Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

14.03.2017 р. позивачі [PERSON], [PERSON], що діють в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Міністерство освіти і науки України, Міністерство молоді та спорту про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилаються на те, що у період з 15 по 24 квітня 2015 року у Олімпійському коледжі ім. Івана Піддубного (РВУФК) на підставі постанови слідчого відділу Деснянського РУ ГУ МВС України в м Києві від 26.03.2015 року в рамках кримінального провадження №42014100030000108 Державною інспекцією навчальних закладів України було проведено позапланову вибіркову виїзну перевірку та складено Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання, що надають послуги у сфері загальної середньої освіти, вимог законодавства про загальну середню освіту за №01-13/10-04-06/1 від 24.04.2015 р. Згідно п.2.10 Акту перевірки перевіряючими було встановлено, що відрахування учнів з вузу, зокрема [PERSON], було здійснено в порушення Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого Постановою КМУ №778 від 27.08.2010 р. через неврахування Атестаційною комісією відповідача рівня загальної, спеціальної фізичної та технічної підготовки учнів, які відраховувались з закладу та через відсутність чітких критеріїв оцінювання знань, вмінь та спортивної підготовки учнів для можливого їх відрахування із закладу. З урахуванням висновків, викладених в Акті перевірки, позивачі вважають, що дії тимчасово в.о. директора РВУФК - [PERSON], який підписував наказ №17 від 15.01.2015 року щодо рішення педагогічної ради та директора РВУФК - [PERSON], який підписував наказ №18-у від 23.02.2015 року про переведення учнів на навчання ш місцем проживання, є неправомірними. 25.11.2014 року [PERSON] звернувся до медичної частини РВУФК зі скаргами на травму в правому колінному суглобі. 02.12.2014 р. він був направлений на рентгенологічне дослідження, результатом якого 03.12.2014 року [PERSON] був закладений гіпс. 10.12.2014 року на черговій атестаційній комісії було винесено питання щодо відрахування учнів 9-а класу, відділення футбол, [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з невиконанням спортивних вимог із загальної та спеціальної фізичної підготовленості спортсмена, про що [PERSON] повідомив про це безпосередньо її син. На атестаційній комісії були присутні представники МОН України, які, з огляду на те, що [PERSON] був травмований, запропонували керівництву РВУФК провести тестування команди, членом якої є [PERSON] організувати повторне проходження тестування після відновлення здоров'я [PERSON] Однак, пропозиції представників МОН України керівництвом РВУФК не були враховані і рішення атестаційної комісії було винесено на обговорення педагогічної ради РВУФК, на якій і було прийнято рішення про відрахування [PERSON] у зв'язку з невиконанням спортивних вимог. Крім того, позивачі зазначають, що на засідання педагогічної ради вони не запрошувались. Позивачі вважають, що педагогічна рада не мала права ставити питання щодо відрахування [PERSON] з загальноосвітнього закладу спеціалізованого профілю серед навчального року,більше того без погодження на те місцевих органів управління освіти. 03.11.2014 р. старший тренер [PERSON] не допустив [PERSON] до тренувань, всілякими способами принижував його гідність, доводив до керівництва вузу неправдиві відомості щодо ухилення [PERSON] від тренувань та відповідно про його неуспішність. В подальшому після видачі оскаржуваних наказів про його переведення до навчального закладу за місцем проживання, [PERSON] до тренувань не було допущено взагалі, атестації він не проходив, рівень його навичок та вмінь перевірити можливості та підстав не було. Однак, [PERSON] було видане свідоцтво про базову загально середню освіту з додатком, в якому з спеціалізації та фізичної культури було виставлено безпідставно без завдання [PERSON] будь-яких нормативів оцінку «3», з якою [PERSON] не згодний. Написавши клопотання про проведення переатестації, отримав відмову. Крім того, починаючи з листопада 2014 р. директор училища [PERSON] та старший тренер з футболу [PERSON] протягом місяця не допускали [PERSON] до тренувань, всілякими способами принижували його гідність, примушували вихователів писати на нього доповідні та іншими способами цькувати підлітка, що мало негативний вплив на його несформовану психіку та носило травмуючий характер. Таке несправедливе та незаконне ставлення керівництва училища, що без сумніву негативно вплине на все подальше життя [PERSON] Наказами від 15.01.2015 р. №17 ТВО директора училища [PERSON] та від 23.02.2015 р. директором училища [PERSON], [PERSON] був відрахований з даного закладу. В квітні 2015 р. комісія Державною інспекцією навчальних закладів було визначено, що відрахування [PERSON] з РВУФК виконано з грубими порушеннями. Наказом міністра МОН України [PERSON] був поновлений на навчанні. Таким чином, [PERSON] внаслідок порушення своїх особистих немайнових потреб зазнав моральної шкоди, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з протиправними діями щодо нього, у тому числі незаконним відрахуванням. А також у приниженні його честі та гідності неправомірними діями керівництва та педагогами без належної освіти РВУФК, і безпосередньо - [PERSON], та [PERSON] Внаслідок протиправних та непрофесійних дій [PERSON] та [PERSON], [PERSON] отримав психологічну травму, у нього пропала віра в Україну як в Європейську державу, де права неповнолітньої дитини не оберігає держава. [PERSON] через неправомірні дії керівництва вузу позбавлений можливості реалізувати свої здібності, спілкуватися зі своїми товаришами по училищу, згадки про відрахування з училища викликає у нього негативні переживання, які відображаються на його загальному емоційному фоні, він замкнутий та перебуває у пригніченому стані. Розмір спричиненої моральної шкоди [PERSON], позивачі оцінюють в 172 800 грн., які і просили стягнути з відповідачів на користь [PERSON] Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] від 17.03.2017 року відкрито провадження по даній цивільній справі (а.с.31). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2017 року, дана справа, передана судді Панченко О.М. у зв'язку зі звільненням судді [PERSON] Ухвалою суду від 28.12.2017 р. позовну заяву [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Міністерство освіти і науки України, Міністерство молоді та спорту про відшкодування моральної шкоди, прийнято до свого провадження з призначенням розгляду справи по суті в загальному порядку спочатку (а.с.122). Позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали вимоги позову та просили суду винести рішення про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечення на позов або заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи - Міністерства молоді та спорту України, в судове засідання не з'явився надіслали до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. Представник третьої особи - Міністерства освіти і науки України в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі про день та час розгулу справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або пояснення по справі до суду не надходили. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності [PERSON] та представників третіх осіб, про що не заперечували в судовому засіданні і інші учасники справи. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивачів та представника відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Неповнолітній [PERSON] навчався в Республіканському вищому училищі фізичної культури, яке змінило своє найменування на Олімпійський коледж імені Івана Піддубного. Відповідно до копії наказу т.в.о. директора Республіканського вищого училища фізичної культури [PERSON] від 15.01.2015 року № 17, «Щодо рішення педагогічної ради РВУФК», переведено для продовження навчання до загальноосвітніх навчальних закладів за місцем проживання учнів в тому числі і [PERSON] (9-а) за невиконання спортивних вимог, підстава: рішення педагогічної ради (протокол № 3 від 15.01.2015 року), рішення атестаційної комісії (протоколи: №3 від 02.12.2014 р. №6 від 05.12.2014, № 11 від 10.12.2014 року) (а.с.28). Згідно копії наказу директора Республіканського вищого училища фізичної культури [PERSON] від 23.02.2015 року № 18-у, за невиконання вимог навчального плану зі спортивної спеціалізації відрахувати з 23 лютого 2015 року зі складу учнів загальноосвітнього підрозділу училища та перевести для подальшого навчання до загальноосвітніх навчальних закладів за місцем постійного проживання учнів 9-а класу, відділення футболу: в тому числі і [PERSON] Підстава: рішення педагогічної ради (протокол № 3 від 15.01.2015 року) на підставі рішення атестаційної комісії (протокол № 11 від 10.12.2014 року) (а.с.27). В листопаді 2014 р. наказом Міністра освіти та науки України, [PERSON] був поновлений в даному навчальному закладі. Як зазначено в позовній заяві та не заперечувалось іншими учасниками справи [PERSON] у 2015 році закінчив Республіканське вище училище фізичної культури (Олімпійський коледж імені Івана Піддубного) та отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту [NUMBER] з додатком [NUMBER]. Судом встановлено, та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, [PERSON] та [PERSON] звертались до Деснянського районного суду м. Києва в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до Олімпійського коледжу ім. Івана Піддубного, треті особи: Міністерство освіти і науки України та Міністерство молоді та спорту України, т.в о. директора Республіканського вищого училища фізичної культури [PERSON], директор Республіканського вищого училища фізичної культури [PERSON], про зобов'язання вчинити дії. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.11.2015 р. було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 20.01.2016 р. скасовано рішення Деснянського районного суду м.Києва від 20.11.2015 року в частині відмови у скасуванні наказів про переведення [PERSON] для продовження навчання до загальноосвітніх навчальних закладів за місцем проживання, та ухвалено в цій частин нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано Наказ №17 від 15.01.2015 року та Наказ №18-у від 23.02.2015 по Республіканському вищому училищу фізичної культури, перейменованого з 24 липня 2015 року на Олімпійський коледж імені Івана Піддубного, в частині переведення [PERSON], для продовження навчання до загальноосвітніх навчальних закладів за місцем проживання. В решті рішення залишено без змін. В іншій частині вимог апеляційної скарги - відмовлено. 21.12.2016 р. ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення апеляційного суду м. Києва від 20.01.2016 року у частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 20.01.2016 року залишено без змін. Рішенням колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 07.02.2017 р.,рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.11.2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп. В решті позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом було встановлено, що підставою для відрахування [PERSON] було рішення педагогічної ради (протокол № 3 від 15.01.2015 року) та рішення атестаційної комісії (протокол № 11 від 10.12.2014 року), а також переведення [PERSON] до загальноосвітніх закладів за його місцем проживання було також рішення педагогічної ради (протокол від 15 січня 2015 року № 3), ухвалене на підставі рішень атестаційної комісії (протоколи від 02 грудня 2014 року № 3, від 05 грудня 2014 року № 6, від 10 грудня 2014 року № 11). Педагогічна рада - колегіальний орган управління дошкільним, середнім та вищим навчальним закладом I чи II рівня акредитації. Є дорадчим органом, створеним для вирішення основних питань діяльності навчального закладу. Засідання педради проводяться у міру потреби, можуть мати фіксовану періодичність, але не менш як чотири рази на рік. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачі визначили в якості відповідачів [PERSON] (заступник директора училища) та [PERSON] (директор училища.) Разом із цим, [PERSON] та [PERSON] під час підписання наказів від 15.01.2015 р. №17 та від 23.02.2015 р. діяли від імені юридичної особи - Республіканського вищого училища фізичної культури і на підставі рішення педагогічної ради (колективний орган), а тому, між позивачами та відповідачами відсутні будь-які належні цивільні, трудові та інші правовідношення. Належним відповідачем може бути Республіканське вище училище фізичної культури (Олімпійський коледж імені Івана Піддубного), як навчальний заклад. Пунктом 8 постанови пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачами [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до вказаних норм закону позивачі, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення їх прав свобод чи інтересів саме вказаними ними відповідачами. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежних відповідачів задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, в даному випадку юридичної особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов'язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Таким чином, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не можуть бути належними відповідачами, а тому позов про стягнення з відповідачів моральної шкоди задоволенню не підлягає. Крім того, як вже зазначалось вище, рішенням колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 07.02.2017 р., було стягнуто з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп. з тих самих підстав, які заявлені в даному позові. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі. Оскільки в задоволені позову відмовлено, тому розходи по оплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed