Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

12 липня 2017 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 вересня 2011 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася їй у спадок за заповітом земельна ділянка загальною площею 9,90 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Новоодеської районної ради Новоодеського району Миколаївської області. Вказала, що окрім неї є спадкоємець за заповітом її племінник [PERSON], тобто відповідач у справі, якому у спадок її мати залишила житловий будинок № 8, що розташований по вул. Черниша, в м. Нова Одеса Миколаївської області. Проте зазначила, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у звязку з тим, що у заповіті, у якому її мати заповіла їй на випадок своєї смерті спірну земельну ділянку зазначено помилково її імя «Галина», а не «Алла». Крім того, у Державному акті на спірну земельну ділянку по батькові матір записано «Трохимівна», замість «Трофимівна». З посиланням на ці обставини та статті 328, 392, 1218, 1225 і 1268 ЦК України просила визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій цивільний позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. \~Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом наступне. 04 червня 2004 року, на підставі розпорядження Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області від 10 квітня 2003 року № 314, [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія МК № 091994) площею 9,90 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського району Миколаївської області. Вказане підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку. 23 вересня 2010 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зі змісту якого видно, що на випадок свої смерті [PERSON] заповіла, зокрема, [PERSON], [INFO], належну їй земельну ділянку площею 9,90 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського району Миколаївської області. 22 вересня 2011 року [PERSON] померла у м. Нова Одеса Миколаївської області. Зі змісту наданих суду правовстановлюючих документів, а саме, свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про укладення шлюбу позивача, витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу спадкодавця, копії свідоцтва про смерть спадкодавця, слід зробити висновок, що правильне прізвище імя та по батькові спадкодавця і позивача є [PERSON] і [PERSON], відповідно. Таким чином, у Державного акті на право власності на земельну ділянку допущено помилку при написанні по батькові власника земельної ділянки, а саме, замість [PERSON], записано [PERSON], що не відповідає дійсності. Наведене свідчить про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 9,90 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоодеської районної ради Новоодеського району Миколаївської області і видана на імя [PERSON] належить [PERSON]. Крім того, при складанні та посвідченні заповіту 23 вересня 2010 року [PERSON] допущено помилку при написанні імені доньки, а саме, замість «Алла», записано «Галина», що не відповідає дійсності. Наведене свідчить про те, що у заповіті від 23 вересня 2010 року складеному спадкодавцем мова йшла про заповідання нею належної їй земельної ділянки саме доньці [PERSON], тобто позивачу, а не [PERSON], якої не існує. Листом державного нотаріуса Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті невірно зазначено імя позивача спадкоємця. З огляду на викладене, що перешкоджає позивачу у встановленому законом порядку успадкувати майно від померлої матері, суд дійшов висновку про наявність правових підстав щодо визнання права власності на цю земельну ділянку за позивачем у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved