Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

13.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просить, визнати за нею та її малолітнім сином [PERSON], [INFO], право користування житловою кімнатою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона разом з малолітнім сином постійно проживають у вказаному житловому приміщенні, колишнього відомчого сімейного гуртожитку ДП «Харківський завод електроапаратури». В зазначене житло її вселила адміністрація цього підприємства на підставі розпорядження керівника підприємства та рішення сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету, у зв'язку з трудовими правовідносинами, які тривали 18 років. Оскільки, ордер на вселення до наданої кімнати підприємством позивачці не оформлявся то, в разі передачі будинку до комунальної власності міста, новий власник може заперечувати правомірність проживання її сім'ї в наданій кімнаті, що спонукає її звернутись до суду за визнанням права користування цим житлом. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглядати за його відсутністю, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], постійно проживають в кімнаті [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання. В зазначене житло, яке на той час являлось відомчим сімейним гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури», позивача вселила адміністрація цього підприємства на підставі розпорядження керівника підприємства та рішення сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету, у зв'язку з трудовими правовідносинами, які тривали 18 років, з 09.04.1982 р. по 31.01.2000 р., що підтверджується копією її трудової книжки. Відповідно Розпорядження № 863 від 25.08.1982 р. та довідки № 8 від 05.02.2014 р. позивачці спочатку було надано ліжко-місце в гуртожитку будинку [ADDRESS], а в 1991 р. у зв'язку з укладенням шлюбу її тоді сім'ї була надана кімната [ADDRESS]. Рішенням сумісного засідання адміністрації і комітету профспілки ДП ХЗЕА від 25.11.97 р. (витяг з протоколу № 26) було прийняте рішення про надання її сім'ї додаткової суміжної кімнати [NUMBER]. Оскільки після прийняття цього рішення склад сім'ї позивачки змінився, вона переселилась з кімнати [NUMBER] в кімнату [NUMBER] з більшою площею, в якій проживає з сином і дотепер. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.10.2010 р. № 435 будинок [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків ДП «Харківський завод електроапаратури» та дозволено ліквідаційній комісії підприємства та Дзержинській районній в м. Харкові раді закріпити за мешканцями займану ними площу. Оскільки, ордер на вселення до наданої кімнати підприємством позивачці не оформлявся то, в разі передачі будинку до комунальної власності міста, новий власник дійсно може заперечувати правомірність проживання в наданій кімнаті, що спонукає позивачку звернутись до суду за визнанням права користування цим житлом. За наведених обставин, суд вважає, що адміністрація підприємства та профспілковий комітет підприємства правомірно і в межах своєї компетенції надали вказане житлове приміщення сім'ї позивачки, у зв'язку з трудовими правовідносинами на підставі вказаного рішення сумісного засідання адміністрації і профспілкового комітету. Правовідносини позивачів з підприємством, щодо проживання в вказаному житлі гуртожитку регулювались Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення). Згідно п. 9 Положення, житлова площа в гуртожитку надається за сумісним рішенням адміністрації підприємства і відповідного профспілкового комітету. Відповідно ст. 1 ЖК України, ст. 47 Конституції України, громадяни мають право на житло. Сім'я позивачки будь-яким чином не може обмежуватись в праві користування наданим їм житлом, у зв'язку з відсутністю ордеру, оскільки, вказане порушення допущено відповідачем, виходячи з наведеного та враховуючи, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.10.2010 р. № 435, дозволено ліквідаційній комісії підприємства та Дзержинській районній в м. Харкові раді закріпити за мешканцями займану ними площу в будинку [ADDRESS], суд вважає, що позовны вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved