Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

12 лютого 2021 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до ДП ''Нафтогазова компанія ''Фактор'', що знаходиться в м. Київ по вул. Жилянська, 9-11 (ЄДРПОУ3655818), який уточнила та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та розрахункових на день звільнення в сумі 15452, 21 грн. та середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок в сумі 29485,28 грн. за період з 25.12.2020 року по 29.04.2021 року, а всього в сумі 44937,49 грн. та понесені судові витрати в сумі 908, 00 грн.. Мотивуючи тим, що вона працювала у відповідача з 04.02.2020 року по 24.12.2020 року. При звільненні з нею не був проведений повний розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі складав 11389,03 грн., а також компенсація за невикористану відпустку в сумі 7036,18 грн.. 24.02.2021 року відповідачем їй перераховано на картковий рахунок 2973,00 грн. в рахунок погашення зарплати за листопад, а тому на даний час їй заборговано заробітної плати відповідачем 15452,21 грн. (11389,03 грн. +7036,18 грн. - 2973,00 грн.) У зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позивач просить справу слухати у її відсутність в присутності адвоката Бондарчук Г.Ф., з якою уклала угоду. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки свого представника суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Позивач у період з 04.02.2020 року по 24.12.2020 року працювала у відповідача на посаді оператора заправних станцій, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.2). При звільненні позивача, відповідач з нею повністю не розрахувався, а саме за листопад та грудень 2020 року заборгованість по заробітній платі згідно довідки № НГК00000013 від 15.02.2021 року становить 11389,03 грн.. (а.с. 26). Як видно з банківської виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.02.2021 року по 09.03.2021 року, на рахунок позивача 24.02.2021 року відбулося безготівкове зарахування зарплати за листопад 2020 року в сумі 2973,00 грн.. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив її право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню в сумі 8416,03 грн. (11389,03 грн. - 2973,00 грн.). Щодо вимог позивача стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7036,18 грн., то в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Водночас, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тому, на підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки слід проводити за весь час затримки з 25.12.2020 року по 29.04.2021 року, який за розрахунком суду складає: 335,06 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 88 (робочі дні з часу звільнення по день розгляду справи в суді) = 29485, 28 грн. (середній заробіток за весь час затримки). За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обов`язок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Доводи позивача відповідачем не спростовано, правом на подання відзиву останній не скористався. З огляду на викладені обставини, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивач від сплати судового за вимогу стягнення заборгованості по заробітній платі звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 494,59 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволених вимог. Позивачем понесені судові витрати за вимогу про стягнення середнього заробітку в сумі 908,00 грн, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial