Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

12 липня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільною сумісною власністю транспортного засобу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з березня 2011 року проживала у цивільному шлюбі з відповідачем. Вони вели спільне господарство та бюджет, купували продукти, меблі, побутову техніку та інше рухоме майно в спільних інтересах. Останнім часом вони разом проживають у квартирі сина відповідача за адресою: [ADDRESS] . З 2011 року разом із [PERSON] вони придбали два автомобілі, він - 07.07.2015 р. придбав автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , а я 23.03.2017 р. придбала автомобіль CADILLAC ESCALADE. На купівлю свого автомобіля відповідач брав кошти у своєї матері та сина. Через деякий час через скрутне матеріальне становище, позивачка була змушена продати свій автомобіль, а кошти виручені від продажу, за спільним рішенням із цивільним чоловіком, віддала матері та сину [PERSON] , в якості повернення займу мого цивільного чоловіка. Загальна сума, яку вона віддала [PERSON] та [PERSON] становить 20 000 доларів США. Тому, вважає за необхідне визнати даний автомобіль спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Окрім цього, вони мають намір придбати власне житло, а тому, щоб у майбутньому не виникало спорів щодо цього, вона бажає встановити факт нашого сумісного проживання із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року до участі у справі у якості третьої особи була залучена [PERSON] , оскільки з нею відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі на момент придбання автомобіля Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] . У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Нагорнюк Д.В. підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність (а.с.37). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву у якій наведені у позові [PERSON] обставини підтвердила у повному обсязі, зазначила, що спірний автомобіль не спільною власністю її та її колишнього чоловіка [PERSON] (а.с.45). З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі з огляду на наступне. Так, свідок [PERSON] , який був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, пояснив у судовому засіданні, що він є сином відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Він повністю підтверджує наведені у позові [PERSON] обставини щодо періоду її спільного проживання із його батьком та придбання у цей час вказаних нею автомобілів. Свідок [PERSON] , яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача [PERSON] , також підтвердила доводи позивачки щодо періоду спільного проживання сторін та придбання майна. Крім того доводи позивачки підтверджуються також письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи і які були досліджені у судовому засіданні: довідкою житлово-експлуатаційної організації щодо спільного проживання позивачки із [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (а.с.10); документами на придбання автомобілю CADILLAC ESCALADE; письмовими розписками про повернення грошових коштів в сумі 20000 доларів США, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , а я 23.03.2017 р (а.с.11-14). Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», встановлено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. З ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст.3, 60, 61, 70, 74 СК України, ст.ст. 315, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved