Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

13 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна: двокімнатної квартири [ADDRESS], від 10 квітня 1998 року, зареєстрований 10.04.1998 на Павлоградській товарній біржі за №4-22, та визнати за позивачем право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після померлого 27 червня 2015 року [PERSON]. 17 вересня 2018 року представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Ухвалою суду від 17.09.2018 позовні вимоги в частині визнання права власності на квартиру в порядку спадкування залишені без розгляду. Тому остаточні позовні вимоги позивача: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна: двокімнатної квартири [ADDRESS], від 10 квітня 1998 року, зареєстрований 10.04.1998 на Павлоградській товарній біржі за №4-22, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позовна заява мотивована тим, що 10 квітня 1998 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: двокімнатної квартири [ADDRESS], зареєстрований 10.04.1998 на Павлоградській товарній біржі за №4-22. 27 червня 2015 року [PERSON] помер. За життя останній не зареєстрував право власності на вказану квартиру. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після померлого [PERSON]. Визнання дійсним вказаного договору необхідно позивачу задля оформлення спадкових прав. Тому просить визнати спірний договір дійсним. Представник позивача подав заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове повторно засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, жодних заяв та відзиву не подали. Третя особа: [PERSON], подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа: [PERSON], про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, жодних заяв не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №\~1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Судом встановлено, що 10 квітня 1998 року [PERSON] набув право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 квітня 1998 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 10.04.1998 на Павлоградській товарній біржі за №4-22, право власності зареєстровано КП Павлоградське МБТІ. 27 червня 2015 року [PERSON] помер. За життя останній не зареєстрував право власності за дублікатом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 квітня 1998 року, посвідченого на Павлоградській товарній біржі 10.04.1998 за №4/22-НД, виданим 08 липня 2007 року в.о. директора Павлоградської товарної біржі [PERSON], у КП Павлоградське МБТІ. За матеріалами спадкової справи [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після померлого [PERSON], а тому є підстави для захисту її прав як спадкоємця. Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Проте спеціальною нормою: ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами по вищезазначеній угоді було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов, та вказаний правочин повністю виконаний сторонами. На момент\~укладення угоди\~законодавством не\~було заборонено\~укладати та\~реєструвати договори\~купівлі -\~продажу нерухомості\~на біржах.\~На даний\~час згідно\~чинного законодавства\~угоди щодо\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~підлягають нотаріальному\~посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 квітня 1998 року, посвідчений Павлоградською товарною біржою за р.№4/22-НД, є дійсним. З метою захисту прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. На підставі викладеного та

Outcome: approved