Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

12 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з подання позову і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народилася дочка [PERSON] , про що видано відповідне свідоцтво. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова № 2-4366 від 18 серпня 2008 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилася проживати з позивачем. Батько дитини [PERSON] виїхав на постійне проживання на територію Російської Федерації. Тобто батько [PERSON] фактично самоусунувся від участі у житті дитини. Відповідач ніколи не піклувався про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Фактично батько бачив дитинку один раз в житті та ніколи не спілкувався з донькою, покинув сім`ю коли доньці був один рік та переїхав проживати до іншої держави. Відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків, оскільки не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної та трудової участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Крім цього зазначила, що оскільки батько є здоровим та працездатним, відтак має обов`язок утримувати дитини, сплачуючи аліменти на її утримання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; залучено Службу у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до участі у справі в якості третьої особи; встановлено строки для подання заяв по суті спору. 07 жовтня 2021 року від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування, та про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова 09 листопада 2021 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду; в судове засідання викликано учасників справи та свідків. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягнути аліменти на її утримання. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи. Причини неявки відповідача суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належнимчином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПКУкраїни. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, встановив таке. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлено, що позивач та відповідач з 12 червня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 22 липня 2021 року, видане повторно Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00031774154 від 22 липня 2021 року слідує, що шлюб між сторонами зареєстровано 12 червня 2004 року, номер актового запису 25. У розділі відомостей про розірвання шлюбу зазначено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2008 року справа № 2-4366. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 квітня 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28 квітня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 287. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого повторно 22 липня 2021 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , змінила ім`я, про що 07 вересня 2017 року складено відповідний актовий запис № 79. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] . Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивачем надано суду заяву від [PERSON] , посвідчену нотаріусом Ростовського-на-Дону нотаріального округу нотаріальної палати Ростовської області Російської Федерації Гальченко І. В. від 05 серпня 2021 року, відповідно до якої відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона товаришує з [PERSON] дуже давно. Після народження [PERSON] , [PERSON] бачив дитину один раз, після чого виїхав проживати до іншої держави. Зі слів матері [PERSON] , відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини, матеріальної допомоги не надає. Аналогічні свідчення дала свідок [PERSON] . Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6). Згідно п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зі змісту Висновку № 550 від 06 жовтня 2021 року наданого Департаментом служб у справах дітей слідує, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] де створені належні умови для проживання дитини. Згідно з інформацією Харківської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 64 Харківської міської ради Харківської області, [PERSON] навчалась у закладі освіти з першого класу. За час навчання батько дитини, [PERSON] , до школи не приходив, не відвідував батьківські збори, не цікавився шкільним життям та навчанням дівчини. Мати, [PERSON] , постійно була на зв`язку з вчителями, брала активну участь у житті класу школи, була членом батьківської трійки класу протягом 11 років навчання [PERSON] . Згідно з інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка № 7 Харківської міської ради» неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зверталась за медичною допомогою до фахівців поліклініки у 2018 році. Як вбачається із письмових пояснень, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] . Батька не знає та ніколи не бачила. Батько дитини, [PERSON] , надав свою нотаріально посвідчену заяву з якої вбачається, що він дійсно не займається вихованням доньки із народження, підтримує позовні вимоги матері. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] було винесено та розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи викладене,

Outcome: approved