Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

12 листопада 2018 року до суду подана зазначена заява, у якій заявники просять розірвати шлюб між ними, зареєстрований 25 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 178. Вимоги обґрунтовувались тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 178. Під час шлюбу в сторін народились діти: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що після реєстрації шлюбу сімейне життя не склалося, постійно виникають сварки внаслідок того, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок цього шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. В судове засідання заявники не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, надали до суду заяви про проведення судового зсідання за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 25 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON], 25 листопада 2006 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 178. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в заявників народились діти: дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], батьком яких є заявник, мати - заявниця, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Як вбачається із змісту заяви, сімейне життя між ними не склалося. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться. Діти залишаються проживати разом із заявницею [PERSON]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ч. 3 вказаної статті суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який посвідчено 19 листопада 2018 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, та зареєстрований в реєстрі за № 1536. Як вбачається з п. 1.1 договору, цей договір укладено стосовно місця проживання та здійснення батьківських прав стосовно спільних дітей батьків: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 1.2 договору батьки домовились про місце проживання дітей та порядок здійснення батьківських прав матір'ю та батьком, який проживатиме окремо від дітей. Пунктом 1.3 договору передбачено, що місцем проживання спільних малолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьки визначили місце проживання матері. У зв'язку з досягненням на день укладення цього договору, [PERSON], [INFO], сімнадцятирічного віку, місце проживання визначатиметься нею самою, в чому батьки зобов'язуються не чинити їй перешкод. Згідно п. 2.1 договору батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір'ю, брати дітей до себе за місцем свого проживання у вихідні дні. За змістом п. 3.2.1. договору батько зобов'язується брати участь у вихованні та духовному розвитку дітей, незалежно від стосунків з матір'ю. Судом встановлено, що за час сімейного життя у заявників склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявниця після розірвання шлюбу просила їй залишити прізвище [PERSON]. За правилом частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішень у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved