Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

12 січня 2015 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкоди у праві користування та розпорядження домоволодінням (а.с.2-4). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона являється власницею ? частини домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Власницею іншої ? частини даного домоволодіння являється відповідачка. Позивачка неодноразово намагалась потрапити у домоволодіння, але [PERSON] не пускає позивачку до будинку та чинить їй перешкоди у користуванні ним, у зв'язку із чим, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. У позові позивачка просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у вселенні та розпорядженні житловим будинком розташованим за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], на земельній ділянці площею 456 кв.м., лишки площею - 10 кв.м., який складається з: А-1 - житловий будинок, шл/бет., житловою площею 42,8 кв.м., загальною площею 63,3 кв.м. та такі господарчі споруди та будівлі: Б - літня кухня, шл/бет.; В - вбиральня, цегла; Д - навіс; З - душ, дер.; 1-5, І - споруди. Стягнути із відповідачки на свою користь судові витрати. Позивачка в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без участі позивачки та своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі (а.с.29). Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підставою звернення до суду позивачки із даним позовом є захист майнових прав та інтересів, пов'язаних із реалізацією права спільної часткової власності. Суд, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є власницею 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] Після укладення шлюбу із [PERSON], [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.28). Власницею іншої 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом являється [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст.. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Встановлено, що [PERSON] чинила перешкоди у користуванні та розпорядженні домоволодінням [PERSON], у зв'язку із чим, остання зверталась до органів міліції (14,15). Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст..150 Житлового кодексу Української РСР, ч. 1 ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги підлягають задоволенню, від сплати судового збору відповідачка не звільнена, тому із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved