Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

\~ 13.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, до Одеської міської ради про встановлення факту його постійного проживання однією сім'єю з померлим 04.07.2015 року [PERSON] не менше як 5 років до часу відкриття спадщини; визнання його спадкоємцем четвертої черги, визнання за ним в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому, позивач посилається на те, що 04 липня 2015 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - квартира під № 131 у будинку № 20 по вул. Архітекторська в м. Одесі, яка належала померлому на праві власності. Він прийняв спадщину після померлого фактично, оскільки проживав з ним однією сім'єю з 2008 р. до смерті спадкодавця в квартирі [ADDRESS]. Спадкодавець [PERSON] був особою похилого віку, потребував сторонньої допомоги, потребував матеріальної допомоги, і так як у нього не було близьких родичів, що надавали йому таку допомогу, [PERSON] вказані функції прийняв на себе та почав піклуватись за [PERSON] Він вважає себе спадкоємцем померлого четвертої черги спадкування за законом відповідно до\~ст. 1264 ЦК України, - бо проживав із спадкодавцем однією сім'єю не менше 5 років до відкриття спадщини. Проте оформити свої права на спадщину в нотаріальному порядку він не може, так як у нього відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавицем однією сім`єю. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань до суду не надавав. \~\~\~\~ Дійшовши висновку про наявність у матеріалах справи достатніх відомостей про взаємини сторін суд ухвалив постановити заочне рішення. \~\~\~\~ Так, суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх сукупності і взаємному зв`язку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно. Відповідно до\~ст.213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Згідно п. 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З наданих суду доказів, свідчень та пояснень вбачається, що 04 липня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ЖД № 139258 від 16 лютого 2015 року. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, яке складається з квартири [ADDRESS], що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 3075, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 11 вересня 1997 року. 24 червня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою про прийняття спадщини, яку було подано [PERSON], [INFO], заведено спадкову справу № 04/2016. Після відкриття спадщини приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] не було видане через ненадання рішення суду, яким підтверджується факт проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем. Згідно зі\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до\~ст.1264 ЦК України\~в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно\~ст.3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід зважати на те, що належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. В матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини, подана до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], де він зазначає, що фактично прийняв спадщину, та просить надати йому свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, через те, що необхідно встановити родинний зв'язок між ним та спадкодавцем та, було рекомендовано звернутись до суду. Як встановлено у судовому засіданні позивач [PERSON] та [PERSON] більш ніж пять років проживали разом однією сімєю, що зокрема підтверджується й наявністю у позивача оригіналів документів, виданих на імя померлого, а саме: Свідоцтва про смерть [PERSON], Свідоцтва про право власності на квартиру, квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, що на думку суду, опосередковано підтверджують його доводи, щодо проживання з померлим однією сімєю. Допитані в судовому засіданні, заявлені представником позивача, свідки [PERSON] А,В. та [PERSON] (сусіди померлого) підтвердили той факт, що вони разом проживали в квартирі десь з 2008-2009 року та, що позивач доглядав за померлим, проживав з ним разом, приносив їжу, виносив сміття, і на теперішній час позивач проживає в даній квартирі. За\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.\~ст. 58-59 ЦПК України\~докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини мають право за законом на спадкування в четвертій черзі. Як роз'яснено в п. 21Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, суд доходить до висновку, що позивач більш ніж пять років проживав разом однією сімєю зі спадкодавцем, та після його смерті фактично прийняв спадщину, що є підставою для визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом, так як інших спадкоємців крім нього немає, та іншої можливості оформити своє право на спадкування позивач не має.\~\~ Положеннями\~ст. 3 ч. 1 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1 та 2\~ст. 16 ЦК України). Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України,\~ст.1 ЦПК України\~задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved