутація кукса правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна (операція 04.07.2016 року з приводу гострого тромбоза підколінної артерії, гангрени ступні). Ожиріння 1 ступеня. Гіпертонічна хвороба 2 ст., ризик 4. СН 1 ст. Порушення функції пересування 2 ступеню. Вказане підтверджується довідкою Малиновської міжрайонної медико-соціальною експертної комісії, наданою на ухвалу суду від 13.06.2017 року. Таким чином, можливо дійти висновку, що [PERSON] у звязку з важкою хворобою та ампутацією правої нижньої кінцівки сама потребує догляду та додаткових витрат на лікування, а від так фактично позбавлена можливості виконувати належним чином умови договору довічного утримання. Натомість з акту обстеження матеріально побутових умов проживання особи, що потребує матеріальної допомоги від 06.02.2016 року вбачається, що останній раз косметичний ремонт в квартирі був у 2001 році, побутова техніка та меблі старого зразку, та встановлено, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Також в судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON], яка є донькою подруги позивача [PERSON]. Свідок повідомила, що [PERSON] неодноразово скаржилась на те, що їй важко доглядати чоловіка, який є інвалідом, дуже грузний та прикутий до ліжка. Відповідач [PERSON] \~не надає позивачам допомоги та не забезпечує медичною допомогою, ліками та доглядом не надає матеріальну допомогу у розмірі передбаченому вказаним Договором. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що відповідач у судове засідання не зявилась, до письмових заперечень не надала доказів, які б могли спростувати доводи позивача, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процессу справа розглядається за наявними у ній документами. Надану відповідачем розписку від 14.03.2012 року про отриманя позивачем [PERSON] грошових коштіву розмірі 15 000 дол. США суд до уваги не бере оскільки оригіналу даної розписки суду надано не було, а представник позивача взагалі заперечував факт її написання [PERSON] Більш того, суд вважає за можливе роз'яснити відповідачу право, у разі необхідності, на звернення з позовом до позивача про стягнення даних коштів в іншому судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, а саме що відповідач належним чином не виконувала умови договору довічного утримання, сама потребує сторонньої допомоги, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає необхідним розірвати договір довічного утримання, укладений 14 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровий №1245. Відповідно до вимог\~\~ст. 214 ЦПК України\~\~під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved