Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

13 листопада 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про припинення дії, яка порушує право, мотивуючи вимоги тим, що після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] позивач звернулася до Фастівської міської державної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, постановою від 24.11.2019 року державний нотаріус Фастівської міської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину перевіркою за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів встановлено, що на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] накладений арешт на підставі постанови Фастівського МРВ ДВС б/н від 29.08.2000 року, в зв`язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. На підставі викладеного просила скасувати арешт на житловий будинок [ADDRESS], який був накладений постановою Фастівського МРВ ДВС б/н від 29.08.2000 року за реєстраційним номером обтяження 1234285. 09 грудня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця та прийняти рішення на розгляд суду. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, серія [NUMBER] /а.с.8/. Відповідно до довідки БТІ №340 від 06.03.2019 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на ім`я [PERSON] на підставі Договору міни посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 19.06.1970 року р. 2203 /а.с.13/. Після смерті [PERSON] на вищевказаний житловий будинок відкрилась спадщина. Реалізовуючи свої спадкові права позивач звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак нотаріусом було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку тим, що на житловий будинок накладено арешт /а.с.9/. Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] накладений арешт на підставі постанови Фастівського МРВ ДВС б/н від 29.08.2000 року /а.с.11/. Відповідно до довідки Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)№13501/8 від 02.11.2020 року вбачається, що згідно отриманих пошукових даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи за якими боржником являється [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають /а.с.12/. Отже, позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на житловий будинок є безпідставним, оскільки порушує право власності позивача. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимога позивача, що ґрунтується на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з майна підлягає до задоволення.

Outcome: approved