Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

13.07.2017 року до суду звернувся представник позивача з позовом, в якому з подальшим уточненням просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], встановити факт сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] на день смерті [PERSON], та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 18.04.1986 року батько позивача [PERSON] одружився з [PERSON], та вони проживали в шлюбі аж до моменту його смерті у листопаді 2002 року. В позивача з [PERSON] склалися теплі сімейні відносини, тому після смерті батька та в силу похилого віку [PERSON], позивач вимушений переїхати до [PERSON] на її квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. З того часу, зважаючи на її мізерну пенсію та відсутність інших родичів, позивач дбав та піклувався про [PERSON], сплачував її лікування та комунальні платежі. Фактично вони проживали однією сім'єю, і залишав її лише коли вимушений був перебувати у відрядженнях пов'язаних з його роботою. В одне з таких відряджень, позивач виїхав на весні 2016 року до РФ. 01.04.2016 року позивачеві зателефонувала [PERSON] та повідомила його про смерть [PERSON] [INFO] року. Оскільки позивач не взмозі був повернутись, він попрохав [PERSON] організувати належне поховання у зв'язку з чим переслав їй належну грошову допомогу. Через відсутність у [PERSON] інших спадкоємців, повернувшись із відрядження, позивач звернувся до ПН ХМНО Кривошеїної І.М. із заявою про прийняття спадщини. Але, в ході прийняття спадщини, позивачеві стало відомо, що існує договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений ПН ХМНО Остапенко Є.М. Відповідно до зазначеного договору [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 12.04.2016 року посвідченої ПН ХМНО Купровською Я.М., продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 628200,00 грн. За фактом укладання цього договору та видачі довіренності відкрито кримінальне провадження №12014220530001051, де позивач є потерпілим. В рамках цього кримінального провадження встановлено, що [PERSON], який діяв як представник, 23.09.2015 року втратив свій паспорт громадянина України, реквізити якого були зазначені в довіренності від 12.04.2016 року. 04.08.2017 року 11 ХДНК було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Довіреність від 12.04.2016 року посвідчена ПН ХМНО Купровською Я.М. та договір купівлі-продажу квартири від 18.04.2016 року посвідчений ПН ХМНО Остапенко Є.М. є недійсними, оскільки були вчинені після смерті [PERSON] Через реєстрацію договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року позивач позбавлений зареєструвати право власності на зазначену квартиру, у зв'язку з чим необхідно скасувати запис про державну реєстрацію квартири. Тому позивач змушений звернутись до суду за захистом свого права. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що квартиру відповідач придбала правомірно, та позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що вони разом з померлою [PERSON] проживали однією сім'єю. Представник третьої особи ХМР в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином та своєчасно, надав до суду заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження факту спільного проживання з померлою. Третя особа ПН ХМНО Купровська Я.М. в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомила. Третя особа ПН ХМНО Остапенко Є.М. та його представник [PERSON] в судовому засіданні вказали, що на момент купівлі-продажу спірного майна, нотаріус не має повноважень здійснювати перевірку інших відомостей щодо власника майна, та просили прийняти рішення на розсуд суду. В судових засіданнях представником позивача [PERSON] заявлялись клопотання про виклик свідків, про витребування спадкової справи від 11 ХДНК заведеної після смерті [PERSON], які були задоволені. Також представниками як позивача, так і відповідача долучались до справи документи на підтвердження своїх вимог та заперечень. На виконання ухвали суду від 28.09.2017 року до суду надійшла копія спадкової справи №461/2016 після померлої [INFO] року [PERSON] Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач відповідно до його відмітки у паспорті зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Батько позивача [PERSON] 18.04.1986 року уклав шлюб з [PERSON] [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Позивач звернувся до ПН ХМНО Кривошеїної І.М. із заявою про прийняття спадщини після його тітки [PERSON] До суду надано копію договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2016 року укладеного між [PERSON], від імені та в інтересах якої діяв представник [PERSON] на підставі довіреності від 12.04.2016 року посвідченої ПН ХМНО Купровською Я.М., та [PERSON], відповідно до якого остання набула право власності на спірну квартиру. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження, де потерпілим є позивач, рішення по даній справі судом на даний час ще не прийнято. Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч. 1 ст. 30 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, виходить із того, що довіреність на ім'я [PERSON] та оспорюваний правочин 18.04.2016 року не могли бути вчинені фізичною особою [PERSON], оскільки остання померла [INFO] року. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійснісь встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину судом не вимагається. З матеріалів спадкової справи №461/2016 до майна померлої [INFO] року [PERSON] вбачається, що до 11 ХДНК звернувся також [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка на день смерті постійно проживала за місцем реєстрації у [ADDRESS], та позивач. Постановою 11 ХДНК було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з недоведенням родинних відносин з померлою, та право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано за іншою особою. Тому позивач звернувся до суду за захистом свого права із визначенням способу захисту: визнання права. 14.03.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач зазначає в своєму позові, що він разом з померлою [PERSON] проживав однією сім'єю, він піклувався про неї, вони мали спільний побут, він завжди сплачував за комунальні послуги, надавши до суду квитанції про сплату за комунальні послуги у вказаній квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки вказали: [PERSON]- був сусідом померлої [PERSON], та вказав, що у позивача є власна квартира, він одружувався, та є заміський будинок, він его зустрічав у [PERSON], купив їй телевізор, замінював вікна та привозив їй подарунки, але він не знає де він проживав, та підтвердити, що він 5 років проживав у [PERSON] він не взмозі; [PERSON] - також був сусідом померлої [PERSON], та вказав, що позивач після розлучення проживав разом з померлою більше ніж 5 років, у них були чудові відносини, позивач досить часто їздив у відрядження, як саме вони проживали він повідомити не може, оскільки до квартири не заходив, позивач та померла добре заробляли, робили ремонт, замінювали вікна, але поховання [PERSON] організовував медичний університет. [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона знайома з [PERSON] з 1960 року, позивач є сином її помелого чоловіка, остані 5 років проживав разом З [PERSON], часто їздив у відрядження. На момент смерті [PERSON] позивач був у відрядженні, та надіслав 1000,00 грн. на її поховання, а інші гроші надала кафедра медичного університету, про спільний побут між ними їй нічого не відомо. За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Для правильного вирішення справи щодо встановлення права на спадщину в порядку четвертої черги підлягають встановленню факт проживання особи зі спадкодавцем не менше ніж 5 років до смерті спадкодавця, а також факт існування між ними відносин, які належать до сімейних. Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Зокрема згідно зі ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного суду України та листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Отже, норми чинного законодавства визначають, що для встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім'єю має істотне значення факт відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в паспорті особи. А як вбачається з копії паспорта позивача, вони разом з померлою [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач допитаний в якості свідка в судовому засіданні зазначив, що він піклувався про померлу, але не весь час проживав з нею, а проживав з іншими жінками, своєю матір'ю померлу не вважав, а його реєстрація в іншому місці значення не має, оскільки закон надає дозвіл йому мешкати в одній квартирі, а бути зареєстрованим в іншому місці. Він завжди давав кошти померлій [PERSON], він часто їздить у відрядження, деякі речі знаходились в квартирі померлої, а інші в місці де він проживав. Таким чином, судом встановлено, що допитані судом свідки з боку позивача та сам позивач, допитаний в суді в якості свідка, дають суперечливі за своїм змістом показання стосовно місця проживання позивача, наявності спільного бюджету та побуту з померлою [PERSON], витрачання коштів, які складали сумісний бюджет тощо, надані суду документи, якими позивач обґрунтовує свої посилання на ведення спільного побуту з померлою [PERSON], не свідчать однозначно про те, що вказані особи проживали разом та вели спільне господарство на протязі останніх 5 років, а з наданих квитанцій не вбачається, що за комунальні послуги сплачував саме позивач. Хоча суд погоджується з доводами позивача щодо скасування державної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, але враховуючи, що дана вимога є похідною, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed