Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

14.04.2016 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що вона проживає в будинку за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок належить їй особисто на праві приватної власності на підставі договору дарування №2-4597 від 08.12.1989 року, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.10.2004 року. В лютому 1995 року, коли їй ще на підставі договору дарування належала лише частина даного будинку, вона на прохання своїх знайомих дозволила гр. [PERSON] зареєструватися в належній їй частині будинку. Дана реєстрація була їй потрібна щоб мати змогу після народження дитини отримувати відповідні соціальні виплати. Фактично відповідач [PERSON] жодного дня у неї в будинку не проживала, свої речі в будинок не заносила, а лише декілька раз заходила до неї в лютому 1995 року, коли з її дозволу займалася процедурою реєстрації у будинку. Прописуючись, [PERSON] обіцяла самостійно знятися з реєстрації у будинку через 2-3 місяці, як тільки закінчить оформляти документи пов'язані із соціальною виплатою при народженні дитини. Фактично з березня 1995 року відповідач [PERSON] у її будинку ніколи не проживала та не з'являлася. Їй відомо, що в той час [PERSON] жила на найманій квартирі у м. Кіровограді. За період з 1995 року по осінь 2015 року вона випадково декілька раз зустрічала у місті відповідача та попросила її щоб вона добровільно знялася з реєстраційного обліку у будинку, відповідач обіцяла їй, що найближчим часом випишеться, однак до теперішнього часу цього не зробила, і з тих пір вона її більше не бачила, де вона працює та проживає їй також не відомо. Таким чином, фактично з березня 1995 року відповідач [PERSON] в її будинку не проживала та не з'являлася. На теперішній час вона має намір продати будинок та придбати невеличку квартиру. Проте, для цього їй необхідно зняти з реєстрації всіх зареєстрованих у будинку осіб, у тому числі і відповідача. Факт реєстрації відповідача не дозволяє їй як власнику в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, зокрема вона не може відчужити своє майно у зв'язку з тим, що всі потенційні покупці вимагають, щоб на момент укладення ( підписання ) договору купівлі-продажу у будинку не було зареєстровано жодного з наймачів. Просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що позивач в судовому засіданні не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2004 року ( а.с. 6-7, 8 ). З довідки квартального комітету №26 Ленінського району м. Кіровограда від 08 квітня 2016 року за №144 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], яка не проживала жодного дня за вказаною адресою ( зареєстрована 04.02.1995 року) ( а.с. 9 ). З пояснень, складених сусідами [PERSON] і [PERSON] та завірених головою квартального комітету №26 від 08.04.2016 року видно, що сусідам відомо про те, що в будинку [PERSON] свого часу була зареєстрована гр. [PERSON], якій реєстрація була потрібна лише для отримання грошей у зв'язку з народженням дитини. Після цього [PERSON] обіцяла самостійно виписатись з будинку [PERSON] Протягом 20-ти років [PERSON] ніколи в будинку [PERSON] не проживала і не з'являлася. За весь цей час на вулиці вони її не бачили ( а.с. 10, 11 ). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з моменту реєстрації з 1995 року не проживає у спірному житловому приміщенні, реєстрація відповідача у вказаному вище будинку порушує право власності позивача на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вона вимушена сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрованих у квартирі осіб, в зв'язку з чим вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, однак позивач не просила судові витрати стягувати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved