Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

13 березня 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], яким просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрований на Українській біржі Нерухомість, дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що в 1998 році вона придбала вищевказану квартиру, оформивши договір купівлі-продажу на товарній біржі. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належним її майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленнями (викликом) сторін не надходило, відтак суд вважає за можливе розглянути цивільну справу без участі сторін. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори за № 3-2973 від 16.07.1992 року, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації в реєстрі за № 17810 від 28.07.1997 року. 17 грудня 1998 року на Українській біржі Нерухомості за № 725/1 був зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] з одного боку, як покупцем, та з іншого боку, як продавцем, - [PERSON], що діяла від імені [PERSON], на підставі Довіреності виданої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. № 2074 від 17.04.1998 року. Вказаний договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в КП ММБТІ 05.01.1999 р. за № 17810 на ім'я [PERSON]. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами, [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру в КП ММБТІ, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Разом з тим, позивач на теперішній час не має можливості реалізувати своє право власності на житло належним чином, так як договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач не має можливості усунути порушення прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved