Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

12 грудня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В прохальній частині позову позивач просить суд шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №179, розірвати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем 21 червня 2008 року було укладено шлюб, який зареєстровано Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис №179. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх семи років сімейне життя між ними поступово погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сумісне життя з відповідачем не склалося по причині відсутності взаєморозуміння між ними, різних поглядів на життя, сімейні обовязки по веденню спільного господарства та виховання дитини. З 2011 року ведення між ними спільного господарства припинення, однак продовжують мешкати сумісно, подальше збереження шлюбних відносин на думку позивача є неможливим (а.с. 2-4). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2018 року було відкрито провадження по справі. В судове засідання призначене на 15 лютого 2019 року, позивач не зявилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу прізвище просила не змінювати (а.с. 20). Відповідач в судове засідання призначене на 15 лютого 2019 року, не зявився подав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 21). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2008 року позивач [PERSON] (до шлюбу Золотарьова) [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за №179, про що 21 червня 2008 року видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу, серії 1-КИ №109137 (а.с. 8). Зі свідоцтва про народження серії 1-КИ №193512, виданого 26 серпня 2008 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що 31 липня 2008 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], актовий запис №518 (а.с. 9). Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт припинення шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Питання судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь судового збору в сумі 704,80 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме в частині 50%, тобто в розмірі 352 грн. 40коп.

Outcome: approved