Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

14.09.2018р. заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 звернувся до суду в інтересах Київської міської ради до [PERSON] про зобов`язання повернути на користь територіальної громади м.Києва в особі КМР земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 8000000000:75: 670:0286, що розташована по [ADDRESS] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно 22809400 від 12.10.2017. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що Київською місцевою прокуратурою № 8 встановлено факт порушення прав територіальної громади м.Києва на розпорядження та користування земельною ділянкою по [ADDRESS] . Так, рішенням КМР № 848/1904 від 09.07.2009 [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75: 670:0286, площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯЖ № 912787 на право власності на земельну ділянку, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) 17.06.2010 за № 05-7-03773. Рішенням суду від 17.12.2015р . визнано незаконним та скасовано рішення КМР № 848/1904 від 19.07.2009 про передачу гр. [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по - [ADDRESS] та визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 912787 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75: 670:0286; зобов`язано [PERSON] повернути на користь КМР вказану земельну ділянку. Незаконність рішення КМР про виділення спірної земельної ділянки [PERSON] встановлена судом, у зв`язку з чим вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Разом з цим з`ясовано, що земельна ділянка по [ADDRESS] відчужена [PERSON] на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2017. Зазначена земельна ділянка підлягає витребуванню від [PERSON] з огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула поза волею власника-територіальної громади м.Києва. Місцевою прокуратурою пред`явлено даний позов з метою захисту інтересів держави в особі КМР та поновлення прав територіальної громади м.Києва шляхом витребування у [PERSON] у власність громади спірної земельної ділянки. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.09.2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання./а.с.44/. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.09.2018р. накладено арешт на земельну ділянку 0,0867 га, кадастровий номер 8000000000:75: 670:0286, що розташована по [ADDRESS] Святошинському районі м.Києва/а.с.45/. 03.04.2019р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду/а.с.74/. Прокурор Київської місцевої прокуратури № 8 позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив суду не надав. Представник Київської міської ради позов підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у державній або приватній власності, вона знаходиться в комунальній власності територіальної громади м.Києва, яка реалізує це право відповідно до ст. 80 Земельного Кодексу України через органи місцевого самоврядування -Київську міську раду. Єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м.Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення КМР. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступне. 12.10.2017р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № 8000000000:75: 670:0286, яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с.21-24/. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:75: 670:0286 за адресою: [ADDRESS] призначена для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, на підставі державного акту від 17.06.2010 ЯЖ 912787 належить [PERSON] /а.с.25/. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17.12.2015р. визнано незаконним та скасовано рішення КМР № 848/1904 від 09.07.09; визнано недійсним акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану по [ADDRESS] , серії ЯЖ № 912787, виданий 17.06.2010р. [PERSON] Управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради відновлено становище, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання повернути на користь КМР земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:75: 670:0286/а.с.14-17/. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 22.11.2017р. заяву [PERSON] , який здійснює представництво інтересів [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом заступника Прокуратури Святошинського району м.Києва до КМР, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, залишено без задоволення/а.с.18-20/. Постановою державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 759/8816/15-ц виданого 16.03.2017р. Святошинським районним судом м.Києва виконавчий лист повернуто КМР, оскільки при виконанні виконавчого провадження було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75: 670:0286 за адресою: [ADDRESS] , належить іншій особі/а.с.73/. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 26.02.2020р. земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75: 670:0286, площею 0,1 га належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу. За приписами статті 326 цього Кодексу у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, придбане добросовісним набувачем за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не їхньої волі іншим шляхом. Верховний Суд України у постанові від 17.12.2014 по справі № 6-140цс14 зазначив, що, розглядаючи спори щодо витребування майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а під час розгляду таких спорів мають бути установлені всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема, чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено можливість витребувати майно від добросовісного набувача за відсутності у діях власника майна волі на передачу майна. За змістом зазначеної норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16). Судом встановлено, що під час розгляду справи про визнання незаконним та скасовання рішення КМР № 848/1904 від 09.07.09 та визнання недійсним акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану по [ADDRESS] , серії ЯЖ № 912787, [PERSON] було продано вказану земельну ділянку [PERSON] . Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння держави в особі Київської міської ради не з їх волі, а тому правомірним є витребування її з чужого незаконного володіння від [PERSON] на підставі статті 388 ЦК України. Згідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно (земельну ділянку), які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У свою чергу, державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і неможливо ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. У відповідності до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування згідно рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved