Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

14.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що 28.05.2005 року у Верхньолужоцькій сільській раді Старосамбірського району Львівської області вона зареєструвала шлюб із відповідачем, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.04.2014 року був розірваний. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.03.2014 року [PERSON] було зобов'язано сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 350 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з грудня 2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. На даний час сума призначених аліментів є мізерною, адже на нормальне харчування, догляд, одяг, потрібно значно більше коштів. Просить збільшити розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 350 гривень на кожну дитину щомісячно до 1/3 із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягувати їх щомісячно, починаючи з дня пред'явлення цього позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з»явилася, проте в канцелярію суду від неї поступила заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений. 04.09.2018 року надіслав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю і зобов'язується платити аліменти. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що: сторони з 28.05.2005 року по 04.04.2014 року перебували у шлюбі (а.с.6), від якого мають сина - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.7-8); діти проживають з позивачкою і перебуває на її утриманні (а.с.9-10). Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.03.2014 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 350 (триста п'ятдесят) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23.12.2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття ( а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Відповідно до ч.1ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Стаття 273 СК України містить дві підстави для їх коригування: а) шляхом зміни розмір аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України(у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, суд, при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. Крім цього, відповідач згідний повністю із вимогами позивачки, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. У сукупності з наведеним, суд визнає необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачкою позовних вимог, тобто в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки суд дійшов висновку у задоволенні позову щодо зміни розміру аліментів, то аліменти у зміненому розмірі слід стягувати від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред'явленого позову. При подачі позовної заяви позивачка була звільнена від сплати судового збору Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, при подачі позовної заяви до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок. А тому,

Outcome: approved