Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

13.07.2018 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області, відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2018 р., надійшли матеріали цивільної справи № 487/2692/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, для розгляду за підсудністю. На обґрунтування позову позивач зазначив, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату взаємної поваги та любові, що призвело до припинення шлюбних відносин, сторони не проживають однією сім'єю з початку 2017 року. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує, просить суд про їх задоволення. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача щодо розірвання шлюбу визнає, просить справу слухати за її відсутності. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв'язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 04.04.2015 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], повторно видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 18.04.2018 року). Від шлюбу сторони не мають спільних дітей. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін, сторони більше не проживають однією сім'єю з початку 2017 року. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 352 грн. 40 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved