Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

13 листопада 2018 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла їх матір [PERSON] , а [INFO] помер їх батько [PERSON] . 10 квітня 1997 року [PERSON] , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Шлях до комунізму», який знаходився в с. Антонівка Красноокнянського району Одеської області, було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , а [PERSON] - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Згодом у 2002 році вони здійснили заміну Сертифікатів на Державні акти на право приватної власності на землю, а саме: 11 вересня 2002 року на підставі рішення Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області №207/А-2002 від 01.08.2002 року їм було передано у приватну власність земельні ділянки, площею кожна по 2,72 га та видано [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , а [PERSON] - Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , які розташовані на території Антонівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області. Після смерті батьків позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , однак нотаріусом позивачам було роз`яснено про неможливість видачі їм свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правоустановчих документів та про необхідність звернення до суду. Звернувшись до Окнянської РДА та Відділу у Окнянському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, позивачами було виявлено, що зазначені державні акти видано з помилками, а саме: в рядку «Землю передано для» помилково зазначено «ведення особистого селянського господарства» замість вірного «ведення товарного сільськогосподарського виробництва», як зазначено у вищевказаному рішенні. Окрім того, план зовнішніх меж земельної ділянки в державних актах також зображено не вірно, а саме лісосмуга, яка значиться в документах, відсутня на місцевості та в картографічних матеріалах, наявних у відділі в Окнянському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області. Так як їх батькам було видано Державні акти на право приватної власності на землю, які не відповідають закону, тобто не відображають реальних фактичних даних, чим порушують право позивачів на спадщину, вони просили скасувати державні акти, видані їх батькам, оскільки їх наявність унеможливлює розроблення технічної документації для присвоєння кадастрових номерів для земельних ділянок та приведення документації у відповідність до вимог закону, у зв`язку із чим вони змушені звернутися до суду із зазначеним позовом. 12 грудня 2018 року, після виправлення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 16.11.2018 року, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 19 лютого 2019 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - подав відзив на позов, в якому просив виключити Управління з числа відповідачів по даній справі, мотивуючи це тим, що органи Держгеокадастру з 01.01.2013 року відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позбавлені повноважень щодо реєстрації та скасування прав власності земельною ділянкою. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, вважає, що так як Управлінням не вчинялося жодних дій і не приймалося будь-яких рішень, які б порушували права та інтереси позивачів, тому позовні вимоги є безпідставними та недбгрунтованими та жодним чином не стосуються Управління. Разом із тим, основними учасниками процесу паювання земель колективної власності КСП «Антонівське» були - Антонівська сільська рада Окнянського району Одеської області, якою було прийнято рішення про передачу землі в колективну власність КСП «Антонівське» та Окнянська районна державна адміністрація Одеської області, якою могли видаватися та реєструватися сертифікати на право на земельну частку (пай) та державні акти на право власності на землю із земель КСП «Антонівське». Також відповідачем - Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області - на адресу суду надіслано клопотання від 06.02.2019 року, в якому Управлінням підтримано позицію, викладену у відзиві на позов про виключення ГУ Держгеокадастру в Одеській області з числі відповідачів, додатково посилаючись на те, що у зв`язку із прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 01.01.2019 року внесені зміни до ряду законодавчих актів. Так, відповідно до п.21 розділу Х Земельного кодексу України з дня набрання чинності Законом, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, а відповідно до ст.13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)», невитребувана земельна частка (пай) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. Тому Головне управління Держгеокадастру в Одеській області жодного відношення до предмету по даній справі нема. Позивачі в судове засідання не з`явились, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позову наполягають /а.с.56, 87/. Представники відповідачів Окнянської об`єднаної територіальної громади та Окнянської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явилися, однак від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позов визнають /а.с.69-70, 93, 107/. Тому справа розглянута у відсутність позивачів, представників відповідачів Окнянської об`єднаної територіальної громади та Окнянської районної державної адміністрації Одеської області, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області у судовому засіданні підтримала позицію ГУ Держгеокадастру в Одеській області, викладену у відзиві на позов та в клопотанні від 06.02.2019 року, додатково пояснивши, що ГУ Держгеокадастру вважає, що не є належним відповідачем по даній справі, так як всі його повноваження щодо реєстрації скасування права власності, користування земельною ділянкою були скасовані, тобто Держгеокадастр не може скасувати правоустановчий документ на право власності на земельну ділянку. Щодо суті позову, то позовні вимоги визнають, вважаючи, що позивачі мають право на землю, що залишилась після смерті їх батьків. При цьому ГУ Держгеокадастру не порушувало прав позивачів та не може скасувати чи внести зміни в державний акт. Також представник відповідача ГУ Держгеокадастру пояснила, що взагалі скасувати державний акт можна, але треба звернутися до реєстраційного органу, щоб внести зміни в сертифікат, через помилку в сертифікаті, що може зробити реєстратор, тому позивачам потрібно звертатись до належних відповідачів по даній справі, щоб зареєструвати або внести якісь відомості до державного акту. Вислухавши пояснення представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] /а.с.19/. [INFO] помер [PERSON] /а.с.20/. Між [PERSON] та [PERSON] 31.07.1965 року укладено шлюб /а.с.21/. 10 квітня 1997 року [PERSON] було видано сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай), а [PERSON] - сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай), кожна із яких розміром 4,6 умовних кадастрових гектарах із земель КСП «Шлях до комунізму» с. Антонівки, Красноокнянського району Одеської області /а.с.26, 28/. В подальшому їм на підставі рішення Красноокнянської районної державної адміністрації від 01.08.2002 року №207/А-2002 видано Державні акти на право приватної власності на землю, [PERSON] - серії [NUMBER] , а [PERSON] - серії [NUMBER], відповідно до яких їм передано у приватну власність земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кожна із яких площею 2,72 га в межах згідно з планом, по яких проходить лісосмуга, які розташовані на території Антонівської сільської ради. /а.с.27, 29/. Таким чином, після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилася спадщина, у вигляді земельних ділянок, право яких посвідчується вищезазначеними державними актами на право на приватну власність на землю. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на «[PERSON]» /а.с.14-15, 24-25/. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на «[PERSON]» /а.с.17, 22-23/. Тобто позивачі, відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємицями першої черги після смерті своїх батьків. 18.10.2016 року за заявами позивачів Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №550/2016 після смерті 17.06.2016 року [PERSON] , до складу спадкового майна якого входять земельні ділянки, які належали [PERSON] та [PERSON] на підставі державних актів на право приватної власності на землю, кадастрові номери яким не присвоєно. /а.с.31/. Однак нотаріусом при здійсненні перевірки відомостей по земельним ділянкам, що належали батькам позивачів, було встановлено відсутність відомостей в Державному земельному кадастрі щодо земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , так як батьки позивачів не зареєстрували їх в установленому порядку. Тому нотаріусом позивачам було повідомлено про неможливість видачі їм свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у зв`язку із відсутністю правоустановчих документів та роз`яснено про необхідність звернення до суду для встановлення права власності на земельні ділянки / а.с.32-35/. В подальшому позивачами були з`ясовані обставини відмови нотаріусом щодо неналежності провоустановчих документів на земельні ділянки, а саме виявлено помилки в даних державних актах. Так, Відділом в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підтверджено, що в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку [PERSON] згідно державного акту серії [NUMBER] та про земельну ділянку [PERSON] згідно державного акту серії [NUMBER] / а.с.36-37/. Як вбачається з архівного витягу з розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації від 01.08.2002 року №207/А-2002, на підставі якого [PERSON] видано державний акт [NUMBER], [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) в фізичних гектарах 2,72 га за рахунок земель колективної власності колишнього КСП «Антонівське» з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.38/. Також, відповідно до архівного витягу із вищезазначеного розпорядження, на підставі якого [PERSON] видано державний акт [NUMBER], [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) в фізичних гектарах 2,72 га за рахунок земель колективної власності колишнього КСП «Антонівське» з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с.39/. За інформацією Відділу в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, [PERSON] та [PERSON] передано землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності яких посвідчується державними актами на право власності. Оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видані [PERSON] та [PERSON] , знаходиться в архіві Відділу /а.с.47-48/. Тобто у вищезазначених Державних актах помилково зазначено ціль призначення земельних ділянок, а саме: помилково зазначено «для ведення особистого селянського господарства» замість вірного «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», як зазначено у розпорядженні Красноокнянської райдержадміністрації від 01.08.2002 року №207/А-2002 Крім того, за інформацією Відділу в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, згідно з картографічним матеріалом, наявним в архіві Відділу, лісосмуги по земельним ділянкам, які надані у власність [PERSON] та [PERSON] згідно до державних актів серія [NUMBER] та серія [NUMBER] на території Антонівської сільської ради Красноокнянського (Окнянського) району Одеської області, відсутні /а.с.40-41/. Відсутність лісосмуги також підтверджується графічними матеріалами з Відділу в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та актом обстеження ділянок за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 07.11.2016 року складеного комісійно землевпорядником Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області /а.с.42-46/. Вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області становить 68200,96 грн. /а.с.47-48/. Починаючи з 01 січня 2013 року, після набрання чинності Законом України «Про державний земельний кадастр», відповідно до ч.8 ст.24 вказаного Закону, державні акти на право власності на землю не видаються, а на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За інформацією, наданою Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась /а.с.104-105/. При цьому, так як [PERSON] постійно проживав із своєю дружиною [PERSON] , в тому числі і на час відкриття спадщини /а.с.77-78/, тому, згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, однак не встиг оформити спадкових прав, так як через три тижні помер, тому, в такому випадку, згідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, після смерті [PERSON] право на прийняття належної йому частки спадщини після смерті його дружини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно наданої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №550/2016 до майна померлого 17 червня 2016 року [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини за законом зверталися лише позивачі. При цьому заява ними подана в межах визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, тобто вчасно. Відомості про наявність інших спадкоємців, або осіб, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку в спадщині, в зазначеній спадковій справі відсутні /а.с.72-83/. Відповідно до п.п.4.12, 4.18, 4.20 п.4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. П. 4.15 вищезазначеного порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Ст.217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення (ст.ст.1218, 1225 ЦК України). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права (п.2 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.ст.328, 392 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що позивачі, згідно зі ст.1261 ЦК України, як спадкоємці за законом, мають право на спадкування та враховуючи, що в державних актах на право власності на земельні ділянки зроблено помилки, це унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтв про право на спадщину. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1 ст.21 ЦК України). Правові акти індивідуальної дії можуть видавати різні органи влади, починаючи від Президента України, закінчуючи органами місцевого самоврядування. Форма акта в даному випадку не має значення. Це можуть бути розпорядження, постанови, накази, листи та інші документи, що містять відповідну розпорядчу дію, яка стосується цивільних прав та обов`язків Крім того, ч.1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Судом встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки, які видані [PERSON] та [PERSON] , містять помилку в зазначенні цільового призначення земельних ділянок та виправити дані помилки на даний час неможливо. Крім того, на даному масиві відсутні лісосмуги по земельним ділянкам, які вказані в державних актах. Що стосується відзиву на позовну заяву відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та клопотання від 06.02.2019 року, в яких Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області було заявлено вимогу про виключення його з числа відповідачів по справі, так як органи Держгеокадастру з 01.01.2013 року позбавлені повноважень щодо реєстрації та скасування прав власності земельною ділянкою та те, що у зв`язку із внесенням змін з 01.01.2019 року до деяких законодавчих актів, Управління жодного відношення немає до предмету спору по даній справі, оскільки землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю, або при визначених законодавством обставинах (невитребування земельної частки (паю), передаються у власність територіальної громади, на території якої розташована відповідна земельна частка (пай), суд прийшов до наступного висновку. Так, вищезазначені державні акти видані 11 вересня 2002 року, тобто до 01.01.2013 року, з якого змінено порядок реєстрації речових прав на земельні ділянки. Відповідно до п.2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджено Наказом Державного комітету по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року /в редакції, яка діяла на момент видачі позивачу державного акту/, державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою. Сторінку державного акту з зображенням плану земельної ділянки підписує начальник районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Так як оспорювані державні акти, які видані з помилками, підписані в тому числі і представником районного відділу земельних ресурсів Держкомзему України, правонаступником прав та обов`язків якого на даний час є ГУ Держгеокадастру в Одеській області, та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, то підстав для виключення ГУ Держгеокадастру в Одеській області з числа відповідачів по даній справі немає. Стосовно внесення змін до деяких законодавчих актів від 01.01.2019 року, суд зазначає, що це також не є підставою для виключення саме ГУ Держгеокадастру в Одеській області з числа відповідачів по даній справі, оскільки по справі відповідачем також є Окнянська об`єднана територіальна громада, тобто територіальна громада, на території якої розташовані земельні ділянки, що належали батькам позивачів, які не можуть їх успадкувати в нотаріальному порядку шляхом прийняття спадщини, оскільки у правоустановчих документах, тобто державних актах наявні помилки, а останні, в свою чергу, підписані в тому числі і представником районного відділу земельних ресурсів Держкомзему України. Пояснення у судовому засіданні представника відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області, що Управління не вважає себе належним відповідачем по даній справі, тому що повноваження Держгеокадастру щодо реєстрації скасування права власності земельних ділянок, користування земельної ділянки були скасовані, тому Держгеокадастр не може скасувати правоустановчий документ на право власності на земельну ділянку, є недоречним, адже позивачі просять в позові не скасувати право власності на земельну ділянку, а скасувати державні акти на право приватної власності на землю, видані на ім`я їх батьків, в яких містяться помилки, що позбавляє їх можливості оформити своє право власності шляхом прийняття спадщини, тому позивачі просять суд визнати за ними в порядку спадкування право власності на земельні частки (паї) які належали їх батькам згідно до сертифікатів на право на земельну частку (пай). Позиція представника відповідача, що ГУ Держгеокадастру не може внести зміни в державний акт, є також недоречною, адже внесення будь-яких змін в державні акти не допускаються. Думка представника ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо можливості скасування державного акту через звернення до реєстраційного органу та внесення змін до сертифікату є помилковою, адже про внесення змін в сертифікат чи про наявність помилки в сертифікаті ні в позовній заяві, ні в інших матеріалах справи не зазначено ні позивачем, ні іншими учасниками справи. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки, які належать спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] , містять помилки в зазначенні їх цільового призначення та в плані зовнішніх меж земельної ділянки помилково зазначена лісосмуга, а виправити ці помилки на даний час неможливо, у зв`язку з чим неможливо розробити технічну документацію для присвоєння земельним ділянкам кадастрового номеру та внесення відомостей про них до Державного земельного кадастру, тому вказані державні акти слід визнати недійсними. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, визначеної у постанові Верховного суду України № 6-139цс15 від 01.07.2015 року, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Законність розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації №207/А-2002 від 01.08.2002 року, на підставі якого видані оспорювані державні акти, ніким не оспорюється. Визнання ж недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, оскільки позивачі згідно зі ст.ст. 328, ст.1261 ЦК України, як спадкоємці за законом, мають право на майно в порядку спадкування, але на даний час не можуть у встановленому законом нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на вищезазначені земельні ділянки, оскільки відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру, що унеможливлює отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, який є обов`язковим документом при видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, то права позивачів та їх інтереси підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності на зазначені земельні ділянки. Враховуючи, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту, в тому числі невизнаних прав та інтересів фізичних осіб, суд прийшов до висновку , що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.182 ЦК України роз`яснити позивачам про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /земельні ділянки/.

Outcome: approved