Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

13 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Розівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 08 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, актовий запис № 02. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони від шлюбу спільних дітей не мають. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через те, що сімейні відносини між сторонами припинені, позивач фактично має іншу сім'ю та малолітню дитину. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого судового засідання на 10 січня 2018 року (а.с. 11-12). В судове засідання 10 січня 2018 року позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 16,17), до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтвердив та просив задовольнити у повному обсязі, проти надання строку для примирення категорично заперечує (а.с. 18). Відповідач в судове засідання 10 січня 2018 року також не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 15), надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтверджує та не оспорює. Проти надання строку на примирення заперечує (а.с. 19). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER], шлюб між сторонами зареєстровано 08 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, актовий запис № 02 (а.с. 5). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають (а.с. 2). З матеріалів справи та письмових пояснень сторін вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що позивач разом з відповідачем однією сім'єю тривалий час не мешкає, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, від якої має малолітню дитину. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони зазначені обставини у справі не заперечували, фактично їх визнали, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, у поданих до суду письмових заявах заперечували проти надання подружжю строку для примирення (а.с.18,19). Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, відсутність спільних дітей у позивача та відповідача, наявність фактичних шлюбних відносин між позивачем та іншою жінкою і виховання ними спільної малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Вимоги щодо стягнення судових витрат з відповідача позивачем в позовній заяві не ставиться.

Outcome: approved