Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON] обласне управління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі-Фонд) звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь виконавчої дирекції Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суму завданих збитків у розмірі 420 грн. 96 коп.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає , що 14 вересня 2014 року, близько 9 год., на перехресті вул. Баумана-Пушкіна в м. Суми з вини відповідача трапилась дорожньо-транспортна пригода, який керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», н.з. ВМ 2382АР водій знехтував мірами безпеки дорожнього руху, порушивши правила дорожнього руху, допустив наїзд на мотоцикл JAWA-350 н.з. 74-39 СУ під керуванням водія [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждав [PERSON], отримав тілесні ушкодження Згідно з Законом України № 2240 Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням [PERSON] була надана допомога по тимчасовій непрацездатності у розмірі 982 грн. 24 коп. Законом України № 2240 встановлено, що допомога з тимчасової втрати працездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, виплачується застрахованим особам Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) інвалідності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Згідно з цим Порядком за рахунок коштів ПАТ «Сумського машинобудівного науково-виробничого обєднання ім. М.В. Фрунзе оплачено 4 дні непрацездатності в сумі 561 грн..За рахунок Фонду соціального страхування оплачено 3 дні непрацездатності, що в сумі складає 420 грн. 96 коп.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи і вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача з урахуванням доказів , що є у справі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку , що відповідає вимогам ст..ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги є необгрунтованами та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно постанови про закриття кримінального провадження Сумського МВ УМВС України в Сумській області від 19.09.2014 р. , 14.09.2014 р. , близько, о 09 год. на перехресті вул. Баумана-Пушкіна в м. Суми відбулося зіткнення автомобіля «Mercedes-Benz», н.з. ВМ 2382АР під керуванням водія [PERSON] , який рухався з боку вул. Косівщинської в напрямку вул. Пушкіна , та мотоцикла JAWA-350 н.з. 74-39 СУ під керуванням водія [PERSON], який рухався по вул. Баумана в напрямку вул. Іллінської. В наслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Даною постановою прийняте рішення про закриття кримінального провадження у зв»язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення , передбаченого ст.. 286 КК України (а.с.4). Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2014 р. [PERSON] притягнето до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП у зв»язку із вчиненням 14.09.2014 р. ДТП. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] у період з 15.09.2014р. по 20.09.2015 р. перебував на лікуванні , що підтверджується листом не працездатності /а.с.5/. «[PERSON] Машинобудівне науково-виробниче об»єднання ім.. [PERSON]» виплатило [PERSON], як застрахованій особі, допомогу з тимчасової втрати працездатності за рахунок підприємства за 4 робочих дні 561,28 грн., і за рахунок фонду соцстрахування за 3 робочих дні 420,96 грн. ( а.с.6). Правовідносини, повязані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і повязані з: життям, здоровям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте старування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Ст. 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимог, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто право регресу виникає лише у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Також висновок суду ґрунтується на системному аналізі норм ст. 993, 999 ЦК України, положень основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Вищезазначені акти визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування громадян та, зокрема, правову основу, економічні механізми і організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст. З, 20 основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобовязання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів, яких є внески роботодавців та застрахованих осіб. Преамбулою Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Статтею 5 Закону визначено основні принципи страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатністю, якими, зокрема, є обов'язковість страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, відповідальності роботодавців та фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом. Згідно з п. 1 ст. 2 Закону субєктами страхування є: страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, страхувальник - роботодавець, застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Обєктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою. Таким чином , страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності є обовязковим особистим страхуванням. Зазначений закон поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика, і не містить регулювання правовідносини фонду як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоровю застрахованої особи. З урахуванням викладено та з огляду на положення ст.. 993, 999 ЦК України, закону України «Про загальнообовязкове державне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування Фонд соціального страхування з тимчасової працездатності, як страховик за обовязковим особистим страхуванням не має права вимоги до особи, відповідальної з заподіяння шкоди потерпілому. Крім того, здійснювані й відшкодовані позивачем соціальні послуги та виплати є його обовязком у разі настанні страхового випадку, а тому здійснення таких виплат застрахованій особі не є заподіяною Фонду шкодою, в розумінні ст. 1166 ЦК України і, відповідно, відділення Фонду не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набула права зворотної вимоги до винної особи згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Outcome: dismissed