Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

14.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він зі [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] З 2011 року [PERSON] проживає з донькою окремо від відповідача [PERSON] , дитина перебуває на його утриманні. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.05.2019 року визначено постійне місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки з 2011 року, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча є працездатною і може надавати таку допомогу. Аліменти відповідач [PERSON] нікому не сплачує, але на її утриманні перебуває ще друга малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Тому [PERSON] просив стягнути зі [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у ньому та просили його задовольнити. [PERSON] зазначив, що має постійне місце проживання та роботи. Алкоголь не вживає. Займається вихованням та навчанням дитини [PERSON] , яка разом з ним проживає в приватному будинку у бабусі дитини. [PERSON] забезпечує дитину всім необхідним: харчуванням, одягом, лікуванням. Після виникнення питання про стягнення зі [PERSON] аліментів на його користь для утримання дитини [PERSON] , між ним та матір`ю дитини виник спір про постійне місце проживання дитини. Судовим рішенням визначено місце проживання дитини [PERSON] з ним, як з батьком. [PERSON] зазначив, що дитина [PERSON] відвідує школу-інтернат, їй там дуже подобається, тому вона іноді виявляє бажання там залишитися і серед тижня. [PERSON] не забороняє дитині спілкуватися з матір`ю, оскільки батьки мають рівні права на дитину, тому іноді дитина відвідує матір. Але постійне місце проживання дитини [PERSON] визначено з ним як з батьком, і саме він утримує дитину. Тому [PERSON] зобов`язана виконувати свій батьківський обов`язок утримувати дитину, яка проживає окремо від неї, а відповідно просив суд стягнути з відповідача аліменти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що вона разом з [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] . Також [PERSON] має другу дитину [PERSON] . На теперішній час [PERSON] не працює, власного доходу немає, співмешкає з іншим чоловіком, який її утримує, вони разом проживають в орендованій кімнаті гуртожитку. ЇЇ діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в спеціалізованій школі-інтернаті, де зазвичай проживають з понеділка по п`ятницю і перебувають на державному утриманні. Дитина [PERSON] не бажає повертатися на вихідні до батька, оскільки він не доглядає її, знущається, не надає їй лікування, одягу і харчування. [PERSON] займається утриманням дитини [PERSON] , купує їй одяг, взуття, шкільне приладдя, оплачує її лікування, тощо. [PERSON] заперечувала проти стягнення з неї аліментів в грошовій формі на користь [PERSON] , оскільки вважала, що він не буде витрачати надані нею кошти на утримання дитини. [PERSON] стверджувала, що [PERSON] зловживає алкоголем, а тому сплачені нею аліменти буде витрачати не на дитину, а на алкоголь для себе. Заслухавши думку позивача та його представника, відповідача, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.10.2008 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №647. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.05.2019 року, яке набрало законної сили 01.07.2019 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] ,[INFO] , з батьком [PERSON] , за місцем його проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Сторони визнали, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з батьком набрало законної сили, відповідач [PERSON] його не оскаржувала. Сторони визнали, що дитина [PERSON] навчається в школі-інтернаті за їх обоюдною згодою у зв`язку зі станом здоров`я, де може перебувати з понеділка до п`ятниці. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили про обставини виховання та утримання дитини [PERSON] , про що їм фактично відомо лише зі слів їх матері [PERSON] , з якою вони перебувають в дружніх стосунках. Свідки не проживають з дитиною [PERSON] , не підтримують стосунки з її батьком. З огляду на наведене, суд критично відноситься до їх показань. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст.181 СК України встановлені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В ст. 193 СК України встановлено, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Суд вважає необгрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що дитина проживає з нею, а не з батьком [PERSON] , оскільки батько її не утримує та знущається. Визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] чи з матір`ю [PERSON] - не є предметом розгляду даного спору. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука 29.05.2019 року, яке набрало законної сили 01.07.2019 року, визначено постійне місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] ,[INFO] , з батьком [PERSON] з урахуванням інтересів дитини. Заперечення матері проти стягнення з неї аліментів з підстав, що дитина проживає в школі-інтернаті або з нею, не спростовують факту, що постійне місце проживання дитини визначено з батьком, і відповідно дитина перебуває на утриманні батька. Суду не подано доказів, що батько позбавлявся прав на дитину чи не утримує дитину, що дитина перебуває на повному державному утриманні. Також визначення постійного місця проживання дитини з батьком не забороняє дитині спілкуватися з матір`ю. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , з якою вона проживає окремо. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ст. 183 СК України встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Так, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує вимоги ст. 182, ст.183 Сімейного Кодексу України, а саме, що відповідач [PERSON] має на утриманні ще другу дитину [PERSON] . При цьому відповідач [PERSON] не має постійного місця проживання, не працює, хоча є особою працездатного віку із задовільним станом здоров`я. Суд враховує, що за відсутності постійного місця роботи у відповідача [PERSON] , при виконанні судового рішення аліменти будуть стягуватися з розрахунку середнього заробітку в даній місцевості, що може поставити відповідача [PERSON] в скрутне матеріальне становище. Крім того дитина [PERSON] навчається в школі-інтернаті, що зменшує тягар утримання дитини батьком [PERSON] . Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в частковому відношенні до її заробітку (доходу), а саме щомісяця в розмірі 1/6 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Суд критично відноситься к запереченням відповідача [PERSON] про стягнення з неї аліментів з підстав, що вона раніше купувала своїй дитині одяг та їжу, оскільки такі її доводи не підтверджені документально. Періодичне надання подарунків дитині не звільняє мати, яка проживає окремо від дитини, від виконання свого батьківського обов`язку постійного приймати участь в утриманні дитини. Предметом розгляду даного спору не було стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за десять років, на підставі ч.2 ст. 191 СК України, тому не є предметом доказування факт відсутності ухилення відповідача від сплати аліментів в минулому. Заперечення відповідача [PERSON] проти стягнення з неї аліментів з підстав оплати нею лікування дитини під час розгляду справи в суді, не є підставою, встановленою в ст.188-ст.190 СК України, для звільнення її від сплати аліментів. Витрати на лікування є підставою для вирішення питання про участь батьків у додаткових витратах на дитину, відповідно до ст.185 СК України, що не є предметом розгляду цього спору. Також і заперечення відповідача [PERSON] проти стягнення з неї аліментів на користь позивача [PERSON] з підстав можливого їх нецільового використання, не є підставою для звільнення її від обов`язку утримувати дитину, яка постійно проживає з батьком. Так, в ст. 186 СК України встановлено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задовольнити частково. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial