Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

14 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим що, вона є власником квартирою №46 у будинку №43 по проспекту Волі в м. Луцьку. Вказує, що в даній квартирі зареєстрований її колишній зять [PERSON]та більше 2-х років не проживає у вищевказаній квартирі. Вказує, що реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, як власника. Оскільки факт реєстрації у квартирі відповідача зумовлює нарахування та стягнення з позивача зайвих комунальних платежів, унеможливлює отримання субсидії, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартири [ADDRESS]. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Не заперечували щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через розміщення оголошення на офіційному сайті Луцького міськрайонного суду. Згідно\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до\~ст. 223 ч. 4 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За погодженням з позивачем та її представником суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 березня 2015 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.\~9-11). Також судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS], з 31 липня 2014 року зареєстрований [PERSON], що стверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку №43 квартирі 46 по проспекту Волі в м. Луцьку (а.с. 12-14). Крім того, дана обставина підтверджується відомостями УДМС України у Волинській області та відомостями Реєстру територіальної громади міста Луцька. З пояснень позивача у судовому засіданні слідує, що відповідач у справі вселився у квартиру як член її сімї (колишній зять). Як зазначено у довідках від 06 вересня 2018 року №86, від 06 листопада 2018 року №92 ОСББ «Щасливі оселі», яке є балансоутримувачем будинку за адресою м. Луцьк, пр. Волі, буд.43, відповідач не проживає у спірній квартирі більше двох останніх років (а.с.16). Факт непроживання відповідача у спірній квартирі протягом двох останніх років підтверджується і показами,допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] вселився у вищевказану квартиру, як члени сімї власника майна, за згодою всіх членів, та проживав однією сім'єю з власником квартири. Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] втратив інтерес до житла, в якому зареєстроване його місце проживання, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №46 у будинку №43 по проспекту Волі в м. Луцьку.

Outcome: approved