Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

14.04.2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арештів, а саме транспортного засобу марки Mercedes-benz 2448, 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER] та причіпа марки Heinrich Wellmeyer, 1998 року випуску, тип т/з:причіп-фургон-Е, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що накладено постановами державного виконавця першого міського відділу Державної виконавчої служби України Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 18.11.2010 року, 22.05.2009 року та 18.11.2010 року. В обгрунтування позовних вимог, представник банку посилається на те, що банк являється заставодержателем вказаного майна відповідно до договору від 04.04.2008 року, на яке державним виконавцем в подальшому було накладено арешт, що порушує пріоритетне право банку на реалізацію майна. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутності з зазначенням згоди на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив, тому відповідно до ст.169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між ПАТ КБ«Приват банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №219883-SOGL в сумі 60 000 доларів США. В забезпечення виконання умов кредитного договору 04.04.2008 року між тими ж сторонами укладено договір застави транспортних засобів Mercedes-benz 2448, 1994 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER] та причіпа марки Heinrich Wellmeyer, 1998 року випуску, тип т/з:причіп-фургон-Е, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.08.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.04.2008 року звернуто стягнення на вказані транспортні засоби. З метою виконання вказаного рішення суду, а також стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Хмельницькобленерго», державним виконавцем першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції 18.11.2010 року, 22.05.2009 року накладено арешт на належні боржнику транспортні засоби. Відповідно до листа ПАТ «Хмельницькобленерго» від 19.09.2014 року ПАТ «Хмельницькобленерго» в особі Хмельницького РЕМ не зверталося до виконавчої служби м.Хмельницького про відкриття виконавчого провадження з вимогами до [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються кредитною угодою №219883-SOGLвід 04.04.2008 року; договором застави від 04.04.2008 року; повідомленням ДВС від 04.07.2014 року; постановою ДВС від 18.11.2010 року; витягом про наявні арешти; рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12.08.2010 року; листом ПАТ «Хмельницькобленерго» від19.09.2014. Згідно ч.1 ст.585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. Ст.12 Закону України «Про заставу» передбачено, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. В силу ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ч.1 ст.54 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Ч.3 цієї статті визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. В силу ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Рішенням суду від 12.08.2010 року надано право Приватбанку самостійного продажу заставного майна з укладенням договору купівлі-продажу від імені заставодавця. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ«Приватбанк» як заставодержатель має право вимагати звільнення заставленого майна з під арешту. Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved