Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

12 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилається на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14 квітня 2011 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту порушені. Станом на 31 січня 2016 року заборгованість [PERSON] становить у розмірі 17037 грн. 02 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, до матеріалів справи додав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 124). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] померла 03 серпня 2013 року, вказане підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 343884 від 07 серпня 2013 року (а.с. 75). У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЦПК України, ухвалою суду від 30 травня 2016 року, до страви залучено правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO] (112-113). [PERSON] в судове засідання двічі не зявилась, направлені їй судові повістки про виклик до суду за її місцем реєстрації, повернуті суду з поміткою пошти про те, що остання за вказаною в позовній заяві адресою не проживає (а.с. 118, 122). У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Фрунзівського РС ГУ ДМС України в Одеській області № 65/907 від 02 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 117). Суд вважає, що [PERSON] не зявилась до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 14 квітня 2011 року уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-33). Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі надавши відповідачу обумовлену суму кредиту. Відповідно до п. 1.1.2.5 «Умов та правил надання банківських послуг» - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді [PERSON] умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. [PERSON], не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на 31 січня 2016 року заборгованість [PERSON] становить у розмірі 17037 грн. 02 коп., та складається з наступного: -1980 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом; -10969 грн. 26 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2800 грн. заборгованість за пенею та комісією; -500 грн. штраф (фіксована частина); -787 грн. 48 коп. штраф (процентна складова). Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 31 січня 2016 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 5-6). Разом з тим, судом встановлено, що 03 серпня 2016 року в смт. Затишшя відповідач [PERSON] померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 343884 від 07 серпня 2013 року, яке було видане Відділом ДРАЦС реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області, про що складено актовий запис № 200 (а.с. 52, 75). Із спадкової справи № 191/2013 від 22 листопада 2013 року заведеної щодо майна померлої 03 серпня 2013 року [PERSON] вбачається, що [PERSON] звернулась до Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини своєї померлої матері та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 73, 85). 03 грудня 2014 року державним нотаріусом Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю 105675 гривень (а.с 103). У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЦПК України, ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 30 травня 2016 року було залучено правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с. 112-113). Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Як передбачено ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідач прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартістю 105675 гривень. Разом з тим, пунктом 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. З наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 14 квітня 2011 року вбачається, що станом на день смерті [PERSON] у неї утворилася заборгованість перед банком у сумі 2054 грн. 25 коп., яка складається з наступного: 1980 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом, 73 грн. 97 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. З огляду на вищезазначені норми закону та встановлені обставини справи, а саме те, що до спадкоємця перейшли усі права та обовязки після смерті [PERSON], в тому числі і обовязок по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 квітня 2011 року, тому з [PERSON] необхідно стягнути суму заборгованості, яка утворилася станом на день смерті її матері, а саме на 03 серпня 2013 року у розмірі 2054 грн. 25 коп. Що ж стосується стягнення штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 787 грн. 48 коп. (процентна складова), які відповідно до ст. 549 ЦК України є різновидом неустойки, то вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів нарахування таких саме за життя [PERSON] Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial