Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

13.05.2016 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в якому він зазначив про те, що він [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 25.11.2006 року. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між ними не склалось саме через недопустиму, навіть аморальну поведінку відповідачки, і згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.09.2015 року шлюб між ними було розірвано. Згідно даному рішення суду, їхній син проживає із відповідачкою, з якою він, в свою чергу, дійшов згоди про можливість виховання та спілкування з дитиною. Зокрема, згідно їхньої спільної домовленості, син проводив з ним час, а саме: тоді коли він мав можливість приїздити, але не менше двох разів на півтори місяці, у звязку з тим, що проживає у іншому місті і працює. Однак, на протязі останніх шести місяців відповідачка почала чинити йому перешкоди не тільки у побаченні із сином, але і у спілкуванні з ним по телефону. На теперішній час, через повну психологічну несумісність із відповідачкою, син постійно проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS], а він проживає у власній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка усілякими способами здійснює перешкоди його спілкуванню із дитиною, заперечує та усіляко чинить перепони особистим побаченням його дитини з ним, не надає можливості навіть для телефонних розмов, таку поведінку відповідачка дозволяє собі, не зважаючи на той факт, що шлюб між ними було розірвано саме через подружню зраду та аморальну поведінку з боку саме відповідачки. Замість визнання провини в розпаді сімї з причин неодноразової подружньої зради, протягом тривалого часу, відповідачка в присутності їхнього сина висловлювала образи та необґрунтовані обвинувачення особистого характеру стосовно нього та його близьких та родичів, що завдавало дитині певних психологічних страждань. Через те, що відповідачка перевезла його сина за місцем її теперішнього проживання, відтак він з метою можливості провести час із сином, протягом першого місяця окремого проживання з відповідачкою був змушений не реагувати на її образи, а вмовляти надати йому таку можливість. В результаті чого була досягнута усна домовленість про те, що він за свій рахунок забезпечує приїзд його сина за місцем його проживання у м. Києві для проведення з ним часу, здійснення прогулянок, повного забезпечення якісного харчування, покупки іграшок та необхідного одягу чи речей. Після проведеного часу разом з сином, а саме: у травні 2015 року, коли син повернувся у м. Суми, з боку відповідачки знову почали надходити образи по телефону та усілякі перешкоди його спілкування з сином. Незважаючи на такі дії, з метою повторної можливості для проведення його часу із сином і участі у його вихованні, ним в телефонній розмові було запропоновано відповідачці дозволити забезпечити поїздку з сином до АР Крим для його спільного з ним відпочинку в м. Феодосія за місцем його реєстрації та фактичним місцем проживання його батьків. Слід звернути увагу на те, що, перебуваючи з відповідачкою у шлюбних стосунках, він регулярно проводив час із сином на літніх канікулах, на відпочинку на морі у своїх батьків на Кримському півострові. Відповідно дитина кожного року мала можливість дихати свіжим повітрям, їсти свіжі фрукти та овочі, та оздоровлювалась протягом всього літнього періоду. Після тривалих обіцянок відповідачка відмовилась ннадати йому з сином таку можливість, висловивши власну готовність та фінансову спроможність самостійно забезпечити синові заходи культурного та оздоровчого характеру на літніх канікулах. Після закінчення літнього періоду зясувалося, що відповідачкою не було реалізовано вищезазначені обіцянки з незрозумілих причин, а кошти, призначені для вказаних заходів, були витрачені на якісь особисті потреби відповідачки, з її ж слів по телефону. Прийнявши до уваги вищевказану поведінку відповідачки, він почав приймати самостійні рішення про участь у вихованні сина. Відтак ним було здійснено відвідування урочистої лінійки з нагоди 1-го вересня разом із його сином у його перший в житті шкільний день, він намагався організувати дитині заходи культурно-розважального характеру, придбав подарунки. Усі ці дії не приховував ні від відповідачки, ні від її родичів, які спільно з нею проживають. Повторно у вересні 2015 року ним була здійснена поїздка для побачення з сином, спільного проведення часу, покупки сучасних розвиваючих ігор та іграшок, також він зустрівся з класним керівником для зясування ступеню успішності навчання дитини в школі та виявленні певних схильностей і особливостей характеру його сина в ході загальноосвітнього процесу. Також вони відвідували цирк, ляльковий театр, кінотеатр, торгово-розважальні центри тощо. Після вказаних подій, протягом осені, відповідач назвала такий відпочинок дитини занадто яскравим, не цікавим та розбещуючим та відмовила йому та його синові в їхньому з сином навіть спілкуванні по телефону. Одним з таких випадків, який особливо запамятався, була відмова його синові привітати свого батька з Днем народження в листопаді 2015 року. Відповідачка та її родичі пояснили це синові наступним чином, що нібито позивач не має бажання з ним спілкуватись. При цьому в цей день його телефонні дзвінки залишалися без відповіді. Беззаперечно цією поведінкою його дитині було заподіяно моральну образу. 25.12.2015 року він організував поїздку у м. Суми для того, щоб привітати свого сина з новорічними святами, відвідав шкільну установу, придбав новорічні подарунки, попри те, що відповідачка висловлювала небажання спілкуватись з ним в телефонному режимі. Також, 19.02.2016 року була здійснена наступна поїздка у м. Суми для того, щоб мати можливість привітати свого сина з його Днем народження. Він повторно відвідав школу та класного керівника, відвідав розважальні місця з дитиною, про що повідомив батьків відповідачки, в звязку з тим, що вона не відповідала на його телефонні дзвінки. Він вважає, що такі дії відповідачки свідчать про умисне порушення його прав щодо спілкування з дитиною, участі в вихованні сина, у його розвитку, порушення інтересів дитини, яка також потребує спілкування з батьком, потребує його піклування та участі в його житті, а також норм чинного сімейного законодавства, які охороняють та забезпечують йому ці права. За місцем роботи він характеризується позитивно. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. За місцем проживання, за адресою в м. Києві, де вони з відповідачкою проживали до розлучення разом, характеризується позитивно й як зазначають сусіди, за час проживання разом із сімєю проявляв себе як турботливий батько. Жодних шкідливих звичок не має. Станом на сьогоднішній день відсутні будь-які обставини, які згідно чинного законодавства, можуть позбавити його таких прав щодо його з відповідачкою дитини. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обовязок брати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з ним, віддаючи своє тепло та батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дитиною спричинить шкоду синові, не існує. Створення перешкод відповідачкою його спілкуванню із дитиною порушує не тільки його права як батька, а, в першу чергу, порушує права та суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Відповідно ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Зважаючи на те, що з відповідачкою не вдалося урегулювати конфлікт щодо його спілкування з дитиною мирним шляхом, він вимушений звертатися з відповідним позовом до суду. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial