Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

12 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON]. Просила визнати її право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з верандою і господарськими спорудами, що залишився після смерті її сестри [PERSON], померлої [INFO] року та матері [PERSON], померлої [INFO] року. Вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла [PERSON] Її син [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, зазначивши житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок належав її матері [PERSON], яка реєстрацію права власності на цей будинок не здійснила. Отримавши відмову від нотаріуса [PERSON] звернувся до суду з вимогами про визнання права власності на це майно, однак йому було відмовлено. Вважає, що таким чином суд не визнав факт прийняття спадщини її племінником. Зазначає, що 20 листопада 2013 року. Ясинуватським міськрайонним судом Донецької області їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри. Звернувшись до Авдіївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що своє право на спадщину у вигляді житлового будинку може отримати лише за судовим рішенням. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з'явився, письмових пояснень по суті спору не надав. Просив розглядати справу без участі представника відповідача. Вирішення питання по суті залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 10 ч. 3 та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета спору. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого [INFO] року [PERSON] померла [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 260. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 11 транвя 2000 року [PERSON] померла [INFO] року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 18. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2013 року встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], яка померла [INFO] року. Їх матір'ю є [PERSON]. Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк 17 вересня 2004 року звернувся спадкоємець першої черги - її син [PERSON], її донька [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 110/02-31 від 06 лютого 2014 року. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO] року. Мотивом для прийняття рішення саме такої суті стало те, що спадщину прийняв спадкоємець першої черги, у той час коли [PERSON] належить до спадкоємців другої черги. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. При цьому, за правилом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, з 17 вересня 2004 року, тобто дня подачі заяви про прийняття спадщини, уся спадкова маса належить [PERSON] як спадкоємцю першої черги. Позивачка не належить до спадкоємців першої черги, що виключає можливість реалізації її права на спадкування за наявності спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed