Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

13 січня 2020 року [PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, погодилась на ухвалення заочного рішення у справі. Показала, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2016 року. Шлюб зареєстровано відділом ДРАЦС Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області під № 12 ( свідоцтво серії [NUMBER] ), під час даного шлюбу народився, син [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 31.01.2017 року). Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, протягом двох з половиною років вони проживають окремо. Шлюбні стосунки не підтримуються, спільного господарства не ведуть. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини не надає ніякої матеріальної допомоги. На даний час син перебуває на її повному утриманні. Позивачка вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Просить шлюб, зареєстрований 05 травня 2016 року відділом ДРАЦС Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області під № 12 (свідоцтво серії [NUMBER] ), розірвати. Оскільки відповідач працездатний, має мінливий дохід, тому вважає, що він спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час його проведення повідомлений належним чином поважних причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, що за змістом ст. 280 ЦПК України є передумовою для ухвалення заочного рішення. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 травня 2016 року відділом ДРАЦС Зарічненського районного управління юстиції у Рівненській області під № 12 ( свідоцтво серії [NUMBER] ), під час даного шлюбу народився, син [PERSON] , [INFO] , що доводиться свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.01.2017 року. Сторони не підтримують подружніх стосунків, між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння. Шлюб існує формально, що суперечить інтересам обох сторін, а також інтересам малолітнього сина, а тому його необхідно розірвати. Крім того позивачка зазначає, що не веде спільного господарства з відповідачем. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Підстав для надання строку для примирення немає, оскільки позивачка щодо цього заперечує, а відповідач з цього приводу думки не висловив. Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів суд зазначає наступне: Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментного платежу суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 182 СК України враховано матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, не обтяжений турботами щодо, утримання інших дітей або непрацездатних батьків і являючись батьком дитини зобов`язаний утримувати його до повноліття. Суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки у частині від всіх видів його заробітку (доходу), але не не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості. При визначенні розміру аліментів суд згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року» враховано стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але має можливість виплачувати аліменти, не має інших зобов`язань матеріального характеру. Так, у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 461/4936/16 зазначено, що місцевим судом вірно застосовано норму ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Отже вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання свого єдиного сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840,80 грн. по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий у розмірі 840 грн. 80 коп. від сплати якого позивачку звільнено при подачі такого позову до суду за вимогу про стягненя аліментів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved