Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

13 травня 2015 року законний представник неповнолітнього позивача звернулась в суд з позовною заявою до місцевої територіальної громади в особі Киківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності, в якій просить визнати за її неповнолітнім сином право власності на житловий будинок разом з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Кикова, Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Баранівська, 24, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 23 квітня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 14.11.2010 року помер [PERSON] - дід позивача, після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, в якому постійно проживав померлий. Все своє майно [PERSON] заповів своєму сину [PERSON] - батьку позивача, який фактично проживав з ним на момент смерті і фактично прийняв спадщину. Однак, 23.04.2011 року помер [PERSON] і не встиг оформити своїх спадкових прав. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. При звернені до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у видачі такого свідоцтва відмовлено, оскільки на даний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, законний представник неповнолітнього позивача просить суд визнати за її неповнолітнім сином [PERSON] право власності на зазначений житловий будинок. У судове засідання представник позивача не прибула, подала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув; подано заяву в якій просять розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечень не має. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ТП № 155321 від 15 листопада 2010 року, виданим Киківською сільською радою Новоград-Волинського району (а.с.19). На момент смерті йому належало майно, в тому числі житловий будинок № 46 по вул. Баранівська в с. Кикова, Новоград-Волинського району, Житомирської області з господарськими будівлями. Відповідно до повідомлення № 1659 від 12.08.2011 року право власності на житловий будинок номер 46, який знаходиться у с. Кикова Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Баранівській за [PERSON] не зареєстровано (а.с.38). 25 листопада 2002 року [PERSON] все своє майно, що було належне йому на день смерті в тому числі житловий будинок в с. Кикова з господарськими будівлями заповів своєму сину [PERSON] (а.с.18,17). 23 квітня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ТП № 167304 від 26 квітня 2011 року, виданим Киківською сільською радою Новоград-Волинського району (а.с.16). Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий № 46 по вул. Баранівська в с. Кикова, Новоград-Волинського району, Житомирської області з господарськими будівлями. [PERSON] батько позивача у справі, фактично спадщину прийняв після смерті свого батька [PERSON] діда позивача, оскільки постійно проживав з ним на час відкриття спадщини, але не встиг оформити свої спадкові права, так як помер (а.с. 9, 10). Позивач є сином померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями № 46, що знаходиться в селі Кикова Новоград-Волинського району по вул. Баранівська (а.с.12). Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні (а.с.31-32, 34). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Киківської сільської ради від 20.04.2015 № 643 року, згідно по господарської книги № 9 особовий рахунок № 0404-5 за 2011-2015 роки будинок, № 64 в с. Кикова по вул. Баранівська значиться як житловий і рахується за [PERSON], померлим 14.11.2010 року (а.с.9). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.215 року, винесеною приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу [PERSON], яка діє в інтересах свого малолітнього сина [PERSON], позивача по справі, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер 64, який знаходиться у с. Кикова, Новоград-Волинського району, Житомирської області по вул. Баранівська, після смерті [PERSON], померлого 23.04.2011 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлого на цей житловий будинок (а.с.13). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.7-23, 31-32, 34, 38). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом або за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). За змістом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Як вбачається із змісту ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяці, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у батька спадкодавця по даній справі, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином: після закінчення будівництва у по господарську книгу сільської ради вносився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, правовстановлюючі документи про належність будинку спадкодавцеві у даній справі, наявні лише ті, про які йдеться у позовній заяві - відповідний запис у по господарській книзі сільської ради, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства (а.с.9). Щодо сучасної правової оцінки правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України) та приймаючи до уваги, що позивач у даній справі є спадкоємцем\~за законом першої черги після смерті батька та прийняв спадщину, до складу якої входить спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved