Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

12 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем його трудових прав. Позивач [PERSON] був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, але не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність. У позовній заяві позивачем було зазначено про те, що він працював у відповідача з 01.09.1956 р. по 27.10.1997 року. 27 жовтня 1997 року позивач був звільнений з роботи відповідно до наказу № 162 від 20.10.1997 року. При його звільненні з підприємства відповідач зобов'язаний був провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Заборгованість по заробітній платі становить 1599 грн. 25 коп., яку вона просила стягнути на її користь. Індексація заробітної плати також не була нарахована та не виплачена. Посилаючись на положення ст. ст.115, 116, 117, 221, 232, 233, 237-1, 241-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» позивач просить стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати за період з 01 листопада 1997 року по 01 жовтня 2016 року в сумі 13708,13 грн. Окрім того, посилаючись на положення статті 117 КЗпП України, постанову КМУ «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, виходячи із середньоденної заробітної плати 19 грн. 20 коп. (заробітна плата у серпні 1997 р. 403,20 грн. + заробітна плата у вересні 1997 р. 403,20 грн./ ( кількість відпрацьованих робочих годин у серпні 1997 р. - 159 год. + кількість відпрацьованих робочих годин у вересня 1997 р. - 176,4 год.) х 8 робочих годин = 19 грн. 20 коп., та кількості робочих днів згідно відомостей Міністерства праці та соціальної політики України за час затримки розрахунку, починаючи з 28 жовтня 1997 року по 31 грудня 2016 року, просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 92332,80 грн. Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не використав наданого законом права на безпосередню участю у судовому засіданні. 27 грудня 2016 року до суду було подано заяву за № 01-23/846 ліквідатора ВАТ « Содовий завод» з клопотанням про проведення розгляду справи у відсутність представника відповідача. Заявлені позовні вимоги [PERSON] визнані у частині заборгованості по заробітній платі у сумі 1599,25 грн., в іншій частині не визнані у повному обсязі. На обґрунтування заперечень на позов було зазначено про те, що відносно підприємства відкрито процедуру банкрутства, внаслідок чого ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості з заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор не може збільшити реєстр кредиторів, котрий з часу затвердження господарським судом є незмінним. З урахуванням поданих письмових клопотань про проведення розгляду у відсутність сторін, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи у відсутність позивача та представника відповідача. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами по справі докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON], [INFO], з 01 вересня 1956 року по 27 жовтня 1997 року (наказ № 162 від 20.10.1997 р.) працював у ВАТ «Содовий завод», на час звільнення на посаді начальника цеху кальцинованої соди. На час звільнення [PERSON] з підприємства, як і на теперішній час, мала місце заборгованість по заробітній платі у сумі 1599,25 грн., що підтверджується довідкою ВАТ «Содовий завод» від 05.12.2016 р. /а.с.11/. Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Зазначені положення закону при звільненні [PERSON] відповідачем не були виконані, остаточний розрахунок з ним не було проведено, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 1599 грн. 25 коп. Матеріалами справи встановлено, що при звільненні [PERSON] між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачу сум. Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03 січня 2001 року порушена справа про банкрутство ВАТ « Содовий завод», постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року відкрита ліквідаційна процедура, яка ухвалою Господарського суду Донецької області від 11 вересня 2012 року продовжена до 27 січня 2013 року. Станом на 27 грудня 2016 року зазначена справа про банкрутство відповідача не розглянута по суті. На зазначені обставини було також зроблено посилання ліквідатора ВАТ «Содовий завод» у заяві від 27 грудня 2016 року. Частиною 4 статті 12 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено,що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання та неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань,щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування,податків і зборів. У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовується. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «Содовий завод» законодавства про оплату праці з передбачених статтями 116 та 117 КЗпП України підстав. Норми трудового права частини 1 статті 116 та частини 1 статті 117 КЗпП України, структурно віднесені до розділу VII « Оплата праці» зазначеного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, тому відсутні підстави для висновку про те,що на правовідносини про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,поширюється дія мораторію. Та обставина, що відносно відповідача порушена справа про банкрутство не може безумовно свідчити про відсутність його вини у виплаті працівникові належних при розрахункові коштів, як і сама по собі їх відсутність у роботодавця не виключає його відповідальність. Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами), виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи,що передували події,з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що згідно позовних вимог, [PERSON] просив стягнути середній заробіток за період з 28 жовтня 1997 року по 31 грудня 2016 року включно, суд вважає за необхідне стягнути в межах заявлених позовних вимог наступну суму. Відповідно до відомостей із довідки відповідача /а.с.10/ про розмір заробітної плати позивача [PERSON] за серпень 1997 року - 403 грн. 20 коп. (відпрацьовано 159,0 години) та вересень 1997 року - 403 грн. 20 коп. (відпрацьовано 176,4 годин), при тривалості денного робочого часу 8 годин, середньоденна заробітна плата складає: (403,2 + 403,2):(159 годин + 176,4 годин) х 8 годин = 19 грн. 23 коп. Кількість робочих виходів позивача з урахуванням його графіку роботи при 5-денному робочому тижні, за офіційно опублікованими статистичними даними «Про норму тривалості робочого часу» у листах Міністерства праці та соціальної політики України складатиме: у 1997 році з 28.10.1997 р. - 45 робочих днів (лист № 06/2-3628 від 30.10.1996 року), у 1998 році - 257 робочих днів (лист № 10-466 від 05.02.1998 року), у 1999 році - 250 робочих днів (лист № 13-825 від 26.05.1999 року), у 2000 році - 250 робочих днів (лист № 13-1735 від 12.05.2000 року), у 2001 році - 251 робочий день (лист № 13-4796 від 20.11.2000 року), у 2002 році - 251 робочий день (лист № 010-1201 від 23.11.2001 року), у 2003 році - 251 робочий день (лист № 010-1135 від 06.11.2002 року), у 2004 році - 253 робочих дні (лист № 03-3/7221-013-15 від 18.11.2003 року), у 2005 році - 251 робочий день (лист № 03-3/10426-036-15 від 12.10.2004 року), у 2006 році - 250 робочих днів (лист № 7881/0/14-05/036-15 від 04.10.2005 року), у 2007 році - 251 робочий день (лист № 6540/0/14-06/13 від 09.10.2006 року), у 2008 році - 252 робочих дні (лист № 6884/0/14-07/13 від 18.09.2007 року), у 2009 році - 251 робочий день (лист № 10338/0/14-08/13 від 30.09.2008 року), у 2010 році - 251 робочий день (лист № 9681/0/14-07/13 від 25.08.2009 року), у 2011 році - 250 робочих днів (лист № 9111/0/14-10/13 від 25.08.2010 року), у 2012 році - 251 робочий день (лист № 8515/1/14-11/13 від 23.08.2011 року), у 2013 році - 242 робочих дні (лист № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року), у 2014 році - 251 робочий день (лист № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013 року), у 2015 році - 250 робочих днів (лист № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 року), у 2016 році - 251 робочий день. Загальна кількість робочих днів за період з 28 жовтня 1997 року по 31 грудня 2016 року включно - 4809 робочих днів. Виходячи з цього, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 92477 грн. 07 коп. (19 грн. 23 коп. х 4809 робочих днів = 92477 грн. 07 коп.), який і підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] Згідно положення ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру , зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата у сумі 1599,25 грн. встановлена цим рішенням суду, і відповідно підлягатиме індексації на період затримки виконання цього рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та роз'яснень, викладених у пункті 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у сумі 940 грн. 76 коп. за вимоги майнового характеру (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати).

Outcome: partial