Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

14 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом,в якому вказала, що 16 жовтня 2011 року в м.Виборг Ленінградської області Російської Федерації померла [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 02 січня 2007 року Новомлинівською сільською радою Розівського району Запорізької області (далі Новомлинівська сільська рада), [PERSON] заповіла їй майно, де, серед іншого, ? частка земельної ділянки площею 0,2297 гектарів (далі га), кадастровий номер 2324983000:03:002:0103, що розташована на території Новомлинівської сільської ради, яка передана для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 №003312/1. Позивач у встановленому законом порядку звернулась до Розівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, посилаючись на те, що у державному акті на право приватної власності на землю допущені виправлення, а також помилково вказано, що земельна ділянка передається в сумісну власність при тому, що нотаріусом в свідоцтві про право на спадщину за заповітом було визначено інший вид спільної власності часткову. За таких обставин позивач прохає суд визнати за нею право власності на ? частку спірної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.40). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що він позов визнає та зазначені у ньому обставини не оспорює (а.с.42). Розівська нотаріальна контора, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не заперечувала проти задоволення вимог за позовом [PERSON], про що судові було надано відповідне письмове повідомлення (а.с.43). У судове засідання сторони, третя особа та їх представники не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.29-31). Зазначені особи до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі та участі їх представників (а.с.40,42,43). \~Виходячи з наведеного, а також положень стст.158,169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 22 грудня 1999 року державним нотаріусом Розівської нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за якими [PERSON] є спадкоємцем ? частки майна свого батька [PERSON], який помер 07 вересня 1998 року. Спадкове майно, на яке видано правовстановлюючий документ, складалось, зокрема, із земельної ділянки, розташованої на території с.Новомлинівка Новомлинівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 №003312, виданого Новомлинівською сільською радою народних депутатів 26 липня 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1, площею 0,23 га, яка передана для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства (а.с.5,6). Спадкоємцем іншої частки майна спадкодавця [PERSON] була його дружина [PERSON], яка 18 жовтня 2011 року померла (а.с.7,8). За правилами стст.1216-1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи випливає, що 02 січня 2007 року спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, зокрема, ? частку вищевказаної земельної ділянки заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчено 02 січня 2007 року секретарем Новомлинівської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №01 (а.с.9). Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є спадкоємцями, які прийняли спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] (а.с.10,11,13-18). Постановою державного нотаріуса Розівської нотаріальної контори від 17 червня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну ? частку земельної ділянки, оскільки у наданому правовстановлюючому документі державному акті на право приватної власності на землю були допущені виправлення, а також помилково вказано, що земельна ділянка передається в сумісну власність при тому, що нотаріусом в свідоцтві про право на спадщину за заповітом було визначено інший вид спільної власності часткову. Спадкоємцю [PERSON] було розяснено, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства(а.с.12). Згідно з п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а тому, як випливає з матеріалів справи, правовстановлюючий документ державний акт на право приватної власності на землю, який був наданий [PERSON] державному нотаріусу, був виданий із порушенням вимог п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої Міністерством юстиції України 04 червня 1999 року №354/3647. Разом з тим, помилкове складання вищевказаного правовстановлюючого документа не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а тому права позивача спадкоємця [PERSON] підлягають захисту у судовому порядку. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем [PERSON] предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивач при предявленні до суду позову звільнений від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на його користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених статтею 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved