Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

13 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є зареєстрованою у квартирі, однак не проживає у ній від моменту реєстрації у 2006 році, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг, а також перешкоди у здійсненні права власності. Вважаючи, що відповідач втратила право користування вказаним житлом, просив визнати її такою. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги, в остаточній редакції яких просив визнати відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Обґрунтування позову залишив без змін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON], діюча від свого імен, а також від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON], в ході судового засідання у справі предявлений позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник органу опіки та піклування Маріупольської міської ради [PERSON], діюча ні підставі довіреності, у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Вирішення справи покладала на розсуд суду та просила максимально врахувати інтереси дитини. Представник третьої особи ЖКП «Азовжитлокомплекс», будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, проте його неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] в Лівобережному районі міста Маріуполя на праві особистої приватної власності належить [PERSON]. У помешканні зареєстровані: син власника [PERSON], [INFO]; онук [PERSON], [INFO]; невістка [PERSON], [INFO]. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Як вбачається з актів, складених КСН «Успенівка» від 27.11.2017 за № 297 та від 29.01.2018 за № 38, [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстрованими у [INFO] в Лівобережному районі міста Маріуполя, не проживають у ній та ніколи не проживали. Відповідач [PERSON] викладені у актах обставини в судовому засіданні визнала та пояснила, що її та неповнолітнього [PERSON] було зареєстровано у помешканні у 2008 році, проте жодного дня від моменту реєстрації вони у ньому не проживали. Отже, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved