Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

12 серпня 2016 року позивач, [PERSON], звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], про визнання права на 3/8 частини житлового будинку в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що він, [PERSON], як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті свого батька, [PERSON], прийняв. В тім, оформити перехід права на спадкове майно не має можливості із-за відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно та заявлені претензії зі сторони відповідача, [PERSON]. Спадщиною щодо якої виник спір і заявлено право спадкоємця, - є 3/8 частини житлового будинку за адресою: вулиця Дроздівська, будинок номер 191 (сто девяносто один) місто Зіньків Полтавської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] та її представник [PERSON],заперечують проти позовних вимог, просять суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] підтримує позицію позивача щодо його права на заповідане спадкове майно. Суд, заслухавши пояснення сторін, їхніх представників та третьої особи, дослідив та проаналізував матеріали справи, дав належну оцінку на допустимість та належність доказів у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено: 08 квітня 2014 року в місті Зінькові у віці 68 років помер [PERSON], про що 09.04.2014 р. складено відповідний актовий запис за №53 та у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Зіньківського РУЮ у Полтавській області видано свідоцтво про смерть, серії I-КЕ №265911. Згідно заповіту складеного 29 січня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №214, [PERSON] належні йому 3/8 частини житлового будинку з відповідними частинами господарських будівель, що знаходяться в місті Зінькові по вулиці Дзержинського номер сто девяносто один Полтавської області заповів синові, [PERSON]. За останнім місцем проживання [PERSON]: вулиця Дзержинського, після зміни назви вулиця Дроздівська, будинок 191, місто Зіньків, Полтавська область, відкрилася спадщина. На час відкриття спадщина разом із ним постійно проживала та була зареєстрована його внука, [PERSON], [INFO]. 10 липня 2014 року в Зіньківській державній нотаріальній конторі на майно померлого заведено спадкову справу під №192/2014 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини та заведення спадкової справи. Заяву про прийняття спадщини позивач, [PERSON], подав до Зіньківської державної нотаріальної контори 12 вересня 2014 року. Заповідані [PERSON] 3/8 частини житлового будинку складаються з ? частини належних [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 05.12.1978 року Зіньківською міською радою та зареєстрованого 05 грудня 1978 року Полтавським інвентарбюро в реєстровій книзі №5 під №31 та з 1/8 частини успадковані [PERSON] після смерті матері, [PERSON], яка померла 26 червня 1988 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 4.11.2002 р., зареєстровано в реєстрі за №1511. Запис про речове право [PERSON] на ? частину та на 1/8 частину, разом 3/8 частини жилого будинку, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно вчинено 19 лютого 2009 року під реєстраційним номером 26491057. Постановою від 15 липня 2016 року державний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом із-за відсутності у спадкоємця правовстановлюючого документа на ? частини житлового будинку. Про відмову у вчиненні нотаріальних дій цього ж дня нотаріус винесла постанову №820/02-31 у спадковій справі №192/2014. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, житловий будинок за адресою: вулиця Дроздівська, будинок №191, місто Зіньків, Полтавська область в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки в технічному паспорті наступними літерами: А-1 житловий будинок; Б гараж; В погріб вхідний; Д сарай; Г сарай; г сарай; Ж вбиральня; Л,л літня кухня; б навіс; №1 огорожа; №2 ворота огорожі. З правового висновку зробленого Верховним Судом України у справі № 6-3095цс15 постанова від 6 липня 2016 року слідує, що особа яка вчасно прийняла спадщину у спосіб встановлений законом, є власником спадкового майна, має право володіти й користуватися ним, проте через відсутність реєстрації такого права обмежена у праві розпорядження належним їй майном. Оціночна вартість 3/8 частин житлового будинку розрахована субєктом оціночної діяльності [PERSON] складає суму 58875,00 грн., з якої визначено ціну позову та позивачем сплачено судовий збір за ставкою 1% ціни позову 588,75 грн.. Суд відхиляє доводи відповідача, [PERSON] та її представника [PERSON], щодо недійсності заповіту складеного [PERSON]. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами норми ч.2 ст.31 ЦПК України відповідач має право предявити зустрічний позов. На початку судового розгляду справи суд розяснив учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки. Даючи оцінку належності заповіту складеного 29 січня 2003 року [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №214, як доказу, суд зазначає, що у часі посвідчення заповіту діяли норми Цивільного Кодексу України (1540-06). Згідно ст.541 ЦК України (1540-06) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до п.82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 р. за № 152/361 нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу (1540-06) і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем (стаття 541Цивільного кодексу ( 1540-06 ). У заповіті зазначаються: дата і місце народження заповідача; місце і час укладення заповіту. Усім цим критерієм, заповіт [PERSON] на підставі якого позивач, [PERSON] прийняв спадщину, відповідає. Посилання відповідача на внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.358 ч.1_КК України, судвідхиляє як неприйнятні для зупинення провадження у цивільній справі. Пленум Верховного Суду України в пункті 33 Постанови №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» дав наступні розяснення, що при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Враховуючи вищевикладене та відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 541 ЦК Української РСР, ст.16, ст. 328, ст. 346, ст.ст. 1217, 1233-1236, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст. ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved