Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

14.08.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Разом з нею у вищевказаному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] З червня 2014 року вони у будинку не проживають, його долею не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. Оскільки відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні вже більше чотирьох років, добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляють, а їх реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації позивачкою своїх прав, як власника майна, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, судові повістки, що направлялися на адресу їх реєстрації повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Суд розцінює даний факт як намагання відповідачів уникнути цивільної відповідальності та вважає можливим розглядати справу у їх відсутності. За вказаних обставин, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Відповідно до Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №132121980 від 25.07.2018 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3347 від 25.07.2018 року є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5). Згідно Акту від 06.08.2018 року, виданого секретарем Миколаївської міської ради, [PERSON] та [PERSON] з червня 2014 року по теперішній час не проживають у будинку [ADDRESS] (а.с.6). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 12-19/08/82-29 від 30.07.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою разом з [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірному будинку більше ніж чотири роки, самостійно покинули зазначений будинок та перестали цікавитися його долею, їх особистих речей у будинку немає. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідачі мають бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки їх право користування буд. [ADDRESS] перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідачів судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved