Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

13 лютого 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», треті особи: публічне акціонерне товариство «Астра Банк», [PERSON], про захист прав споживачів та виплату страхового відшкодування. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що відповідно до умов договору страхування наземного транспорту №206-03762-11 від 22.12.2011 р. (далі - Договір страхування), укладеного між позивачкою (Страхувальник) та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (Страховик), відповідач не здійснив своєчасну виплату страхового відшкодування пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу. Позивачка вимушена була здійснити відновлювальний ремонт транспортного засобу за власний рахунок, розмір витрат на ремонт склав 47624,60 грн. В обґрунтування розміру посилається на звіт суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] від 17.02.2012 р. про оцінку розміру матеріальної шкоди, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi Lancer 2.0. Представник позивачки також зазначила, що ремонт транспортного засобу виконаний з мовчазної згоди Страховика фізичною особою-підприємцем [PERSON], оскільки під час перемовин та листування між позивачем та відповідачем, Страховик жодним чином не заперечив проти виконання відновлювальних робіт та не зазначив на необхідність письмового узгодження станції технічного обслуговування, на якій буде проведено ремонтні роботи. Виходячи з наведеного, посилаючись на порушення відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про страхування» та умов Договору страхування, якими суттєво порушуються законні інтереси кредитора, просить суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 47074,60 грн., пеню за несвоєчасне проведення розрахунків в сумі 9 343,28 грн., інфляційні у розмірі 805,80 грн., три відсотка річних у розмірі 1 975,96 грн., що разом складає 59 199,64 грн. Представник відповідача Панков Д.В., що діє на підставі довіреності юридичної особи, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідно до умов Договору страхування Страхувальник зобов'язаний письмово погоджувати зі Страховиком вибір станції обслуговування для проведення відновлювальних робіт. В порушення вимог договору, позивачка обрала фізичну особу-підприємця для здійснення відновлювальних робіт автомобіля, проінформувавши про це страхову компанію вже після проведення ремонту. Відповідно до умов Договору страхування такі дії позивачки дають право страхової компанії зменшити розмір страхового відшкодування на суму, що не перевищує 50% від розміру матеріального збитку. Крім того, в звіті про оцінку розміру матеріального збитку, зробленого на замовлення позивачки ринкова вартість транспортного засобу на момент пошкодження становить 208 973,86 грн., а страхова сума за Договором страхування становить 110 000,00 грн., тож відповідно до п.22.6 Договору страхування розмір збитку визначається у такій же частці від фактичного розміру збитку скільки становить страхова сума від ринкової вартості застрахованого транспортного засобу. Зазначав також на необґрунтованість стягнення неустойки та просив у позові відмовити повністю. Представник третьої особи - ПАТ «Астра Банк» в судове засідання не з'явився, але на адресу суду надійшли письмові пояснення представника ПАТ «Астра Банк» про те, що банк, не заперечує проти виплати страхового відшкодування безпосередньо позивачці. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Правове регулювання відносин у сфері страхування здійснюється відповідно до глави 67 Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій стороні, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Приписами статті 982 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами Договору страхування є предмет Договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 22 грудня 2011 року між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» та [PERSON] укладено договір комплексного добровільного страхування наземного транспортного засобу Mitsubishi Lancer 2.0, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом. Об'єктом страхування є належний Страхувальнику на праві приватної власності автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2.0, реєстраційний номер [NUMBER], оціночною вартістю 110 000,00 грн., строк дії договору - до 22 грудня 2012 року, страхова премія - 7 510, 80 грн. Згідно з пунктом 2 статті 985 Цивільного кодексу України страхувальник має право при укладенні Договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено Договором страхування. Вигодонабувачем за договором страхування сторони визначили публічне акціонерне товариство «Астра Банк». Із наданих письмових пояснень №11-2821 від 10.07.2013р. представника публічного акціонерного товариства «Астра Банк» О.О.Разуменко, що діє на підставі довіреності юридичної особи вбачається, що банк є заставодержателем пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi Lancer 2.0, реєстраційний номер [NUMBER]. Договір застави укладений в забезпечення кредитного договору від 12.01.2009р. за умовами якого позивачкою отримано кредит в сумі 67 750,00 на придбання автомобілю. В поясненнях №11-3717 від 17.09.2013р. банк - вигодонабувач не заперечує проти виплати страхового відшкодування позивачці [PERSON] Після цього, представником позивачки надана довідка банку №05-1825138 від 09.01.2014р. про повне виконання позивачкою зобов'язань за кредитом. Умовами договору встановлена франшиза в розмірі 0,50% (п.7.1 Договору страхування) від оціночної вартості автомобілю, зазначеної в договорі страхування. Частиною 18 статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза визначена як частина збитків, що не відшкодовується страховиком, згідно з Договором страхування. Таким чином, франшиза становить 110 000, 00 х 0,50% = 550 грн., де 110 000, 00 грн. - ринкова вартість автомобіля, визначена сторонами в п. 10 Договору страхування. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що 16 січня 2012 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], внаслідок якого був пошкоджений застрахований автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, що належить позивачці. Згідно з частиною 1 статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви Страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Договором страхування, зокрема пунктами 20, 21 передбачений порядок дій Страхувальника при настанні страхового випадку та перелік документів, які необхідно надати до страхової компанії для визнання події страховим випадком та визначення розміру збитків. Так, Страхувальник не пізніше двох робочих днів з моменту, коли йому стало відомо про настання страхового випадку зобов'язаний повідомити страхову компанію будь-яким чином (телефон, факс, електронною поштою та ін.) та не пізніше п'яти робочих днів з моменту його настання оформити письмову заявку про страховий випадок, за формою визначеною страховиком. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявила, що повідомлення про страховий випадок позивачкою були зроблені своєчасно в телефонному режимі, також в телефонному режимі з фахівцями Страховика був погоджений алгоритм дії: заявлено про страховий випадок, здійснено погодження вартості відновлювального ремонту та станція технічного обслуговування, де буде ремонтуватись авто. Представник відповідача Панков Д.В. не заперечуючи те, що позивачка звернулася до страхової компанії своєчасно, все ж таки посилався на порушення з її боку умов договору в частині обрання станції технічного обслуговування без письмового погодження зі страховиком та неспівмірністі суми страхового відшкодування, якого вимагає позивачка зі страховою сумою, що зазначена в договорі. Відповідно до п.22.2 Договору страхування, Страховик на підставі одержаного пакету документів щодо страхового випадку протягом двадцяти робочих днів складає та затверджує страховий акт про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом п'яти днів після затвердження страхового акту. У випадку відмови у виплаті страхового відшкодування Страховик протягом десяти робочих днів з дня прийняття такого рішення повідомляє про це Страхувальника (вигодонабувача) в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відповідно до п.21.1.5 договору визнання події страховим випадком і визначення розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі документів, що підтверджують розмір збитків (звіт про оцінку майна; калькуляція та оригінали документів на ремонт ТЗ; оригінали документів , що підтверджують факт виконання відновлювальних (ремонтних) робіт на ТЗ (акти про виконані роботи тощо); оригінали документів, що підтверджують факт оплати за виконані (ремонтні) роботи (платіжне доручення з відміткою банку про оплату, фіскальний чек, прибутковий ордер тощо). З наданих суду представником відповідача пояснень і документів вбачається, що страховою компанією в установленому договором порядку не було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Позивачка неодноразово зверталася до представників відповідача як усно так і письмово вимагаючи виплати страхового відшкодування. На думку представника позивачки, страхова компанія умисно затягувала процес розгляду її питання, належним не виконуючи свої обов'язки за Договором страхування, тому числі щодо своєчасного розгляду питання про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування. В підтвердження цього надані листи позивачки на адресу Страховика. Представник відповідача Панков Д.В. в судовому засіданні зазначав, що позивачка діяла в супереч умовам Договору страхування, тому прийняття рішення за її питанням потребувало більш детального вивчення документів. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Із наданих суду документів вбачається, що позивачка самостійно, за власний рахунок здійснила відновлення транспортного засобу, що не заборонено умовами Договору страхування. Позивачка також замовила звіт про визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобілю Mitsubishi Lancer 2.0 державний номер [NUMBER], який виконаний суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] Згідно зазначеного звіту, проведеного на 19.01.2012р. вартість відновлювального ремонту становить 47 666,88 грн., виходячи з ринкової вартості автомобіля Mitsubishi Lancer 2.0, державний номер [NUMBER], яка склала 208 973, 86 грн. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що позивачка повністю погоджується з сумою збитків та ринковою вартістю застрахованого транспортного засобу, які визначені в зазначеному звіті суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] Відновлювальний ремонт здійснений фізичною особою - підприємцем [PERSON], свідоцтво про державну реєстрацію серії [NUMBER], свідоцтво платника єдиного податку серія [NUMBER] та відповідно до видів господарської діяльності має право здійснювати технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. Відповідно до наданого акту виконаних робіт №55 від 20.06.2012р., складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON], вартість ремонтних робіт складає 47 624,60 грн. Вказана сума внесена в касу фізичної особи - підприємця [PERSON], згідно квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 20.06.2012р. Транспортний засіб після ремонту прийнятий позивачкою 20 червня 2012р. За правилами статей 525, 526 і 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 18.2.9 договору страхування позивачка зобов'язана була письмового погодити зі страховиком (його представником) вибір станції технічного обслуговування для проведення ремонтно-відновлювальних робіт. Пунктом 18.3.5 встановлено, що страховик має право зменшити розмір страхового відшкодування на суму, що не перевищує 50% від розміру матеріального збитку, якщо Страхувальник після страхового випадку відремонтував пошкоджений транспортний засіб на станції технічного обслуговування, що не акцептована Страховиком, без письмового погодження Страховика, або виконав ремонт своїми силами (на СПД, що мають право на здійснення ремонтних робіт тощо). Такого погодження з боку позивачки здійснено не було, що також в судовому засіданні підтверджено представником відповідача. Тож, на думку суду, сума страхового відшкодування повинна бути зменшена на 50% від суми збитків, оскільки позивачка не виконала взяти на себе за Договором страхування обов'язки щодо погодження станції технічного обслуговування. Згідно частини 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав Страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачене Договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета Договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. В пункті 22.6 Договору страхування визначено: у разі, якщо на момент настання страхового випадку страхова сума становить певну частку від ринкової вартості застрахованного транспортного засобу, розмір збитку визначається у такій же частці від фактичного розміру збитку. На момент настання страхового випадку, страхова сума за договором становила 110 000 грн., а ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на момент настання страхового випадку, згідно звіту про визначення вартості Mitsubishi Lancer 2.0 державний номер [NUMBER], становила - 208 973,86 грн. Тож, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті складає 52,6 % від фактичного розміру збитків (110 000,00х100/208 973,86=52,6). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що страхове відшкодування за договором становить (47 624,60 грн. - 550 грн.) х 50% х 52,6% = 12 380, 62 грн., де 47 624,60 грн. - сума фактично понесених витрат на ремонт транспортного засобу, 550 грн. - франшиза, встановлена договором страхування, 50% - коефіцієнт зниження суми відшкодування у зв'язку із порушенням позивачкою п.18.2.9 Договору страхування, 52,6 % - співвідношення суми страхового відшкодування до дійсної вартості транспортного засобу, 12 380,62 грн. - сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті виходячи з даного страхового випадку. У позовній заяві позивачка ставить питання про стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, які в загальній сумі склали 12 125,04 грн. та розраховувались виходячи з фактичного розміру збитків Страхувальника. Відповідно до частини 1 статті 546 та статті 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата встановленої договором або законом неустойки, як визначено в пункті 3 частини 1 статті 611 ЦК України, є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. Відповідно до пункту 25.3 Договору страхування за несвоєчасне проведення розрахунків винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діє під час виникнення заборгованості, від суми, що підлягає сплаті, за кожен день затримки. Згідно п.22.5 Договору страхування, Страховик зобов'язаний був протягом двадцяти робочих днів з моменту одержання всіх необхідних документів скласти та затвердити страховий акт, виплата страхового відшкодування повинна бути здійснена протягом п'яти робочих днів після затвердження страхового акта. Як вбачається з матеріалів справи, Страховик отримав документи від позивачки 07.08.2012р., з врахуванням зазначених вище строків (25 робочих днів), останнім днем виплати страхового відшкодування було 11.09.2012р. Таким чином, прострочення виплати страхового відшкодування з боку Страховика почалося з 12.09.2012р., тому пеня за період з 12.09.2012р. по 04.02.2014р. складає: з 12.09.2012р. по 09.06.2013р.: 12380,62х15%х271/365х100% = 1378,83 грн. з 10.06.2013р. по 12.08.2013р.: 12380,62х14%х64/365х100% = 303,92 грн. з 13.08.2013р. по 04.02.2013р.: 12380,62х13%х176/365х100%= 776,08 грн., де 12 380,62грн. -сума простроченого страхового відшкодування; 15%, 14%, 13%- подвійна облікова ставка НБУ за відповідний період; 271, 64, 176 - кількість днів прострочення, а загальна сума пені складає 2458,83 грн. Пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з зазначеного розрахунок інфляційних нарахувань виглядає наступним чином: 1,001x1,000x0,999x1,002x1,002x0,999x1,000x1,000x1,001x1,000x0,999x0,993x 1,000x1,004x1,002x1,005x1,002/100=1,009 x 12380, 62 = 12 493,28 грн., де 1,009 - сукупний індекс інфляції за період прострочення; 12 380, 62 - сума простроченого платежу; 12 493,28грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції. Сума інфляційних витрат за період з 12.09.2012р. по 04.02.2013р. складає 12 493,28 - 12 380,62= 112,66 грн. Розрахунок трьох процентів річних: 12380,62х3х511/365/100= 519,99грн., де 12 380, 62 - сума простроченого платежу; 3 - три проценти річних; 511- кількість днів прострочення. Відповідно до положень статті 3 та частини 3 статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Відповідачем не представлено суду будь-яких об'єктивних доказів, що він вживав належних заходів для виконання в повному обсязі зобов'язань за Договором страхування, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталися з його вини. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про захист права споживача та стягнення страхового відшкодування за договором страхування, пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних підлягають задоволенню частково - у встановленому судом розмірі. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Позивачка за законом звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, тому згідно до вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial