Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 10 червня 2012 року відповідач позичив у нього 2500 доларів США, про що власноручно склав розписку, пізніше 01 серпня 2012 року, позичив ще 1000 доларів США та 21 серпня 2012 року ще 2000 доларів США про також що склав розписки. За домовленістю між ними він зобовязаний був сплачувати за користування коштами 5% щомісячно. 05 липня 2016 року відповідач визнав борг у повному обсязі, про що склав розписку про отримання у позику 5500 доларів США під 5 % щомісяця, які зобовязався повернути до 01 листопада 2016 року. Посилаючись на те, що відповідач у визначений строк борг не повернув, позивач просив суд стягнути з нього борг в сумі 15400 доларів США, який складається з основного боргу та відсотків, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 4019 грн. Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання рекомендованого листа, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з'явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи слідує, що згідно з розписками від 10 червня 2012 року, 01 та 12 серпня 2012 року та від 05 липня 2016 року між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач отримав в борг від позивача 5500 доларів США, які зобовязався повернути до 01 листопада 2016 року ( а.с.17-20). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2\~ст. 1047 ЦК\~допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція викладена у постановах судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року № 6-1967 цс 15. Таким чином, факт написання відповідачем розписок є доказом отримання ним коштів від позивача в сумі 5500 доларів США. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. За умовами зазначеними у розписці відповідач повинен був повернути отримані гроші до 01 листопада 2016 року, однак свої зобовязання не виконав, відповідно борг підлягає стягненню з нього у примусовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту складених відповідачем розписок убачається, що він зобовязався сплатити позивачу за користування коштами відсотки у розмірі 5 % щомісяця. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нараховані ним відсотки за період з 10 грудня 2013 року по 09 грудня 2016 року у розмірі 9900 доларів США. У позові позивач просив суд стягнути з відповідача борг в іноземній валюті. Однак статтею 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території держави є грошова одиниця України гривня, а тому іноземна валюта у розрахунках між собою фізичних осіб, в тому числі у позикових зобовязаннях, не застосовується. За ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.\~\~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.\~\~Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи викладене, розмір заборгованості по розпискам має визначатись у гривнях, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу 01 листопада 2016 року за основним боргом та станом на 09 грудня 2016 року за відсотками. За даними НБУ України, офіційний курс долару США станом на 01 листопада 2016 року складав 25.5154 грн. за 1 долар США, а станом на 09 грудня 2016 року 25.7725 грн. за 1 долар США. Таким чином, загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 395 482 грн. 45 коп., з яких 140 334 грн. 70 коп. = (5500 х 25.5154) основного боргу, та 255147 грн. 75 коп. =(9900 х25.7725) нараховані відсотки. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial