Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

13.08.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову вказано, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає грошові кошти на потреби дитини, а доходи позивача не надають можливості забезпечити повністю дитину. [PERSON] аліменти на нікому не сплачує, інших дітей не має, непрацездатних батьків відповідач не має. Відповідач працює не офіційно, тому аліменти слід стягувати у твердій грошовій сумі. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму. 17.11.2020 відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому зазначено, що твердження позивача про те, що він не дбає про дитину і не надає коштів на її утримання не відповідають дійсності. Не дивлячись на те, що не має стабільного доходу, регулярно купував одяг, іграшки, необхідні речі, у тому числі і телефон, проводив з сином дозвілля. Також відповідачем зазначено, що стабільного доходу не має, повинен сплачувати комунальні послуги. У зв`язку з чим [PERSON] зазначає, що позов визнає частково та не заперечує проти стягнення з нього 1159 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, не заперечував проти стягнення з нього 1159 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 28.04.2012 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 у справі №638/9662/20. Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтво про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, сторони проживають окремо, дитина [PERSON] проживає з матір`ю. Згідно ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, суд приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дітей щомісяця. Разом с тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач працездатна особа, інших утриманців не має, тоді як утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат і сума у розмірі по 1500 грн на кожну дитину суд вважає достатньою, в якості участі відповідача в цих витратах. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей щомісяця підлягають задоволенню частково, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Представником позивача у справі зроблено заяву про намір подати докази на відшкодування витрат на правову допомогу. Отже, питання щодо стягнення судових витрат на правову допомогу буде вирішено судом у порядку ст. ст. 246,270 ЦПК України.

Outcome: partial