Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

12 серпня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу у сумі 465455 грн. 61 коп. В позові зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . 5 січня 2018 року вона та відповідач уклали договір доручення, за яким відповідач зобов`язався представляти інтереси позивача в будь-яких організаціях, підприємствах, установах з питань газопостачання житла позивача. Під час проведення співробітниками публічного акціонерного товариства «Запоріжгаз» перевірки приладу обліку природного газу в будинку позивача, яка мала місце в квітні 2019 року, відповідач брав в ній участь як представник позивача. Наслідком цієї перевірки стало складання акту про порушення правил споживання природного газу та акту-розрахунку про вартість не облікованого внаслідок порушення газу об`єму в сумі 465 грн. 61 коп. Несплата вказаних сум потягне за собою відключення позивача від мереж газопостачання. Оскільки за змістом договору [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за накладені на позивача штрафи та санкції, які можуть бути застосовані до неї під час перевірки або повірки приладу обліку природного газу, просить стягнути з нього вказану суму. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2019 року відкрито провадження в справі і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не приймалися. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просить про його задоволення. Відповідач проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що акт про порушення правил споживання природного газу складений з грубими порушеннями Кодексу про газорозподільні системи, не містить жодних фактичних даних на підтвердження порушення та грубо порушує права споживача природного газу. Окрім того, в акті засідання комісії з розгляду актів про порушення зазначені додаткові порушення, які не були вказані в первинному акті, і оскільки відповідач не був допущений до участі в засіданні комісії, він був позбавлений можливості надати свої доводи і докази з приводу вказаних міркувань. Так як передбачені договором доручення зобов`язання він виконав належним чином, а акт про порушення правил споживання природного газу не може бути доказом наявності цих порушень та містить перекручені і необ`єктивні відомості, просить про відмову у задоволенні позову. Окрім того, зауважує, що [PERSON] внаслідок судового розгляду її позову до акціонерного товариства «Запоріжгаз» отримала судовий захист, оскільки дії співробітників «Запоріжгаз» щодо складання акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості визнані неправомірними. Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з такого. Право на захист цивільних прав та інтересів кожної особи встановлено статтею 15 ЦК України. Право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів внормовано статтею 4 ЦПК України. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом. Суд виходить з того, що порушенням суб`єктивного права є такий негативний вплив на нього, при якому воно звужується за своїм змістом або перестає існувати, що позбавляє його носія можливості реалізувати його повністю або частково. Відповідач в цивільному судочинстві за змістом означеного статусу є особою, чиї дії чи бездіяльність порушують права та законні інтереси особи. Вирішуючи питання, чи є відповідач особою, якій належить відповідати за позовом [PERSON] , суд виходить з такого. Судом встановлено, що 5 січня 2018 року сторонами укладено договір доручення, за умовами якого довіритель ( [PERSON] ) доручає, а повірений ( [PERSON] ) зобов`язується за винагороду від імені і за рахунок довірителя вчиняти такі дії: представляти інтереси довірителя в будь-яких підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності щодо газопостачання будинку довірителя [ADDRESS] (п. 1.1., 1.2. договору на а. с. 10). Для цієї мети у відповідності до п. 1.3. договору повірений має виключне право на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх необхідних дій, в тому числі, але не виключно: приймати участь у проведенні перевірок, звірок, представляти інтереси довірителя при проведенні пломбування газових та інших лічильників, приймати участь у засіданнях комісій, при проведенні експертиз, подавати свої зауваження, пропозиції, заперечення, подавати заяви та клопотання, підписувати акти та рішення від імені довірителя, оскаржувати дії, акти, розрахунки, направляти та підписувати скарги, зауваження, заперечення, вимоги тощо, проводити інспекції газового та іншого обладнання довірителя, залучати будь-яких юридичних та фізичних осіб для проведення ремонтів, інспекцій, передавати прилади для проведення повірок та пломбування. Колом обов`язків повіреного у відповідності до статті 2 договору охоплюються вчинення дій відповідно до змісту даного йому доручення, повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання доручення, негайна передача довірителю усього одержаного у зв`язку з виконанням доручення. Обов`язки довірителя внормовані статтею 3 договору і ними є: забезпечення повіреного іншими засобами, необхідними для виконання повіреним його зобов`язань за цим договором, в тому числі надати доступ до будинку та встановлених лічильниках газу та місцях прокладення труби; відшкодовувати повіреному необхідні витрати, пов`язані із виконанням доручення; сплатити повіреному плату у розмірі та в строк, погоджений сторонами; негайно прийняти від повіреного усе одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків внормовані статтею 11 ЦК України. До них, зокрема, відносяться договори. Правовідносини між сторонами мають зобов`язальний характер. Зобов`язання, що витікають з договору доручення, встановлені Главою 68 ЦК України. За змістом ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наведених положень законодавства випливає, що умови договору можуть становити лише такі положення, які прийняті за обопільною згодою сторонами договору, і порушення саме умов договору має наслідком настання відповідальності, передбаченої договором та законом. Статтею 7 договору встановлено відповідальність сторін за порушення договору, підставою для якої є порушення умов договору, а порушенням є невиконання або неналежне виконання умов, визначених змістом договору. Поряд з відповідальністю за порушення умов даного договору пунктом 7.2. договору передбачено повну матеріальну відповідальність повіреного в розмірі штрафів, донарахувань у випадку будь-яких порушень, які будуть виявлені при перевірці, повірці, експлуатації, ремонті приладів обліку газу, та обов`язок їх відшкодувати. Означена відповідальність не витікає із змісту договору доручення, яким є представництво за винагороду від імені і за рахунок довірителя інтересів останнього в будь-яких підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності щодо газопостачання будинку довірителя, і, очевидно, настання цієї відповідальності пов`язане з іншими домовленостями сторін, не втіленими в цьому договорі (договір про оснащення будинку системами газопостачання, про обслуговування цих систем тощо). Разом з тим сторони домовились про настання цієї відповідальності; в означеній частині договір не визнаний недійсним; тому, виходячи з презумпції правомірності правочину та обов`язковості умов договору для сторін, цей пункт підлягає виконанню. Вирішуючи вимогу позову про покладення на відповідача цієї відповідальності суд виходить з того, що підставою для відповідальності за порушення зобов`язання є вина (ст. 614 ЦК України). Між тим суду не надано жодних фактичних даних на користь того, що зафіксоване в акті № 1903 порушення законодавства про газорозподільні системи, а саме: несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, що виразилось у відсутності пломби заводу-виробника на корпусі лічильника МКМ-4 66 № 14100, сталося з вини відповідача. Окрім того, одним з наслідків порушення зобов`язання є відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України), якими в силу ст. 22 ЦК України є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Саме відповідальність за спричинені збитки просить покаласти на відповідача позивач. Між тим, з акту-розрахунку лише випливає, споживачу [PERSON] у зв`язку із вчиненням порушення законодавства про газорозподільні системи нараховано вартість необлікованого природного газу у сумі 465455 грн. 61 коп., а доказів того, що [PERSON] понесла вказані витрати суду не надано. Кодекс газорозподільних\~мереж внормовує\~взаємовідносини оператора\~газорозподільних систем\~із суб`єктами\~ринку природного\~газу,\~а також\~визначає правові,\~технічні,\~організаційні та\~економічні засади\~функціонування газорозподільних\~систем,\~зокрема умови\~забезпечення надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості. Незгода із змістом акту-розрахунку у відповідності до Кодексу ГРМ є підставою для його оскарження в суді споживачем природного газу, яким є [PERSON] , або самостійне або через свого представника, тому позивачу належало б спрямовувати свої вимоги в русло правовідносин, що врегульовані Кодексом газорозподільних мереж між оператором газорозподільних систем та суб`єктами ринку природного газу. Таким чином, не вбачаючи в поведінці відповідача ознак порушення права позивача, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Outcome: dismissed