Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

12 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просили ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на їхню користь матеріальну шкоду, а саме кошти, витрачені на ремонт та утримання будинку, що знаходиться в [ADDRESS] в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, та за спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000 ( п'ятдесят тисяч ) гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зіслалися на те, що вони в 2000 році уклали шлюб у Верхньострутинській сільській раді. Після реєстрації шлюбу вони у встановленому законом порядку вселились в належній на праві власності будинок [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В даному будинку народились та проживали їхні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].Умови проживання в даному будинку були не найкращими, а тому потребували поточного ремонту. Ремонт будинку здійснювали за згодою його власника [PERSON] для ремонту будинку вони витрачали спільні сімейні кошти. [PERSON] працював, а [PERSON], виїжджала на сезонні роботи за кордон. За власні кошти вони добудували літну кухню, перепланували жилу кімнату та кухню, оббили будинок дерев'яною вагонкою, провели воду до літної кухні, встановили газову колонку, водяний насос, встановили душову кабіну, поставили плитку в кухні та у ванній кімнаті, оббили гіпсокартоном стіни кімнат, обшили будинок ззовні пінопластом, виготовили проект по газу та встановили прилади опалювання, а саме конвектори. Крім цього, влаштували металічну огорожу(сітку), витративши при цьому 15 рулонів металічної сітки стовпчики. З 2000 року вони жили однією сім'єю із двома неповнолітніми дітьми у вищевказаному будинку, займаючи його частину до 2016 року. В тому ж році відповідачка фактично вигнала їх із помешкання. На даний час вони змушені проживати в найманому будинку. За час проживання вони здійснили перепланування, ремонт частини будинку, на що витратили кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, які у відповідності до ст. 368 ч.3 ЦК України, ст. 60 СК України є їхньою спільною сумісною власністю. На сьогоднішній день відповідачка відмовляється компенсувати їм кошти, потрачені на ремонт та покращення житлово-побутових умов будинку, власником якого вона є. Їхня сім'я потребує нового постійного власного житла, якого їх позбавили. Коштів на його придбання у них не має, а тому вони змушені винаймати житло, що в свою чергу негативно впливає на фізичний та моральний стан їхньої сім'ї, дітей. На утриманні у них є двоє дітей, які потребують постійного місця проживання та належних умов проживання. Вони, позивачі, зобов'язані дбати про рівень добробуту власних дітей, який вони зрештою мали в будинку по [ADDRESS], де вони і витратили спільні кошти. Вважають, що крім матеріальних збитків, їм спричинені і моральні збитки, які виразились в тому, що вони разом із неповнолітніми на той час дітьми змушені були залишати будинок, в якому проживали 16 років, в якому народилися й проживали все своє життя діти, змінювати місце проживання, погіршуючи при цьому звичні умови їх проживання. Діти не мали можливості нормально вчитися на орендованих квартирах, переживали щодо негативних змін, пов'язаних із втратою постійного місця проживання. Це все негативно позначилося на психічному здоров'ї не тільки їхньому, а й дітей. Моральну шкоду спричинену їхній сім'ї діями відповідачки оцінюють в 50000 гривень. Позивачі та їхній представник адвокат Бурак Б.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали. Просили стягнути кошти за ремонт будинку, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, звернули увагу на те, що оскільки вони не зберегли рахунків щодо придбання матеріалів для проведення ремонту будинку, тому рахунки про вартість будівельних матеріалів надали по фактичних цінах на сьогоднішній день, а також копії накладних, рахунків-фатури. У відзиві на позовну заяву від 10 вересня 2019 року [PERSON] позовні вимоги заперечила повністю, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Будинок що знаходиться в [ADDRESS], в якому проживали позивачі з 2000 по 2016 роки, належить їй на праві приватної власності.В 1986-87 роках разом з покійним чоловіком та старшими дітьми побудували літню кухню та облаштували її. В 1990 році її покійним чоловіком було зроблено проектну документацію на проведення газу, та провели газ до частини будинку та до літньої кухні де вона проживала до 2000 року, оскільки позивачі її фактично виселили з опалювальної частини будинку в не опалювальну, а самі позивачі перейшли проживати в газифіковану частину будинку. Також нею та покійним чоловіком було встановлено огорожу довкола подвір'я з металічних стовпчиків та дерев'яних штахет.Все інше що було вище перераховано позивачами, а саме підведення водопроводу до літньої кухні, встановлення газової колонки, водяного насоса, встановлення душової кабіни, встановлення плитки в кухні та у ванній кімнаті, оббивка гіпсокартоном стін кімнат, обшивка будинку зовні пінопластом, робили позивачі особисто для себе в тій частині будинку де вони проживали щоб покращити собі умови проживання без її згоди як власника будинку. Водою що була проведена до хати та ванною вона ніколи не користувалась оскільки позивачі їй цього не дозволяли, окрім того вони фактично перешкоджали їй у користуванні будинком та майном в цілому. Позивачі виїхавши з належного їй будинку залишили будинок у пошкодженому та можна сказати в жахливому стані а саме: поламали кухні, які були обладнанні металом з нержавіючої сталі, витягнули газові пальники із кухні, стіни після проживання позивачів потребують капітального ремонту, оскільки великі тріщини по стінах, поламані розетки та світло-вимикачі, побиті вікна в хаті та в літній кухні, поламали двері замки та дверні ручки в них. Тобто позивачі проживаючи в належному їй на праві власності будинку, пошкодили та погіршили його стан та вигляд, через, що вона та допомогою свої старших дітей була вимушена провести ремонт в будинку, на що було витрачено також чималі кошти. Що стосується вимоги про стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень за те, що начебто вона вигнала позивачів із будинку у зв'язку з чим нанесла їм моральної шкоди, вказала, що на час проживання позивачів в її будинку вона перебувала в постійному страху та перебувала під психологічним тиском зі сторони [PERSON], яка постійно вчиняла сварки та скандали із своїм чоловіком [PERSON] Позивачі постійно скандалили вчиняли бійки у присутності їхніх дітей і вона неодноразово намагалась їх примирити та заспокоїти, через що позивачі постійно обзивали її нецензурними словами та погрожували, виганяли її з будинку на вулицю, чинили їй перешкоди у користуванні побутовими приладами та майном. Сварки між [PERSON] та [PERSON] набули постійного характеру і при кожному скандалі та сварці в тій частині будинку де вони проживали ламали речі та майно, а саме побиті двері, вирвали та поламали обналічку дверей. Дерев'яні двері в погребі, що знаходиться в частині будинку на якій вони проживали, поламали кухні, побили вікна в будинку та в літній кухні. Позивачі почали відкрито з неї знущатись чинити психологічний тиск та навіть наносили тілесні ушкодження, не зважаючи на те, що вона є літньою, хворою людиною яка не може самостійно себе захистити у зв'язку з чим вона була змушена звернутись до суду з позовом про визнання [PERSON] такою що втратила право на користування житлом. Вона неодноразово зверталась до працівників поліції з приводу негативної поведінки позивачів. Просила відмовити в позові, та стягнути на її користь витрати на правову допомогу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула. Її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечив повністю з підстав викладених у відзиві. Представник відповідачки вказав, що позивачі проживали у належному [PERSON] житловому будинку по [ADDRESS] в період із 2000 до 2016 року. Певний ремонт будинку здійснювався позивачами, однак тільки в тій частині де вони проживали, для покращення їхніх умов. Відповідачка не надавала позивачам ні письмової, ні усної згоди на проведення будь-яких ремонтних робіт, її ніхто не питав про таке, а навпаки позивачі відкрито зневажали відповідачку. Вважає, що позивачами не доведено ні факту здійснення ремонту, ні згоди відповідача на будь-який ремонт у будинку, як і не доведено того, що придбані позивачами будівельні матеріали використані саме на ремонт даного будинку. Позивачами не конкретизовано коли саме проводився ремонт, у яких об'ємах, не вказана сума витрат на його проведення. Що стосується, позовних вимог про стягнення моральної шкоди, вважає такі не обґрунтованими, оскільки саме позивачі створили для відповідачки негативні умови для проживання. Позивачі самовільно залишили будинок позивачки, фактично не проживали там з 2015 року, що було причиною для втрати права на користування житлом. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за їх безпідставністю. Вислухавши сторін та свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позовів, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається із наданих сторонами доказів, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.26,27,28). Згідно довідки Верхньострутинської сільської ради №1325 від 06 грудня 2017 року, [PERSON], проживав з сім'єю: дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON] від 2000 року по 2015 рік у житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.13). Згідно копії рішення Рожнятівського районного суду від 06 червня 2018 року (а.с.42-43) [PERSON] була зареєстрована в будинку відповідачки, однак втратила право на користування житлом, та знята з реєстрації. Даними доказами підтверджено, що позивачі проживали в належному відповідачці будинку з 2000 року по 2016 рік, про що не заперечив в судовому засіданні сторони. За змістом статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У своїй позовній заяві, позивачі просять суд стягнути витрати понесені на на ремонт житлового будинку відповідачки [PERSON] в сумі 100000 гривень, однак як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з такою вимогою, позивачами не було надано доказів здійснення ними таких витрат. Надані позивачами рахунки-фактури, накладні, рахунки (а.с.7-12), що датовані 2018 роком, підтверджують виключно обставини щодо вартості будівельних матеріалів. Позивачі не надали жодних доказів щодо купівлі та використання цих матеріалів для ремонту та оздоблення житлового будинку відповідачки, протягом 2000-2016 років. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали суду показання якими заперечили здійснення позивачами будь-якого ремонту будинку, чи будівництва на території господарства відповідачки. Так, свідок [PERSON], суду дав показання про те, що він є братом позивача. Дійсно, братова сім'я проживала у батьківському будинку близько п'ятнадцяти років. Однак, він заперечує, що брат щось там збудував. Можливо й було проведено якийсь поточний ремонт, однак, це тільки для покращення своїх житлових умов. Після того, як позивачі залишили частину будинку де вони проживали, то матері довелося зробити там ремонт. Кімнати були в занедбаному стані, все було потрощено. Свідок [PERSON] - сестра позивача, у судовому засіданні пояснила, що після того, як у 2015 році позивачі виїхали з будинку відповідачки, там довелося зробити ремонт, оскільки проживати було неможливо. Аналогічні показання у судовому засіданні дала свідок [PERSON]. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, оцінюючи надані сторонами та досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити за їх недоведеністю. Не підлягає до задоволення і вимога позивачів про стягнення на їх користь з відповідачки моральної шкоди у сумі 50000 гривень. Як на підставу своїх позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди, позивачі вказали, що відповідачка вигнала їх з будинку, що спричинило моральні страждання для них і для їхніх неповнолітніх дітей. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що позивачі залишили будинок, який на праві власності належить відповідачці у 2016 році. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачі ймовірно зазнали моральних страждань внаслідок зміни місця проживання. Однак, фактів неправомірних дій з боку відповідачки, як власника будинку, де проживала сім'я позивачів, щодо позбавлення позивачів, чи їхніх дітей житла, а ні в матеріалах справи, а ні в судовому засіданні не наведено. В даному випадку, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивачів про відшкодування матеріальної шкоди, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачами в обґрунтування вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачами. Як зазначено у ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Для захисту своїх прав, відповідачка понесла витрати на надання правової допомоги адвокатом Ільницьким Я.І. в розмірі 3000 гривень згідно квитанції від 10 вересня 2018 року (а.с. 58). Враховуючи, що суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог, необхідно стягнути з позивачів на користь відповідачки витрати пов'язані з розглядом справи, а саме за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000 гривень.

Outcome: approved