Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

14 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], співвідповідач Управління Державної Міграційної служби м. Полтава про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він має на праві особистої власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: с. Дмитренки, вул. Першотравнева, 20 Новосанжарського району Полтавської області. В даному житловому будинку зареєстрований [PERSON], який є колишнім зятем позивача. З 2002 року відповідач в даному будинку не проживає, забрав свої речі та виїхав проживати в інше місце. Неодноразово позивач звертався до відповідача з проханням знятися з реєстрації, оскільки цей факт створює перешкоди для здійснення позивачем його прав як власника житла. Оскільки відповідач відмовляється це робити та не проживає у вказаному будинку з 2002 року, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Співвідповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно довідки №48 від 02.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Полузірської сільської ради Новосанжарського району, за адресою вул. Першотравнева, 20 с. Дмитренки Новосанжарського району Полтавської області зареєстровані гр. [PERSON], [INFO], за даною адресою не проживає з 2002 року (а.с.6). Згідно довідки №49 від 02.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Полузірської сільської ради Новосанжарського району, відповідно до договору купівлі продажу будинку, від 02.06.1992 року, записів погосподарської книги по Полузірській сільській раді 2011-2015 років, номер погосподарського обліку: 0381-1, власником будинку за адресою: вул. Першотравнева, 20 с. Дмитренки Новосанжарського району Полтавської області є гр. [PERSON] (а.с.7). Згідно договору купівлі продажу будинку від 02.06.1992 року [PERSON] купив у [PERSON] будинок, що знаходиться у с. Дмитренки (а.с.8). Згідно положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено ст.391 цього ж кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Факт реєстрації відповідача у будинку за адресою: с. Дмитренки, Новосанжарського району Полтавської області, підтверджується довідкою Новосанжарського районного сектору УДМС в Полтавській області №37/439 від 25.03.2016 року (а.с.19). Однак згідно акту обстеження житлово побутових умов проживання від 02.02.2016 року, проведеного комісією Полузірської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, за адресою: с. Дмитренки, вул. Першотравнева, 20 Новосанжарського району Полтавської області, громадянин [PERSON], [INFO], з 2002 року зі слів власника будинку [PERSON], не проживає (а.с.12). Факт реєстрації його в домоволодінні створює позивачу суттєві перешкоди для здійснення його прав як повноправного власника. Викладене свідчить про порушення законних прав позивача з боку відповідача, а тому він має право на захист свого права у спосіб і порядок, який сам вважає необхідним і достатнім, якщо це не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», покладає на особу обовязок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, чого відповідачем не зроблено до цього часу. Крім вказаного вище, права власника житлового будинку (квартири) регламентовані також ст.ст.150-155 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved