Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

13.04.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування поданої позовної заяви сторона позивача посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1997 року, виданого органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва, зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. 12.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування Ѕ частини квартири. Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 08.09.2016 року [PERSON] була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 14.04.2016 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 22.04.2017 року. З витягу зі Спадкового реєстру від 20.10.2017 року № 49543593 вбачається, що за параметрами запиту щодо спадкоємців [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Також сторона позивача зазначає, що [PERSON] та [PERSON] своїх дітей не мали. [PERSON] була двоюрідною онукою [PERSON] , яка після смерті останньої піклувалася про [PERSON] та займалася його похованням, який, в свою чергу, обіцяв подарувати свою частину квартири, проте не встиг. Позивачем сплачувалися всі комунальні платежі з 2013 року, протягом цього часу нею було зроблено поліпшення квартири. Враховуючи викладене та те, що Ѕ частина квартири, яка належала [PERSON] та право власності щодо якої у зв`язку зі смертю останнього припинилось, ніким не була успадкована, сторона позивача вважає, що є всі підстави для того, щоб визнати за позивачем право власності на цю частину квартири для цілісного володіння, оскільки це не заборонено законом. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.08.2020 року замінено первісного відповідача - Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію належним відповідачем - Київською міською радою. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача підтримав викладені обставини позовної заяви та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо правових підстав, передбачених законом, за яких позивачка просить визнати за нею право власності, представник позивачки, оскільки остання не успадкувала спірне майно, посилався на можливість застосування в комплексі положення п.п. 5, 6 ст. 3, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 316, ст. 328, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься відзив, з якого вбачається, що сторона просить розглядати справу без участі представника. Також у відзиві представник відповідача зазначає, що позивачем не надано документів, що підтверджують власне звернення позивачки до нотаріуса з метою прийняття спадщини після померлого [PERSON] у строк шість місяців. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами, зокрема, копіями документів із спадкової справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.07.1997 року, виданим органом приватизації Жовтневої комісії держадміністрації м. Києва (а.с. 12). На підставі договору дарування від 12.07.2013 року [PERSON] набула права власності на Ѕ частину зазначеної квартири, дарувальником якої була [PERSON] , що померла [INFO] (а.с. 15,17). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 18). Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 316 цього Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. За правилами ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, яке за п.п. 5, 6 ст. 3 ЦК України забезпечується, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме судового захисту цивільного права та інтересу, а також справедливості, добросовісності та розумності. Однак, дослідивши подані до суду докази на підтвердження заявлених вимог, суд приходить до висновку, що підстава звернення до суду за положеннями п.п. 5, 6 ст. 3, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 316, ст. 328, п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України для визнання права власності позивачем не є обґрунтованою. Так, після смерті [PERSON] до складу спадкового майна увійшла Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Так, сторона позивача зазначає, що [PERSON] та [PERSON] своїх дітей не мали. [PERSON] є двоюрідною онукою померлої [PERSON] . За відомостями з витягу зі Спадкового реєстру № 49543593 від 20.10.2017 року вбачається, що за параметрами запиту щодо спадкоємців [PERSON] у спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталася до нотаріуса з метою прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] не успадкувала майно померлого [PERSON] . Разом з тим, сторона позивача посилається на те, що [PERSON] після смерті [PERSON] піклувалася про [PERSON] та займалася його похованням, який, в свою чергу, обіцяв подарувати свою частину квартири, проте не встиг. Також позивачем було зроблено поліпшення квартири, сплачувалися всі комунальні платежі з 2013 року. Між тим, самі по собі дані обставини не є правовими підставами для визнання права власності на Ѕ частину квартири, що належала померлому [PERSON] , а, отже, стороною позивача невірно обрано спосіб захисту своїх прав. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між тим, суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог та їх обґрунтування і в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову та формувати засоби доказування, обов`язок доведення яких покладений виключно на сторони, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed