Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

14.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] ) укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, укладеного виконкомом Спартаківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис № 12. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.01.2008 року. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 04.11.2010 року шлюб було розірвано. Заочним рішенням Краматорського міського суду від 21.06.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки всіх видів його доходу (заробітку), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Постановою державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 01.08.2017 року виконавче провадження про стягнення аліментів на дитину було відкрито. Станом на 28.02.2020 року заборгованість [PERSON] по аліментам перед [PERSON] становить в розмірі 50026.50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до довідки № 61 від 27.02.2019 року, виданої директором ЗОШ № 25 Страшко І.М. , батько [PERSON] , учня 5 В класу, [PERSON] не бере участі у вихованні дитини (жодного разу не відвідував школу, не спілкується з учителями, не бере участі в батьківських зборах). Відповідно до висновку щодо психологічного стану та сімейної ситуації [PERSON] , який було проведено практичним психологом [PERSON] 31.08.2019 року, вбачається, що дитина не сприймає біологічного батька як рідну людину, як члена сім`ї. Психологічний стан дитини відповідає нормі. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в присутності психолога [PERSON] був допитаний малолітній [PERSON] . В судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що він постійно телефонував батькові, але останній відповідав, що зайнятий та обіцяв передзвонити та не виконував своєї обіцянки. Тоді він вирішив йому більше не дзвонити. Він вже дванадцять років проживає разом із матір`ю та не жалкує, що батько з ними не проживає. Батько лише один раз привітав його з днем народження та подарував йому телефон, це було коли він ще ходив до дитячого садку. Батько не пам`ятає коли в нього день народження, один раз подзвонив після дня народження та спитав коли воно в нього. Його ці слова батька дуже образили. На теперішній час він з батьком не спілкується, за ним не сумує, не заперечує проти того, щоб його батька позбавили батьківських прав. Батька він бачив декілька разів в коридорі в суді, але батько до нього не підходив, та з ним не спілкувався. Він просив суд, позбавити батька батьківських прав, бо він не хоче виконувати батьківські обов`язки і не піклується про нього. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її донькою, а [PERSON] - її колишнім зятем. Малолітній [PERSON] проживає разом із її донькою з народження. Вона його водить до школи, до лікарень та влітку відвозить на відпочинок. Одного разу її донька звернулася до [PERSON] за грошовою допомогою на лікування сина, однак, останній відповів відмовою, бо йому самому були необхідні гроші на лікування. Донька подала на аліменти, які він не сплачує. Частину аліментів сплатив, бо йому необхідно було виїхати за кордон. З [PERSON] він не спілкується. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його сестрою, а [PERSON] - її колишнім чоловіком. Він часто спілкується зі своєю сестрою та її сином [PERSON] [PERSON] не приймає участі у вихованні сина зовсім, не привітає його зі святами, з днем народженням. Останній раз [PERSON] спілкувався із сином, коли приїзжав до свого батька на похорони, це було десь чотири роки потому. Він тоді гуляв із [PERSON] . [PERSON] йому розповідав, що дзвонив батькові, а останній обіцяв передзвонити та не передзвонював. Матеріально утримує [PERSON] лише його мати - [PERSON] , вона його відвозить на відпочинок, дарує подарунки. [PERSON] лише інколи сплачує аліменти, подарунки дитині не дарує. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його племінницею. [PERSON] не допомагає [PERSON] грошима та не спілкується із сином. Вихованням [PERSON] займається лише [PERSON] , батько участі у вихованні сина не приймає. [PERSON] дзвонив батькові, втім, останній на його дзвінки не передзвонював. Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням сина не займається, його життям не цікавиться, з боку батька відсутня будь-яка турбота про сина, про його розвиток, відповідач не спілкується з сином, бо вважає, що сину від нього тільки потрібні матеріальні блага. Зазначені факти не заперечуються самим відповідачем в судовому засіданні, та підтверджені поясненнями свідків та малолітнього [PERSON] . Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що не виконує відповідач [PERSON] . Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , бо він нехтує батьківськими обов`язками. Адже, беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав, серед іншого є ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічні алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, засудження за злочин щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів,

Outcome: approved