Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

13.02.2019 року представник позивача - адвокат Порибкін О.М. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Заводський районний відділ ДМС України в м. Миколаєві зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] .. Вимоги мотивував тим, що позивач є власницею зазначеного будинку. Після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та реєстрації права власності у 2012 році попередній власник будинку разом з іншими членами сім`ї виїхали та були зняті з реєстраційного обліку. Проте відповідач - донька попередньої власниці будинку до теперішнього часу не знялася з реєстраційного обліку, в будинку не проживає від самого початку переїзду позивача та місце знаходження її невідоме. У зв`язку з тим, що в майбутньому позивач має намір розпорядитися своїм майном, було подано до суду зазначений позов. Ухвалою суду від 05.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.04.2019 року закрито підготовче провадження та спрву призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Третя особа до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 16.11.2012 року [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили у спільну часткову власність (частка кожного 1/2) житловий будинок [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2019 року [PERSON] прийняла у спадщину Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії будинкової книги, у вищезазначеному будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] - донька колишньої власниці будинку. Отже, відповідач набула права користування спірним будинком, як член сім`ї колишньої власниці. Крім того судом встановлено, що відповідач у вищезазначеному будинку не проживає тривалий час, що підтверджується актом обстеження факту не проживання від 31.10.2018 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку, або іншим способом. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таким чином, відповідач втратила право користування житлом, оскільки її права похідні від прав колишнього власника будинку, а отже позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Разом з тим, вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання не передбачено законом, як самостійний спосіб захисту порушеного права. Таким чином, рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку,компетентним (уповноваженим державою)органом. Крім того відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Outcome: partial