Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

13 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 1 по провулку Радгоспному буд. № 2 в с. Бірки Зміївського району Харківської області, та зняття їх з реєстраційного обліку. На обґрунтування позову зазначив, що він є власником вищезазначеної квартири в якій зареєстровані відповідачі однак, з 19 листопада 2013 року фактично за вказаною адресою не проживають, комунальні послуги не сплачують, що порушує його права як власника житла. Позивач в судове засідання не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час, місце розгляду справи, відповідно до ст. 74 ЦПК України, були повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не надавали, тому зі згоди осіб, які беруть участь у справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, входячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. ( а.с. 5) Вказана квартира в комунальному підприємстві «Зміївське бюро технічної інвентаризації» зареєстрована на ім'я [PERSON] (а.с. 6) З довідки № 2078, виданої 02 липня 2015 року виконавчим комітетом Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. Крім нього, за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8) Відповідно до акту обстеження квартири [ADDRESS] від 22 червня 2015 року, складеного за участю депутата Бірківської сільської ради [PERSON], за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], колишня співмешканка [PERSON], 01.06.1987 народження, [PERSON], [INFO], але фактично за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] не машкають, мають власну квартиру в с. Липкуватівка, площа Доценка[ADDRESS] та на данний момент проживають в [INFO].( а.с.9) Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Нормою статті 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положення ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача або членів сім'ї на постійне проживання до іншого житла, він втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, враховуючи, що [PERSON], [PERSON] не проживає за адресою реєстрації \~\~понад строки, визначені ст. 71 ЖК \~\~України, добровільно залишили квартиру, фактично мешкає за іншою адресою, тобто обрали \~\~інше постійне місця проживання, \~\~не приймають участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг за користування ним, \~суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстав заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. З аналізу вищезазначених норм випливає, що рішення суду в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування \~жилим приміщення підлягає виконанню відділом Зміївського районного сектору державної міграційної служби України у Харківській області без додаткового вирішення питання про зняття відповідачів з реєстраційного обліку в судовому порядку. Таким чином, позов [PERSON] належить задовольнити частково, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: partial