Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

15.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на вказану частку. Свої вимоги позивач мотивувала тим, вони з відповідачем є рідними сестрою та братом, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2011 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2015 року вона є власником відповідно 1/6 та 2/3 часток квартири за адресою: [ADDRESS], що разом становить 5/6 часток вказаної квартири. Відповідачу на підставі до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2011 року належить 1/6 частка вказаної квартири. Сторони у вказаній квартирі не зареєстровані. Через неприязні відносини, що склались у позивача з відповідачем через спадкове майно, позивач позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач відмовляється від пропозиції позивача викупити частку квартири і намагається користуватися всією квартирою. Посилаючись на те, що частка відповідача у спірному майні є незначною (7,12 кв.м) і не може бути виділена в натурі, так як квартира двокімнатна, жила площа кімнат становить 17 кв.м. та 9,7 кв.м., і на частку відповідача неможливо виділити як житлу площу, так і площу місць загального користування, позивач просить припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS], і визнати за позивачем право власності на 1/6 частки у вказаній квартирі, стягнувши з позивача на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 55830 грн., яку позивач внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі пояснив, що відповідач має у власності інше житло: квартиру та частину житлового будинку. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав. Заперечував проти припинення його права власності на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS], та від сплати компенсації її вартості. Суду зазначив, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, не зважаючи на рішення суду, з приводу чого він звертався до відділу поліції. Крім того, відповідач не вважає свою частку незначною, та вважає, що спірна квартира є подільною, так як складається з двох кімнат. Відповідач також вважає, що можливе спільне користування і володіння майном після визначення судом порядку користування. Також відповідач зазначив, що припинення його права власності завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки в звязку з невизначними сімейними обставинами у нього виникає потреба у користуванні його часткою житлової площі спірної квартири. Також заперечує проти суми вартості його частки, визначеної в позові, вважає, що вона не відповідає дійсній вартості (а.с.59-63). 08.02.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом, просить виділити в натурі частку з майна, що є у спільній частковій власності та визначити порядок користування спірною квартирою. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує доводами, аналогічними тим, що викладені у запереченні на первісний позов: він не вважає свою частку незначною, вважає спірну квартиру подільною, вважає можливим спільне користування і володіння майном після визначення судом порядку користування, зазначає, що припинення його права власності завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки в звязку з невизначними сімейними обставинами у нього виникає потреба у користуванні його часткою житлової площі спірної квартири, вважає, що визначена позивачем сума вартості його частки не відповідає дійсній вартості. Також зазначає, що йому як власнику належить право користуватися своїм майном за власним бажанням і як співвласник він має право на виділ у натурі частку із майна (а.с. 65-68). В судовому засіданні [PERSON] зустрічний позов підтримав, пояснив, що він не бажає припинення свого права власності на 1/6 частку спірної квартири, так як вважає, що можна провести виділ його частки в натурі, наприклад перенести перегородку та зменшити кімнату до розмірів його частки, а місця загального користування залишити в спільному користуванні та просив визначити такий порядок користування. Також пояснив, що він дійсно має у власності іншу квартиру [ADDRESS] , де крім нього, проживають ще два члени його сімї. Вони з дружиною перебувають у шлюбі близько 30 років, однак останнім часом виникають непорозуміння, і тому припинення його права на 1/6 частку квартири [ADDRESS] може призвести до істотної шкоди його інтересам, а саме: йому необхідно спірна квартира, щоб там можна було ночувати. Щодо оцінки спірного майна [PERSON] вважає вартість його частки заниженою, пояснюючи це тим, що за оголошенням такі квартири коштують дорожче, однак не надав суду будь-яких інших оцінок спірного майна, зазначивши, що не вбачає сенсу для призначення повторної оцінки чи експертизи. Представник позивача за первісним позовом проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори 10 червня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-464, [PERSON] успадкувала після [PERSON] 1/3 частку від ? частки квартири загальною площею 42,72 кв.м, що знаходяться в [ADDRESS] (а. с. 6). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори виданого 20 вересня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 5-649, [PERSON] успадкувала після батька [PERSON] 2/3 частки квартири загальною площею 42,72 кв. м., що знаходяться в [ADDRESS] (а. с. 11). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2009 року (а.с.13) за [PERSON] зареєстровано право власності на 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори 10 червня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-451, [PERSON] успадкував після [PERSON] 1/3 частку від ? частини частки квартири загальною площею 42,72 кв.м, що знаходяться в [ADDRESS] (а. с. 16). Та відповідно до витягу про державну реєстрацію від 26 липня 2011 року є власником 1/6 частини спірної квартири (а.с.18), яка, згідно витягу, знаходиться в приватній спільній частковій власності. З технічного паспорту від 24 березня 2011 року вбачається, що спірна квартира є двокімнатною та розташована на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS], житлові кімнати - площею 9,7 кв.м. та 17,00 кв.м (а. с. 10-12). Як вбачається з первісної позовної заяви, предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача по справі на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі статті 365 ЦК України. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Відповідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі «[PERSON] проти України» №35041/05 установив наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, а саме: незаконне позбавлення Р.А.І. майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Р.А.І., оскільки вимога попереднього платежу є не технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи №6-68цс14, відповідно до норми статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При неможливості виділу частки із спільного майна в натурі або встановлення порядку користування нею, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Зі звіту з оцінки майна НС 1/9-15 складеного субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] 14 вересня 2015 року вбачається, що ринкова вартість оцінюваної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], складає (з заокругленням) 334 980,00 грн., а один квадратний метр обєкта 7841,99 грн. (а.с.19-47). Відповідач словесно заперечував проти вказаної оцінки майна, однак при цьому не надав суду будь-яких іншого акту оцінки майна чи висновку експертизи, які б спростували звіт з оцінки майна НС 1/9-15 від 14 вересня 2015 року Відповідач, який просить виділити його частку в натурі, при цьому на надав суду доказів щодо технічної можливості поділу та виділу в натурі 1/6 частки (що становить 7,12 кв.м.) квартири за адресою: [ADDRESS], у праві спільної часткової власності, з дотриманням санітарних та протипожежних норм і правил, шляхом виділення відокремленої частини квартири із влаштуванням окремої квартири, без відступлення від ідеальних часток співвласників. Відповідач лише запропонував перенести стіни кімнати площею 9,7 кв.м. до розміру 7,12 кв.м, а кімнати загального користування залишити у спільному користуванні, але з таким поділом не погодилася сторона позивача, вважаючи це істотним порушення свого права власника, який має у власності 5/6 часток квартири. Позивач наполягає на припиненні права власності відповідача на частку у спільному майна та просить визнати права власності на цю частку за позивачем. Згідно з квитанцією №QS000113934101 від 20 січня 2016 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області 55\~830,00 грн., що дорівнює ринковій вартості 1/6 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 2). В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти сплати йому будь-якої вартості компенсації вартості його частки за квартиру з підстав, що він є власником нерухомого майна, а згідно діючого законодавства України право власності є непорушним і ніхто не може бути позбавлений цього права. Таким чином, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються саме ст. 365 ЦК України та відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за наявності підстав, передбачених пунктами 1-4 частини першої вказаної статті. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Водночас у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, , що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок (квартиру) є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку (квартирі) не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Судом встановлено, і сторони не заперечували цього факту, що сторони у спірній квартирі не проживають та не зареєстровані. ( а.с.76). Крім того, саме через користування спірною квартирою, яка є спадщиною після померлих батьків, між сторонами часто виникають конфлікти та склались неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне користування власністю. Спір щодо користування квартирою існує між сторонами досить тривалий час, про що свідчить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року, яким зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], та зобовязати віддати [PERSON] ключі від вхідних дверей зазначеної квартири (а. с. 72). З копії інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 11 лютого 2016 року вбачається, що відповідач за первісним позовом [PERSON] є власником іншої квартири за адресою: [ADDRESS], частка у власності 1/1. Станом на день подачі позову відповідач зареєстрований у зазначеному житлі ( а. с. 50,77). Суд вважає встановленим, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі; розподілити вказану квартиру неможливо; спільне володіння і користування сторонами спірною квартирою є неможливим в звязку з неприязними відносинами між ними; припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] та членам його сім'ї, оскільки відповідач має у власності ще трикімнатну квартиру, а також частину житлового будинку. Доводи відповідача з приводу того, що в звязку з невизначними сімейними обставинами у нього виникає потреба у користуванні його часткою житлової площі спірної квартири і йому іноді там необхідно переночувати не підтверджені жодними належними доказами. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена у натурі між співвласниками у відповідності до ідеальних часток кожного з них, у відповідача у власності є інше житло, а позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області внесено суму, еквівалентну вартості 1/6 частки відповідача, у розмірі 55830,00 грн. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що частка відповідача [PERSON] у спільній власності є незначною, а припинення права власності на неї з відповідною виплатою компенсації не завдасть йому істотної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. З врахування вище викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу за зустрічним позовом [PERSON] у задоволенні зустрічного позову виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності та про визначення порядку користування квартирою, оскільки задоволення первісного позову повністю виключає задоволення зустрічного позову. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 558,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved