Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

12 травня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про розірвання договору та стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 19 червня 2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 на користь третьої особи [PERSON] строком дії 30 днів з 19 червня 2014 року по 19 липня 2014 року з процентною ставкою 3,85 % річних на суму 10000 Євро. Він здійснив вклад на депозитний рахунок у розмірі 10000 Євро. У рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року, яке набрало законної сили , вказано, що «як встановлено в суді та вбачається з Постанови № 309/БТ від 23 травня 2014 року, що ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії проблемних та встановлені обмеження в його діяльності, зокрема заборонено залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб (у тому числі з видачею ощадних депозитних сертифікатів) у національній та іноземній валютах, а також у банківських металах здійснювати в межах сукупної заборгованості перед фізичними особами, що виникла на кінець дня дати прийняття цієї постанови». Вбачається, що з 23 травня 2014 року відповідачу було заборонено залучати у вклади (депозити) кошти від фізичних осіб. Договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 від 19 червня 2014 року укладений у період дії постанови Правління Національного банку України від 23 травня 2014 року № 309/БТ, згідно якої банк не мав права на залучення вкладів (депозитів) коштів від фізичних осіб. У такому випадку, під час укладення договору відповідачем були порушені вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, тому спірний договір повинен бути визнаний недійсним з моменту укладення, а кошти в розмірі 10000 Євро повернуті йому в силу ч. 1 ст. 216 ЦК України. Просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати недійсним договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 від 19 червня 2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк»; -стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь [PERSON] кошти в розмірі 10000 Євро. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача вважала, що позов не підлягає задоволенню. Надала суду письмові заперечення. Треті особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 «Ваш стабільний» на користь третьої особи [PERSON] строком дії 30 днів з 19 червня 2014 року по 19 липня 2014 року з процентною ставкою 3,85 % річних на суму 10000 Євро. (а.с. 7-9). Грошові кошти в розмірі 10000 Євро позивач передав банку, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 10). Позивач зазначає, що договір строкового банківського вкладу укладений у період дії постанови Правління Національного банку України від 23 травня 2014 року № 309/БТ, згідно якої банк не мав права на залучення вкладів (депозитів) від фізичних осіб. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року встановлено, що Постановою № 309/БТ від 23 травня 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії проблемних та встановлені обмеження в його діяльності, зокрема заборонено залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб (у тому числі з видачею ощадних депозитних сертифікатів) у національній та іноземній валютах, а також у банківських металах здійснювати в межах сукупної заборгованості перед фізичними особами, що виникла на кінець дня дати прийняття цієї постанови. На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Рязанцева А.В. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк» запроваджено строком на три місяці з 21 листопада 2014 року по 20 лютого 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27 січня 2015 року № 17 з 27 січня 2015 року виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» покладено на заступника начальника відділу супроводження виведення банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Чернявську О.С. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 31 січня 2015 року № 22 від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Міський комерційний банк» з 31 січня 2015 року відсторонено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Рязанцева А.В. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 31 січня 2015 року № 23 уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Міський комерційний банк» з 31 січня 2015 року призначено заступника начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявську О.С.. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 36 від 17 лютого 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» до 20 березня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» Чернявської О.С. до 20 березня 2015 року включно. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка К.В. строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 201 від 09 листопада 2015 року змінено уповноважену особу Фонду на ПАТ «Міський комерційний банк», а саме: всі повноваження ліквідатора ПАТ «Міський комерційний банк» делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемку Р.А. з 12 листопада 2015 року. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 березня 2016 року № 356 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» на два роки до 19 березня 2018 року включно та продовження повноваження ліквідатора ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р.А. на два роки до 19 березня 2018 року включно. Підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦПК України). Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Посилання на постанову Правління Національного банку України від 23 травня 2014 року № 309/БТ як на підставу визнання укладеного договору недійсним не ґрунтуються на законі, оскільки зазначена постанова не є актом цивільного законодавства. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Згідно з нормами частин 1, 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на день укладення договору) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. З матеріалів справи вбачається, що договір строкового банківського вкладу № 2630/03/192166 від 19 червня 2014 року укладений до призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. За таких обставин, при укладенні спірного договору банком не було порушено вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним. У зв'язку з цим, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення коштів, яка є похідної від первинної вимоги. Суд також враховує, що у ПАТ «Міський комерційний банк» було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру його ліквідації. Главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок погашення вимог кредиторів. Статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. У ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено порядок спрямування уповноваженою особою Фонду коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, на задоволення вимог кредиторів. Частиною 4 цієї статті визначено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. За таких обставин, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цієї процедури порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed