Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

12 червня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення факту перебування майна в особистій власності одного з подружжя та визнання права власності на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сторони по справі з 15.06.1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. До початку бойових дій на території Донецької області позивач та відповідач проживали у місті Горлівка та підтримували подружні стосунки, але після втрати державою контролю на територіями Донецької та Луганської області, у т.ч. і міста Горлівки, відповідачка [PERSON] прийняла рішення переїхати до міста Харкова на постійне проживання, чого позивач [PERSON] зробити не зміг, так як обмежений у пересуванні внаслідок хвороби та інвалідності 1-ї групи. Після переїзду до міста Харкова позивач та відповідач жодного разу не зустрічалися та стосунків не підтримували. У зв`язку із цим між позивачем та відповідачем виникла суперечка щодо грошових коштів, які були надбані позивачем [PERSON] під час шлюбу. 26 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала позивачу [PERSON] на підставі договору дарування 2/3 частин квартири, який посвідчений ПНХМНО Онищенко С.В. за реєстровим № 2961 від 06.09.2010 року та договору дарування 2/6 частин квартири, який посвідчено ПНХМНО Онищенко С.ВА. за реєстровим № 780 від 07.04.2011 року. Продаж квартири здійснено [PERSON] за 521 200,00 гривень, які він отримав повністю ще до підписання договору купівлі-продажу. Отримані від даного договору кошти позивач вирішив покласти на депозитний рахунок. Оскільки він є інвалідом 1-ї групи та має певні вади із здоров`я, він доручив своїй дружині, відповідачці [PERSON] , здійснити обмін грошей на долари США та покласти всю цю суму на депозитний рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що вона і зробила, про що свідчать наступні документи: Договір № SAMIDN25000738072559 (вклад стандарт) від 27.09.2013 року на суму 10\~000,00 Доларів США; Договір № SAMIDN25000738072867 (вклад стандарт) від 27.09.2013 року на суму 10\~000,00 гривень; Договір № SAMDNWFD00701044125100 від 11.04.2014 р. на суму 14000,00 гривень. Вказані депозитні договори були оформлені на ім`я відповідачки. Позивач [PERSON] також вказує, що, він як інвалід 1-ї групи, постійно потребує догляду та відповідного коштовного лікування, грошей для чого у нього не немає, а відповідачка [PERSON] категорично заперечує можливість переоформлення вказаних депозитних рахунків на ім`я позивача та відмовляється повернути йому гроші, які він вважає своєю особистою власністю. Враховуючи зазначені обставини, позивач просив суд постановити рішення, яким встановити факт, що грошові кошти, які знаходяться на Депозитних рахунках є його особистою власністю, а також визнати за ним, [PERSON] право особистої приватної власності на грошові кошти, як знаходяться на вказаних банківських рахунках. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 липня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~розірвання шлюбу,\~встановлення факту\~перебування майна\~в особистій власності одного з подружжя та визнання права власності на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку роз`єднано на два окремих провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту перебування майна в особистій власності одного з подружжя та визнання права власності на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку. Призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів, витребувано з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» інформацію про наявність діючих депозитних договорів: рахунок № [NUMBER] , Договір №SAMIDN25000738072559 (вкладний стандарт) від 27.09.20113 року на суму 10\~000, 00 доларів США; рахунок № [NUMBER] Договір № SAMIDN25000738072867 (вклад стандарт) від 27.09.2013 року на суму 10\~000,00 грн.; рахунок № [NUMBER] Договір №SAMDNWFD0070104125100 від 11.04.2014 року на суму 14\~000,00 грн., відкриті в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я [PERSON] . 03 вересня 2020 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він зазначив, що 12.07.2013 року за спільні кошти подружжя відповідачкою [PERSON] було придбано автомобіль AUDI А-6 державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до довідки про вартість майна від 18.08.2020 року вартість вказаного автомобіля становить 796520,00 грн. Спірний автомобіль знаходиться у володіння та користуванні відповідачки [PERSON] . Право власності на автомобіль оформлено на відповідачку, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . Позивач вказав, що він не має водійського посвідчення та в силу фізичних вад не має можливості користуватися автомобілем, тому справедливим вирішенням цього спору, на думку позивача, було б залишення у особистій приватній власності відповідача [PERSON] автомобіля AUDI А-6 2013 року випуску, а за позивачем визнання права особистої приватної власності на грошові кошти, що знаходяться на депозитних рахунках, які відкриті в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач вважає, що такий порядок поділу майна подружжя повністю відповідає інтересам сторін та не суперечить нормам діючого законодавства про поділ майна подружжя. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/4136/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. В судовому\~засіданні представник\~позивача [PERSON] \~ адвокат\~Бірючинський Е.О.,\~який діє\~на підставі\~ордеру,\~заявлений позов\~підтримав,\~просив його\~задовольнити з\~підстав,\~які зазначені\~у рішенні\~вище.\~Також представник\~зазначив,\~що \~варіант поділу майна подружжя, який просить визначити позивач, є найбільш справедливий для учасників справи, хоча ринкова вартість автомобіля AUDI А-6 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] перевищує сукупний розмір грошових коштів, які знаходяться на депозитних рахунках на 324\~500,00 гривень. Відступлення від принципу рівності часток подружжя, встановлений ст. 70 СК України, на думку представника позивача, не буде порушувати прав [PERSON] , так саме на такому порядку поділу майна подружжя наполягає позивач у своєму зміненому позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила прийняти рішення по справі на розсуд суду, відповідно до доказів, які є в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~перебували у\~шлюбі,\~який зареєстрований\~у міському\~палаці одруження\~міста Горлівка,\~актовий запис\~№ 1318.\~Шлюб було\~розірвано рішенням\~Жовтневого \~районного суду\~міста Харкова\~від 17.09.2020\~року (справа\~№639/3575/20).\~Рішення суду\~набрало чинності\~19.10.2020 року. За час перебування у шлюбі подружжям було придбано автомобіль AUDI А-6 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та АТ КБ «Приват Банк»\~відкриті депозитні\~рахунки на\~суму 10\~000,\~00\~доларів США,\~10\~000,00\~грн.,\~ \~14\~000,\~00\~грн. ( а.с. 5-11, 40-41, 44, 61-62) Позивач в своєму позові просив суд визнати автомобіль та грошові вклади спільною сумісною власністю подружжя та запропонував в порядку поділу спільного майна подружжя автомобіль залишити відповідачці, а за позивачем залишити право власності на грошові кошти, які зберігаються на депозитних банківських рахунках. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено у рішенні вище, за час перебування у шлюбі відповідачка [PERSON] у 2013 році придбала автомобіль AUDI А-6 державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до довідки про вартість майна, яка складена 17.08.2020 року ТОВ «БП ЕКСПЕРТ» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 920/18 від 27.08.2018 року) ринкова вартість автомобіля AUDI А-6 державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, складає 796 520,00 гривень. ( а.с. 63) Згідно відповіді на адвокатський запит № 31/20-2379 від 06.11.2020 року Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Х/о Головного сервісного центру МВС повідомляє, що станом на дату складання відповіді автомобіль AUDI А-6 державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, білий седан, кузов № [NUMBER] належить відповідачу [PERSON] ( а.с. 98) Відповідач [PERSON] не заперечувала той факт, що автомобіль AUDI А-6 державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску був придбаний нею під час шлюбу з позивачем [PERSON] , а тому за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, автомобіль AUDI А-6 державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, судом встановлено, що під час сторін у шлюбі в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] були відкриті депозитні рахунки, а саме: рахунок № [NUMBER] , Договір № SAMIDN25000738072559 (вклад стандарт) від 27.09.2013 року на суму 14 484,92 доларів США; рахунок № [NUMBER] Договір № SAMIDN25000738072867 (вклад стандарт) від 27.09.2013 року на суму 46 884,4 грн.; рахунок № [NUMBER] Договір № SAMDNWFD0070104125100 від 11.04.2014 р. на суму 16 662,64 грн. В силу вимог частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, режим спільної сумісної власності подружжя існує і тоді, коли один із подружжя не мав із поважної причини самостійного заробітку (доходу). Аналіз статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу, можуть бути віднесені будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини першої та третьої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З наведеного слідує, що грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувались у цей період на депозитних рахунках на ім`я [PERSON] є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. Згідно з\~ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України\~в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Відповідно\~ст. 71 СК України\~у випадку\~неподільності\~об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. Враховуючи те, що позивач та відповідач не заперечують проти відхилення від принципу рівності поділу майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на грошові кошти, які знаходяться на Депозитних рахунках, а саме: рахунок № [NUMBER] , Договір № SAMIDN25000738072559 (вклад стандарт) від 27.09.2013 року на суму 14484,92 доларів США; рахунок № [NUMBER] Договір № SAMIDN25000738072867 (вклад стандарт) від 27.09.2013 року на суму 46884,4 грн.; рахунок № [NUMBER] Договір № SAMDNWFD0070104125100 від 11.04.2014 р. на суму 16662,64 грн., відкриті в АТ КБ «Приватбанк», а за відповідачкою [PERSON] право власності на автомобіль AUDI А-6 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , вартістю 796520,00 грн. Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, які підлягають стягненню на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 1 групи. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору як інвалід 1 групи, а відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 0,5 відсотків судового збору на корись держави, а саме 6\~333,29 грн. (1\~245\~365,91 грн. (ціна позову) : 0,5% = 6\~333,29 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: approved