Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

12 грудня 2016 року [PERSON] звернувсь до Летичівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про зобов'язання знести або перенести вольєр для собаки не менше 12 метрів від її будинку. В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідач влаштував під самими вікнами її житлового будинку на відстані 2,5 метра вольєр для собаки, яка голосно гавкає, в тому числі і по ночам, що позбавляє її та членів її сім'ї нормального сну. До того ж зловонні запахи від собаки розповсюджуються у вікна будинку і все це разом унеможливлює проживання у будинку. З цього приводу вона зверталась 18.04.2016р. до голови Меджибіжської селищної ради і відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідач прибрав гноярку, однак вольєр не переніс, що є попущення п.2.13 таблиці 3 ДБН 79-92 та ст.ст.103,104 Земельного кодексу України (т.1 а.с.2-4). 24 лютого 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення 10 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що протиправна поведінка відповідач щодо неї та її сім'ї відбувається два роки, та викликала у неї глибинні страждання і призвела до того, що вона змушена перебувати на стаціонарному лікуванні з 17 травня 2016 року по 24 травень 2016 року, продовжити лікування вдома, що погіршила її (позивача) здібності і зменшила можливість їх реалізації (т.1 а.с.68-69). 06 квітня 2017 року представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, в якій зазначила, що твердження позивача про розміщення вольєра для собаки у безпосередній близькості від будинку позивача, не відповідає дійсності, оскільки там розташована тимчасово споруда господарського призначення. Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ДБП 79-92 є безпідставним оскільки зазначений нормативний акт втратив чинність з 01.01.2006 року згідно з наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури за №175 від 28.09.2005 року. Згідно актів комісії з розгляду земельних спорів Меджибіжської селищної ради від 22 лютого 2017 року та 28 березня 2017 року на подвір'ї відповідача розташоване господарське приміщення для зберігання інвентарю, собака утримується на ланцюговій прив'язі - 5 м. та не достає до господарського приміщення, а будка для собаки встановлена на земельній ділянці відповідача на відстані 12 метрів від будинку позивача. Також не доведено причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача та вина, тобто позивач не довела свої вимоги про стягнення 10 000 грн. моральної шкоди (т.1 а.с.128-129). 25 квітня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувсь до суду з збільшенням позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача 13 000 грн. моральної шкоди, посилаюсь на особливий цинізм в діях відповідача [PERSON] і його представника - адвоката [PERSON], яка вдалась до фальшування матеріалів цивільної справи (т.1 а.с.152). 22 січня 2018 року дана цивільна справа надійшла від Летичівського районного суду Хмельницької області до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області для розгляду по суті (т.2 а.с.213) згідно з розпорядженням голови Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2018 року (т.2 а.с.210). Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року зупинено провадження у справі в зв'язку з переданням на розгляд іншому судді питання про відвід головуючому у справі судді Андрощуку Є.М. (т.3 а.с.130). Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2018 року поновлено провадження у справі в зв'язку з відмовою у задоволенні заяви про відвід головуючому у справі судді Андрощуку Є.М. (т.3 а.с.152). Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 червня 2018 року прийнято відмову представника позивача [PERSON] - [PERSON] в частині позовних вимог про зобов'язання [PERSON] знести або перенести вольєр для собаки не менше 12 метрів від будинку позивача, закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання знести або перенести вольєр для собаки не менше 12 метрів від її будинку, відшкодування 13 000 грн. моральної шкоди, в частині позовних вимог про зобов'язання знести або перенести вольєр для собаки не менше 12 метрів від її будинку, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 551,2 грн. сплаченого судового збору (т.3 а.с.202-203). В дане судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не заявились, а представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувсь до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити з вищенаведених підстав (т.3 а.с.188-190). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в дане судове засідання не заявились, а представник відповідач [PERSON] - адвокат [PERSON] звернулась до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у її та довірителя відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням поданих заперечень (т.3 а.с.199). Суд дослідивши докази у справіприйшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Так, у відповідності до п.2) ч.2 ст.23 ЦК України, роз'яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, що виразилась у влаштуванні на межі біля її будинку вольєру для собаки, наявності неприємних запахів у зв'язку з життєдіяльністю собаки. Вказані обставин підтверджуються даними актів тимчасової комісії з розгляду земельних спорів Меджибіжської селищної ради від 01 серпня 2016 року (т.1 а.с.8), від 13 жовтня 2016 року (т.1 а.с.20); даними висновків Летичівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області від 08.08.2016р. (т.1 а.с.11) та від 11.10.2016р. (т.1 а.с.15) щодо результатів перевірки письмової заяви [PERSON] Як вбачається з даних протоколу засідання та постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Меджибіжської селищної ради №10 від 30 серпня 2016 року [PERSON] за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою території населених пунктів, що виразилось у встановленні вольєру для собаки біля якого влаштовано гноярку від якої поширюються неприємні запахи, а також у вольєрі голосно гавкає собака вночі, що створює незручності сусідам, визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (т.1 а.с.16-17). Також судом встановлено, що під час розгляду даної справи у суді відповідач [PERSON] самостійно переніс будку для собаки до свого будинку та переобладнав вольєр для собаки у тимчасове підсобне приміщення, що підтверджується даними актів тимчасової комісії з розгляду земельних спорів Меджибіжської селищної ради від 22 лютого 2017 року, від 28 березня 2017року, від 21 квітня 2017 р. (т.1 а.с.74, 130, 183) та визнається представником позивача [PERSON] відповідно до його заяви від 18 травня 2017 року (т.1 а.с.171). Тому, враховуючи вищевикладені обставини, розмір заподіяної позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] моральної шкоди, суд, з врахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, моральних страждань позивача, а також, добровільного усунення відповідачем чинників його протиправної поведінки, з врахуванням засад виваженості, справедливості та розумності, вважає визначити у 500 грн. Така грошова сума, на думку суду є виваженою та справедливою, як стосовно позивача, так і відповідача. Також відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] сплачено 1600 грн. судового збору за позовні вимоги про стягнення 13 000 грн. моральної шкоди з відповідача [PERSON] (т.1 а.с.67). Тому враховуючи часткове задоволення вищевказаних позовних вимог, на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] слід стягнути 200 грн. судових витрат. Крім того представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяви про компенсацію за витрати, пов'язані з явкою до суду та відрив від звичайних занять - 29943,99 грн., з них: 7714,92 грн. за участь у судових засіданнях та інших процесуальних діях; 3000 грн. витрат на правову допомогу; 2398,9 грн. за купівлю квитків для проїзду до суду; 13760 грн. добових; 3070,17 грн. за відрив від звичайних занять. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Разом з тим, представником позивача [PERSON] - [PERSON] не надано доказів, на підтвердження того, що він є адвокатом та надає позивачу [PERSON] правничу допомогу. Натомість на підтвердження своїх повноважень, як представника позивача [PERSON] - [PERSON] надано довіренність від 05.01.2017р., посвідчену приватним нотаріусом Хмельницького міськнотокругу Оксанюк А.А. за реєстром №49, згідно даних якої [PERSON] на підставі та на виконання укладеного з представником усного договору, цією довіреністю уповноважує [PERSON] бути її представником, в тому числі і в судах загальної юрисдикції (т.1 а.с.29-30). та договір від 30.01.2017р., згідно даних якого [PERSON], як представник [PERSON] діє в її інтересах відповідно до доручення (т.2 а.с.181). За таких обставин відсутні підстави для задоволення заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. За таких обставин відсутні підстави для задоволення заяви представника позивача [PERSON] - [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту, а також найманням житла. Відповідно до ч.2 ст.138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Однак, представником позивача [PERSON] - [PERSON] не надано доказів, на підтвердження того, що він працює, в зв'язку з чим, як представник позивача, має право на компенсацію відповідачем за втрачений заробіток та добові. Разом з тим представнику позивача [PERSON] - [PERSON] у відповідності з положеннями ч.2 ст.138 ЦПК України підлягає сплата відповідачем [PERSON] компенсації за відрив від звичайних занять і така компенсація обчислюється пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Законом України від 21 грудня 2016 року №1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у наступному розмірі: у місячному - 3200 гривень; у погодинному - 19,34 гривні. Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у наступному розмірі: у місячному - 3723 гривні; у погодинному - 22,41 гривні. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] приймав участь у розгляді даної справи у 2017р. всього 5 год. 31 хв. (31.01.2017 08:32 - 08:47 = 15 хв. /а.с.47 т.1/ + 24.02.2017 15:44 - 16:00 = 16 хв. /а.с.75-76 т.1/ + 15.03.2017 10:11 - 12.35 = 2 год. 24 хв. /а.с.98-105 т.1/ + 06.04.2017 14.28 - 16.17 = 1 год. 49 хв. /а.с.133-137 т.1/ + 18.05.2017 15.09 - 15.56 = 47 хв. /а.с.185 т.1/, а у 2018 році 1 год. 22 хв. (12.01.2018 10.12 - 10.30 = 18 хв. /а.с.192 т.2/ + 13.02.2018 15.36 - 16.40 = 1 год. 04 хв. /а.с.238 т.2/). Тому з відповідача [PERSON] на користь представника позивача [PERSON] - [PERSON] підлягає стягненню 137,32 грн. (/5 год. 31 хв. х 19,34 грн. = 106,69 грн. за 2017 рік/ + /1 год. 22 хв. х 22,41 грн. = 30,63 за 2018 рік.) компенсації за відрив від звичайних занять. На підставі викладеного,

Outcome: partial