Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Волиньвугілля» про стягнення заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В подальшому позивач 17.02.2016 року уточнив заявлені вимоги, про що подав письмову заяву, де просить стягнути з ДП «Волиньвугілля» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки станом на 08.12.2015 року заборгованість по заробітній платі йому була повністю виплачена підприємством. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював гірником підземним 3-го розряду у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з 22 січня 2010 року. 21 вересня 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору згідно ст.38 КЗпП України з виплатою тримісячного середнього заробітку. Оскільки ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, складає 13885,56 грн. Просить стягнути з відповідача в свою користь 13885,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.09.2015 року по 07.12.2015 року включно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що підприємство через відсутність фінансування не мало змоги провести розрахунок при звільненні з позивачем [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював гірником підземним 3-го розряду у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з 22 січня 2010 року, 21 вересня 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору згідно ст.38 КЗпП України (а.с.3). Із довідки ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» від 23 листопада 2015 року №1415/7.2.6/01-19 слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 257,14 грн. (а.с.4). Згідно довідки ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» від 28 січня 2016 року №149/1.6/01-19, станом на 08 грудня 2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] відсутня (а.с.20). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Кожна сторона, відповідно до ст.60 ЦПК України, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Представник відповідача вказав, що затримка розрахунку при звільненні має місце у звязку з відсутністю коштів на підприємстві. При цьому представник відповідача всупереч вимогам статті 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів на підтвердження відсутності фінансування підприємства. Сам факт відсутності коштів у відповідача не слугує підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Таким чином, через непроведення відповідачем розрахунку з [PERSON] у день звільнення належить виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 22 вересня 2015 року (наступного робочого дня після звільнення) по 07 грудня 2015 року (попередній день, що передує дню виплати), виходячи із розрахунку: 257,14 грн. (середньоденна заробітна плата) x 54 (робочих дні затримки розрахунку) = 13885,56 грн. Враховуючи наведені обставини, суд стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 13885,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 22 вересня 2015 року по 07 грудня 2015 року включно. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved