Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

14.07.2014 року представник позивача [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 91 000,00 грн., суму 3% річних в розмірі 6118,19 грн., індекс інфляції в розмірі 9112,54 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. Позивачеві на підставі договору дарування належала на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS]. 21.11.2007 року позивач видала довіреність відповідачу, якою уповноважила відповідача здійснити продаж вказаної квартири. Вказана довіреність була видана на 5 років і була дійсна до 21.11.2012 року. 04.04.2012 року між відповідачем, яка діяла від імені позивача та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири за ціною 91 000,00 грн., які відповідач отримала ще до підпису договору купівлі-продажу від [PERSON] Однак, 04.04.2012 року, відповідач так і не передав позивачу вказані грошові кошти. Договір доручення фактично виконаний, квартира продана, але відповідач безпідставно утримує грошові кошти, що належать позивачу. Станом на 01.07.2014 року розмір заборгованості відповідача становить: 91 000,00 грн. - розмір заборгованості, 3% річних - 6118,19 грн., розмір індексації - 9112,54 грн. Тому позивач звернувся до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, позов підтримав повністю, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явилась, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, надала письмові заперечення. (а.с. 28-29). Суд, заслухавши сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 24.01.2002 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], позивачеві належала на праві власності квартира [ADDRESS]. (а.с. 12-13). 21.11.2007 року позивач надала відповідачеві довіреність посвідчену ПН ХМНО [PERSON] строком на 5 років, згідно якої уповноважила відповідача продати, обміняти, здати в оренду особі на її розсуд, передати в іпотеку за власними зобов'язаннями чи зобов'язаннями третіх осіб належну позивачеві квартиру, а також сплачувати комунальні та інші платежі, проводити поточний та капітальний ремонт, знімати позивача з реєстраційного обліку. (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва пе5ред третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що між сторонами був укладений договір доручення. Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. На виконання даного договору, відповідач здійснила продаж вказаної квартири [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.04.2012 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] та витягом з державного реєстру правочинів № 11181168 та витягом про державну реєстрацію прав №33720997. (а. с. 15-18). Відповідно до п. 3 вказаного договору, продаж квартири здійснено за 91 000,00 грн., які відповідач отримала для позивача повністю від [PERSON] ще до підпису даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1004 ЦК України, повірений зобов'язаний вчинити дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст. 1006 ЦК України, повірений зобов'язаний: після виконання договору доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи та негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Зазначені грошові кошти відповідач власнику майна не передала у порушення положень ст. 1006 ЦК України. 21.11.2007 року між ХМФКС «Криниця» та позивачем був укладений договір поруки №35-07/2, згідно якого поручитель прийняв на себе зобов'язання в разі невиконання основним боржником зобов'язань перед кредитором, здійснити виконання грошових зобов'язань в тому ж обсязі, що і основний боржник, включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків. (а.с. 31). Відповідно до іпотечного договору від 21.11.2007 року укладеного між ХМФКС «Криниця» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вище вказана квартира була предметом іпотеки, що підтверджується витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек. (а.с. 32-33). На виконання вказаних кредитних зобов'язань, відповідач сплатила ХМФКС «Криниця» кошти від продажу вказаної квартири, що підтверджується квитанціями про оплату. (а.с. 40). Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2013 року в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], ХМФКС «Криниця» про визнання правочинів недійсними- відмовлено в повному позові. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.01.2014 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.03.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014 року, касаційну скаргу [PERSON] відхилено. (а.с. 35-39). Посилання відповідача на безпідставність позовних вимог позивача, оскільки відповідач отримані кошти за договором купівлі-продажу в розмірі 91 000,00 грн. повністю внесла в погашення боргу за кредитними зобов'язаннями є необґрунтованими, так як дані відносини виникають з інших зобов'язань та не охоплюються договором доручення (довіреності) від 21.11.2007 року. Отримані кошти від продажу квартири на виконання ст. 1006 ЦК України, відповідач повинна була передати позивачеві. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, 3% річних становить 6118,19 грн., індекс інфляції становить 9112,54 грн. (а.с. 6-7). Підстав не довіряти розрахунку позивача немає. Згідно з. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягаючими задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved