overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги вона мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили з серпня 2016 року, мешкають окремо. В шлюбі мають одну малолітню дитину. Позивач, яку належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, погодилась на заочний розгляд справи (а.с. 35). Відповідач [PERSON], якого належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення (а.с. 36). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 23 вересня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 145741, виданого 23 вересня 2011 року Кулевчанською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 5). Як видно з копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 422076, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Шлюбні відносини сторони не підтримують з серпня 2016 року, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 2500 грн. щомісяця. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дитини - не виконує свого обов'язку по її вихованню та не утримує матеріально, дитина перебуваює на утриманні матері. В подальшому вимоги уточнила, просить стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі по 700 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань в судове засідання не направляв. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів , які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2007 року. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтва про народження дитини та рішення суду, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки суд встановив, що діти проживають з позивачкою, усі обовязки щодо їх виховання позивач несе самостійно, що підтверджується довідкою ЖЕК №3 про склад сімї та прописку від 12.10.2016 року, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно та регулярно не надає, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти в розмірі 700 грн. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач звернулась з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті її тітки [PERSON], яка померла 15.05.2010 року відкрилась спадщина на частину квартири, що в с. Маньків по вул. Луцькій, 11/13 Локачинського району. Після смерті тітки позивач фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки користувалась ним. Позивач як спадкоємець за законом у липні 2016 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, їй було відмовлено, оскільки пропущено строк звернення до нотаріальної контори. Даний строк було пропущено, позаяк вона вважала, що постійно доглядаючи за тіткою, вона вже прийняла спадщину і мала право в будь-який момент звернутись до нотаріальної контори для її оформлення. [PERSON] на ім'я якої тіткою було складено заповіт від прийняття спадщини відмовилась. Просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судове засідання позивач не з'явилась. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позов визнає повністю. Представник відповідача [PERSON] сілської ради у судове засідання не з'явився також, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає повністю. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 15.05.2010 року (а.с. 6), залишилося спадкове майно - частина квартири, що в с. Маньків по вул. Луцькій, 11/13 Локачинського району. Наявність спадщини підтверджується свідоцтвом про право власності на майно та довідкою [PERSON] сільської ради (а.с. 12, 13). Позивач є спадкоємцем за законом, що підтверджується копією паспорта позивача, свідоцтв про народження, про шлюб та про смерть (а.с. 4, 5, 7-11). [PERSON] на ім'я якої спадкодавцем було складено заповіт від прийняття спадщини відмовилась. Інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні, судом не встановлено. Отже, позивач, як єдиний спадкоємець за законом, не може оформити право на спадщину, тому що пропустила строк для її прийняття. Строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин у зв'язку із необізнаністю з чинним законодавством. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вищенаведені обставини свідчать, що позивач є спадкоємцем і строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин і цих причин відповідач та представник відповідача не оспорюють, отже позов необхідно задовольнити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власницею та мешканкою квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровано відповідача, який у ній не мешкає більше двох років без поважної причини. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, зняття його з реєстраційного обліку (а.с.а.с. 3 5). 31 жовтня 2016 року суд своєю ухвалою замінив Головне управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власницею та мешканкою квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 6 8). У квартирі також зареєстровано відповідача (а.с.а.с. 12, 21). Від 2014 року відповідач за вказаною адресою не мешкає, переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, що підтверджується його заявою від 14.07.2015 року, посвідченою нотаріусом м. Самари Самарської області [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі від 2014 року, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача не існує. Відтак, суд доходить висновку про те, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2007 року, який розірвано згідно рішення суду від 25.06.2013 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. У звязку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила суд стягнути з нього аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання сина. Дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу виконання обовязку по утриманню неповнолітньої дитини. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2013 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.2). Дитина перебуває на утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Враховуючи те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, згоден сплачувати аліменти на утримання сина, вимоги позивачки про стягнення аліментів у заявленому розмірі є обґрунтовані та є законні підстави для їх задоволення на захист прав дитини на матеріальне забезпечення. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі ст.367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання у межах стягнення суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 15.12.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 29\~000,00 грн. терміном дії, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 30,00 % за користування кредитом в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 52\~947,21 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 29\~000,00 грн. терміном дії, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 30,00 % за користування кредитом в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 04.10.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 52\~947,21 грн., яка складається з: -4\~243,86 грн. заборгованість за кредитом; -42\~943,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; -250,00 грн. штраф (фіксована частина); -2\~509,39 штраф (процентна складова) Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 19.07.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 300 грн. терміном дії, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 36,00 % за користування кредитом в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 12\~220,49 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.07.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 300 грн. терміном дії, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків в розмірі 36,00 % за користування кредитом в строки та в порядку, які встановлені кредитним договором. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 31.08.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 12\~220,49 грн., яка складається з: -960,15 грн. заборгованість за кредитом; -11\~160,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

\~ 12 жовтня 2016 року Приватне акціонерне товариство « Страхова група « ТАС » ( далі ПрАТ) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 11866,39 грн., виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 03 жовтня 2013 року близько 21 години в м. Малині по вул. Кримського трапилась дорожньо транспортна пригода за участю автомобілів марки «Форд » державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], що спричинила пошкодження транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ за полісом № АЕ/1071588. Застрахованим автомобілем є автомобіль [NUMBER]. Згідно з постановами суддів Малинського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2013 року дорожньо-транспортна пригода сталась у зв'язку із порушенням [PERSON] Правил Дорожнього руху. Відповідача притягнуто до відповідальності за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП ( порушення правил дорожнього руху та керування автомобілем в стані алкогольного спяніння). 03 жовтня 2013 року потерпіла сторона звернулася до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, на підставі страхового акту, ПрАТ виплачено страхове відшкодування в розмірі 11866,39 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляду справи без участі представника, позов підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ Судом встановлено, що 03 жовтня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Форд » державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], що спричинила пошкодження транспортних засобів. \~\~\~ Постановами суддів Малинського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2013 року визнано [PERSON] винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП. \~\~\~\~ Відповідно до вимог ч. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ за полісом № АЕ/1071588. Застрахованим автомобілем є автомобіль [NUMBER] . ( а.с. 5). \~\~ Розмір страхового відшкодування , що підлягає виплаті становить 11866,39 грн. ( а.с. 40). \~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

12 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають малолітнього сина, який проживає з відповідачкою. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, зазначив, що підтримує заявлені вимоги; відповідачка вказала, що позов визнає повністюта виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 85 (а. с. 21), від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 9), який проживає з відповідачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved