Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

14 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи: Служби у справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначила, що є бабусею неповнолітньої [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач - [PERSON]. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] року. З 2010 року неповнолітня [PERSON] постійно проживає біля позивачки. Після смерті дружини [PERSON] відповідач оформив на своє ім'я пенсію по втраті годувальника, однак разом з донькою не проживав, матеріально не забезпечував, витрачав кошти на власний розсуд. Відповідач веде аморальний спосіб життя, про доньку не піклувався, участі у виховані та розвитку доньки не приймає. Постійного місця проживання відповідач не має, з донькою не спілкується, не цікавиться її життям, здоров'ям, успіхами та потребами. Увесь час від народження неповнолітньою [PERSON] опікується позивачка, дитина знаходиться повністю на її утриманні. В зв'язку з цим, просять позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. На останнє судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Представник Служби у справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що неповнолітня [PERSON] є її онукою. ЇЇ батьки [PERSON] та [PERSON] постійного місця проживання не мали, тому онука постійно проживала біля неї. Останній раз бачила [PERSON] в 2014 році на похороні дочки [PERSON] Місце його проживання не відоме. Матеріальної допомоги [PERSON] дочці [PERSON] не надавав та не піклувався про неї. Допитана в судовому засіданні як свідок неповнолітня [PERSON] пояснила, що є донькою відповідача [PERSON] З самого малечку вона проживає з бабусею [PERSON] в смт. Токарівка Веселинівського району Миколаївської області, оскільки батьки постійного місця проживання не мали. ЇЇ матеріальним утриманням та вихованням повністю займається бабуся. Батько участі у її виховані та утримані не приймає. З 2014 року, після смерті матері [PERSON], батько зняв іншу квартиру, вона приїздила до нього у літній період в м. Одесу, однак навіть тоді він не піклувався про неї, доглядала за нею старша сестра, яка на той час проживала в м. Одеса. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 30 жовтня 2001 року Кудрявцівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області. Згідно вказаної копії свідоцтва про народження матір'ю неповнолітньої [PERSON] є [PERSON], яка [INFO] року померла в м Одеса, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 22 травня 2014 року виконавчим комітетом Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. Комісією з питань захисту дітей при Веселинівській районній державній адміністрації зроблено висновок № 546/22-01-02/07 від 07.12.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» 26 квітня 2001 року № 2402-III виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Конвенцією «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обставини позбавлення [PERSON] батьківських прав викладені в позовній заяві під час розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення знайшли своє підтвердження. Так, згідно акта обстеження житлово-побутових умов життя дітей в сім`ї громадянки [PERSON] мешканки смт. Токарівка Веселинівського району Миколаївської області від 21 листопада 2017 року, неповнолітня онука [PERSON] - [PERSON], [INFO], постійно проживає з бабусею. Яка утримує її матеріально, займається вихованням та розвитком. Батько дівчинки давно не проживає з сімєю, не цікавиться життям дівчинки, не приймає участі у її утриманні (пенсію по втраті годувальника витрачає на свої потреби). Згідно довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 325 від 26.01.2018 року позивачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею за цією адресою проживає онука [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Колосівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Веселинівської селищної ради Миколаївської області за вих. № 24 від 25.01.2018 року [PERSON], [INFO], навчається в 11 класі Колосівської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Батько [PERSON] з 2007 року участі у навчанні та вихованні доньки не брав. За час навчання в школі дитиною опікувалась бабуся [PERSON] Згідно довідки-характеристики № 1772 від 11.09.2017 року [PERSON] сама виховує та утримує онуку [PERSON] з дня її народження. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки [PERSON], виявляє стійке небажання у виконанні батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач без поважних на те причин не спілкується з донькою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання нею освіти. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачем [PERSON] від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню доньки. Тому, суд приходить до переконання в необхідності позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] Відповідно до положень ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Частиною 2 та 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача наутримання [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved