Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

13 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ЛКП «Янів 405», в якому просить зобовязати відповідача укласти з ним договір про надання житлово-комунальних послуг 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS]; визначити у Договорі між ним та ЛКП «Янів-405» порядок оплати таких послуг шляхом внесення відповідної грошової суми на особовий розрахунковий рахунок позивача. В позовній заяві зазначив про те, що після смерті його батька - [PERSON] він є спадкоємцем за законом належного йому майна. Він прийняв спадщину - 1/6 частки квартири № 6 за адресою: м. Львів, вул. Крехівська, будинок №8. Його право на спадщину зареєстровано у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказує, що відповідно до ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між власником квартири та виконавцем житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Власник обєкту нерухомого майна зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив, що звертався до відповідача із заявою про переукладення договору та відкриття нового особового рахунку для виділення його частки оплати комунальних послуг. Відповіді на своє звернення не отримав. З іншими співвласниками квартири він не спілкується, домовленості про спільне утримання житла з ними немає. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином про дату та час розгляду справи. Треті особи в судове засідання не зявилися. Зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Суд встановив, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/6 квартири за адресою: [ADDRESS], що стверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45006639 від 02.10.2015р. Окрім цього встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить 2/3 часток, а [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ще 1/6 частка у вказаній квартирі. У цій квартирі зареєстровані: співвласник [PERSON], 18.09.1956р.н., співвласник [PERSON], 14.12.1982р.н., та [PERSON], 24.02.2012р.н. 01.1.2015р. позивач подав директору ЛКП «Янів-405» заяву, в якій просив допомогти йому в отриманні доступу до квартири, забезпечити реалізацію обовязку щодо сплати витрат по утриманню квартири шляхом відкриття нового особового рахунку для виділення його частки на здійснення витрат за комунальні послуги та переукладення договору найму. З пояснень позивача в судовому засіданні відповіді на цю заяву він не отримав. Частиною 1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право укласти Договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового Договору. А згідно п.1 ч.3 ст.20 цього Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. За ч.2 ст.21 цього Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти зі споживачем Договір на надання житлово-комунальних послуг, з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання з типовим Договором. Вказаним Законом не передбачено обовязок виконавця послуг укладати з кожним співвласником квартири договір на надання житлово-комунальних послуг. Такий обовязок не визначений і постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій». Навпаки, відповідно до типового договору такий укладається з особою, що є власником житлового будинку (гуртожитку), власником (наймачем) квартири (житлового приміщення в гуртожитку), власником, орендарем нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку), а не його частини. За ч.3 ст.23Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону. За ст.358 ЦК України Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 360 ЦК України визначає порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності, за яким співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. З пояснень позивача в судовому засіданні, він зі співвласниками вказаної вище квартири не спілкується, домовленості про його участь в утриманні квартири не було. Зобовязання по наданню житлово-комунальних послуг до квартири №6 на вул.Крехівській,8 в м.Львові та по оплаті цих послуг споживачами існували до виникнення у позивача права власності на 1/6 частку цієї квартири в порядку спадкування та не припинялися у звязку зі смертю попереднього співвласника квартири. Відсутність домовленості позивача з іншими співвласниками квартири щодо участі у її утриманні не може бути підставою для вимог позивача до виконавця послуг про укладення окремого договору з надання житлово-комунальних послуг. В обґрунтування вимог позивач покликається на ст.150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проте, не укладення ЛКП «Янів-405» з позивачем договору по надання житлово-комунальних послуг 1/6 частини квартири жодним чином не перешкоджає йому у здійсненні прав власника на володіння, користування чи розпорядження своєю власністю. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed