Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

14 лютого 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник до суду не зявилися, у письмових запереченнях просили справу розглядати за їхньої відсутності та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що визнання за позивачем права користування спірним житлом призведе до порушення їхніх прав як співвласників. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача [PERSON]П, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1998 власниками квартири [ADDRESS] (нині Полуботка) в м. Чернігові були [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах на праві спільної сумісної власності (а.с. 11). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 79275339 від 31.01.2017, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], якій належить ? частина квартири, [PERSON] та [PERSON], яким належить по ? частині квартири (а.с. 13-14). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 032285 від 19.04.2001 (а.с. 10). Відповідно до копії особового рахунку № 43236 по квартирі [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] були зняті з реєстрації за заявою нового власника (а.с. 7). Відповідно до положень частини першої ст. 317, частини першої ст. 319, частини першої ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу положень ст. 356 ЦК України квартира [ADDRESS] є обєктом спільної часткової власності відповідачів у праві. Згідно з частинами першою - третьої ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як зясовано судом у ході судового розгляду, порядок користування спірним нерухомим майном між співвласниками у встановленому законом порядку не встановлений, а тому визнання права користування за позивачем квартирою № 8 будинку № 74 по вул. Г. Полуботка в м. Чернігові призведе до зменшення обсягу права користування кожного з її співвласників, що є порушенням права власності відповідачів. Відсутність у позивача зареєстрованого місця проживання не є підставою для визнання за нею права користування житловим приміщенням, на чому також наголошує Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Крім того, позивачем, в порушення вимог частини першої ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не надано належних та допустимих доказів належності до членів сімї [PERSON] у розумінні частини другої ст. 64 Житлового кодексу України. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed