Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

12 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.М. за реєстровим № 817723. На момент укладення договору купівлі-продажу від 03 вересня 2014 року зареєстрованим у квартирі № [ADDRESS] значився батько продавця квартири [PERSON]. Пунктом 11 договору купівлі-продажу від 03 вересня 2014 року передбачено, що продавець квартири зобов'язався зняти з реєстрації усіх осіб зареєстрованих у квартирі не пізніше 17 січня 2014 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 02 жовтня 2017 року КП «Жилсервіс-2», у квартирі № [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації не проживає з 2014 року. На підставі вищезазначеного просить визнати [PERSON], 1978 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про місце, дату та час судового засідання сповіщений належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я». Про причину неявки суд не повідомив. Від представника третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Дикої Н.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та просили винести рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.М. за реєстровим № 817723 (а.с. 4, 5). На момент укладення договору купівлі-продажу від 03 вересня 2014 року зареєстрованим у квартирі № [ADDRESS] значився батько продавця квартири [PERSON]. Пунктом 11 договору купівлі-продажу від 03 вересня 2014 року передбачено, що продавець квартири зобов'язався зняти з реєстрації усіх осіб зареєстрованих у квартирі не пізніше 17 січня 2014 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 02 жовтня 2017 року КП «Жилсервіс-2», у квартирі № [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 6) В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації не проживає з 2014 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, визнати [PERSON], 1978 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved