Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок №21, що по вул. О.Олеся в м. Білопілля, в якому зареєстрований [PERSON] З квітня 2016 року останній в будинку не проживає, речей не має, оскільки переїхав на постійне місце проживання до м. Сум. Посилаючись на те, що відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним будинком. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причин свого неприбуття не повідомив, хоча належним чином був сповіщений паро день, час і місце розгляду справи на підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. На підставі викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в справі доказами та в заочному провадженні. Заслухавши позивачку, її представника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок №21, що по вул. О.Олеся в м. Білопілля (а. с. 10, 11, 12). 13 вересня 2011 року у вказаному вище будинку був зареєстрований [PERSON] (а. с. 19-20). Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року, яке 14 грудня 2016 року набрало законної сили, встановлено, що з лютого 2011 року по квітень 2016 року [PERSON] і [PERSON] проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, вели спільне господарство. Останній був зареєстрований у будинку як член сімї позивача (а. с. 17-18). З огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає. З акту від 05 червня 2017 року, складеного позивачем [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що у спірному будинку [PERSON] не проживає з квітня 2016 року у звязку з переїздом до м. Суми, речей не має (а. с. 9). Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Частинами 1, 4 статті 41, частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішеням суду. Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом регулюється нормами, передбаченими главою 32 ЦК України, зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України. Відповідні роз'яснення зазначені в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що з квітня 2016 року відповідач не мешкає в будинку позивачки, речей його там також немає. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на викладене вище, беручи до уваги, що відповідач більше року без поважних причин не проживає у спірному будинку, його речей у ньому не має, останнього слід визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1930 грн. понесених і документально підтверджених судових витрат, з яких 640 грн. судовий збір, 640 грн. витрати за надання правової допомоги за складання позовної заяви, 100 грн. - консультація, 550 грн. - участь в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved