Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

14.02.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,00 га, розташованої на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 14 березня 2015 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.03.2015 року померла його мати [PERSON]. За життя його мати почала, але не встигла завершити процедуру приватизації названої земельної ділянки та зареєструвати право власності на неї, у звязку з чим в.о. державного нотаріуса була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з неподанням позивачем документу, що підтверджує факт набуття права власності спадкодавця на спадкове майно, що унеможливлює оформлення права на спадщину. За життя спадкодавець [PERSON] подала заяву про передачу безоплатно у власність належної їй на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ПЛ № 009331 вищезазначеної земельної ділянки. На підставі розгляду її заяви Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області було прийнято рішення від 27.12.2012 року, відповідно до якого було погоджено висновок щодо передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки та зобовязано замовити виготовлення технічної документації. Дооформити необхідну документацію та зареєструвати земельну ділянку спадкодавець [PERSON] не могла через хворобу і померла, так і не встигши до кінця реалізувати своє право на приватизацію. Позивач стверджує, що право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яка належала померлій, на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті і, як наслідок, до позивача перейшли права і обовязки спадкодавця в частині завершення процедури приватизації та набуття у власність земельної ділянки, а тому він вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.02.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву № 01-18/70 від 01.04.2019 року про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Давши оцінку\~матеріалам справи,\~суд приходить\~до наступних\~висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серії I-ПЛ № 009331, виданого Соколово-Балківською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 14.05.2001 року, [PERSON] була надана у постійне користування земельна ділянка площею 1,00 га у межах згідно з планом, яка розташована на території с. Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 7). Рішенням двадцять сьомої сесії Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області шостого скликання від 27.12.2012 року на підставі заяви [PERSON] було погоджено висновок щодо не заперечення передачі безоплатно їй у власність раніше наданої у постійне користування земельної ділянки загальною площею 1,00 га ріллі та зобовязано замовити виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (а.с. 8-10). [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР № 477534 від 13.08.1959 року (а.с. 6). [PERSON] померла 14 березня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 292686 від 16.03.2015 року (а.с. 5). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.03.2016 року за [PERSON] визнано право користування земельною ділянкою площею 1,00 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та передана для ведення особистого підсобного господарства, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ПЛ № 009331 від 14.05.2001 року, як за спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлої 14 березня 2015 року матері [PERSON] (а.с. 19). Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON], звернувся до державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, однак постановою від 12.11.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно(а.с. 20). Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється у способи, передбачені ст. 152 ЗК України, в тому числі і шляхом визнання права. Частиною 1 статті 1225\~ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.\~1216\~ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Згідно з абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 1,00\~га,\~яка розташована\~на території\~Соколово-Балківської\~сільської ради\~Новосанжарського району\~Полтавської області\~та призначена\~для ведення\~особистого підсобного\~господарства, і на час смерті її не завершила. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з наданих розяснень, правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті матері, набув право на спадкування усіх прав та обовязків, що належали останній за життя, включно й з правом на завершення приватизації земельної ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved