Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

13 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до Маріупольської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що її мати, [PERSON] , яка померла [INFO] , з 05 червня 1984 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Вона постійно проживала разом з матір`ю та [PERSON] з січня 2010 року і до моменту його смерті за адресою: [ADDRESS] . Оскільки мати та вітчим були особами похилого віку, вона піклувалася про них та доглядала до кінця життя: надавала необхідну медичну допомогу, займалася прибиранням квартири, готувала їжу, прала, а також сплачувала комунальні послуги. Після смерті матері вона продовжувала доглядати за [PERSON] , який потребував постійного нагляду у зв`язку з хворобою, про що свідчать записи з його медичної книжки, виписки з історії хвороби, висновок ВКК. Про те, що вони проживали однією сім`єю та мали теплі родинні відносини як у доньки з батьком, було наявно і оточуючим і родичам. Після смерті [PERSON] вона займалася його похованням, та поховала за свій рахунок. Квартиру продовжує підтримувати в придатному для проживання стані. Таким чином, вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Встановлення зазначеного факту необхідно для реалізації нею свого права на спадкування майна, яке належало спадкодавцю. Просила суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , із вітчимом [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] з січня 2010 року по день його смерті - [INFO] . 18 вересня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 07 вересня 2020 року від представника Маріупольської міської ради Каргіна Є.С., який діє на підставі довіреності, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] у зв`язку з недоведеністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити. Пояснила, що у 2010 році після розлучення вона переїхала до матері та вітчима. У 2011 році вітчиму ампутували ногу, він був лежачий, не вставав, у зв`язку з чим вона постійно доглядала за ними. У 2015 році спочатку померла мати, а через два місяці - вітчим. Похованням займалася вона самостійно. На момент спільного проживання з [PERSON] їх спільний бюджет складався з її заробітної платні та його пенсії, гроші вона витрачала на ліки та їжу. 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить їй на підставі заповіту, який був складений матір`ю на її ім`я. У [PERSON] інших спадкоємців немає. На даний час вона продовжує проживати в даній квартирі, оскільки не має іншого житла. По [ADDRESS] зареєстрована 10 років, за цією адресою проживала з чоловіком до розлучення. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та доводи позивача [PERSON] , та просила задовольнити позов. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, Каргін Є.С., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні покладав вирішення справи на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Так, судом встановлено що 05 червня 1984 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 05 червня 1984 року, виданого Палацом одруження м. Жданова . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого міським бюро ЗАГС міста Сєвероморськ Мурманської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 950. В графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] , та мати - [PERSON] . Прізвище [PERSON] було змінено на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] 08 січня 1977 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 вересня 2016 року за № 265/3608/16-ц, яке набрало законної сили 23 вересня 2016 року, було встановлено факт родинних відносин, а саме, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 березня 1995 року. На даний час 1/2 частка квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним [PERSON] , яка померла [INFO] , від 23 липня 2019 року, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Матвєєвою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 9-629. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ в Донецькій області 13 серпня 2015 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 1846. Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на праві спільної часткової власності. 18 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини до Першої маріупольської державної нотаріальної контори, за результатом розгляду якої державним нотаріусом Матвєєвою Н.В. 24 липня 2019 року було надано роз`яснення про неможливість прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, сплив, та не доведено факту спільного проживання з померлим [PERSON] . Як вбачається з копії особового рахунку № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] була знята з реєстрації за даною адресою 21 липня 2015 року, а [PERSON] - 11 вересня 2015 року, у зв`язку зі смертю. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21 квітня 2010 року, за даними її паспорту. Проте з квитанцій про оплату ритуальних послуг № 181, 198, 199 від 13 серпня 2015 року, сплачених [PERSON] , вбачається, що похованням [PERSON] займалася саме [PERSON] . Зокрема, факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] на день його смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , було підтверджено у судовому засіданні показами свідків [PERSON] , яка є знайомою позивача, та [PERSON] , який є сином позивача. Так, свідки пояснили, що [PERSON] після розлучення з чоловіком у 2010 році переїхала до матері на [ADDRESS] , де проживає до цього часу. На той час і матері, й вітчиму зробили операції, тому [PERSON] доглядала за ними. [PERSON] ампутували ногу, він не міг пересуватися. Спочатку померла мати позивача, а через декілька місяців й вітчим. [PERSON] займалася їх похованням, ставила пам`ятники. Зокрема, [PERSON] у даній квартирі робила ремонт, купувала побутову техніку, сплачувала комунальні послуги. Отже, вирішуючи питання про встановлення факту, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 с. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1262 ЦК України, визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, статею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно розяснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Під час розгляду справи з письмових доказів та пояснень свідків встановлено, що померлий [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з падчеркою, [PERSON] , однак факт цього може бути встановлений виключно в судовому порядку, що зокрема підтверджено роз`ясненням нотаріуса. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved