Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

12 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації майна, кімнати, розміром 10,7 кв.м та 3,8 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] відповідач [PERSON] померла, залученим у справі у якості правонаступника та відповідача був її чоловік [PERSON] . Надалі позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги до відповідача та просив стягнути з відповідача компенсацію на 10.4 кв.м. житлової площі за зазначеною адресою у розмірі 150000 грн., посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.06.1997 року позивачу та його померлому брату належало житло розміром 48.6 кв.м. в рівних частках. У 2014 році помер його брат і спадкоємицею його майна стало його дружина [PERSON] , яка після отримання права на спадщину стала робити перебудову належної йому та брату житлової площі без його дозволу. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Київського районного суду від 14.11.2019 року у справі було призначено судово-будівельну експертизу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, а також докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 02 червня 1997 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, посвідчено, що 82/1000 частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] належить на правах приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. У 2014 році помер [PERSON] . Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37005411 від 11.09.2017 року, прийняте державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем, згідно із яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] на житловий будинок загальною площею 67,5 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1347984851101. [PERSON] була власником житлового будинку загальною площею 40,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру р прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження о нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.03.2017 року, в державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності від 26.02.2015 року № 34213647, свідоцтва про право власності нерухоме майно від 26.02.2015 року, індексний номер: 34213427. [INFO] [PERSON] померла, що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2021 року була видана спадщина її чоловіку [PERSON] , [INFO] , яка складається з житлового будинку під [ADDRESS] , який складається з житлового будинку під літ. «Г», загальною площею 40.1 кв.м., житловою площею 11 кв.м., розташованого на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що [PERSON] не проводячи фактичного розподілу житла стала власницею частки житла, яка повинна належать йому. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року була призначена судово-будівельна експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні питання: 1.Яка площа відповідає розміру частки 82/1000 будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] ? 2.Яка площа приміщень [PERSON] та [PERSON] була на дату розподілу об`єкта? 3.Якою на теперішній час є загальна площа двох об`єктів нерухомості - буд. [ADDRESS] ? Відповідно до висновку експерта № 926/2020 зазначено наступне: -по першому питанню, відповідно до наданої документації рохміру частки 82/100 будинку за адресою: [ADDRESS] відповідає 48,6 кв.м. -по другому питанню встановити яка площа приміщень [PERSON] та [PERSON] була на дату розподілу об`єкта не вбачається можливим. -по третьому питанню загальну площу двох обьєктів нерухомості- буд. 103 А та буд. [ADDRESS] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] встановити не вбачається можливим. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушенного або оспорювано госуб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність абовідсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судово-будівельною експертизою не вдалося визначити яка площа спірних приміщень [PERSON] та [PERSON] була на дату розподілу об`єкта та також не вдалося встановити загальну площу двох спірних обьєктів нерухомості- буд. 103 А та буд. 103 Б, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином враховуюче викладене, судове рішення не може грунтуватися на припущеннях, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволенні позовної заяви. Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed