Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

13.11.2020 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Кадор-отель» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 17.11.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 18.11.2020 р. на виконання ухвали суду від 04.09.2020 року представник позивача надав суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 23.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною [PERSON] , визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12 год. 00 хв. 17 грудня 2020 року. 17.12.2020 року у зв`язку з відсутністю відомостей щодо вручення судових повісток сторонам судове засідання відкладене на 11.02.2021 року. 04.02.2021 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку тим вказує, що позов не обґрунтований та не підтверджений належними доказами. 11.02.2021 р. у зв`язку з неявкою позивача та відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки третій особі, судове засідання відкладене на 16.03.2021 року. 16.03.2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача та відповідача і відсутністю відомостей щодо вручення судової повістки третій особі судове засідання відкладене на 26.04.2021 року. 26.04.2021 року судове засідання відкладене на 27.05.2021 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які були присутні в судовому засіданні, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 17.05.2017 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду менеджера управителя у готельному господарстві на основне місце роботи з 18.05.2017 року, що підтверджується Наказом від 17 травня 2017 р. № 0517/1-К. Позивач зазначає, що у зв`язку з упередженим ставленням до неї, штучно створюваними перешкодами в роботі з боку директора товариства, було прийняте спільне рішення про можливість її звільнення з займаної посади за угодою сторін. 11.09.2020р. вона прибула на підприємство для з`ясування процедури звільнення, однак дізналась, що, відповідно до розпорядження керівництва, їй заборонено прохід до робочого місця. Після складання заяви про звільнення за згодою сторін, в той же день вона прибула за адресою: [ADDRESS] , де через охоронця ТОВ «Кадор-отель» передала заяву про звільнення для подальшого проведення відповідних кадрових процедур. В заяві, зокрема зазначалось її прохання звільнити з займаної посади за згодою сторін, провести необхідні розрахунки та повернути їй трудову книжку особисто, або направити за адресою мешкання: [ADDRESS] . 11.09.2020 року о 17.30 год. головним бухгалтером ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] складено доповідну записку про те що менеджер управитель у готельному господарстві ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , з 11.09.2020 року відсутня на робочому місці, свої посадові обов`язки, відповідно до Посадової інструкції не виконує, місцезнаходження її невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. 14.09.2020 року о 16.30 год. головним бухгалтером ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] та адміністратором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] складено доповідну записку про те що менеджер управитель у готельному господарстві ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , з 11.09.2020 року свої посадові обов`язки не виконує, з 11.09.2020 року та по теперішній час не виходить на роботу, жодних пояснень не надає, фактичне місце перебування її невідоме, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає. Крім того, 14.09.2020 року головним бухгалтером ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], адміністратором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , менеджером у сфері надання інформації ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , директором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] складено акт про те, що з 11.09.2020 року та по теперішній час, менеджер управитель у готельному господарстві ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] відсутня на роботі впродовж всього робочого часу. На телефонні дзвінки працівник не відповідає, місце перебування його невідоме. На момент складання акту , відомостей про поважні причини невиконання своїх обов`язків та причини відсутності [PERSON] на робочому місці, не надходило. 15.09.2020 року директором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] було направлено лист [PERSON] щодо надання пояснень причин відсутності на роботі з 11 вересня по теперішній час, для чого їй запропоновано було з`явитися до адміністрації ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» та попереджено, що інакше її відсутність на робочому місці може бути кваліфіковано як прогул без поважних причин, який не було вручено адресату, у зв`язку з відсутністю за адресою. 17.09.2020 року головним бухгалтером ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], адміністратором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , менеджером у сфері надання інформації ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], директором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] складено акт про відвідування працівника за місцем проживання, який відсутній на роботі без поважних причин, відповідно до якого з 11.09.2020 року та по теперішній час, менеджер управитель у готельному господарстві ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] відсутня на роботі впродовж всього робочого часу. На телефонні дзвінки працівник не відповідає, місце перебування його невідоме. На момент складання акту , відомостей про поважні причини невиконання своїх обов`язків та причини відсутності [PERSON] на робочому місці, не надходило. На підставі доповідних записок, складеного акту про відсутність [PERSON] на роботі, відсутності відповіді на направлені працівнику Повідомлення (прохання) надати письмові пояснення про причину відсутності на роботі, директором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ», [PERSON] , було вирішено 17.09.2020 року відвідати [PERSON] за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , для отримання пояснень щодо відсутності на роботі впродовж тривалого періоду без поважних причин. Під час відвідування [PERSON] за місцем її проживання, було виявлено відсутність працівника вдома та місце його знаходження встановити не вдалося. 18.09.2020 року головним бухгалтером ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], адміністратором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , менеджером у сфері надання інформації ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , директором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] складено акт про відсутність працівника на роботі та невиконання посадових обов`язків, відповідно до якого з 11.09.2020 року та по теперішній час, менеджер управитель у готельному господарстві ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] відсутня на роботі впродовж всього робочого часу. На телефонні дзвінки працівник не відповідає, місце перебування його невідоме. На момент складання акту, відомостей про поважні причини невиконання своїх обов`язків та причин відсутності [PERSON] на робочому місці, не надходило. 17.09.2020 року здійснено відвідування комісією за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ), якої виявлено не було, що підтверджується Актом про відвідування працівника за місцем проживання, який відсутній на роботі без поважних причин від 17.09.2020 року. 12.10.2020 року головним бухгалтером ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], адміністратором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , менеджером у сфері надання інформації ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], директором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] складено акт про відсутність працівника на роботі та невиконання посадових обов`язків, відповідно до якого з 11.09.2020 року та по теперішній час, менеджер управитель у готельному господарстві ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] відсутня на роботі впродовж всього робочого часу. На телефонні дзвінки працівник не відповідає, місце перебування його невідоме. На момент складання акту, відомостей про поважні причини невиконання своїх обов`язків та причин відсутності [PERSON] на робочому місці, не надходило. Наказом №1012/1-К від 12.10.2020 року звільнено [PERSON] з посади менеджера управителя у готельному господарстві з 12.10.2020 року, за прогул (відсутність на роботі з 11.09.2020 року) без поважних причин (пункт 4 ст. 40 КЗпП України). 12.10.2020 року на адресу [PERSON] направлено лист - повідомлення щодо розірвання трудових відносин, та проханням з`явитися для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення. 23.10.2020 року на адресу [PERSON] направлено лист - повідомлення щодо про необхідність з`явитися для отримання трудової книжки. З доповідної записки вих.№25/11 від 25.11.2020 року директора ТОВ «Кадор-Отель» [PERSON] вбачається, що 23.10.2020 року громадянка [PERSON] прийшла до компанії ТОВ «Кадор-Отель» для ознайомлення з наказом пор звільнення та отримання трудової книжки. Після ознайомлення з наказом про звільнення вона залишила лист-заперечення, в якому висловила свою позицію щодо її звільнення без пояснень причин своєї відсутності. При спілкуванні з нею [PERSON] поводила себе дуже емоційно та навіть агресивно. Після ознайомлення з наказом про звільнення їй було запропоновано отримати трудову книжку, про що розписатись в журналі обліку трудових книжок. Проте, [PERSON] покинула приміщення адміністрації ТОВ «Кадор-Отель» не отримавши трудову книжку і не розписавшись в журналі обліку Трудових книжок без будь-яких пояснень. Після цих подій на адресу [PERSON] було відправлено лист - повідомлення з роз`ясненням необхідності та процедури отримання трудової книжки. Також у вказаній доповідній зазначено, що в період з 11.09.2020 року по теперішній час на адресу ТОВ «Кадор-Отель» будь-яких заяв, пояснень, листів та повідомлень від [PERSON] не надходило, в тому числі заяви про звільнення за ст. 36 п. 1 КЗпП України (за угодою сторін). 07.12.2020 року на адресу [PERSON] направлено розрахунок про нараховані суми належні працівникові при звільненні. Позивач вказує, що у зв`язку з упередженим ставленням до неї, штучно створюваними перешкодами в роботі з боку директора товариства, було прийняте спільне рішення про можливість її звільнення з займаної посади за угодою сторін. 11.09.2020р. вона прибула на підприємство для з`ясування процедури звільнення, однак дізналась, що, відповідно до розпорядження керівництва, їй заборонено прохід до робочого місця. Після складання заяви про звільнення за згодою сторін, в той же день вона прибула за адресою: [ADDRESS] , де через охоронця ТОВ «Кадор-отель» передала заяву про звільнення для подальшого проведення відповідних кадрових процедур. В заяві, зокрема зазначалось прохання звільнити її з займаної посади за згодою сторін, провести необхідні розрахунки та повернути трудову книжку особисто, або направити за адресою мешкання: [ADDRESS] . Через декілька днів позивач зв`язалась з директором товариства [PERSON] , та поцікавилась коли може отримати наказ про звільнення, повний розрахунок та трудову книжку, але, [PERSON] , пославшись на зайнятість, на поставлені запитання не відповіла, та перервала телефонну розмову. Більше на її дзвінки вона не відповідала. Розуміючи, що керівництво товариства навмисно порушує її права, та створює обставини для подальших зловживань та маніпулювань ситуацією вона звернулась за правовою допомогою. 24.09.2020р. на адресу директора товариства було направлено адвокатський запит про надання належним чином засвідченої копії наказу про звільнення, оригіналу та завіреної копії трудової книжки, та інформації щодо проведення розрахунків у зв`язку із звільненням. 19.10.2020р., представником від кур`єра було отримано лист-відповідь датований 30.09.2020р. в якому повідомлялось, що на даний час існують трудові відносини між ТОВ «Кадор- Отель» та [PERSON] . Вони не розірвані шляхом звільнення [PERSON] з займаної посади. Таким чином, ТОВ «Кадор-Отель» фактично не має можливості надати запитувану інформацію, через відсутність наказу про звільнення [PERSON] ....» Крім того позивач зазначає, що 12.10.2020р. на її зарплатний рахунок були нараховані кошти в сумі 1825,15грн., та 5265,45грн. з призначенням «заробітна плата» та «виплата розрахунків при звільнені» відповідно. 20.10.2020р. кур`єром їй був доставлений лист, в якому знаходилась копія наказу №10121/К від 12.10.2020р., про звільнення її з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗУпП, та лист-повідомлення (без номера) від 12.10.2020р. про її звільнення та запрошення прибути за адресою: [ADDRESS] , для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення (копії додаються). З наказом про звільнення за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗУпП категорично не згодна, вважає його не законим, таким, що порушує її конституційні права, та виданим без врахування об`єктивних обставин що склалися. 23.10.2020р. позивач прибула на підприємство де була ознайомлена з наказом про звільнення, в якому письмово зазначила про не згоду з ним, відповідно до обставин, викладених у запереченнях. Після чого, як зазначає позивач, їй було запропоновано записатись в журналі про отримання трудової книжки, але на дану пропозицію позивач повідомила, що розпишиться після фактичного отримання трудової книжки. Позивачу почали погрожувати викликом співробітників охорони, та вимагати покинути приміщення. При цьому директор товариства [PERSON] відмовилась отримати письмові заперечення позивача та видати їй трудову книжку. 26.10.2020р., від кур`єра вона отримала лист-повідомлення, в якому зазначалось, що нею не отримана трудова книжка, та пропонувалось прибути на підприємство - для її отримання, або надати письмову згоду на відправлення її за місцем мешкання. Також позивач вказує, що вона ніяким чином не ухилялась від виконання посадових обов`язків, не зчиняла прогулу без поважної причини. Її відсутність на робочому місці закликана об`єктивними причинами, не допуском до робочого місця співробітниками охорони, та надання власної заяви про звільнення за згодою сторін. На думку позивача, директор підприємства штучно створила дану ситуацію, задля використання для звільнення її з роботи з негативних мотивів, та грубо порушила закон протиправно звільнив її після сплину місячного терміну її відсутності, та не віддав їй трудову книжку. Позивач вказує, що сплив місячного терміну підтверджується тим фактом, що передаючи для оформлення свою заяву про звільнення за згодою сторін 11.09.2020р. вона вже фактично не виконувала своїх обов`язків та не знаходилась на робочому місці, у зв`язку з не допуском до нього. А наказ про звільнення за прогул з`явився 12.10.2020р., тобто більше ніч через місяць. Крім того, позивач зазначає, що така протиправна, надзвичайно упереджена та зухвала поведінка керівника товариства, окрім порушення її трудових прав завдала їй значної моральної шкоди. Зазначена шкода виявилась у тяжких хвилюваннях, нервовому стресі, зміні нормальних соціальних відносин з оточуючими, тривалому оральному та фізичному навантажені, яку вона оцінює в розмірі 20000 гривень. Представник відповідача в своїх письмових запереченнях категорично не погоджується з вимогами позовної заяви, вважає їх необґрунтованими та безпідставними та зазначає, що 11.09.2020 року позивач не з`явилась на своєму робочому місці, відповідно не виконувала свої посадові обов`язки згідно Посадової інструкції. На телефонні дзвінки не відповідала, її місцезнаходження було невідомо. Дана інформація підтверджується доповідною запискою головного бухгалтера ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] Крім того, представник відповідача вказує, що директором ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] та [PERSON] не було прийнято спільного рішення щодо можливості звільнення позивача з займаної посади за угодою сторін. Інформація щодо заборони [PERSON] здійснювати прохід на своє робоче місце згідно розпорядження керівництва ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» також не відповідає дійсності. Також зазначено, що ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» невідомо про існування заяви [PERSON] про звільнення за згодою сторін, така заява не була отримана відповідачем. Копія заяви, яка додана до позовної заяви, не містить будь-яких штампів або розписок про її отримання відповідачем або посадовими особами відповідача. Викладена інформація про передачу заяви про звільнення через охоронця ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» не містить відповідних доказів та підтверджень. Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Частиною другою статті 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 718/801/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 296/5094/17, під виявленням проступку розуміється не лише виявлення факту (певного діяння), а й встановлення працівника, який учинив ці діяння, протиправність цих діянь, вину працівника, наявність шкідливих наслідків, причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем починаючи з першого дня відсутності позивача на робочому місці здійснювались дії направлені на фіксацію відсутності [PERSON] на робочому місці, а саме: складення актів про відсутність працівника на роботі та невиконання посадових обов`язків; отримання письмових пояснень від [PERSON] , направлення листів на поштову адресу позивача, відвідування позивача за місцем проживання, встановлення наявності поважних причин відсутності на робочому місці. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року» № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. У пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту; відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Таким чином, починаючи з 11.09.2020 року ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» здійснювались усі необхідні дії для об`єктивного з`ясування реальних обставин з приводу застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення. Факт відсутності позивача на роботі без поважних причин підтверджується наданими стороною відповідача доказами: доповідною запискою від 11.09.2020 року головного бухгалтера ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], доповідною запискою від 14.09.2020 року головного бухгалтера ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] та адміністратора ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], актом від 14.09.2020 року головного бухгалтера ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , адміністратора ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , менеджера у сфері надання інформації ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] , директора ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON], листом від 15.09.2020 року директора ТОВ «КАДОР-ОТЕЛЬ» [PERSON] направленого на ім`я [PERSON] щодо надання пояснень причин відсутності на роботі з 11 вересня, актом про відвідування працівника за місцем проживання, який відсутній на роботі без поважних причин від 17.09.2020 року, актом про відсутність працівника на роботі та невиконання посадових обов`язків від 18.09.2020 року, актом про відсутність працівника на роботі та невиконання посадових обов`язків від 12.10.2020 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів суду, тих обставин, що причини її звільнення є неправомірними або такими, що не відповідають чинному законодавству. У позовній заяві позивач посилається на те, що її не допускали до роботи, при цьому не зазначає, в чому саме проявлявся недопуск до роботи та ким саме її було недопущено до роботи, що свідчить про непідтвердження зазначених обставин. У силу ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що [PERSON] не надано, в розумінні вимог ст. 76 ЦПК України, доказів, які б свідчили про недопуск її до роботи, таких обставин не було встановлено і під час розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed