Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

14.09.2021 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку схематично позначеного на плані літерою «А-1», загальною площею 41,7 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м, літньої кухні, схематично позначеної на плані літерою «Б», водоколонки, схематично позначеної на плані І, вимощенням, схематично позначеним на плані ІІ, огорожею, схематично позначеною на плані «№1-4». Розташованих за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначав, що 02.10.1992 року згідно договору-купівлі продажу житлового будинку із господарськими будівлями, позивач набула право власності на частину будинку [ADDRESS] . Відповідно до технічного плану житловий будинок, позначений на плані літерою «А-І» розділений на 2 квартири, де до складу квартири [ADDRESS] входить: коридор, загальною площею 4.1 кв.м, дві житлові кімнати загальною площею 13.1 кв.м та 22.6 кв.м, та тамбур загальною площею 2,5 кв.м, а до складу квартири [ADDRESS] входить: коридор загальною площею 1,8 кв.м, кладова загальною площею 1,9 кв.м, кухня, загальною площею 17,6 кв.м житлова кімната загальною площею 17,8 кв.м, тамбур, загальною площею 2,6 кв.м. З часу придбання частини будинку позивач зі своєю сім`єю стала проживати у ньому, а саме в квартирі [ADDRESS] .Інша частина будинку тривалий проміжок часу ніким не була заселена, у зв`язку із чим ніхто не займався підтриманням технічного стану будинку, що в свою чергу могло призвести до руйнації всієї будівлі, оскільки квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] мають єдиний дах, фундамент та стіни, у зв`язку із чим позивач звернулася до органів місцевого самоврядування з проханням передати їй іншу частину будинку. 24.02.2010 Орджонікідзевською сільською радою позивачу було надано ордер на квартиру [ADDRESS] і саме з того часу позивач стала відкрито, безперервно користуватися та володіти вказаним майном, проводила поточні та капітальні ремонтні роботи в квартирі [ADDRESS] , сплачувала комунальні платежі та робила всі дії на збереження та поліпшення будівлі в цілому. Рішенням органів місцевого самоврядування від 07.08.2014 було уточнено поштову адресу Ѕ частини вказаного житлового будинку, яку позивач раніше придбала на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.1992 - [ADDRESS] і вже після уточнення поштової адреси, 02.09.2014 позивач через державного реєстратора реєстраційної служби здійснила реєстрацію права власності вказаної частини будинку на своє ім`я. Зареєструвати іншу Ѕ частину будинку, а саме квартиру [ADDRESS] на ім`я позивача державний реєстратор відмовився, у зв`язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Здійснити приватизацію даного нерухомого майна позивач не має можливості, оскільки ордер видавався терміном на 1 рік, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із відповідним позовом, на задоволенні якого наполягає. В ході судового засідання представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що [PERSON] безперервно, добросовісно користується вказаною частиною будинку, сплачує відповідні комунальні платежі, проводить поточні та капітальні ремонти, але оформити право власності на вказане майно не має можливості. Пояснював, що квартира [ADDRESS] перебуває в комунальній власності, однак з заявою про приватизацію цієї квартири, позивач тривалий час не зверталася до органу місцевого самоврядування, а звернулася до органу місцевого самоврядування лише в вересні 2021 року з заявою про видачу ордера на житлове приміщення, на що отримала відмову, у зв`язку з відсутністю підстав для його видачі. Відповідач Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. При розгляді справи покладалися на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.1992 року відповідно договору-купівлі продажу житлового будинку із господарськими будівлями, посвідченого державним нотаріусом Криворізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 1898, [PERSON] набула право власності на частину будинку [ADDRESS] ( а.с.7) Договір пройшов реєстрацію в БТІ та за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується відміткою на звороті договору, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 7 зворотна сторона), а також даними технічного паспорту на будинок на ім`я [PERSON] (а.с. 10-15), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ( а.с. 9). Рішенням Ордонікідзевської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №53 від 07.08.2014 розглянуто заяву [PERSON] щодо уточнення поштової адреси будинку у зв`язку із перейменуванням вулиці « [INFO] » на вул. «Березову» в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області та вирішено уточнити поштову адресу Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою в с. Орджонікідзе Криворізького району Дніпропетровської області, присвоївши Ѕ частині будинку адресу: [ADDRESS] ( а.с.8) Відповідно до технічного плану, житловий будинок позначений на плані літерою «А-І» розділений на 2 квартири, де до складу квартири [ADDRESS] входить: коридор, загальною площею 4.1 кв.м, дві житлові кімнати загальною площею 13.1 кв.м та 22.6 кв.м, та тамбур загальною площею 2,5 кв.м, а до складу квартири [ADDRESS] входить: коридор загальною площею 1,8 кв.м, кладова загальною площею 1,9 кв.м, кухня, загальною площею 17,6 кв.м житлова кімната загальною площею 17,8 кв.м, тамбур, загальною площею 2,6 кв.м. ( а.с. 10, 11 зворот). Відповідно до Ордеру №172 від 24.02.2010, виданого [PERSON] Орджонікідзенською сільською радою Криворізького району на підставі рішення сільради №5 від 24.02.2010 [PERSON] надано право на заняття квартири [ADDRESS] ( а.с.16) Отже, [PERSON] згідно вище вказаного Ордеру надавалося право володіння та користування квартирою [ADDRESS] . Як слідує з Акта про фактичне проживання особи від 10.08.2021, складеного депутатом Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області у присутності свідків [PERSON] , з лютого 2010 року по теперішній час постійно проживає, добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном - квартирами [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до довідок Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, наданих представником позивача суду в ході судовому засіданні №1191-9/2.13 та №9/2.13-1192 від 16.09.2021, власником домоволодіння квартира [ADDRESS] значився [PERSON] , який померлий [INFO] . Підстави для видачі ордера на житлове приміщення за адресою: квартира [ADDRESS] на ім`я [PERSON] відсутні. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Однак, як вказував представник позивача в ході судового засідання, отримавши ордер на право заняття квартири [ADDRESS] позивач процедуру приватизації не розпочала, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку приватизації не отримала, вважаючи за необхідне, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, у зв`язку з давністю користування вказаною квартирою. Однак, з такою позицією позивача суд не погоджується та вважає за необхідне відмовити в позові, зі слідуючих підстав. Так, заявляючи вимоги про визнання права власності на спірну Ѕ частину будинку, яка складається з квартири [ADDRESS] , позивач посилається на положення ст. 344 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В постанові ВП ВС від 15.05.2019 по справі № 729/608/17 визначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Натомість добросовісним є володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Така добросовісність має існувати саме на момент заволодіння особою чужим майном. Відсутність добросовісності під час заволодіння особою спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України. Подібні висновки викладені в постанові ВП ВС від 14.05.2019 по справі № 910/17274/17, де вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. У даній справі судом встановлено, що [PERSON] Ѕ частина будинку - квартира [ADDRESS] передалася в користування на підставі ордеру виданого Орджонікідзевської сільською радою, тобто вона мала певний титул на вказане майно, а саме право користування ним та мала розуміти, що вказаний ордер дає право на користування нерухомим майно протягом певного строку, та не є підставою для набуття права власності на майно, що свідчить про відсутність такої складової для набуття права власності як добросовісність, адже [PERSON] розуміла, або мала розуміти, що не ініціювавши та не здійснивши процедуру приватизацію Ѕ частини спірного будинку, вона не мала правових підстав для набуття права власності на вказану частину будинку, а саме квартиру [ADDRESS] . За вказаних обставин, [PERSON] не мала підстав, які могла б вважати достатніми для отримання права власності на вказане нерухоме майно. Право власності на вказане майно могло бути реалізоване в порядку визначеному законом, але доказів цьому суду не надано. Вищевказані обставини, встановлені в ході розгляду справи, унеможливлюють застосування інституту набувальної давності до спірних правовідносин. Надані представником позивача до позову копії квитанції про сплату комунальних послуг за адресою як [ADDRESS] в цілому, так і за адресою [ADDRESS] , підтверджують лише факт користування позивачем комунальними послугами за вказаною адресою та здійснення оплати наданих послуг, що не є підставою для виникнення права власності на майно. Договір та товарний чек про оплату послуг на встановлення вікон, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджують в якій саме частині будинку встановлені вказані вікна, а встановлення таких вікон, як і здійснення ремонтних робіт у будинку, не породжує право власності на нього, за вище вказаних судом обставин. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 914,34 грн. (а.с. 4), але

Outcome: dismissed