Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

12 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.10.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12 826,65 грн. з урахуванням процентів за користування коштами (а.с.а.с. 2, 11). Представник позивача до суду не з'явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду також не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 31 жовтня 2018 року суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 04.10.2017 року між сторонами було укладено кредитний договір №268/17, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 6 990,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом (28,47% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 03.10.2018 року (а.с.а.с. 4 - 6). Відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 31.05.2018 року утворилася заборгованість у сумі 12 826,65 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 3), а саме: -основна заборгованість - 6 990,00 грн.; -проценти - 5 836,65 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачеві певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер не виконує свої обов'язки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання є порушенням його зобов'язань у розумінні приведеної норми. За правилами, встановленими частиною 1 статті 14 ЦК, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК визначено, що зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. За змістом статті 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача компенсацію понесених позивачем судових витрат у сумі 1 762,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved