Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

14.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 20.01.2015 року в розмірі 840 євро, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 05.07.2017 р. 24811,50 грн., суми відсотків в розмірі 198,60 євро, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 05.07.2017 р. - 5866,14 грн., а також суми 3% річних в розмірі 38,11 євро, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 05.07.2017 р. - 1125,67 грн., а всього - 31803,31 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, шляхом складання розписки, за умовами якого [PERSON], взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 840 євро, та зобов'язався повернути їх до 31.12.2015 року. Однак, взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав та не повернув належні [PERSON] грошові кошти в сумі 840 євро у встановлений строк. У зв'язку із цим, [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення з [PERSON] суми позичених коштів в розмірі 840 євро, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 05.07.2017 р. 24811,50 грн., суми відсотків за користування позикою за період дії договору - 20.01.2015-31.12.2015 р. в розмірі 198,60 євро, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 05.07.2017 р. - 5866,14 грн., а також суми 3% річних за період прострочення сплати позики з 01.01.2016 р. і до 05.07.2017 року (дня подачі позову в розмірі 38,11 євро, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 05.07.2017 р. - 1125,67 грн., а всього - 31803,31 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2017 р. відкрито провадження у справі (а.с.16). Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 р. продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали (а.с.36-37). Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечував факт отримання від позивача відповідної суми грошових коштів, вказуючи, що відповідної розписки він не писав та жодних коштів від позивача він не отримував. У зв'язку із цим, відповідач просив суд винести рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 20 січня 2015 року між [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідач отримав від позивач позику в сумі 840 євро, яку зобов'язався повернути до 31.12.2015 року (а.с.5). Однак, в порушення своїх зобов'язань, відповідач [PERSON] ні у встановлений строк, ні станом на день розгляду даної справи не повернув належні позивачу кошти (840 євро). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 761/12665/14-ц, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, а відтак зобов'язаний повернути позивачу заборгованість за договором позики від 15.01.2015 р. у розмірі 840 євро. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, оскільки розмір відсотків не встановлений в договорі, то він має бути встановлений за обліковою ставкою НБУ в період дій договору - 20.01.2015-31.12.2015 рр. Зокрема, з 13.11.14 до 05.02.15 (включно) облікова ставка була у розмірі 14% річних, тобто, за період 20.01.15-05.02.15 розмір відсотків за користування позикою становить 5,15 євро (840*14/100*16/365). З 06.02.15 до 03.03.15 облікова ставка була у розмірі 19,5% річних, тобто, за період 06.02.15-03.03.15 розмір відсотків за користування позикою становить 11,66 євро (840*19,5/100*26/365). З 04.03.15 до 27.08.15 облікова ставка була у розмірі 30% річних, тобто, за період 04.03.15-27.08.15 розмір відсотків за користування позикою становить 115,29 євро (840*30/100*167/365). З 28.08.15 до 24.09.15 облікова ставка була у розмірі 27% річних, тобто, за період 28.08.15-24.09.15 розмір відсотків за користування позикою становить 17,39 євро (840*27/100*28/365). З 25.09.15 до 31.12.15 облікова ставка була у розмірі 22% річних, тобто, за період 25.09.15-31.12.15 розмір відсотків за користування позикою становить 49,11 євро (840*22/100*97/365). Таким чином, загальна сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 198,60 євро. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені). Згідно положень ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Стаття 625 ч.2 ЦК України передбачає, що боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Таким чином, з відповідача [PERSON] також підлягає стягненню суми 3 % річних за період неповернення суми позики, починаючи з 01.01.2016 р. і до 05.07.2017 року (дня подачі позову), розмір якої становить 38,11 євро. Що стосується доводів відповідача про неотримання ним грошових коштів та ненаписання ним відповідної розписки, то суд вважає їх необґрунтованими та не доведеними жодними належними та відповідними доказами, а тому не приймає їх до уваги. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved