Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

13 липня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] суми позики у розмірі 45000,00грн., в тому числі за рахунок частки [PERSON] у спільному майні, набутому за час шлюбу з [PERSON] В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що в січні 2014 року позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 65000,00грн. 01.05.2017р. Відповідач [PERSON] повернула борг частково у розмірі 20000,00 грн., і зобовязалась залишок суми позики у розмірі 45000,00грн. повернути до 01.07.2017р. [PERSON] на момент позики перебувала у шлюбі, а тому позивач вважає, що стягнення грошових коштів повинно здійснюватись за рахунок частки боржника у спільному майні подружжя. Свої зобовязання за договором позики [PERSON] не виконала, заборгованість не повернула, отже позивач вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 14 листопада 2017 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про часткове визнання позову, в якій визнала суму заборгованості у розмірі 45000,00грн. за договором позики з [PERSON], проти стягнення заборгованості за рахунок частки у спільному майні подружжя заперечувала. Посилалась на те, що договір позики укладався нею у власних інтересах, а не в інтересах сімї, що в період з грудня 2013 року і до кінця 2015 року з чоловіком вели окреме господарство. Просила суд розглядати дану справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за рахунок частки у спільному майні подружжя заперечував за тих підстав, що його дружина [PERSON] укладаючи договір позики діяла в особистих інтересах, а не в інтересах сімї, що в період з грудня 2013 року і до кінця 2015 року з дружиною вели окреме господарство. Просив суд розглядати дану справу без його участі. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Згідно розписки відповідач [PERSON] повернула частково позичені у позивача у січні 2014 року грошові кошти у розмірі 20000,00грн. Залишок суми позики у розмірі 45000,00грн. зобовязалась повернути позивачу у строк до 01 липня 2017 року. Відповідач [PERSON] визнала позов в частині стягнення з неї 45000,00грн. заборгованості за договором позики на користь позивача. Відповідно до ст. 1046, ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 45000,00 грн., суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 431, ч. 1 ст. 443 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Отже процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень, вирішуються судом після набрання відповідним рішенням суду законної сили та звернення його до виконання в порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження». Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики за рахунок її частки у спільному майні подружжя не підлягають задоволенню, оскільки предметом договору позики між позивачем та відповідачем були грошові кошти. Стягнення заборгованості стосується процедури виконання судового рішення. Одночасно не підлягає застосуванню до спірних правовідносин і ч. 1 ст. 366 Цивільного Кодексу України, на чому наполягав позивач, відповідно до якої кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, бо позивачем не наведено жодного доказу недостатності у [PERSON]іншого майна, крім спільного з [PERSON] на яке можно звернути стягнення для забезпечення кредиторських вимог позивача, а сам позов не містить такої вимоги як виділення частки із спільного майна подружжя, що унеможливлює звернення на неї стягнення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: partial