Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач бродяжить, зникає з дому не повідомляючи про місце свого перебування, веде аморальний спосіб життя. Останні півроку відповідач не проживає з дітьми, не займається їхнім вихованням та утриманням, що підтверджується й висновком Згурівської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач має ще двох малолітніх дітей, яких залишила на утриманні їхнього батька. Остання має задовільний стан здоровя. Позивачу невідомо, чи має відповідач постійне місце роботи, тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей, стягнути із неї на його користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення кожною дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, відповідач в судове засідання повторно не зявилась, час і місце судового розгляду була оповіщена у встановленому порядку, направила суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю. В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, позивач пояснив, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоровя. Йому стало відомо, що її звільнили з роботи приблизно місяць тому за прогули без поважних причин та що відповідач має іншого чоловіка та є вагітною. [PERSON] часто залишала дітей самих, коли вони разом винаймали квартиру, а він перебував на роботі. З вересня 2016 року вона почала зникати з дому десь днів на пять з періодичністю один-два місяці, з березня 2017 року дітьми не цікавиться. Односельчани повідомляли, що вона приїздила в село до подруг, проте з дітьми не зустрічалася. В селі проживають ще двоє дітей відповідача [PERSON] та [PERSON] зі своїм батьком, який повідомив, що остання не цікавиться й цими дітьми. В судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що відповідач не виконує батьківські обов'язки, не створила належних умов для проживання, утримання та виховання дітей. Вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач проживала до березня 2017 року в їхньому селі, неналежним чином виконувала батьківські обовязки. Дітьми більше опікувався позивач, з яким й натепер проживають діти. Суд не вислуховував думку дітей, оскільки, враховуючи їхній малолітній вік, вони не можуть висловити таку думку. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли\~правовідносини\~щодо\~ \~\~здійснення\~батьківських\~прав\~та виконання батьківських обов'язків, які регулюються п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, згідно з яким мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд для правильного вирішення цього спору повинен встановити чи відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, чи для цього є інші причини. Сторони від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.7, 8 копії свідоцтв про народження), які проживають разом з позивачем та знаходиться на його утриманні та вихованні. Діти здорові, на диспансерному обліку не перебувають (а.с.17,18 висновки про стан здоровя). Відповідач ухиляється від виконання юридичного обов'язку піклуватися про здоров'я дітей, забезпечення належних умов їх проживання та виховання, оскільки має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а саме, останні півроку постійно зникала з дому, не проживає з дітьми, не займається їхнім вихованням та утриманням. З березня 2017 року взагалі не цікавиться життям та здоровям дітей (а.с.12, 14, 16 довідка, акт). Орган опіки та піклування Згурівської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей (а.с.15 - висновок). Відповідач за останнім відомим місцем фактичного проживання характеризується негативно як мати, яка не приймає участі у вихованні та утриманні своїх чотирьох дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають зі своїми батьками (а.с.12, 52 довідки-характеристики). Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Із наданих позивачем відомостей про відповідача вбачається, що вона має задовільний стан здоровя (а.с.59-64 копія вироку), є працездатною, під час спільного проживання сторін відповідач не працювала, бродяжила, наразі позивачу не відомо, чи має відповідач постійне місце роботи, тобто вбачається, що вона не має постійного регулярного доходу. Зазначені позивачем в позовній заяві обставини відповідач не спростувала. Позивач є працездатним, працює, отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання (а.с.11, 53, 54, 55 довідки, характеристики). Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 640,00 грн (а.с.1 квитанція). Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. \~Заслухавши пояснення позивача, його представника та третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд, діючи виключно в інтересах дітей, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як у судовому засіданні доведено, що відповідач як мати ухиляється від виконання своїх юридичних обов'язків по вихованню дітей, піклуванню про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, чим завдає шкоди психологічному здоровю дітей. Об?єктивних причин, що перешкоджають відповідачу належним чином виконувати свої батьківські обов?язки та що вона не мала змоги як належить виховувати та утримувати малолітніх дітей, під час розгляду справи в суді не встановлено. Також підстав не погодитись з висновком органу опіки і піклування судом не встановлено. Крім того, мати, яка згідно з чинним законодавством зобов'язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, належним чином не виконує зазначеного обов'язку, тому суд визначає розмір \~аліментів, які підлягають стягненню з неї у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн на\~кожну дитину щомісяця. Вбачається за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн за задоволені вимоги немайнового характеру та в дохід держави судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved