Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, що навчається, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання останнього, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення позивачем двадцятитрьохрічного віку у разі навчання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], зазначила, що з 1995 року по 2001 рік вона проживала однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. Вона та відповідач мають двох дітей, один з яких - [PERSON] повнолітній, але навчається і потребує матеріальної допомоги та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Шаргородського районного суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], але, оскільки син повнолітній, то стягнення аліментів припинено. Позивач у 2014 році вступив до Одеського політехнічного університету, є студентом першого курсу денного відділення, з терміном навчання з 2014 року по 2018 рік. На даний час позивач навчається на бюджетній основі. Позивач не працює, оскільки навчається на денній формі навчання, а відповідач не надає належної допомоги на утримання сина, тому [PERSON] потребує матеріальної допомоги з боку батька. Відповідач працездатний, фізично здоровий, може надавати кошти на утримання сина до досягнення ним 23-х років у випадку навчання, але від надання матеріальної допомоги добровільно ухиляється, тому позивач змушений звернутися до суду. Так як їй не відомо, чи має відповідач постійне місце роботи та стабільний дохід, тому аліменти на утримання позивача просить стягнути в твердій грошовій сумі. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє за довіреністю від 30.03.2015 року, не з'явилися. Відповідно до заяви [PERSON] просить розгляд справи проводити у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.24). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір, суд встановив, що відповідач [PERSON] та представник позивача [PERSON] є батьком та матір'ю позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] (а.с.6). Позивач [PERSON] на даний час є повнолітнім (а.с.3). Повнолітній син відповідача - [PERSON], [INFO], навчається на І курсі денної форми навчання Одеського національного політехнічного університету на бюджетній основі. Термін навчання - до 31.07.2018 року. Зазначені обставини, що встановлені судом, підтверджуються довідкою закладу освіти від 10.04.2015 року (а.с.7). Повнолітній син відповідача, який продовжує навчання, відповідно до вимог ч.3 ст.199 СК України, має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Позивач [PERSON] надав довіреність [PERSON] на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання, як на повнолітнього сина відповідача, що продовжує навчання. На даний час, тобто після досягнення позивачем повноліття, відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку із чим позивач знаходиться на повному утриманні матері - [PERSON], оскільки не працює у зв'язку з тим, що навчається на денній формі навчання. Таким чином, судом встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як не працює, а продовжує навчання на денній формі навчання. З позовної заяви вбачається, що відповідач працездатний та фізично здоровий. Вказані обставини не заперечуються відповідачем, оскільки заперечень щодо позову [PERSON], на пропозицію, викладену в ухвалі суду від 14.05.2015 року, не надав, навпаки, надіслав до суду заяву про те, що позов визнає у повному обсязі (а.с.24). Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що йому заборонено працювати, останнім суду не представлено, відтак, суд вважає, що [PERSON], як батько позивача [PERSON], не позбавлений можливості матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, тобто може надавати допомогу на утримання сина, котрий потребує утримання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина - [PERSON], який продовжує навчання. Відтак, судом встановлено, що повнолітній син відповідача - [PERSON] потребує матеріальної допомоги з боку батька, так як не працює, а продовжує навчання на денній формі навчання, утримується матір'ю, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, але не приймає участі в матеріальному утриманні позивача, який продовжує навчання, та, враховуючи, що відповідач є працездатним, не має протипоказань щодо працевлаштування, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно з ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). Статтями 182, 191 СК України, передбачено, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, або частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України). Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON], але не приймає участі в матеріальному утриманні сина, який продовжує навчання, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги, у зв'язку із чим право позивача на матеріальне утримання з боку батька порушено, та підлягає судовому захисту, а позов - підлягає задоволенню. Суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі, з метою стабільного забезпечення інтересів позивача, в розмірі 500 грн. на місяць, враховуючи, що позивач просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не висловив щодо цього заперечень. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн., відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved