Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

14 червня 2019 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області про поновлення та надання додаткового строку на реалізацію майна. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 15 липня 2011 року ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1212 від 15.07.2011 року було успадковано 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,7400 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території СТзОВ «Україна» Софіївської селищної ради, Софіївського району, Дніпропетровської області, що належала його померлій матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 10 березня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 49, який додається. Потім, 04.10.2016 року ним (через представника за довіреністю) була проведена державна реєстрація земельної ділянки у відділі Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області, після виготовлення технічної документації щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), що засвідчується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.06.2019 року, номер витягу НВ-0003285062019, який прикладається. [PERSON] являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і є громадянином Російської Федерації та протягом року після набуття права власності не встиг розпорядитися земельною ділянкою, так як не був обізнаний в законодавстві України. Крім того, останній раз він приїжджав до України в 2011 році з метою отримання у спадщину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, потім на проведення державної реєстрації земельної ділянки в 2016 році він не зміг приїхати, оскільки його не пропускала митна служба Російської Федерації на територію України, посилаючись на те, що він є військовим і це заборонено в зв`язку з проведенням антитерористичної операції в Україні. Таким чином, ним було пропущено річний строк для реалізації земельної ділянки з поважних причин. У травні 2019 року до його представника за довіреністю - [PERSON] звернувся мешканець [ADDRESS] з пропозицією продати йому земельну ділянку. При зверненні до нотаріальної контори, через його представника, з питання продажу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , площею 7,7400 га, йому було роз`яснено положення законодавства про обов`язковий продаж земельної ділянки протягом року та повідомлено, що йому в судовому порядку необхідно встановити додатковий строк для реалізації майна - земельної ділянки. На підставі вищезазначеного позивач просить суд, поновити йому строк для відчуження належної йому на праві власності 1/3 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,7400 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території Софіївської селищної ради, Софіївського району, Дніпропетровської області, який встановити в 1 (один) рік з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надали заяву, в якій вказали, що з позовною заявою згідні та просять справу розглянути без присутності їхнього представника . В зв`язку з тим, що розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм не здійснювалось, що узгоджується з положеннями ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши подану заяву та надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 липня 2011 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1212 від 15.07.2011 року було успадковано 1/3 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,7400 га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території СТзОВ «Україна» Софіївської селищної ради, Софіївського району, Дніпропетровської області, що належала його померлій матері на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 10 березня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 49 (а.с. 10-12). 04.10.2016 року була проведена державна реєстрація земельної ділянки у відділі Держгеокадастру у Софіївському районі Дніпропетровської області, після виготовлення технічної документації щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), що засвідчується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.06.2019 року, номер витягу НВ-0003285062019 (а.с. 13-15). Таким чином, [PERSON] являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і є громадянином Російської Федерації. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [NUMBER] , виданий відділом внутрішніх справ Комсомольського району Хабаровського краю, дата видачі 02.04.2007 року, код підрозділу 272-018, /а. с. 5-8/. Останній раз [PERSON] приїжджав до України в 2011 році з метою отримання у спадщину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, потім на проведення державної реєстрації земельної ділянки в 2016 році він не зміг приїхати, оскільки його не пропускала митна служба Російської Федерації на територію України, посилаючись на те, що він є військовим і це заборонено в зв`язку з проведенням антитерористичної операції в Україні. Таким чином, ним було пропущено річний строк для реалізації земельної ділянки з поважних причин. За змістом ст. ст.41,64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до положень ч. 1ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. [PERSON] . ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Статтею 145 Земельного кодексу України встановлено порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до ч. 1ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права, а згідно ч. 2 вказаної статті встановлено, що у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З огляду на вищевикладене, право власності позивача виникло 04.10.2016 року, після цього на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності і обчислення річного строку добровільного відчуження слід починати від часу державної реєстрації земельної ділянки. При цьому, відповідно до пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про ринок земель не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Суд бере до уваги, що станом на час розгляду вказаного спору Верховною Радою України закон про ринок земель не прийнятий, а тому наразі відсутнє законодавче врегулювання порядку відчуження земель з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також відсутній ринок земель вказаного цільового призначення. Відповідач Софіївська селищна рада Софіївського району Дніпропетровської області не зверталась до суду з позовною заявою про примусове відчуження вказаної земельної ділянки, позовні вимоги визнала їх законними і обґрунтованими. Таким чином, враховуючи неврегульованість чинним законодавством правовідносин щодо продажу земельної ділянки товарного сільськогосподарського призначення, яка є власністю іноземця, що унеможливлює її відчуження позивачем в терміни визначені чинним законодавством, беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, суд вважає, що надання додаткового строку на реалізацію майна не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому вважає за можливе поновити та надати громадянину Російської Федерації [PERSON] додатковий строк для відчуження належної 1/3 частки земельної ділянки.

Outcome: approved