Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

13 березня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25 жовтня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 11 квітня 2009 року у них народилася дитина [PERSON]. 13 березня 2014 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. На теперішній час дитина проживає разом з позивачем, відповідач не буре участь в утриманні дитини, не надає матеріальну допомогу. У звязку з вищевикладеним позивач і вимушена була звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. 29 травня 2018 року від відповідача у справі надійшли письмові пояснення, відповідно до яких він зазначає, що ніколи не ухилявся та не ухиляється від своїх батьківських обовязків, він постійно фінансово підтримує сина, приймає участь у його вихованні. Окрім того, відповідач посилається на те, що протягом останніх трьох років він перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], 03.09. [INFO]. Власного житла відповідач не має, він з родиною проживає в орендованій квартирі, на оренду якої уходить значна частина заробітної плати. Тому враховуючи те, що на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, відповідач просив знизити розмір аліментів до 1/3 доходу, на двох дітей. Позивачта її представник [PERSON], яка діє на підставі Ордеру від 20.06.2018 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково, просив суд стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини доходів, оскільки на його утриманні знаходиться ще одна малолітня дитина. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 25 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Мартинова) [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 224254, виданого 04 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. (а.с. 10) 11 квітня 2009 року у подружжя народилася дитина [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 163396, виданим 05.05.2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. (а.с. 9) 13 березня 2014 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що на теперішній час дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріально не допомагає, не піклується про дитину. Як вбачається з довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 137 Харківської міської ради від 05.10.2017 року № 575, [PERSON], [INFO] є учнем 3-А класу та проживає за адресою: [INFO], б. 31 разом із матірю [PERSON]. (а.с. 8) Відповідач в свою чергу пояснив, що раніше підтримував звязки з дитиною, надавав матеріальну допомогу, купував йому речі, однак жодних належних та допустимих доказів з приводу цього відповідачем суду надано не було. Відповідач також зазначив, що на теперішній час він проживає у цивільному шлюбі з [PERSON]. 03 вересня 2015 року у них народилася дитина, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 505985, виданим 01 грудня 2017 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. (а.с. 38). Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] дійсно займається утриманням дитини, суду надано не було, як і не було надано доказів, що з нього на утримання дитини стягуються аліменти. Окрім того суд зазначає, що з декларації про доходи відповідача [PERSON] за 2017 рік, вбачається, що він має одну дитину - [PERSON], щодо наявності інших дітей відомості відсутні. (а.с. 47-51) Також суд зазначає, що з вказаної декларації вбачається що відповідачу належить квартира на праві безоплатного користування, а отже, посилання відповідача що він повинен витрачати кошти на оренду квартири для його проживання з родиною є безпідставними. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він утримує свого сина [PERSON], а також, що на його утриманні знаходяться інші неповнолітні діти, або з нього стягуються аліменти, а також враховуючи майновий стан відповідача, стан його здоровя, наявність у нього майна, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини доходів відповідача підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved