Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

13.04.2018 заявник [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області, з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме: [PERSON], яка померла 28.06.2017 в с. Карпівка Лиманського району Донецької області, державного акту про право приватної власності на землю(а.с.4-6). У судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, просить розглянути цивільну справу за його відсутності, вимоги задовольнити, про що до суду надав відповідну заяву (а.с.31). Заінтересована особа - Обєднана територіальна громада м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, представник якої у судове засідання не з'явився, просить розглянути цивільну справу у відсутності представника, про що надав до суду відповідну заяву (а.с. 28-29). Дослідивши надані до суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.06.2017 померла [PERSON], яка постійно проживала в с. Карпівка, Краснолиманського (колишня назва Краснолмиманський) району Донецької області (а.с. 16). Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді земельної ділянки площею 9,59 га, розташованої на території Рідкодубівської сільської ради Краснолиманського району, Донецької області і призначену для сільськогосподарського використання, на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ДН, виданого 02.03.1998 Краснолиманською міською радою, Донецької області, по- батькові власника в якому записано «Андріївна»(а.с.17). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1217 та 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкове майно, після смерті [PERSON], в порядку ст. 1270 ЦК України, прийняв позивач (син померлої - спадкоємець за законом) [PERSON](а.с.14,19), оскільки своєчасно, в установлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, звернувся до нотаріуса з заявою про її прийняття (а.с.18). Відповідно до повідомлення Лиманської державної нотаріальної контори від 20.04.2018, на підставі заяви від 27.12.2017 про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON], заведена спадкова справа № 658/2017 після померлої 28.06.2017 [PERSON], з іншими заявами про прийняття спадщини або про відмову ніхто не звертався(а.с.30). Державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON] спадкоємцю [PERSON] 10.02.2018 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: в державному акті на праві приватної власності на землю, прізвище власника на земельну ділянку записано «Андріївна»( (а.с. 13). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть спадкодавця, 28.06.2017 померла [PERSON], тобто, для оформлення спадкових справ заявнику необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документа спадкодавцю, а саме державного ату про право приватної власності на землю серії серії ДН, виданого 02.03.1998 Краснолиманською міською радою, Донецької області. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, якщо від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав. Згідно з правовими позиціями, викладеними в п.1,3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами та доповненнями) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Дослідивши письмові докази, надані до матеріалів цивільної справи, а саме: копії свідоцтва про народження, одруження, про смерть, надав їм належну оцінку, суд приходить до висновку що заява [PERSON] законна, обгрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved