Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

13 травня 2015 року позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про зменшення розміру аліментів, в якій просить зменшити розмір аліментів, сплачуваних ним на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.04.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в 1/2 до 1/6 частини від заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. За рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01.04.2013 року на користь відповідача з його стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), щомісячно до повноліття сина - 01.05.2030 року, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.03.2013 року. З моменту розгляду справи про стягнення аліментів у нього змінились сімейні обставини та матеріальне становище. 06.01.2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу на його утриманні знаходиться дружина та її син [PERSON], [INFO]. На даний час його заробітної плати не вистачає для забезпечення своєї сім'ї самим необхідним, тому просить зменшити розмір аліментів. Представник позивача у судове засідання не прибула. Подала письмову заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] до 1/3 частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не прибула, подала письмову заяву, в якій просить справу слухати без її участі, зазначаючи, що уточненні позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 169724 від 11 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON], сторони у справі - є батьками неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] (а.с.6). 23 серпня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 01.04.2013 року з позивача на користь відповідача стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до повноліття сина 01.05.2030 року, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2013 року. 06.01.2015 року відділом РАЦС по м. Новоград-Волинський РС Новоград-Волинського МРУЮ у Житомирській області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 1629 від 23.04.2015 року до складу сім'ї позивача [PERSON] входить дружина [PERSON] та її син [PERSON] (а.с.10). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та в порядку зменшення розміру аліментів стягує з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) [PERSON], які останній, з урахуванням обставин, встановлених ст. 182 СК України, спроможний сплачувати.

Outcome: approved