Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

12 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Чернігів-Лада», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 1 січня 2015 року по 30 жовтня 2015 року в сумі 8000 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 30 червня 2015 року по 12 листопада 2015 року в сумі 5942 грн. 40 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 17 липня 1991 року його прийняли на роботу слюсарем у АТ «Чернігів-Лада». 30 червня 2015 року позивач звільнився з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Стверджує, що на день звільнення з роботи відповідачем йому була нарахована заробітна плата за період з січня 2015 року по 30 червня 2015 року приблизно в сумі 8000 грн., проте відповідач відмовив у їх виплаті у звязку з відсутністю коштів. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Також пояснює, що 18 вересня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про видачу йому довідки про нараховану заробітну плату та про розрахунок середньої та середньоденної заробітної плати, але підприємство відмовилося видати довідку з розрахунком боргу. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Додатково зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність представника відповідача за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і по наданих суду доказах, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу № 48-к від 17.07.1991 року [PERSON] прийнятий на роботу слюсарем по ремонту обладнання в АТ «Чернігів-Лада», на підставі наказу № 08-к від 30.06.2015 року звільнений з роботи за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 2-4). 18 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Чернігів-Лада» з заявою про видачу довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року та довідки про розрахунок середнього заробітку за весь час затримки при звільненні з 30 червня 2015 року по 18.09.2015 року (а.с. 10), яка була отримана відповідачем 21.09.2015 року, що підтверджується копією зворотного поштового повідомлення (а.с. 9). Зазначені довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату та про розрахунок середньої та середньоденної заробітної плати позивачу відповідачем надані не були. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, відповідач порушив права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, щодо строків розрахунку при звільненні, що передбачено ст.ст. 47, 116 КЗпП України, а отже сума заборгованості по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку підлягає стягненню з відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що доводи та розрахунок заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведені позивачем у позовній заяві, відповідач не спростував, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню і з ПАТ «Чернігів-Лада» на користь [PERSON] слід стягнути нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 1 січня 2015 року по 30 жовтня 2015 року в сумі 8000 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 30 червня 2015 року по 12 листопада 2015 року в сумі 5942 грн. 40 коп. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: approved