Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

12 грудня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: Дацко Віктор Ярославович, [PERSON] - про визнання недійсним договору дарування, відновлення права власності (а. с. 3-4). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на праві власності з 14 жовтня 2013 року належить квартира [ADDRESS], проте, на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2014 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON], який, в свою чергу, подарував дану квартиру своєму батьку [PERSON] відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Даценком Віктором Ярославовичем 25 жовтня 2014 року. Оскільки судове рішення, яким за [PERSON] було визнано право власності на спірну квартиру було скасовано та відповідні позовні вимоги були залишені без розгляду, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір дарування квартири від 25 жовтня 2014 року, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності за цим правочином, підтвердити право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Позивач та її представники у судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в тому числі, але не виключно шляхом надання оголошення в засобах масової інформації з викликом відповідача у судове засідання (а. с. 113). Крім того, представник інтересів [PERSON] - [PERSON] приймав участь у судовому засіданні від 29 січня 2015 року, в якому просив суд оголосити перерву у судовому засіданні для підготовки заяви про відвід судді. Проте в подальшому ані відповідач, ані представник його інтересів до суду не з'явились. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а. с. 114). Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я. у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення по даній справі, відповідно до яких заперечував проти позову, оскільки посвідчення ним спірного договору дарування відбулось на підставі рішення суду, на якому була наявна відмітка суду про набрання чинності цим рішенням та з печаткою суду (а. с. 54). Вислухавши пояснення сторони осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти: Ні підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1038, укладеного між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] остання набула право власності на квартиру [ADDRESS] Судом також встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, яке вступило в законну силу 28 січня 2014 року, за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] та визнано недійсним запис реєстрації та право власності за [PERSON] (а. с. 54). На підставі договору дарування зареєстрованого за № 2309 та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального кругу Дацко В.Я. 25 жовтня 2014 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 9, 54). Судовими рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2014 року та від 08 грудня 2014 року рішення суду від 16 січня 2014 року було скасовано та відповідні позовні вимоги були залишені без розгляду (а. с. 11, 13). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Цивільним кодексом України. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини в контексті викладених норм права, приймаючи до уваги, що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору, яким [PERSON] подарував відповідачу вказану квартиру, при цьому рішення суду, за яким за [PERSON] було визнано право власності на дану квартиру було скасовано також у судовому порядку, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача, у зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат по даній цивільній справі та враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved