Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

13.10.2017 року [PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем проживала у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем та неповнолітніми дітьми проживають в його житловому будинку, вона земельної ділянки немає, не працює, а тому не взмозі в повному обсязі забезпечувати сама всім необхідним їхніх спільних дітей, у зв'язку з чим зазнає матеріальні труднощі. Відповідач працює по тимчасових заробітках, отримує нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просить їх задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення повісток. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. Сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх вимог і заперечень, та, з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що строни перебували у фактичних шлюбних відносинах. З'ясовано також, що від спільного проживання у позивача з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких долучені до матеріалів справи. З акту обстеження матеріально-побутових умов, який складений депутатом Ланчинської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області вбачається, що позивач [PERSON] не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей добровільно не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 роківстановить 1492 гривні. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, не має інших утриманців, однак не працює та не займається підприємницькою діяльністю, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і розмір аліментів може бути визначений судом в твердій грошовій сумі в розмірі по 950 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. З відповідача також слід стягнути судові витрати по справі в користь позивача та в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved