Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

13 грудня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,19га для обслуговування та будівництва житлового будинку, розташовану по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування вказаних вимог зазначала, що 8 червня 2001 року її мати [PERSON] за нотаріально посвідченим договором придбала житловий будинок з земельною ділянкою по [ADDRESS]. Проте за життя її мати правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку на своє ім'я не отримала, що нині перешкоджає позивачці в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права як єдиної спадкоємиці померлої, тому за захистом своїх прав вона була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач - М-Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій просила вказану справу розглянути без їх представника, проти задоволенні позову не заперечувала. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.07.1998 року на ім'я [PERSON] та договору купівлі-продажу від 8 червня 2001 року, [PERSON], як спадкоємець майна після смерті [PERSON], продала [PERSON] житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,19 га, переданій для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстровано в Миколаївському БТІ 08.10.2001 року (а.с. 10-12). Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року, що діяв на час укладення вищевказаного договору, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами до нового власника переходить і право власності на земельну ділянку під ним, якщо інше не передбачено договором. Згідно положень ст. 23 цього ж кодексу, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку є державний акт. Однак, [PERSON] на своє ім'я вказаного правовстановлюючого документу не отримала, що підтверджується даними відділу Держземагентсва у Жовтневому районі Миколаївської області від 26.12.2013 року (а.с. 22) . Такого документу на своє ім'я не одержувала і продавець вказаного майна [PERSON], не зважаючи на одержання висновку на використання земельної ділянки, що передавалась останній у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 10). За вказаного, на сьогоднішній день єдиним правовстановлюючим документом щодо цього майна є Державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий М-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 27.09.1996 року на ім'я [PERSON], та зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації актів на право приватної власності на землю за № 789 (а.с. 9). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції здійснено актовий запис про смерть за №2034 від 17.05.2012 року (а.с. 8). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13.12.2012 року, що набрало законної сили, встановлено родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] відповідно як доньки та матері (а.с. 18). За даними спадкової справи, єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є її донька - позивачка по справі [PERSON] (а.с. 31 ). Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.08.2013 року, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку на підставі п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тобто у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу відносно спадкового майна на ім'я спадкодавця (а.с. 14). Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7, застосуванню підлягає законодавство, що діяло на час відкриття спадщини. За статтею 126 ЗК України, в редакції, що діяла на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], право власності на земельну ділянку посвідчувалося державним актом. Однак, як встановлено в ході розгляду вказаної справи, [PERSON] набувши права відносно вищевказаної земельної ділянки відповідно до ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року, своє право власності відносно цього майна документально не оформила. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268 Цивільного кодексу України, [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], однак за вищевказаних підстав позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, то суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Outcome: approved