Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

14.03.2019 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області в порядку підсудності надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , до [PERSON] , про встановлення режиму окремого проживання подружжя. 15.03.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 27.05.2019 року. 27.05.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з неявкою сторін. Справу призначено до розгляду на 03.09.2019 року. 03.09.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з необхідністю уточнення позовних вимог. Справу призначено до розгляду на 15.10.2019 року. 15.10.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з необхідністю уточнення позовних вимог. Справу призначено до розгляду на 18.11.2019 року. 04.11.2019 року позивачем подана уточнена позовна заява. 18.11.2019 року закінчене підготовче судове засідання. справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 13.12.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 13.12.2019 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить встановити з 31 грудня 2018 року режим окремого проживання для подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований 22 грудня 2017 року Південним районним у місті Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області за актовим записом № 328. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 22.12.2017 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі у Південному районному у місті Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області за актовим записом № 328 В період шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Між ними постійно виникали сварки і непорозуміння, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства, а тому їхнє спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам і інтересам їхньої дитини. Починаючи з 31 грудня 2018 року вони припинили шлюбні стосунки і проживають окремо. Їх син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні Враховуючи, що з 31.12.2018 року вони з відповідачкою спільно не проживають, просить встановити режим окремого проживання, що відповідатиме його інтересам, так як він не бажає продовжувати спільне життя, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, давши пояснення фактично встановлені матеріалами справи. Також пояснив, що 31.12.2018 року він припинив спільне проживання з відповідачкою і з цього часу проживає за місцем проживання матері. Також з ними проживає їхня спільна з відповідачкою дитина, оскільки остання повідомила, що дитина їй не потрібна. Влітку 2019 року він намагався помиритись з відповідачкою, декілька раз навідувався за місцем їх проживання, але примирення між ними не відбулось, відповідачка не змінила свого ставлення до нього і до дитини, але в цей період спільно вони не проживали. Так як на ч ас подання позовної заяви дитині не виповнилось 1 року він позбавлений можливості ставити питання про розірвання шлюбу, тому просить встановити режим окремого проживання. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність не подала. Під час підготовчого судового засідання позовні вимоги визнавала частково. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, заслухавши учасників розгляду справи. вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що з 22.12.2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований у Південному районному у місті Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області за актовим записом № 328, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу. В період шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. За доводами позивача з 31 грудня 2018 року шлюбні відносини та спільне проживання між ним і в відповідачкою припинені, оскільки між сторонами постійно виникали сварки і непорозуміння, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства, а тому їхнє спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам і і інтересам їхньої дитини. Син сторін проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, дана обставина підтверджується копією розписки відповідачки, в якій остання зазначає, що вона передає дитину на виховання своєму чоловікові, так як не може матеріально утримувати дитину. Факт окремого проживання сторін підтверджується також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Її син одружився з відповідачкою та вони проживали окремо від неї у найманій квартирі. Вона мало спілкувалась з сім`єю свого сина, оскільки відповідачка була проти такого спілкування. Від неї навіть приховали факт народження дитини. Проте їй стало відомо про народження онука і вона була дуже рада цій події, але відповідачка до дитини ставилась недбало, навіть не хотіла забирати дитину з лікарні, проходити лікування з дитиною. 31.12.2018 року її син прийшов до неї додому, пояснивши, що буде проживати разом з нею, оскільки посварився зі своєю дружиною та не бажає спільно проживати. В той же день до них зателефонувала відповідачка та просила забрати дитину, оскільки вона сама не має можливості її утримувати. Вона з іншим своїм сином поїхала до відповідачки, забрали дитину і відповідачка написала розписку, що дитину віддала їм добровільно. З того часу її син і онук проживають разом з нею. Літом 2019 року її син їздив до відповідачки, з метою налагодження відносин, але примиреннями між ними не відбулось. Син декілька днів перебував з відповідачкою, але не постійно. Своїх речей до відповідачки в цей період не брав та будь-якого спільного майна вони в цей період не купували. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він є братом позивача. Він був свідком того, що в грудні 2018 року він разом з мамою їздив до відповідачки та допомагав перевозити речі брата та дитину брата за місцем проживання їхньої матері. Відповідачка написала розписку, що вона відмовляється від дитини. З грудня місяця 2018 року його брат разом із сином проживає окремо від відповідачки. Йому також відомо, що літом 2019 року його брат декілька днів проживав з відповідачкою, але примирення між ними не відбулось. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з [PERSON] ,, мамою позивача ,та їй відомо, що з 31.12.2018 року [PERSON] , проживає разом з мамою та своїм сином. Їй про це стало відомо 31.12.2018 року, так як вона в той день пішла до сусідки з метою запросити її на святкування Нового року, але до позивачки повернувся жити син з онуком. З того часу вона постійно бачить позивача та його дитину за місцем проживання його матері. Вони гуляють з дитиною. Відповідачку вона не бачила за місцем проживання матері позивача. Одного разу чула лише скандал. Відповідно до ч.1 ст. 1119 СК України - За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. З наданих позивачем доказів, судом встановлено, що шлюбні відносини та спільне проживання сторони припинили з 31 грудня 2018 року, що підтверджено показаннями свідків та розпискою відповідачки про передачу малолітньої дитини на проживання разом з батьком. Той факт, що літом 2019 року сторони намагались помиритись та декілька днів проживали разом, на думку суду не свідчить про припинення режиму окремого проживання, оскільки спільне проживання сторін мало короткостроковий та не систематичний характер. В судовому засіданні позивач підтвердив, що він не бажає проживати спільно з відповідачкою, що стало підставою для подання даної позовної заяви. А поведінка сторін підтверджує їх небажання спільно проживати, оскільки сторони не проживають разом протягом тривалого періоду, зі сторони позивача були спроби налагодити відносини з відповідачкою, які не дали бажаного результату. Протягом всього періоду розгляду справи позивач настоює на задоволенні позовних вимог про встановлення режиму окремого проживання. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення режиму окремого проживання сторін підлягають задоволенню. Дане рішення ухвалюється судом виходячи із положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України. оскільки позивач просить встановити лише режим окремого проживання без встановлення будь-яких наслідків такого проживання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності із положеннями ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., так судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. На основі ст. 110, 112, 119 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved