Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

13 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог (а.с.57), просила стягнути з відповідача додаткові витрати, повязані з лікуванням дітей інвалідів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 16804грн.53коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що до січня 2013 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають доньок двійнят: [PERSON] та [PERSON], 29.06.2010року народження. Зазначила також, що доньки є інвалідами дитинства з діагнозом дитячий церебральний параліч та потребують проходження періодичних курсів лікування. У період 16.05.2016року по 04.06.2016року діти проходили 11-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування в м.Трускавець. Посилаючись на те, що доньки постійно хворіють, пройшли черговий курс лікування, який потребував додаткових витрат на переїзд, розміщення та оплату за лікування у загальному розмірі 33609грн.06коп., [PERSON] вважала що є підстави для стягнення з відповідача на її користь половини зазначених витрат. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у позові відмовити. Надала заперечення, в яких зазначила, що [PERSON] є батьком дітей-інвалідів та не відмовляється від утримання своїх дітей, однак вважає, що [PERSON] зловживає своїм монопольним правом щодо розпорядженням коштів, які витрачаються на реабілітацію та оздоровлення доньок. Зазначила також, що діти вже неодноразово проходили курси реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування в м.Трускавець, після яких позивач завжди зверталася до суду з позовами про стягнення з [PERSON] грошових коштів. Між тим, відповідачу відомо про те, що позивач має можливість отримувати матеріальну допомогу від держави, органів місцевого самоврядування на оздоровлення дітей, однак умисно витрачає кошти на путівки до клініки, хоча може їх отримувати безкоштовно. Посилаючись на те, що [PERSON] отримує щорічну допомогу за рахунок коштів бюджету Одеської області (у 2013 році 15000грн., у 2014 році 15000 грн., у 2015 році 5000 грн.), бюджету міста Татарбунари (у 2013-2015 роках по 500грн.), а також щомісячну державну допомогу на дітей та аліменти від відповідача, при цьому не використовує можливість безоплатного лікування дітей, представник [PERSON] вважала позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд доходить висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON], 29 червня 2010року народження. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про народження від 13 липня 2010року серії 1-ЖД №224563 та серії 1-ЖД №224564 (а.с.а.с.5,6). З посвідчень серії ААБ№300752 та серії ААБ№300753, виданих 16 січня 2012року Татарбунарським УПСЗН вбачається, що [PERSON] та [PERSON] визнані дітьми інвалідами на період з 20.09.2011року по 30.09.2016 року (а.с.а.с.15,58). Судом також встановлено, що у період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року малолітні [PERSON] та [PERSON], [INFO] пройшли 11-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування м.Трускавець, що підтверджується виписками з історії хвороби дітей (а.с.а.с.7,8). З матеріалів справи вбачається, що позивач отримала від ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» та від ФОП [PERSON] рахунки на оплату лікувальної путівки та послуг з тимчасового розміщення у зазначений період, які сплатила у повному обсязі, про що свідчать квитанції від 17.05.2016 року про сплату 17000 грн за путівку та 13200грн за послуги з тимчасового розміщення дітей (а.с.а.с.9,10,10а,,17). Зі змісту довідки ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» від 02.06.2016 року №600/1-418 та акта здачі-прийняття робіт від 03.06.2016 року, підписаного ФОП [PERSON] та [PERSON], слідує, що малолітні [PERSON] та [PERSON] у період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року пройшли курс реабілітації в лікувальному закладі м.Трускавець., а також отримали від фізичної особи-підприємця послуги з тимчасового розміщення, при цьому вартість курсу лікування у розмірі 17000 грн. та послуг з розміщення у розмірі 13200грн. позивачем сплачено (а.с.а.с.13, 14). У судовому засіданні також встановлено, що позивачем понесені витрати на переїзд до лікувального закладу за маршрутом Одеса - Львів та у зворотному напрямку разом з дітьми та супроводжуючою особою [PERSON] (матірю позивача) на загальну суму 1284грн.72коп., що підтверджується залізничними квитками серії ДИ №723606 від 15.05.2016року, серії ДИ №723607 від 15.05.2016року, серії ДИ №723608 від 15.05.2016року, серії ДИ №723605 від 15.05.2016року,серії ДИ №723609 від 04.06.2016року та серії ДИ №723610 від 04.06.2016року(а.с.а.с.18,19). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за рецептами лікарів Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів «Будущее» від 23.12.2015 року та від 01.03.2016 року [PERSON] в аптеці «Вива Фарм Юг», м.Одеса, придбано придбано ліки Ноофен та Трикортін загальною вартістю 2267грн.33коп. (а.с.а.с.11, 12). Судом встановлено, що відповідач працює за контрактами з іноземними судновласниками, при цьому тривалість контрактів протягом 2016 року складала від 2 тижнів до 5 місяців (а.с.а.с. 35, 91, 141, 166). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. За змістом ст.180 Сімейного кодексу (далі СК) України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.2 ст.185 СК). З огляду на викладене, оскільки на утриманні позивача перебувають малолітні діти-інваліди з діагнозом дитячий церебральний параліч, які постійно потребують лікування та оздоровлення, що підтверджується матеріалами справи й не заперечується сторонами, при цьому діти за медичним приписом у період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року пройшли черговий курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації, у звязку з чим [PERSON] понесла додаткові витрати на переїзд до лікувального закладу, розміщення в ньому, покриття вартості курсу та придбання необхідних дітям ліків на загальну суму 33609грн.06коп., беручи до уваги те, що батько дітей [PERSON] працює за контрактом за кордоном та має задовільне матеріальне становище, суд доходить висновку про те, що стягнення з нього половини розміру додаткових витрат, понесених позивачем у зв'язку з лікуванням малолітніх [PERSON] та [PERSON] відповідатиме засадам розумності та справедливості цивільного законодавства. Суд оцінює критично доводи представника відповідача щодо недопустимості поданих [PERSON] доказів отримання від ФОП [PERSON] послуг з розміщення дітей вартістю 13200 грн. через порушення фізичною особою-підприємцем порядку відображення цих коштів у Книзі обліку доходів і витрат, оскільки, по-перше, покладення відповідальності за можливі порушення субєктом підприємницької діяльності податкового та фіскального законодавства на [PERSON] є недопустимим, при цьому такі порушення відображення отриманих від неї доходів не спростовують фактів перерахування позивачем коштів у вказаному розмірі, а також отримання відповідної послуги, та, по-друге, твердження відповідача щодо можливого повернення в подальшому ФОП [PERSON] [PERSON] сплачених коштів як помилково зарахованих мають характер припущень, що не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо зловживання позивачем монопольним правом щодо розпорядження коштів за попередні періоди лікування дітей та можливість отримання нею лікувальних путівок безкоштовно з огляду на таке. За змістом ч.1 ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення [PERSON] до органів опіки та піклування протягом 2013-2016 років з метою перевірки цільового використання [PERSON] отриманих від нього коштів на дітей, що свідчить про його згоду з належністю витрачання позивачем аліментів та іншої допомоги на дітей. Подані відповідачем докази у вигляді судових рішень про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей за попередні роки (а.с.а.с.148-158), листа з Департаменту охорони здоровя та соціального захисту населення від 13.09.2016 року (а.с.а.с.66,67) та рішень виконавчого комітету Татарбунарської міської ради про надання [PERSON] адресної матеріальної допомоги у 2013 та 2015 роках (а.с.а.с.134-137) суд вважає неналежними доказами у розумінні ст.58 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування - понесення [PERSON] додаткових витрат на реабілітацію дітей у період травня червня 2016 року. У цьому звязку слід зазначити, що твердження представника відповідача про відмову [PERSON] здійснити оздоровлення малолітніх дітей у період з 16.05.2016 року по 04.06.2016 року за рахунок держави також не підтверджуються будь-якими доказами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551грн.20коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 551грн.20коп., підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved