Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

14 лютого 2017 року представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON], яка особисто звернулася з питанням про позбавлення матері батьківських прав. Батько дитини [PERSON] помер [INFO] року. [PERSON] характеризується негативно, за адресою реєстрації не проживає, не займається вихованням доньки, здоров'ям не цікавиться, матеріально не утримує, створює умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач взагалі не виконує свої батьківські обов'язки. Позивач вважає, що вищевказане є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини та стягнення аліментів. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не інформувала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.04.2004 року (а.с.19). Батько дитини [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до довідки №б/н від 27.10.2016 року [PERSON] зареєстрована разом зі своєю донькою за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, не забезпечує її матеріально. Даний факт підтверджено інформацією з Дзержинського професійного ліцею, громадською характеристикою, відомостями від сусідей (а.с.9,10,15,16,17). Актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 10.10.2016 року встановлено, що сім'я складається з відповідача [PERSON] та її доньки [PERSON], загальний дохід у родині - це пенсія по втраті годувальника, відповідач не працює, квартира знаходиться у задовільному стані (а.с.3). В матеріалах справи міститься заява [PERSON], в якій зазначено, що вона згодна на позбавлення її батьківських прав відносно доньки (а.с.6). Висновком виконавчого органу Торецької міської ради № 832-02/15 від 08.12.2016 року, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, представник позивача, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що мати не займається вихованням дитини та її утриманням, не виконує своїх батьківських обов'язків, зловживає спиртними напоями. Під час судового розгляду справи виявлено, що відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Відповідач систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться долею дитини, матеріальної допомоги не надає. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Щодо стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved