Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

14.01.2015 представник Кредитної спілки «Громада» (далі КС «Громада») звернувся до Комсомольського районного суду м. Херсона із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 95538,35 грн., яка виникла внаслідок порушення позичальником [PERSON] кредитного зобов`язання, що виникла на підставі кредитного договору від 15.07.2013 № 451, укладеного між ним і кредитором КС «Громада». Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за умовами кредитного договору від 15.07.2013, позичальник отримав кредит в сумі 68238,62 грн., які зобов`язався повернути до 15.07.2014 та сплатити за користування кредитними коштами 46 відсотків річних від суми залишку кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, відповідно до графіку встановленого цим договором. Кредитне зобов`язання позичальника на суму 68238,62 грн. забезпечено порукою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі укладеного між ними та КС «Громада» договору поруки від 15.07.2013. У зв`язку з не виконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань, станом на 30.12.2014 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 95538,35 грн., із яких: борг по кредиту - 68238,60 грн., по відсотках - 27229,75 грн., які просив стягнути солідарно із відповідачів. Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.03.2015 позовні вимоги задоволені. Стягнуто на користь КС «Громада» солідарно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 15.07.2013 № 451 в сумі 95538,35 грн. та судові витрати по 191,08 грн. із кожного відповідача (т. 1 а.с. 27). Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14.03.2017 апеляційну скаргу представника [PERSON] , [PERSON] , відхилено, а заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 183-184). Постановою Верховного Суду від 29.08.2018 касаційну скаргу представника [PERSON] , [PERSON] , задоволено частково. Заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції в частині позовних вимог кредитної спілки «Громада» до [PERSON] скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 237-241). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2019 цивільну справу надіслано за підсудністю до Скадовського районного суду Херсонської області (т. 1 а.с. 257-258). Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 26.03.2019 справу прийнято до провадження. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (т. 2 а.с. 4-5). 17.04.2019 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка отримана представником відповідача 21.05.2019 (т. 2 а.с. 20-24, 43). В обґрунтування заяви про уточнення позовних вимог представник зазначив, що позовна заява зареєстрована в суді 14.01.2015, тому вважав, що вимоги поручителя [PERSON] підлягають задоволенню в частині нарахувань по кредитному договору з 14.07.2014. Посилаючись на положення статей 261, 554, 559, 625 Цивільного кодексу України та умови кредитного договору, просив стягнути з [PERSON] на користь КС «Громада» заборгованість станом на 11.04.2019 за кредитним договором № 451 від 15.07.2013 в розмірі 33 171,98 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 7987,45 грн.; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом 16597,87 грн.; а також суми 3% річних - 1230,25 грн.; суми інфляційних втрат - 7356,41 грн. Представник позивача Танцюренко Ю. О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). Судом встановлено, що між КС «Громада» та [PERSON] 15.07.2013 було укладено кредитний договір № 451, згідно з умовами якого Банк надав Позичальникові кредит у сумі 68238,62 грн. на строк 12 місяців зі сплатою 46 відсотків від суми залишку кредиту за користування ним (т. 1 а.с. 5-6). Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. В забезпечення виконання умов кредитного договору між КС «Громада» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 15.07.2013 укладено договір поруки № 451п (т. 1 а.с. 7). За вказаним договором поручитель [PERSON] зобов`язався відповідати по зобов`язанням позичальника в повному обсязі, тобто за повернення суми кредиту, процентів за його користування, підвищеного проценту відповідно до умов кредитного договору, неустойки та інші штрафні санкції у разі наявності таких, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежними виконанням позичальником умов кредитного договору. Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1.) про його дію на протязі трьох років після закінчення зобов`язань позичальником та поручителем по кредитному договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить положенням частини 1 статті 251 та частини 1 статті 252 ЦК України. Обумовлений договором строк дії поруки протягом трьох років після закінчення зобов`язання не може вважатися встановленням конкретного строку ще й тому, що він залежить від суб`єктивного фактору (належності виконання позичальником кредитного зобов`язання). Отже, в цьому разі підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Окрім того, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-272 цс16 від 29.06.2016 якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини 4 статті 559 ЦК України) повинні застосовуватися і до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що боржник за кредитним договором [PERSON] , а відтак і поручитель [PERSON] , взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 липня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. За графіком погашення кредиту чергові платежі позичальник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленою частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення КС «Громада» вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в інший частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. З урахуванням викладеного, оскільки кредитна спілка звернулася до суду з позовом 30 грудня 2015 року, то вимоги до поручителя [PERSON] підлягають задоволенню в частині нарахувань по кредитному договору за період з 14 липня 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку. Згідно з вимогами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 625, статті 1046, частин статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, проценти за позикою, нараховані відповідно до договору позики за весь строк користування позиченими коштами; пеню; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідно до наданого КС «Громада» розрахунку заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 23-24), заборгованість [PERSON] , з урахуванням приписів статті 559 ЦК України, становить 33 171,98 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 7987,45 грн. та процентам за користування кредитними коштами, які нараховані у період з 14.07.2014 по 30.12.2014 (дата звернення позивача до суду), у сумі 16597,87 грн., сума 3% річних - 1230,25 грн., сума інфляційних втрат - 7356,41 грн., яка з урахування встановлених судом обставин підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved