Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

13.11.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа, - орган опіки та піклування Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опіки, в якій заявник просить суд винести рішення, яким: - визнати недієздтаною [PERSON] , [INFO] , уродженку та мешканку села [ADDRESS]; - витребувати з Кагарлицької ЦРЛ медичну картку на [PERSON] , [INFO] , жительку села [ADDRESS]; - призначити судово - психіатричну експертизу для визначення психічного стану [PERSON] ; - призначити її, [PERSON] , [INFO] , жительку села [ADDRESS], опікуном [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги заявник [PERSON] в мотивувальній частині заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи, та нормами права. Вона, [PERSON] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин між ними підтверджується копіями свідоцтв про народження її та її сестри. Її сестра хвора, у зв`язку з вродженою патологією, з 29.10.1979 року довічно являється інвалідом І групи дитинства з діагнозом глибока розумова відсталість, що стверджується копією Висновку Білоцерківської міжрайонної психіатричної МСЕК № 96 від 18.01.2010 року про настання інвалідності. Через свою інвалідність її сестра - [PERSON] перебуває на обліку в Кагарлицькій ЦРЛ. Внаслідок своєї хвороби [PERSON] не здатна працювати, вона не усвідомлює наслідків своєї поведінки, неспроможна виконувати свої майнові обов`язки через психічний стан, в зв`язку з чим потребує постійного стороннього нагляду та допомоги. Вона також не може правильно орієнтуватись та оцінювати прості життєві ситуації. Через хворобу [PERSON] не може розуміти значення своїх дій. З кожним роком стан здоров`я сестри погіршується. Вже досить тривалий час, після смерті батьків, вона доглядає свою сестру, вона проживає разом з нею у її сімї. Вона має можливість і бажання доглядати свою сестру і бути її опікуном. Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Отже, у відповідності з чинним цивільним законодавством України фізична особа може бути визнана недієздатною виключно судом. Із заявою про визнання фізичної особи недієздатною до суду можуть звернутися члени її сім`ї, близькі родичі, незалежно від їх спільного проживання, орган опіки та піклування, психіатричний заклад, що регламентовано ч. 3 ст. 296 ЦК України. Статтею 41 ЦК України передбачається зокрема, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Опіка встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Оскільки іншим шляхом визнати свою сестру недієздатною та призначити над нею опіку вона не має можливості, вона вимушена звернутися до суду з даною заявою. Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. На підставі ч. 4 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний вжити заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, згідно законодавства, зокрема ЦПК України, належать до компетенції відповідних медичних закладів, тому ч. 1 ст. 298 ЦПК передбачає, що суддя в порядку підготовки справи до розгляду за наявності достатніх даних про психічну хворобу або недоумство особи призначає для визначення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 р. (зі змінами від 29 листопада 1974 p.. від 24 квітня 1981 p., від ЗО березня 1984 p., від 25 грудня 1992 р. і від 25 травня 1998 р.) зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписки з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними установами. Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться за рахунок держави. Згідно ч. 1 ст. 295 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, - за місцезнаходженням цього закладу. Інших заяв з тим самим предметом і з тих самих підстав нею не подано. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved