Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

13.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], ІПН [NUMBER], право власності на земельну ділянку, загальною площею 0, 0659 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Камишова, 16, цільове призначення для індивідуального садівництва, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 10 квітня 2015 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 квітня 2015 року помер його батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Камишова, 16. Позивач стверджує, що у встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя померлого. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, звернулась до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснити за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 1989 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Поливана», вказане підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії ІІІ -ЖД № 287141, виданим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану. У період вказаного шлюбу 08 січня 1991 року народився син [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії V- ЖД № 296921. 10 квітня 2015 року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей 11 квітня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за № 4078, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖД № 413307. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла й земельна ділянка загальною площею 0, 0659 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Камишова, 16, цільове призначення для індивідуального садівництва, що належала померлому на підставі Договору дарування земельної ділянки від 13 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 3622. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями майна померлого [PERSON] є: син [PERSON], дружина [PERSON], мати [PERSON] та батько [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. В установлений законом строк, а саме 28 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, в результаті чого приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 7/2015. Того ж дня, 28 квітня 2015 року відповідач [PERSON] також звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. 20 травня 2015 року батьки померлого, [PERSON] та [PERSON], звернулись приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявами, якими відмовились від прийняття спадщини, що залишилась після смерті їх сина на користь сина померлого [PERSON]. 24 грудня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON], домовились про те, що спірна земельна ділянка переходить у приватну власність останнього. Однак, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] листом від 24 грудня 2015 року № 241/02-14 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме земельну ділянку після смерті [PERSON] через відсутність Державного акту на право власності на земельну ділянку на імя померлого. Згідно п.п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент посвідчення договору) документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку є Державний акт. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку судом достовірно встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0, 0659 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Камишова, 16, цільове призначення для індивідуального садівництва на підставі нотаріально посвідченого Договору дарування, однак зареєструвати вказане право у відповідних органах реєстрації та отримати Державний акт на право власності за життя не встиг, крім того, суд бере до уваги, що інші спадкоємці відмовились від даної спадщини на користь позивача, що є підставою для визнання в судовому порядку права власності за позивачем на вищевказану квартиру. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом, так як інших спадкоємців крім нього не має, а іншої можливості оформити своє право на спадкування позивач не має. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі викладеного і

Outcome: approved