Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

\~12 жовтня 2015 року [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] та [PERSON],\~ звернувся до суду з цією позовною заявою, в якому просить визнати за [PERSON] і [PERSON] по ? частині спадкового майна, що залишилося після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла 9 листопада 1996 року в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області, та складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул.. Гагаріна, 38 в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області, а також визнати за [PERSON] майнове право в порядку спадкування за законом на земельну ділянку (пай) КСП «Антонівське» розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0107582, виданий 12 лютого 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 3 лютого 1997 року № 20 на імя [PERSON]). Даний позов обґрунтуваний наступним. 9 листопада 1996 року в с.Антонівка Томашпільського району померла мати позивачів [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної частки (паю) площею 2,16 в умовних кадастрових гектара, розташованої на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Представник позивачів зазначає, що спадкоємцями вищевказаного майна залишилися позивачі, а також їхня сестра [PERSON] та брат [PERSON], які на спадщину не претендують, відмовляються від неї на користь позивачів. Також представник позивачів зазначає, що останні фактично спадщину прийняли протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, оскільки залишилися проживати у спадковому будинку, однак право на спадкове майно належним чином не оформили, таким чином пропустивши строк подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, в звязку з чим нотаріусом їм було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросили позовну заяву задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви, в яких просять справу слухати у їхній відсутності, з позовними вимогами згідні. Представник Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнав, просить справу розглянути за відсутності представника, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачів, розглянувши заяви інших учасників процесу по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 9 листопада 1996 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Судом установлено, що 9 листопада 1996 року в с.Антонівка Томашпільського району померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по вул.. Гагаріна, 38 в с.Антонівка Томашпільського району, та земельна частка (пай), розташована на території Антонівської сільської ради. Згідно довідок Антонівської сільської ради Томашпільського району № 516 та № 517 від 17 вересня 2015 року після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом залишилися син [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на протязі шести місяців після смерті матері спадщину прийняли. Спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] складається із житлового будинку по вул.. Гагаріна, 38 в с.Антонівка Томашпільського району, та земельної частки (паю) на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН № 0107582. Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджується копіями свідоцтв про народження позивачів. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджує право позивачів на земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Антонівське», яке їм перейшло у спадок від матері. Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я [PERSON], спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved