Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

14 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що 20.07.2014 року він уклав з ПАТ «Дельта Банк» в особі Кіровоградського відділення Договір № 00007008182534 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий оn-line» у доларах США, та Договір № 0001008342030 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний оn-line» у доларах США від 09 серпня 2014 року. За умовами укладених договорів він передав Банку грошові кошти в розмірі 4000 та 5885 доларів США відповідно, які Банк зобовязувався повернути з урахуванням процентів шляхом зарахування на поточний рахунок відкритий № 26208703124085 на імя вкладника. 07.11.2014 року та 09.11.2014 року він звертався до Кіровоградського відділення ПАТ «Дельта Банк» з письмовими заявами про припинення договорів, після чого в цей же день на його поточні рахунки № 26208703124085 та № 26208703124085 було перераховано відсотки та сума вкладу в загальному розмірі відповідно 4 117,24 доларів США та 5 979,32 доларів США. Не зважаючи на зарахування коштів в розмірі 10 096,56 доларів США на його рахунок, він не зміг їх отримати, оскільки в касі Банку була відсутня готівка в доларах США, при цьому його повідомили про необхідність записатися у якусь чергу, після чого йому будуть виплачені кошти по мірі їх наявності. Просить стягнути з ПАТ «Дельта Банк» в особі Кіровоградського відділення на його користь грошові кошти в сумі 10 096,56 доларів США заборгованості за депозитними договорами, 3% річних за користування чужими коштами та процент за банківським вкладом за період від дня подання позовної заяви до дня винесення рішення судом. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, 24 листопада 2015 року позивач зменшив позовні вимоги, просив їх задовольнити, зазначив, що станом на 03.03.2015 року (день введення тимчасової адміністрації) ПАТ «Дельта Банк» не розрахувалося з ним, у звязку з чим заборгованість складається з наступних сум, які він просить стягнути з відповідача на його користь згідно наданого розрахунку грошові кошти в сумі 2 032,06 доларів США заборгованості за депозитними договорами, 92,77 доларів США в якості 3% річних за користування чужими коштами та 312,34 доларів США в якості процентів за банківським вкладом за період від дня подання позовної заяви до дня винесення рішення судом, судові витрати покласти на відповідача, враховуючи, що станом на 19.10.2015 року за рахунок коштів [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» йому виплачено 200 000 грн., що еквівалентно 8 064,50 доларів США ( за курсом 1 дол. США= 23,80 грн.) Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2015 року призначено розгляд справи в режимі відеоконференції в Соснівському районному суді м. Черкаси. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, 23 жовтня 2015 року надав заперечення у письмовому вигляді, де просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки стосовно АТ «Дельта Банк» введена тимчасова адміністрація та здійснюються заходи щодо відновлення платоспроможності банку уповноваженою особою [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, зазначив, що [PERSON] банком сплачено 11.06.2015 року 200 000 грн. за договорами банківського вкладу. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». В судове засідання представник [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» не зявився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать Закону, держава не втручається у здійсненні власником права власності, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В судовому засіданні встановлено, що 20.07.2014 року [PERSON] уклав з ПАТ «Дельта Банк» в особі Кіровоградського відділення Договір № 00007008182534 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий оn-line» у доларах США та Договір № 0001008342030 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний оn-line» у доларах США від 09 серпня 2014 року. За умовами укладених договорів [PERSON] передав Банку грошові кошти в розмірі 4000 та 5885 доларів США відповідно, які Банк зобовязувався повернути з урахуванням процентів шляхом зарахування на поточний рахунок відкритий № 26208703124085 на імя вкладника. 07.11.2014 року та 09.11.2014 року [PERSON] звернувся до Кіровоградського відділення ПАТ «Дельта Банк» з письмовими заявами про припинення договорів, після чого в цей же день на його поточні рахунки № 26208703124085 та № 26208703124085 було перераховано відсотки та сума вкладу в загальному розмірі відповідно 4 117,24 доларів США та 5 979,32 доларів США. З довідки Банку вбачається, що 11.06.2015 року [PERSON] сплачено 200 000 грн. за договорами банківського вкладу (а.с.129). Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. При цьому спеціальним законом, що регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у п.п. 6, 16 ст.2 якого дані такі визначення: ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується [PERSON] стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Судом встановлено, що Постановою Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» прийнято рішення про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк». Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України № 4452-VI від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Згідно п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. [PERSON] є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. [PERSON] є субєктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності [PERSON]. У відповідності до ч. 2 ст. 1 та ч.5 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Згідно ч.5 ст. 34 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації [PERSON] має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів [PERSON] та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої [PERSON] суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону. Метою застосування ж у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, загального порядку задоволення вимог вкладників суперечить цій меті. Крім того спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи [PERSON], тому у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, належним відповідачем є [PERSON] гарантування вкладів (уповноважена особа [PERSON]). Відтак, відповідач згідно зі ст. 26 Закону має право на гарантоване [PERSON] відшкодування коштів за вкладом у сумі, яка не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладом та становить 200 000 грн., а задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої [PERSON] суми вкладів, відбувається у особливому, визначеному Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст.52 Закону. Так, пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» встановлено, що згідно частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку [PERSON] є юридичною особою публічного права. Оскільки [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України. Згідно з п.п. 1-3 ч.5 ст.36 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна ( у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно ( у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно ( у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових )економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що у суду немає законних підстав для стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача депозитного вкладу за договорами строкового банківського вкладу, оскільки повноваження банку починаючи з 02.03.2015 року виконує уповноважена особа [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, будучи виконавчим органом банку, тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 583 грн. 68 коп. (2 437,17 доларів США х 23,949241 ( офіційний курс гривні до долара США станом на 25.11.2015р. ) = 58 368 грн. 37 коп.

Outcome: approved