Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

13.05.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на своє утримання та утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Вимоги заявника мотивовано тим, що вона з 30.09.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але з березня 2017 року, вона та її чоловік мешкають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON]. На даний час позивач разом з сином проживає окремо від відповідача та відповідач, що офіційно не працює, але має дохід у вигляді грошової допомоги по безробіттю, ухиляється від батьківських обов'язків по матеріальному утриманню дитини. Крім того позивач на даний час перебуває у стані вагітності (32 тижні). В судове засідання позивач не зявилась. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився, причини неявки не пояснив. Про дату та час розгляду справи був повідомлений судом в належний спосіб, про що свідчить поштове повідомлення з особистим підписом відповідача про отримання ним судової повістки. За даних обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності сторін. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: - батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є позивач та відповідач, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії І-НО № 369244 від 30 вересня 2014 року, виданими Великоновосілківським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до довідки про взяття на облік переміщеної з тимчасово окупованої території України особи від 15.10.2015 року, [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю, позивачем по справі за однією адресою та за змістом позову знаходиться на повному утриманні та вихованні матері, а відповідач, в свою чергу, фінансової та моральної допомоги на утримання та виховання дітей не надає, в той час як працездатний та такий, що не має на утриманні інших непрацездатних осіб. Доказів на підтвердження іншого, відповідачем не представлено. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 - Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. За змістом ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183, ст. 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Станом на час постановлення судового рішення набрали чинності зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до яких, мінімальний розмір аліментів на одну дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, а також під час вагітності незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, стягуючи їх до повноліття [PERSON], але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~\~з моменту звернення позивачки до суду, тобто\~\~з 13.05.2017 року. При цьому, з метою захисту прав дитини, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог, з урахуванням змін до Сімейного кодексу України у частині відсотку від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 %. Також суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на її утримання до досягнення [PERSON], [INFO], 3 річного віку у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~\~з моменту звернення позивачки до суду, тобто\~\~з 13.05.2017 року. При цьому суд виходить за межі позовних вимог, з урахуванням змін до Сімейного кодексу України у частині відсотку від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 %. Таким чином, враховуючи, що відповідач не довів суду зворотного, згідно позовної заяви, є фізично здоровим, на утриманні не має інших непрацездатних осіб, офіційно не працевлаштований але отримує дохід, суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Ухвалюючи таке рішення суд виходить із міркування захисту інтересів дитини та з вимог діючого законодавства. Суд також стягує з відповідача судовий збір на користь Держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved