Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

14 квітня 2014 року позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, посвідченим секретарем виконкому Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області 03 травня 2006 року, за реєстровим номером 64, звернулась до Шишацького районного суду з позовом до Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно померлого [PERSON] В обґрунтування позивних вимог повідомила, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Вказаний будинок відносився до колгоспного двору і в ньому проживали спадкодавець [PERSON] та його дружина, яка померла раніше за нього, а саме [INFO]. На день смерті своєї дружини спадкоємець [PERSON] проживав разом з нею та фактично вступив в управління спадковим майном. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину на будинок позивач звернулась до приватного нотаріуса, проте у видачі відповідного свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. З огляду на вищевикладене позивач звертається до суду за захистом своїх прав та просить визнати за собою право власності на вищевказане спадкове майно. Особливою умовою угоди № 355 від 14 квітня 2014 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] є участь представника у судових засіданнях без участі позивача. Позивач та його представник, будучі належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи в судове засідання не з'явились. Представником позивача до суду надано письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. [INFO] у с. Воскобійники Шишацького району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується копією запису акта про смерть № 26 від 11.11.1993 по Воскобійницькій сільській раді Шишацького району Полтавської області та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00013759375 від 16 квітня 2014 року (а.с. 26-27). Згідно довідок виконкому Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 09 квітня 2014 року № 98 та 99 останнім місцем проживання [PERSON], померлої [INFO] було с. Воскобійники. Разом з нею проживали чоловік [PERSON], який проживав за вищевказаною адресою до дня смерті - [INFO]. (а.с.9). Як встановлено судом із змісту позовної заяви та вищевказаних довідок [PERSON] за життя прийняв спадщину після померлої [PERSON] відповідно до вимог п. 1 ст. 549 ЦК УСРС вступивши в управління та володіння спадковим майном, залишившись проживати у спадковому будинку. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Воскобійницькою сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 10 (а.с. 7). Померлий [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області 03 травня 2006 року, за реєстровим номером 64, згідно якого все своє майно заповідав [PERSON] (а.с.6), яка прийняла спадщину звернувшись у встановлений законом строк, а саме 07.08.2012 із заявою до приватного нотаріусу Шишацького районного нотаріального округу [PERSON], інші спадкоємці, які прийняли спадщину чи претендують на неї відсутні, що встановлено з мотивувальної частини рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 14.11.2013, яке набрало законної сили (а.с.11-13). Спадковий будинок, який залишився після смерті [PERSON] та на який претендує позивач, згідно технічного паспорту ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» від 05 липня 2013 року (інвентарний номер 3908) розташований по [ADDRESS], знаходиться на земельній ділянці площею 4100 кв.м. та складається з житлового будинку 1960 року побудови загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м. (літ-А-1, а), сараїв (літ-Б, Г, Д), погребу (літ-В, Ж), сараю (літ - Е,е) та 1/2 колодязю (літ № 1). Терміни побудови господарських та побутових приміщень 1940-1970 роки. (а.с. 14-17). Згідно довідок виконкому Воскобійницької сільської ради Полтавської області від 09.04.2014 № 97 та 96 спадкове домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 1 (стор. 90) за 1986-1990 роки станом на 01.07.1990 року, відносилось до колгоспного двору, головою якого був [PERSON], а членами: дружина - [PERSON]. Свідоцтво про право власності на нього не видавалось (а.с.8,10). Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 14.11.2013, що набрало законної сили за спадкоємцем [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно померлого [PERSON], а саме земельну ділянки для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства площею 0,41 га, яка розташована на території Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 020405, виданого Воскобійницькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 23 квітня 1997 року, за реєстровим номером 47 (а.с.13). Саме на цій земельній ділянці розміщено спадковий житловий будинок. Як встановлено судом спадковий будинок разом з переважною більшістю господарських будівель (окрім сараю літер - Е,е) були побудовані в період з 1960 по 1970 роки. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Враховуючи вищевикладене суд приходе до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 1 за 1986-1990 роки Воскобійницької сільської ради Шишацького району (а.с. 8) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок по [ADDRESS], який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в період з 1960 по 1970 роки, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а забудовник [PERSON], який був головою колгоспного двору помер, ще [INFO] року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час смерті останнього ніким не оспорюєтся. Постановою приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON], від 08 квітня 2014 року № 190/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я померлого на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.19). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний будинок по [ADDRESS] належав членам колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/2 його частину. Таким чином успадкувавши після смерті [PERSON] вищевказаний житловий будинок, 1/2 частину якого він успадкував за життя від своєї дружини [PERSON], але не встиг належним чином переоформити на своє ім'я, спадкоємець [PERSON] позбавлена можливості оформити його на своє ім'я та здійснити подальшу державну реєстрацію права власності щодо нього, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до наявної судової практики та положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved