Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

13.02.2020 позивач [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого 07.03.2007 року державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей С.П., зареєстровано в реєстрі за № 1-1128. В належній позивачу квартирі зареєстрований [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивача та відповідачем по справі. Зазначає, що ніяких речей відповідача на теперішній час в квартирі не має. Факт не проживання відповідача в належній квартирі з 23 травня 2017 року, підтверджується Актом про не проживання складеного 13.02.2020 комісію в складі представників ПП «Вилс» за участю сусідів. Не зважаючи на те, що відповідач не проживає в квартирі, не отримує кореспонденцію, комунальні послуги не сплачує, він не знімається з реєстраційного обліку, чим позбавляє позивача можливості оформити житлову субсидію та розпоряджатися власністю на свій розсуд (продати квартиру, тощо). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.02.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що вона просить розглянути справу у її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2007, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1128 (а.с.12-15). Згідно з довідкою ПП «Вилс» від 13.02.2020 за № 171, у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] - власник, [PERSON] , [INFO] - донька, та [PERSON] , [INFO] - колишній чоловік (а.с.16). Відповідно до інформації, наданої Бахмутською міською радою на запит суду (№ 767 від 18.02.2020), відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно акту ПП «Вилс» від 13.02.2020 громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 23.05.2017 року по теперішній час (а.с.17). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Та обставина, що відповідач [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності. Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 23 травня 2017 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved