Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

12 жовтня 2021 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 18.06.2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 93), в якому у сторін народилася малолітня донька [PERSON] , [INFO] , яку після розірвання шлюбу вона просила залишити собі на виховання та стягнути з відповідача на свою користь суму судового збору у сумі 908 грн., посилаючись на те, що спільне життя у подружжя не склалось та їхні відносини погіршились останні 2 роки через різні характери, різні погляди на життя, побут, виховання дитини, втрату з відповідачем один до одного необхідних почуттів любові, поваги, взаєморозуміння і підтримки, наслідком чого були сварки та скандали, відсутність спільних інтересів, у зв`язку з чим, сторони фактично припинили шлюбні відносини, не проживають разом та не ведуть спільного господарства з квітня 2021 р., а тому шлюб носить формальний характер, і збереження сім`ї неможливо. В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити і слухати справу без її участі. (а.с. 14). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю визнав позов та проханням про слухання справи без його участі (а.с. 15). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційно, шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 18.06.2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 93), що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 18.06.2016 року, в якому у сторін народилася малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.01.2017 р. (а.с. 5,6). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у подружжя не склалось та їхні відносини погіршились через різні характери, різні погляди на життя, побут, виховання дитини, втрату один до одного необхідних почуттів любові, поваги, взаєморозуміння і підтримки, наслідком чого були сварки та скандали, відсутність спільних інтересів, у зв`язку з чим, сторони фактично припинили шлюбні відносини, не проживають разом та не ведуть спільного господарства з квітня 2021 р., коли відповідач переїхав до свого будинку, де проживає до сьогодні, а позивачка разом з дитиною залишилась проживати разом з дитиною, яка постійно знаходиться на її вихованні, а тому шлюб носить формальний характер, і збереження сім`ї неможливо. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У своїй Постанові від 15.01.2020 р. у справі № 200/952/18 (провадження № № 61-14859св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що «під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас місцевим судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини». За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, або на вихованні кого з батьків будуть вони знаходитися - суд може вирішити питання про залишення проживання дитини або знаходження її на вихованні з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками - суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами (батьками малолітньої дитини) і в даному провадженні позивачкою ставиться питання про залишення малолітньої дитини разом з нею на виховання, а не про визначення місця проживання дитини. При таких обставинах, враховуючи згоду відповідача з позовом, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити інтересам та свободам позивачки, малолітньої дитини та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, як в частині розірвання шлюбу, так і в частині залишення спільної малолітньої доньки на виховання матері (позивачки), відносно чого у сторін відсутній спір з підстав, описаних вище. Беручи до уваги задоволення позову у повному обсязі, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн., як підтверджені документально (а.с. 1).

Outcome: approved