Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

14 січня 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він 23 грудня 2012 року позичив відповідачці грошові кошти в сумі 4365 під три відсотки щомісячно, яка до цього часу їх не повернула, тому просить стягнути борг з відповідачки. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задовольнити його в повному обсязі, з зазначених вище підстав. Відповідачка в друге судове засідання не з'явилась. Судові повістки, що були направлені відповідачці, повернулися до суду з довідками поштової установи про причини невручення, з якої вбачається, що такою причиною є сплив терміну зберігання та відмова адресата від одержання. Суд вважає, що небажання відповідачки отримати рекомендовані листи з судовими повістками на пошті є відмовою останнього одержати судові повістки. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відмовившись одержати судові повістки на пошті, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачки не надходило. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягаютьзадволенню частково з наступних міркувань. Згідно оригіналу розписки відповідачки [PERSON] остання позичила у позивача [PERSON] кошти в сумі 4365 грн. які зобов'язувалась повернути до кінця лютого 2013 року. До цього часу своїх зобов'язань не виконала, грошові кошти не повернуті. Відповідно до статей 1046, 1047, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Форма договору позики дотримана, сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору. Відповідач своїх зобов'язань не виконала, що призвело до порушення прав позивача, відтак для їх захисту він обґрунтовано звернувся до суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором, або законом. Згідно розписки сторони визначили проценти в розмірі 3% місячних. Відповідно розрахунку проценти за час користування коштами складають 1571 грн. 40 коп., тому ця сума теж підлягає стягненню з відповідачки. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією від 14.01.2014 року. Крім цього за надання юридичної допомоги сплачено 400 грн., що підтверджується квитанцією від 28.12.2013. Таким чином, документально підтверджено понесення позивачем судових витрат на загальну суму 643 грн. 60 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Сплату судового збору в розмірі 350 грн., документально не підтверджено і така сума не передбачена ЗУ «Про судовий збір», тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial