Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

12 липня 2016 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, посилаючись на те, що цей документ потрібний їй для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. В своїй заяві заявник просила встановити факт належності їй заповіту [PERSON] від 12.11.2007 року, що посвідчений державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1844, в якому не вірно вказане її прізвище «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Заявник в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала. Представник зацікавленої особи - Подільської районної в м. Полтаві ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти належності правовстановлюючого документу. Встановлено, що [PERSON] не має можливості у встановленому законом порядку одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, оскільки в заповіті [PERSON] від 12.11.2007 року, посвідченому державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 1-1844, не вірно вказане її прізвище «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]» (а.с. 3). В заповіті [PERSON] від 12.11.2007 року, посвідченому державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А. та зареєстрованому в реєстрі за № 1-1844 прізвище спадкоємиці зазначено «[PERSON]» (а.с. 3). Згідно паспорта серії [NUMBER], виданого Новосанжарським РВ УМВС України в Полтавській області 25.12.1997 року (а.с. 10, 11), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 12), довідки виконавчого комітету Пологівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 83 від 18.03.2016 року про реєстрацію та місце проживання (а.с. 8), - прізвище, ім'я та по батькові заявника [PERSON], [INFO]. Аналіз цих документів дає суду підстави для встановлення факту належності заповіту [PERSON] від 12.11.2007 року заявнику.

Outcome: approved