Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

13.05.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартиру, стягнення 1/2 частки вартості автомобіля 69632 гривні. Під час судового засідання позивачка неодноразово уточнювала позовну заяву. Остання редакція позовної заяви від 29.10.2013 року, в якій вона просить розділити між нею та [PERSON] спільне майно подружжя. Визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; та стягнути з відповідача вартість 1/2 частини автомобіля HONDA CIVIK 2008 року випуску, чорного кольору, кузов номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], державний знак [NUMBER] в сумі 69632 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб 30 січня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 11.03.2010 року сторони по справі придбали по 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вищезазначена квартира була придбана за 276000 грн. Під час шлюбу придбана за спільні кошти однокімнатна квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім*я [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 11.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Квартира придбана за грошові кошти в сумі 272000 грн. При оформленні договору купівлі продажу позивач надала свою письмову згоду, яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON]. на здійснення угоди. Також за спільні кошти придбали автомобіль HONDA CIVIK 2008 року випуску, чорного кольору, кузов номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], державний знак [NUMBER], який був зареєстрований на ім*я відповідача [PERSON], який на даний час зареєстрований на [PERSON], але позивач не надавала згоди на продаж цього автомобіля. 05.08.2013 року відповідач надав зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності, в якому просить визнати договір купівлі - продажу від 11.03.2010 р. квартири [ADDRESS], в часті вказання [PERSON] , як покупця, - недійсним; визнати цю квартиру особистою приватною власністю [PERSON]; а також визнати особистою приватною власністю [PERSON] однокімнатну квартиру житловою площею 16, 6 кв.м., загальною площею 32, 4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог відповідач посилається на то, що з [PERSON] зареєстрували шлюб 30.01.2010 року. [INFO] від шлюбу народився син [PERSON]. З 08.03.2013 року з [PERSON] не проживають разом та не ведуть спільного господарства. В повному обсязі заперечує проти позову [PERSON], оскільки однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS], зареєстрована на його імья , є його особистою власністю, оскільки квартира придбана за його власні кошти , які він отримав від брата - [PERSON] за договором дарування грошових коштів для придбання квартири з метою подальшої передачі в оренду від 28.06.2012 року. На момент придбання вищезазначеної квартири він фактично не мешкав з [PERSON], не вели спільне господарство. 11.03.2010 року [PERSON] і він, на підставі договору купівлі - продажу, придбали по 1/2 частині на кожного квартиру [ADDRESS]. Дана квартира була придбана за його власні кошти , які він позичив у знайомого [PERSON] за договором 15/01 безпроцентної фінансовій допомоги. Таким чином, відповідач вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, зустрічний позов просить задовольнити. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити в повному обсязі та відмовити в задоволені позову [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріалі справи, позов [PERSON] задовольняє в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовляє в повному обсязі. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 січня 2010 року. (а.с. 45) Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 46) 11.03.2010 року сторони придбали по 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Вищезазначена квартира була придбана за 276800 грн. (а.с. 48) Під час шлюбу придбана однокімнатна квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім*я [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 11.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Квартира придбана за грошові кошти в сумі 272000 грн. (а.с.50-51) При оформленні договору купівлі продажу позивач надала свою письмову згоду, яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON]. на здійснення угоди. Також автомобіль придбаний HONDA CIVIK 2008 року випуску, чорного кольору, кузов номер [NUMBER], двигун № [NUMBER], державний знак [NUMBER], який був зареєстрований на ім*я відповідача [PERSON], який наданий час зареєстрований на [PERSON], хоча позивач не надавала згоди на відчуження цього автомобіля. Згідно ст. 22 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю . Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми, або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), Квартири належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Домовленості про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Незважаючи на той факт, що вищевказані квартири були зареєстровані лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників визначені за договором купілі-продажу квартири [ADDRESS]. Частки квартири [ADDRESS] визначає суд , кожному з співласників [PERSON] і [PERSON] належить по 1/2 частині . В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що на момент 11.03.2013 року сторони по справі разом не проживали, не вели спільне господарство. Суд не приймає пояснення цих свідків як доказ, оскільки вони знаходяться за місцем роботи в підпорядкуванні [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що в період шлюбу сторони по справі купили дві квартири і автомобіль за спільні гроші. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] продала йому квартиру, яка їй належала до шлюбу з [PERSON] Юридично оформити договір купівлі -продажу квартири з [PERSON] вони не мали можливості, оскільки в квартирі прожавала неповнолітня дитина і не було дозволу органу опіки та піклування на продаж квартири, тому вони оформили договір дарування. [PERSON] не надав суду жодного доказу того, що спірні квартири придбані за його власні кошти , а тому відмовляє йому в задоволенні позову в повному обсязі. Суд не приймає як доказ , надані [PERSON] договори безпроцентної фінансової допомоги від 15.01.2010 р. (а.с. 49) і договір дарування грошових коштів (а.с. 52), оскільки договори не посвідчені нотаріусом. Автомобіль сторонами по справі придбано в період шлюбу, тобто кожному з них належить по 1/2 частині автомобіля. Оскільки відповідач [PERSON] в період слухання справи без відома [PERSON], продав автомобіль [PERSON], то суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частини вартості автомобіля 69632 гривні. Судові витрати суд відносить за рахунок сторін.

Outcome: approved