Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

13 травня 2019 року Заступника керівника\~Одеської місцевої\~прокуратури №3 звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави у особі Одеської міської ради до [PERSON] , Державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про право власності,\~в якій\~просив визнати\~протиправним та\~скасувати рішення\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень державного\~реєстратора Комунального\~підприємства «Департамент\~державної реєстрації»\~Шевченко Максима\~Олександровича (індексний\~номер 45221822\~від 25.01.2019)\~на підставі\~якого за\~ [PERSON] зареєстроване\~право власності\~на об`єкт\~нерухомого майна\~ нежитлове\~підсобне приміщення\~підвального типу,\~об`єкт житлової\~нерухомості площею\~48,7\~кв.м.,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ;\~Скасувати у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно запис\~№ 30011630\~про право\~власності [PERSON] \~на об`єкт\~нерухомого майна\~ нежитлове\~підсобне приміщення\~підвального типу\~,\~об`єкт \~житлової \~нерухомості \~площею \~48,7\~ кв.м.,\~ розташований\~ за\~ адресою:\~ [ADDRESS] ;\~У разі\~задоволення позовної\~заяви стягнути\~з відповідачів\~на користь\~прокуратури Одеської\~області сплачений\~судовий збір\~за подачу\~позову та\~ інші\~судові витрати,\~які прокуратурою\~будуть понесені\~при розгляді\~справи за\~даним позовом, на рахунок прокуратури Одеської області за наступними реквізитами: отримувач коштів - прокуратура Одеської області (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: 35213085000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101. Прокуратура мотивує свої вимоги тим, що Рішенням виконкому Приморської райради народних депутатів № 48 від 06.01.1989 «Про надання дозволу на зайняття індивідуальною трудовою діяльністю» [PERSON] було дозволено займатись індивідуальною трудовою діяльністю, а саме вирощуванням грибів особисто, строком на п`ять років, з місцем їх реалізації на ринках. Рішенням №83/1 від 29.05.1991 міжвідомча комісія Приморської районної ради народних депутатів з метою покращення умов заняття відповідачем індивідуальною трудовою діяльністю вирішила надати йому в користування підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м. за № 87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» в місті Одесі. Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 15.09.2011 виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення підвального типу, площею 48,7 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Водночас, листом КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 16.12.11 №12098-12/205 повідомлено, що приміщення, яке є предметом спору, фактично є штольнею, гірничою виробкою, яка має безпосередній вихід на земну поверхню і служить для тих же цілей, що і стволи шахти, а тому не може бути зареєстрована в реєстрі права власності на нерухоме майно. У травні 2012 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вимогами щодо набуття права власності на зазначене приміщення (справа № 1522/11323/12). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року позов задоволено, за [PERSON] визнано право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м., інвентаризаційний номер 87654321/11 ОДН (підвального типу), яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції було предметом перевірки касаційної інстанції і залишено без змін. При цьому, підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю було те, що спірне приміщення є штольнею, на яке не може бути визнане та зареєстроване право власності, не є капітальним будівництвом, що також виключає можливість визнання за ним права власності, як на об`єкт нерухомого майна, як то передбачено ст. 344 ЦК України. У лютому 2016 року [PERSON] знов звернувся до суду з новим позовом до Одеської міської ради, за участю Департаменту комунальної власності ОМР та Одеської місцевої прокуратури № 3, про визнання права власності на спірне приміщення в порядку набувальної давності (справа № 522/1823/16-ц). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси, яким задоволено позов [PERSON] скасовано, ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується, у тому числі, на тому, що спірне нежитлове приміщення є штольнею і розташоване у земельній ділянці, яка належить місцевій громаді міста Одеси в особі ОМР, та яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку. Постановою Верховного Суду України від 17.01.2019 касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року без змін. Незважаючи на зазначене, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 45221822 від 25.01.2019) державним реєстратором комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко М.О. за [PERSON] зареєстроване право власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об`єкт житлової нерухомості площею 48,7 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 30011630). Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: рішення, серія та номер: 83/1, видане 29.05.1992, видавник: Міжвідомча комісія Приморської райради народних депутатів; адресна довідка, серія та номер: 333563/1, видана 31.03.2011, видавник: КП «Право». В правове обґрунтування своїх вимог, прокуратура посилається на положення ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній чи господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, зазначеними рішенням судів встановлені преюдиційні обставини щодо унеможливлення визнання права власності на спірний об`єкт. Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 5 Зазначеного закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства, як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року. Відповідно до зазначеного Порядку державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається з переліку документів, на підставі яких була проведена реєстрація, підставою для реєстрації об`єкту площею 48,7 кв.м. є: рішення, серія та номер: 83/1, видане 29.05.1992, видавник: Міжвідомча комісія Приморської райради народних депутатів; адресна довідка, серія та номер: 333563/1, видана 31.03.2011, видавник: КП «Право». Інших документів, на підставі яких проведено реєстрацію об`єкту, не надано. Провадження у справі відкрито 03 червня 2019 року та встановлено загальний порядок розгляду справи 05 липня 2019 року від Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 до суду надійшла заява про забезпечення позову. 09 липня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на приміщення загальною площею 48,65 кв.м. (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» в місті Одесі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1750888851101). 24 липня 2019 року від [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву про скасування запису про право власності. Мотивував тим, що Рішенням № 83/1 від 29.05.1991 року міжвідомча комісія Приморської районної ради народних депутатів, розглянувши заяву [PERSON] щодо надання підсобного приміщення, передачі земельної ділянки, вирішила з метою покращення умов заняття Відповідачем індивідуальною трудовою діяльністю, надати у користування підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м. за №87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу « [ADDRESS] та доручила ОМБТІ виготовити технічну документацію. Згідно технічного паспорту за № 249198.77 від 15.09.2011 року на нежитлове приміщення підсобне підвального типу площею 48,7 кв.м. в будинку [ADDRESS] , виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», дані з якого свідчать, що в результаті проведення КП «ОМБТІ та РОН» технічної інвентаризації об`єкту були зафіксовані технічні характеристики нежитлового приміщення площею 48,7 кв.м., в будинку [ADDRESS] як об`єкту нерухомого майна, а саме встановлено: матеріал зовнішніх стін-камінь черепашник; матеріал перекриття черепашник; приміщення складається з 1-го приміщення 48,7 кв.м.; загальна площа приміщень: 48,7 кв.м.; висота приміщень: 2,00; 2,30 кв.м. Також відповідно до технічного паспорту на спірне нежитлове підсобне приміщення підвал нового типу від 05.03.2014 року виконаного ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», останнє побудоване до 05.08.1992 року, у зв`язку з чим не вважається самочинним відповідно до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року № 127. 22 жовтня 2019 року від [PERSON] надійшла заява, в якій просив відмовити у разі задоволення позовної заяви Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 у стягнені з [PERSON] на користь прокуратури Одеської області у стягненні судового збору за подачу позову та інших судових витрат, у зв`язку з відсутністю у нього джерел доходу, що позбавляє його можливості сплати судового збору. 24 жовтня 2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні 01 грудня 2020 року представник прокуратури Місюрко Г.А. підтримала позовні вимоги по викладеним в позові підставам. Одеська міська рада в судове засідання свого представника не направила. 12 серпня 2020 року до канцелярії суду від Одеської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Одеської міської ради. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову та не стягувати з нього судові витрати оскільки він не має доходу та йому відмовлено у призначені пенсії. Суд, вислухавши пояснення, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Рішенням виконкому Приморської райради народних депутатів № 48 від 06.01.1989 року «Про надання дозволу на зайняття індивідуальною трудовою діяльністю» [PERSON] було дозволено займатись індивідуальною трудовою діяльністю, а саме вирощуванням грибів особисто, строком на п`ять років, з місцем їх реалізації на ринках. Рішенням №83/1 від 29.05.1991 року міжвідомча комісія Приморської районної ради народних депутатів з метою покращення умов заняття відповідачем індивідуальною трудовою діяльністю вирішила надати йому в користування підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м. за № 87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» в місті Одесі. Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 15.09.2011 року виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення підвального типу, площею 48,7 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Водночас, листом КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 16.12.11 №12098-12/205 повідомлено, що приміщення, яке є предметом спору, фактично є штольнею, гірничою виробкою, яка має безпосередній вихід на земну поверхню і служить для тих же цілей, що і стволи шахти, а тому не може бути зареєстрована в реєстрі права власності на нерухоме майно. У травні 2012 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вимогами щодо набуття права власності на зазначене приміщення (справа № 1522/11323/12). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року позов задоволено, за [PERSON] визнано право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв. м., інвентаризаційний номер 87654321/11 ОДН (підвального типу), яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції було предметом перевірки касаційної інстанції і залишено без змін. Судом встановлено, що підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю було те, що спірне приміщення є штольнею, на яке не може бути визнане та зареєстроване право власності, не є капітальним будівництвом, що також виключає можливість визнання за ним права власності, як на об`єкт нерухомого майна, як передбачено ст. 344 ЦК України. У лютому 2016 року [PERSON] знов звернувся до суду з новим позовом до Одеської міської ради, за участю Департаменту комунальної власності ОМР та Одеської місцевої прокуратури № 3, про визнання права власності на спірне приміщення в порядку набувальної давності (справа № 522/1823/16-ц). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси, яким задоволено позов [PERSON] , скасовано, ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується, у тому числі, на тому, що спірне нежитлове приміщення є штольнею і розташоване у земельній ділянці, яка належить місцевій громаді міста Одеси в особі ОМР, та яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку. Постановою Верховного Суду України від 17.01.2019 касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а рішення апеляційного суду Одеської області від 03.10.2017 року без змін. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній чи господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.\~\~\~\~\~\~\~\~ Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їхні правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники (частина третя\~статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах Таким чином, зазначеними рішенням судів встановлені преюдиційні обставини щодо унеможливлення визнання права власності на спірний об`єкт. 25 січня 2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер рішення 45221822 державним реєстратором комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко М.О. за [PERSON] зареєстроване право власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу, об`єкт житлової нерухомості площею 48,7 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 30011630). Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: рішення, серія та номер: 83/1, видане 29.05.1992, видавник: Міжвідомча комісія Приморської райради народних депутатів; адресна довідка, серія та номер: 333563/1, видана 31.03.2011, видавник: КП «Право» (а.с. 38-39). Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 5 Зазначеного закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства, як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року. Відповідно до зазначеного Порядку державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається з переліку документів, на підставі яких була проведена реєстрація, підставою для реєстрації об`єкту площею 48,7 кв.м. є: рішення, серія та номер: 83/1, видане 29.05.1992, видавник: Міжвідомча комісія Приморської райради народних депутатів; адресна довідка, серія та номер: 333563/1, видана 31.03.2011, видавник: КП «Право». Інших документів, на підставі яких проведено реєстрацію об`єкту, не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України\~\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Таким чином, існуюча реєстрація на об`єкт, право власності на який набуто неправомірно, порушує права власника земельної ділянки Одеської міської ради, оскільки приміщення, на яке зареєстроване право власності, перебуває безпосередньо у земельній ділянці, проте документи, які підтверджують право власності чи користування на земельну ділянку у [PERSON] відсутні. Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Одеська міська рада, як власник земельної ділянки і розташованого в ній нежитлового приміщення підвального типу, згоду на їх відчуження не надавала. Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст.ст. 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 вказаного Закону здійснюють повноваження власника майна. Згідно з пунктами «а», «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території відповідних населених пунктів належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як вбачається з матеріалів справи, Одеська міська рада не передавала у власність чи користування земельну ділянку, у якій розташоване підвальне приміщення. Отже, підставами для визнання протиправним та скасування рішення (індексний номер 45221822 від 25.01.2019 року) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича є невідповідність рішення нормам чинного законодавства та порушення державних інтересів. Щодо вимоги прокуратури Одеської області про стягнення з Відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову та інші судові витрати, які прокуратурою понесені при розгляді справи. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Судом встановлено, що Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3\~842, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №692 від 03 травня 2019 року та 960,50 гривень що підтверджується платіжним дорученням №1062. Інших витрат понесених про розгляді справи не встановлено. [PERSON] подав до суду 22 жовтня 2019 року та 17 листопада 2020 року клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з відсутністю джерел доходу, що позбавляє його можливості сплати судового збору. На підтвердження вищевикладеного до суду надано: -Рішення № 994 від 31 травня 2019 року про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи; (а.с. 73) -Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на 15.05.2014 рік про зупинення підприємницької діяльності; (а.с. 74-75) -Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.09.2020 року Згідно ч.1 ч.3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Зважаючи на можливість звільнення від сплати судового збору, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік та заяви про звільнення від сплати судового збору [PERSON] , наданих доказів про відсутність доходу Відповідача, суд дійшов висновку про звільнення від сплати судового збору [PERSON] , та необхідності стягнення на користь позивача з державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved