Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

14 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, із врахуванням змінених позовних вимог, просить: - встановити факт постійного проживання з матір'ю - [PERSON], яка померла [INFO]; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0.97 га, серії ЯГ № 409413, від 19.12.2006 року, кадастровий № 6820680500050040043, яка розташована на території Адамівської сільської ради, Віньковецького району Хмельницької області, виданий на ім'я [PERSON], яка померла [INFO], в зв'язку із його втратою; - визнати за ним право власності на земельну ділянку за [NUMBER], розміром - 0,9666 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Адамівської сільської ради, Віньковецького району Хмельницької області, в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позову вказував, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. До дня смерті матері він постійно проживав разом з нею, доглядом та похованням хворої матері займався також самостійно. [PERSON] є спадкоємцем першої черги усього майна своєї матері за законом. До спадкового майна належить земельна ділянка розміром 0,9666 га [NUMBER], за Державним актом серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006 року, кадастровий № 6820680500050040043, яка розташована на території Адамівської сільської ради, Віньковецького району Хмельницької області. Але у зв'язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, він не має змоги переоформити на себе спадок та отримати свідоцтво про право на спадщину. Тому після звернення до Віньковецької державної нотаріальної контори, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку [NUMBER], за Державним актом серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006 року, в зв'язку із його втратою. Після звернення до відділу Держземагенства у Віньковецькому районі позивачу було надано офіційну відповідь із зазначенням усієї інформації відносно належності вищевказаної земельної ділянки покійній [PERSON] Відповідно до книги записів реєстрації Державних актів на право власності на земельну ділянку за громадянкою [PERSON] рахується земельна ділянка, розміром 0,97 га. Але, в зв'язку із автоматизованою системою обмінних файлів в форматі ХМL, в разі виготовлення технічної документації з подальшим отриманням витягу для реєстрації речових прав вказана система визначає площу земельних ділянок до 4-х знаків. Тобто, на сьогодні дійсна площа земельної ділянки [NUMBER], за Державним актом серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006 року, виданий на ім'я покійної матері - [PERSON], кадастровий № 6820680500050040043, становить 0,9666 га, з якою [PERSON] погоджується. Згідно із п. 6 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» [PERSON] також не має змоги зареєструвати право власності на належну йому в порядку спадкування земельну ділянку, оскільки у нього відсутній документ (в даному випадку Державний акт), що підтверджує виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, який повинен бути поданий та зданий до органу державної реєстрації прав разом із заявою. Також позивач не має змоги виділити в натурі земельну ділянку, із загальної кількості земель та зареєструвати право власності, так як юридично право власності на вказану землю за ним не визнано, а тому і звертається до суду із вказаним позовом. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивач [PERSON] в поданій суду письмовій заяві, просив справу розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, сільський голова [PERSON] також надав суду письмову заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] визнав повністю та просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи, відділу Держземагентства у Віньковецькому районі - начальник відділу [PERSON] надав суду письмову заяву, у якій позовні вимоги [PERSON] визнав та просив справу розглянути за відсутності представника відділу Держземагентства. Представник реєстраційної служби Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області - начальник служби І.С. Чайковська надала суду письмове клопотання, у якому просила справу розглянути за відсутності представника реєстраційної служби та прийняти рішення згідно чинного законодавства. 05.06.2014 року справа розглянута у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [INFO] у с. Адамівка Віньковецького району Хмельницької області померла мати позивача - [PERSON], яка була власником земельної ділянки, що розташована на території Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006 року площею 0,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6820680500050040043. Після смерті [PERSON] на вказане майно відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом. Позивач зареєстрований в с. Соколівка Ярмолинецького району, але на час смерті матері постійно проживав разом із нею на одному погосподарському номері в [ADDRESS]. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER]; ксерокопією паспорта позивача; свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER]; ксерокопією книги записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; довідкою Адамівської сільської ради № 214 від 15.04.2014 року, згідно якої позивач [PERSON] останні чотири роки постійно проживав разом з [PERSON] на одному погосподарському номері в [ADDRESS], доглядав за нею та вів спільне господарство. Із повідомлення відділу Держземагентства у Віньковецькому районі від 14.03.2014 року № 11-04-01/275, адресованого [PERSON], слідує, що згідно книги реєстрації Державних актів на право власності на землю [PERSON] отримала Державний акт серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006 року на право власності на земельну ділянку [NUMBER], кадастровий № 6820680500050040043, площею 0,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Але, в зв'язку із автоматизованою системою обмінних файлів в форматі ХМL, в разі виготовлення технічної документації з подальшим отриманням витягу для реєстрації речових прав вказана система визначає площу земельних ділянок до 4-х знаків. Тобто, на сьогодні дійсна площа земельної ділянки [NUMBER], за Державним актом серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006 року, виданий на ім'я покійної матері - [PERSON], кадастровий № 6820680500050040043, становить 0,9666 га. Вартість земельної ділянки станом на 2014 рік по колишньому КСК ім. Артема, і яка розташована на території Адамівської сільської ради складає 27737,89 грн. (з коефіцієнтом 3,200 та 1,756). Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 13.03.2014 року, державним нотаріусом [PERSON] після вивчення наданих позивачем документів відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, в зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на вищевказане майно, а саме Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯГ № 409413. Згідно відповіді державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори № 238/01-16 від 24.04.2014 року, наданої на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Адамівка, не відкривалась. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач просить встановити факт постійного проживання із спадкодавцем та визнати право власності на спадкове майно. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. А тому суд вважає доведеним факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини після смерті матері позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Статтею 256 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінивши досліджені докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавиця [PERSON] за свого життя набула право власності на земельну ділянку відповідно до закону і зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку, але у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на вказане майно, та в зв'язку з тим, що автоматизованою системою обмінних файлів в форматі ХМL, в разі виготовлення технічної документації з подальшим отриманням витягу для реєстрації речових прав вказана система визначає площу земельних ділянок до 4-х знаків, позивач позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на спадкове майно. Вирішення виниклого спору можливе лише в судовому порядку. Таким чином, встановивши, що позивач є спадкоємцем майна першої черги померлої матері [PERSON], та зокрема земельної ділянки згідно державного акта серії ЯГ № 409413, спадщину прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем, та враховуючи, що позивач позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, суд вважає необхідним встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини [PERSON] та спадкодавця [PERSON] і визнати за позивачем право власності на спадкове майно. Визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 409413, від 19.12.2006 року, то суд вважає, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити із наступних підстав. Пунктом 4.8. Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 325 від 22.06.2009 року, (зареєстрованим Міністерством юстиції за №735/16/751 від 06.08.2009 року), яка втратила чинність на підставі Наказу від 09.09.2013 року № 537, виданого Міністерством аграрної політики та продовольства України передбачалось,що для отримання нового державного акта землевласнику (землекористувачу) необхідно було письмово звернутися до відповідного територіального органу Держкомзему із зазначенням у заяві де, коли і за яких обставин втрачено (пошкоджено) державний акт. Також вказаною Інструкцією було передбачено, що при втраті державного акта землевласник (землекористувач) розміщує відповідне повідомлення в місцевих друкованих засобах масової інформації. Якщо протягом місяця з дня публікації ніяких повідомлень щодо втраченого державного акта не надійшло, землевласнику (землекористувачу) видавався новий державний акт. Згідно оголошення у газеті «Сільські Новини» № 12 від 21.03.2014 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006, виданий на ім'я [PERSON] загублений та вважається недійсним. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно із ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, враховуючи, що позивачем обрано спосіб захисту його порушених прав про визнання права у відповідності до закону, правових підстав для визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 409413 від 19.12.2006 року суд не вбачає.

Outcome: partial