Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

14 січня 2016 року позивачі звернулись до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачів, яка діє на підставі довіреності підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON], який був батьком [PERSON] та чоловіком [PERSON]. Після смерті останнього залишилась спадщина у вигляді житлового будинку , який сторони успадкували фактично , проживаючи в ньому зі спадкодавцем на час його смерті. Окрім того з'ясувалось ,що за життя. [PERSON] отримав право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом [NUMBER] на земельну частку (пай) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності реформованого КСП «Надія» на території Петропільської сільської ради, виданим на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 27 квітня 2000 року № 168 та зареєстрованим 04 серпня 2000 року за № 871 , який був втрачений за невідомих обставин. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON] , позивачі звернулися до Шевченківської державної нотаріальної контори, яка відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю державного акту на земельну ділянку та рекомендувала звернутися до суду. На момент смерті [PERSON] з ним були зареєстровані та постійно проживали спадкоємці першої черги: дружина - [PERSON] (Позивач); донька - [PERSON] (Позивач); син - [PERSON]; син - [PERSON]; син - [PERSON] (помер [INFO], свідоцтво про смерть [NUMBER] від 18 серпня 2008року); син - [PERSON]. Сини [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] фактично не прийняли та не вступили в управління та володіння спадковим майном, не претендують на неї, звертатися за оформленням спадкових прав на спадкове майно бажають. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] - позивачі за справою, є єдиними спадкоємцями земельної частки (паю) із земель реформованого КСП «Надія» на території Петропільської сільської ради, фактично прийняли спадщину та вступили в управління та володіння спадковим майном на час смерті [PERSON]. Про те ,що відсутній оригінал сертифікату позивачі дізнались в липні 2015 року, маючи на руках його копію помилково вважали,що цього достатньо для оформлення спадщини. Оформити спадщину в адміністративному порядку виявилося неможливим в зв'язку з втратою оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), тому вони змушені звернутися до суду. На підставі викладеного, просять суд поновити строк подачі позовної заяви до суду, та визнати за ними по ? частини право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання представник Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з'явився, надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON], [PERSON] не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явилися надали до суду письмові заяви про розгляд справи за своєї відсутності. Відмовилися від прийняття спадщини на користь позивачів. В судовому засіданні представник відповідача Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, яка діє на підставі довіреності проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що позивні вимоги є безпідставними та такими ,що не підлягають задоволенню. Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської обалсті від 28 жовтня 2008 року), [PERSON], 12 липня 1969 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. В свідоцтві про народження (серія [NUMBER] ,виданого відділом РАГС Шевченківського РУЮ Харківської області від 27 листопада 2002 року) батьками позивача - [PERSON], [INFO] вказано відповідно: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтв (серія [NUMBER] від 3 березня 2000 року,та серія[NUMBER] від 18 серпня 2008 року виданих Петропільською сільською радою Шевченківського району Харківської області) [PERSON], помер [INFO], [PERSON], помер [INFO]. Сертифікат (серії [NUMBER]) засвідчує право [PERSON] на земельну частку (пай), розміром 7,00 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області Вищезазначений сертифікат на право земельну частку (пай) було втрачено про, що зроблено повідомлення в районну газету «Краєвид» . З довідки №650 виданою Петропільською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 25 листопада 2014 року, вбачається, що [PERSON], який помер [INFO], значився зареєстрованим та постійно проживав до дня своєї смерті в [ADDRESS] (згідно запису в погосподарській книзі даної сільської ради №3 особовий рахунок №160) та зареєстровані і мешкають, а саме: [PERSON] - дружина; діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], онук- [PERSON]. Довідка №1993 №2069 відділу Держземагентства у Шевченківському районі Харківської області від 04 листопада 2014 року, та 19 листопада 2014 року засвідчує , що на земельну ділянку взамін сертифікату колишнього КСП «Надія» ( серія [NUMBER]), виданого на ім'я [PERSON], державного акта на землю (земельну ділянку) згідно реєстру других примірників державних актів станом на 01 січня 2013 року не числяться. Вищезазначенй сертифікат саме був виданий на ім'я [PERSON]. Віддповідно до довідок №395/01-16 від 03 липня 2015 року, №208/0109 від 26 травня 2015 року Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) у разі відсутності правовстановлюючих документів на вищезазначене майно, не вбачається можливим, згідно п.п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також зазнаячено, що спадкова справа після зазначеного спадкодавця не заводилася, заповіти від його імені на території Харківської обалсті не посвідчувалися. Для вирішення даного питання позивачам запропоновано звернутися до суду. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чине законодавство, зокрема, і правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року . Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Стаття 524 Цивільного кодексу УРСР передбачає що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу УРСР предмети звичайної обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він- фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні бути здійснені на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно , щоб спадкоємець її прийняв. Як вбачається з правової позиції викладеної Вищим спеціалізованим судом 16 березня 2013 року, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. Цивільного кодексу УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України , згідно з якими цей Цивільний кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 Цивільногоь кодексу УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного кодексу України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема Цивільного кодексу УРСР. З наданих до суду доказів вбачається , що позивачі на час відкриття спадщини [INFO] , проживали разом зі спадкодавцем в житловому будинку, належному спадкодавцю, успадкували його ,отримали після його смерті предмети звичайної обстановки і вжитку. Заяв про відмову від прийняття спадщини в встановлений законом строк не надавали. Видача свідоцтва про права на спадщину , або отримання іншого документу ( в числі рішення суду ), що посвідчує право на спадщину , спадкоємцями ,які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Таким чином суд вважає ,що вимога про поновлення строку в даному випадку є заявою , так як з пояснення сторін вбачається ,що спадщина була прийнята з часу її відкриття. Оцінивши надані докази у їх сукупності ,надавши їм належну правову оцінку, враховуючи, що позивачі є спадкоємцями першої черги, визнання за ними права власності не порушає нічиїх інтересів, оцінивши суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved