Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

14 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом, про позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що йому, на підставі договору дарування житлового будинку від 15 листопада 1990 року, на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. З 20 липня 1993 року і по теперішній час, у зазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON] Останній, був зареєстрований за вказаною адресою тимчасово, оскільки потребував перебування на обліку для подальшого отримання квартири, як військовозобов'язаний. Жодного дня [PERSON] у спірному житловому приміщенні не проживав, комунальні платежі не сплачував, кореспонденцію не отримував. Весь цей час, позивач самостійно несе витрати пов'язані з утриманням спірного майна. Жодних особистих речей відповідача у будинку [ADDRESS], немає. У зв'язку з викладеним, позивач просить позбавити права користування [PERSON] житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити (а.с.28), будучі допитаним у попередньому судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення. Показав, що [PERSON] є його кумом. Реєструючи відповідача у будинку [ADDRESS] вважав, що невдовзі відповідач сам знімиться з реєстрації. За зазначеною адресою [PERSON] ніколи не мешкав, речей відповідача там ніколи не було. Подальша реєстрація [PERSON] в належному позивачеві будинку, перешкоджає йому в отриманні субсидії. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що згідно договору дарування будинку, посвідченого приватним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Соловар В.І., 15 листопада 1990 року, за №1-4985 (а.с. 7), позивач [PERSON] є власником житлового приміщення: будинку, розташованого у [ADDRESS], з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №36839444 від 27 квітня 2015 року, в якому зазначено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 24,25). З наданої суду копії домової книги вбачається, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-10). Згідно акту, складеного керівником комітету мікрорайону «Лимани» м. Слов'янська Гусяковою С.В., в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], не проживає по [ADDRESS] з вересня 1993 року (а.с. 4). Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], повідомила, що вони із [PERSON] мають дружні стосунки на протязі 45-50 років. [PERSON], у спірному будинку вона ніколи не бачила, речей відповідача в будинку [ADDRESS], ніколи не було, місце його перебування їй невідоме. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], надала показання аналогічні показанням свідка [PERSON] У відповідності до ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що з вересня 1993 року відповідач [PERSON], в спірному будинку не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладав, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні будинком йому ніхто не чинив. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved