Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

13 вересня 2018 року до Обухівського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування заявленого позову покликався на те, що від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, через протиріччя погляду на життя, несумісність характерів, втрату поваги один до одного, останній час подружнє життя не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем вважає не можливим. На підставі наведеного просив суд розірвати шлюб. 18 жовтня 2018 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Клопотала про зміну їй прізвища на «Ступак», після розірвання шлюбу. В підготовче судове засідання 19 листопада 2018 року для розгляду справи сторони, належним чином повідомлені, не зявилися. У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений\~ухвалою про відкриття провадження, до суду не подала, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Також,\~враховуючи,\~що\~сторони\~не прибули\~в\~судове\~засідання,\~а\~перешкод\~для розгляду\~справи\~судом\~не встановлено,\~суд\~вважає\~за можливе\~здійснювати\~розгляд\~у судовому\~засіданні\~без\~здійснення фіксування\~судового\~процесу\~за допомогою\~звукозаписувального\~технічного\~засобу,\~відповідно\~до\~вимог частини\~другої\~статті\~247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають до задоволення, виходячи з такого. Як встановлено судом, 27 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб №103450, серії №1-ОК, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею пятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям ([PERSON] та [PERSON]П.) вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Так як відповідач позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачем приймається судом як належне. Відповідно заяви представника позивача судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved