Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

14.12.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить припинити дію договору поруки №12006-024/07 від 02.03.2007 року укладеним між [PERSON] та ПАТ «Правекс-Банк» в особі Харківської філії ПАТ «Правекс-Банк». В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 02.03.2007 року між відповідачем в особі директора Харківської філії та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір №12006-024/07Р, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 50350 доларів США на строк до 02.03.2032 року зі сплатою відсотків у розмірі 11,99 % річних для споживчих цілей. У забезпечення вищезазначеного зобов'язання сторони уклали договір іпотеки №12006-024/07Р від 03.03.2007 року, відповідно до якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. Також в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між відповідачем та позивачем було укладено договір поруки №12006-024/07Р від 02.03.2007 року. Починаючи з травня 2008 року [PERSON] в порушення умов кредитного договору, зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконував, кредит та відсотки не сплачував, у зв'язку з чим 07.12.2009 року Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та позивача солідарно, який було задоволено в повному обсязі заочним рішенням від 17.09.2010 року, яке на даний час оскаржується позивачем в апеляційному порядку. Разом з цим, це не позбавляє права звернення позивача до суду про припинення договору поруки, оскільки [PERSON] з травня 2008 року перестав сплачувати кредит, а тому право вимоги у банку виникло з червня 2008 року. Саме з червня 2008 року впродовж 6 місяців банк повинен був сповістити поручителя про вказану заборгованість, тобто до 02.12.2008 року. Втім, вимога до поручителя направлена не була, а лише через рік у грудні 2009 року Банком було пред'явлено позов до позивача [PERSON] Атому, позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права, передбаченого п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України. Представника позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Правекс-Банк» в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином та своєчасно. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з'явився, повідомлявся судом своєчасно та у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02.03.2007 року між АКБ «Правекс-Банк» в особі директора Харківської філії та [PERSON] було укладено кредитний договір №12006-024/07Р, відповідно до якого третя особа [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 50350 доларів США на споживчі цілі на строк до 02.03.2032 року з виплатою 11,99% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 02.03.2007 року між [PERSON] (яка змінила прізвище після укладення шлюбу на [PERSON]) та АКБ «Правекс-Банк» в особі директора Харківської філії було укладено Договір поруки №12006-024/07Р, відповідно до умов якого поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №12006-024/07Р від 02.03.2007 року, та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі до погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 02.03.2032р. у розмірі 50350 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Даний договір набуває чинності з його підписання сторонами і нотаріального посвідчення, і діє до 02.03.2035 року. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань [PERSON] за кредитним договором з травня 2008 року, відповідач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості як із боржника, так і з поручителя. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.09.2010 року, позов ПАТ «Правекс-Банк» було задоволено, та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитом по кредитному договору №12006-024/07Р від 02.03.2007 року в сумі 637378 грн. 24 коп., судові витрати на загальну суму 1820 грн., а всього стягнуто 639198 грн. 24 коп. Доказів, що вказане заочне рішення скасоване до суду надано не було. Відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 14 ЦПК України (в редакції 2004 року) судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. В матеріалах справи знаходиться копія заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.09.2010 року з відміткою про набрання ним чинності. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України в редакції 2004 року). Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. У постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16 вказується, що відмова в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильною. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржника та поручителя, яким є позивач, то правових підстав для визнання договору поруки припиненим із застосуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України відсутні, оскільки порука не може бути припинена після ухвалення рішення суду у справі про стягнення, у тому числі, з поручителя кредитної заборгованості, під час вирішення якої суд обов'язково перевіряє строк дії поруки. А тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя.

Outcome: dismissed