Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

13 травня 2021 року Нетішинським міським судом Хмельницької області ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] 136,49 грн., в решті позову відмовлено. При ухваленні рішення не вирішеним залишилось питання судових витрат, які пов`язані з розглядом справи у виді професійної правничої допомоги. У судовому засіданні представник позивача зробив заяву про те, що позивачем будуть додатково подані докази про його судові витрати на правничу допомогу. В резолютивній частині означеного вище рішення було призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати у справі, зобов`язано позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази щодо розміру понесених ним судових витрат. 14 травня 2021 року [PERSON] подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3119,85 грн., та надав докази щодо розміру понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 11 грудня 2020 року, акт приймання - передачі правничої допомоги від 13 травня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 13 травня 2021 року. На обґрунтування вимог заяви позивач зазначив, що його позов судом задоволено частково, стягнуто на його користь з відповідача грошові кошти в сумі 135,92 грн., та відповідачем самостійно було під час розгляду справи сплачено для нього грошові кошти в сумі 27161,24 грн. В зв`язку з чим його представником у судовому засіданні 12 травня 2021 року не підтримано позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 27161,54 грн., в решті позовних вимог до відповідача про стягнення коштів в сумі 12215,36 грн. його представник підтримав та просив такі задовольнити. [PERSON] вказує, що загальна сума предмету спору становила 39376,90 грн., його позовні вимоги задоволені частково, стягнуто судом з відповідача на його користь 135,92 грн. та відповідачем самостійно йому сплачено грошові кошти в сумі 27161,24 грн., таким чином, його позов задоволено на суму 27297, 46 грн., що становить 69,33% від суми позову. [PERSON] зазначає у заяві, що при розгляді даної справи він поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. Таким чином, вважає [PERSON] , що із відповідача на його користь підлягає стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3119,85 грн. (4500,00 грн. х 69,33%). У судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення не з`явилися. 31 травня 2021 року представник позивача надав до суду заяву, в якій просив судове засідання для вирішення питання про судові витрати за його заявою проводити без його участі та участі позивача. 28 травня 2021 року представник відповідача надав до суду відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення в якій просив вимоги позивача про ухвалення додаткового рішення відхилити. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що матеріали справи не містять, а заявником не надано доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість його витрат на професійну правничу допомогу. Заявник не обґрунтовує необхідність звернення до суду із позовом про захист права, яке не було порушене. Зокрема, зазначає представник відповідача, у заяві про розірвання Договору №722533 від 23 березня 2010 року, крім всього, позивач вказав реквізити банківського рахунку, на який він просив перерахувати періодичні платежі. Однак, 05 серпня 2019 року набрала чинності постанова Правління Національного банку України №162 від 28 грудня 2018 року «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні», відповідно до якої, рахунки в форматі IBAN повинні складатися з 29 літерно-цифрових символів. Станом на сьогоднішній день, банки не перераховують кошти на рахунки які не відповідають стандартам міжнародного номера банківського рахунка IBAN. Враховуючи той факт, що рахунок зазначений в заяві про розірвання Договору не відповідає стандартам міжнародного номера банківського рахунка IBAN, а позивач не повідомляв відповідачу свої рахунки стандарту міжнародного номера банківського рахунка IBAN, TOB «АВТО ПРОСТО» було позбавлено можливості перерахувати [PERSON] періодичні платежі у зв`язку із розірванням Договору. З огляду на зазначене, на переконання представника відповідача, останній жодним чином не порушив права позивача. Представник відповідача вважає, що зазначений недолік міг бути усунутий шляхом направлення [PERSON] чи його представником на адресу ТОВ «АВТО ПРОСТО» відповідного листа із зазначенням рахунку у форматі IBAN, а не поданням до суду необґрунтованого позову, фактично слідуючи принципу «позов заради позову». На підставі наведеного, представник відповідача вважає, що вимоги заяви позивача про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованими та просить їх відхилити В зв`язку з тим, що учасники справи в судове засідання не з`явились фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалась. Вивчивши заяву позивача, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження його судових витрат, ознайомившись з викладеною в письмовій формі позицією представника відповідача з приводу заяви позивача, оглянувши матеріали справи в межах заяви, проаналізувавши відповідні норми права, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Приписами ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). Судом встановлено, що 11 грудня 2020 року [PERSON] уклав з адвокатським бюро «ВОЛКОВ ТА ПАРТНЕРИ» (далі Бюро), в особі керуючого Бюро - адвоката Волкова С.В. договір про надання правничої допомоги. Предметом зазначеного вище договору є надання професійної правничої допомоги по даній справі, а також здійснення представницьких повноважень клієнта. В ньому ж зазначено, що адвокату буде сплачено вартість правничих послуг згідно даного договору, в означеному догові зазначено, що вартість правничих послуг узгоджується актом приймання-передачі правничої допомоги, виходячи з тарифів - одна година адвоката становить 600,00 грн. Відповідно до даних квитанції до прибуткового касового ордеру від 13 травня 2021 року, яка містить дані про отримання Бюро від [PERSON] грошових коштів у сумі 4500, 00 грн. позивач виконав своє зобов`язання за договором та сплатив суму гонорару в розмірі обумовленого в договорі про надання правничої допомоги від 13 травня 2021 року. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару, як того вимагає ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації послуг Бюро іншою стороною, суд виходить з встановленого у договорі про надання правничої допомоги від 11 грудня 2020 року розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Надання адвокатом Волковим С.В. позивачу правничих послуг підтверджується: договором про надання правничої допомоги від 11 грудня 2020 року, актом приймання - передачі правової допомоги від 13 травня 2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 13 травня 2021 року. Згідно даних ату приймання - передачі правової допомоги від 13 травня 2021 року Бюро на користь клієнта здійснено послуги: складення позовної заяви - 4 години, представництво інтересів клієнта в Нетішинському міському суді Хмельницької області 16 лютого 2021 року - 30 хвилин, ознайомлення з відзивом відповідача на позовну заяву - 1 година, складання відповіді на відзив на позовну заяву - 30 хвилин, представництво інтересів клієнта в Нетішинському міському суді Хмельницької області 12 травня 2021 року - 1 година 30 хвилин. У зазначеному договорі зазначається ціна договору (розмір послуг згідно погодинної ставки), яка встановлена у фіксованій сумі 600,00 грн. за годину. В акті приймання - передачі правової допомоги від 13 травня 2021 року зазначено назви послуг наданих адвокатом, вартість однієї години роботи адвоката - 600 грн., загальна кількість годин роботи адвоката - 7 годин 30 хвилин та загальна їх вартість в сумі 4500,00 грн. (7,5 х 600). Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу на підставі поданих позивачем доказів, суд враховує те, що ці судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, сума судових витрат, заявлена до відшкодування, відповідає сумі заявленій в попередньому (орієнтовному) розрахунку. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих позивачем доказів, суд також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи). Поряд з цим як зазначалось вище позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів задоволено частково, зокрема стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь [PERSON] 136,49 грн., в решті позову відмовлено. Водночас відповідачем самостійно було під час розгляду справи сплачено для позивача грошові кошти в сумі 27160,97 грн. В зв`язку з чим представник позивача у судовому засіданні 12 травня 2021 року не підтримав позовні вимоги в частині стягнення 27161,54 грн., в решті позовних вимог, що становлять суму 12215,36 грн., його представник підтримав та просив задовольнити. Загальна сума предмету спору становила 39376,90 грн., позовні вимоги позивача судом задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 136,49 грн. та позовні вимоги останняого в сумі 27160,97 грн. задоволено самостійно відповідачем після пред`явлення [PERSON] до нього позову, таким чином, позовні вимоги позивача вцілому задоволено на суму 27297,46 грн., що становить 69,32% від суми позову. Згідно поданих [PERSON] доказів при розгляді даної справи він поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. Отже, із відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3119,40 грн.(4500,00 грн.х 69,32%) Означене узгоджується з приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з приписами ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якими передбачено, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Щодо аргументів представника відповідача, наведені ним на заперечення щодо задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення по вирішенню судових витрат, пов`язаних з наданням позивачу правничої допомоги, то суд такі відхиляє, оскільки приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачають, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку інші судові витрати - це витрати на правничу допомогу. Оскільки позов позивача був задоволений частково, то і відповідно на сторону позивача покладено судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того, ч. 3 ст. 142 ЦПК України, передбачено, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Як зазначалось вище відповідачем самостійно було після пред`явлення [PERSON] до нього позову сплачено для позивача грошові кошти в сумі 27160,97 грн. В зв`язку з чим, представник позивача у судовому засіданні 12 травня 2021 року не підтримав позовні вимоги в частині стягнення 27161,54 грн., в решті позовних вимог, що становлять суму 12215,36 грн., його представник підтримав та просив задовольнити. Тому суд, зважаючи на наявність заяви позивача про стягнення судових витрат з відповідача, вважає, що з останнього слід стягнути понесені позивачем у справі судові витрати. Окремо суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що у разі відмови в позові інші судові витрати покладаються на позивача. В даному випадку в частині позову було відмовлено, а тому в цій частині інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. Приписами ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Поряд з цим, в даному випадку, зважаючи на задоволення судом позову позивача частково та задоволення частини позовних вимог самостійно відповідачем після подання до нього позову позивачем, подання заяви позивачем про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат не розцінюється судом, як зловживання процесуальними правами, а розцінюється як реалізація позивачем своїх процесуальних прав. Щодо тверджень представника відповідача про відсутність порушених відповідачем прав позивача, то під час розгляду справи, таким твердженням представника відповідача суд надав оцінку та за результатами розгляду справи було ухвалено рішення по суті. Суд зауважує, що під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат у справі суд не встановлює наявність чи відсутність порушеного права позивача, а лише вирішує питання щодо розподілу судових витрат, якщо таке питання не було вирішено судом під час ухвалення рішення. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» підлягає стягненню на користь [PERSON] 3119,40 грн. витрат пов`язаних з правничою допомогою шляхом ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial