Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

13 грудня 2012 року позивач за первісним позовом, та відповідач за зустрічним позовом, - [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним первісним позовом до КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування первісних позовних вимог [PERSON] вказував на те, що він проживає на другому поверсі двоповерхового будинку, в квартирі №6, розташованій в будинку №6 по вулиці Галатова в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2009 року за №1924. Вказував на те, що КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» є управителем вищезазначеного будинку. 23 грудня 2009 року у звязку із неналежним станом покрівлі над його помешканням, а саме наявністю значної кількості дірок чималих розмірів та атмосферними опадами сталось затоплення його квартири. Від постійного попадання великої кількості снігу на горище, товщина якого досягала 15-20 сантиметрів він почав танути, що і спричинило затоплення. Зазначав, що на момент затоплення помешкання в нього були життєві труднощі, було обмаль часу і він фізично не міг швидко та з правової точки зору реагувати на такі дії. Через декілька днів після затоплення він у письмовій формі звернувся до КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» з метою проведення огляду його помешкання, складання акту про причини залиття та встановлення збитків, але жодних відповідей з боку відповідача не надійшло, жодна комісія не приходила. При таких обставинах він був змушений власноруч, у присутності свідків скласти Акт про затоплення квартири №б/н від 29 грудня 2009 року. За результатами складеного Акту були встановлені причини та наслідки залиття, зокрема, затопленню піддались: коридор, частково кухня і спільний туалет разом з ванною кімнатою площею близько шести метрів квадратних. Впливу вологи піддалися: будматеріали, - гіпсокартон (4 листи); двері (2 штуки); арка (1 штука); шпаклівка (3 штуки); підлога, - ламінат (2 метри квадратних); шпалери (1 рулон). Понесені ним матеріальні витрати підтверджуються відповідними документами. Посилався на ті обставини, що у звязку з тим, що його звернення були проігноровані і відповідачем не було вжито жодних заходів щодо прибирання снігу з горища, він власними силами був змушений його прибирати задля усунення в подальшому можливостей повторного залиття його помешкання, а також у приватному порядку за власні кошти, що коштувало йому, - 800,00 гривень, найняти майстрів для налагоджування даху. Він неодноразово звертався в письмовій формі до відповідача, надсилав заяви з проханнями почистити горище від снігу, полагодити дах (звернення №113 від 27 січня 2010 року та №423 від 07 грудня 2010 року), але відповідач на них ніяк не реагував, а на його інші звернення (№860 від 23 березня 2010 року та №3155/11 від 24 листопада 2011 року, щодо ремонту даху), відповідачем було відреаговано та надано йому фіктивні відповіді (№860 від 19 травня 2010 року та №3155/11 від 04 грудня 2011 року), оскільки вони посилаються на акти №б/н від 30 березня 2010 року та № б/н від 22 грудня 2011 року, які були зроблені на декілька тижнів пізніше ніж надійшли відповіді. Навіть у висновках цих актів вбачається, що покрівля над його помешканням потребує часткового ремонту з замінами деяких деталей, але незважаючи на доведеність незадовільного стану покрівлі над його помешканням, жодних ремонтних робіт відповідачем не проводилось, хоча вони були заплановані на 2011 рік, а потім і на 2012 рік. Вказував також на те, що відповідно до чинного законодавства він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок порушення його прав, суму компенсації якої він оцінює в 10000,00 гривень, та вмотивовує тим, що затоплення квартири завдало йому моральну шкоду, в нього суттєво погіршився загальний стан здоровя, відбувся зрив нервової системи у звязку з постійним емоційним пригніченням та хвилюванням, що підтверджується відповідною лікарською довідкою, виданою КЗ «Криворізька міська поліклініка №4» від 06 грудня 2012 року. Він був змушений на протязі трьох років купувати дорогі лікарські засоби, що підтверджується відповідними фіскальними чеками, а також мусить продовжувати приймати лікарські засоби і в подальшому. Тривалий період він змушений був витрачати свій робочий час на написання заяв відповідачу, але жодних заходів на його заяви не приймалися, а тільки давалися чергові відписки. У звязку із затопленням в нього були страждання емоційно-вольового характеру. Зазначав також те, що ним були понесені витрати, повязані з розглядом судової справи. Так як в нього немає кваліфікованої юридичної освіти та відсутні правові знання, він був змушений звернутися до фахівця за правовою допомогою і ним були понесені витрати в сумі 1000,00 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією. Загалом, понесені ним витрати матеріального характеру становлять 9193,80 гривні. На підставі викладеного позивач за первісним позовом, та відповідач за зустрічним позовом, - [PERSON] просить суд задовольнити його первісні позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути з КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» на його користь, - 9193,80 гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 10000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а загалом 19193,80 гривні. Також просив стягнути на його користь понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року, залучено до участі у справі, у якості співвідповідача, - Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради. Крім того, КП «Житлово-експлуатаційна організація» до суду було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, котру в подальшому 13 березня 2014 року було уточнено, та ухвалою суду від 25 січня 2017 року, залишено без розгляду у звязку із повторною неявкою представника КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» до суду для підтримання заявленого зустрічного позову. Присутній у судовому засіданні позивач за первісним позовом, та відповідач за зустрічним позовом, - [PERSON] надав пояснення в обґрунтування заявлених первісних вимог, підтримав їх у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у первісній позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом, та позивача за зустрічним позовом, - КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення слухання справи до суду не надходило. Будучи присутнім при розгляді справи попередніми складами суду, представник КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» заперечував проти заявлених первісних вимог у повному обсязі, з підстав та мотивів, викладених у наданих до суду неодноразових письмових запереченнях та поясненнях, вважаючи їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Представник співвідповідача, - Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові пояснення, в котрих зазначив, що Управління не є належним співвідповідачем у даній справі, оскільки не є ані виробником, ані виконавцем житлово-комунальних послуг, а тому просив суд розглядати справу без участі представника Управління. Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом, та відповідача за зустрічним позовом, - [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З матеріалів справи вбачається наступне. З наявних в матеріалах справи копій договору купівлі-продажу квартири від 25 травня 2009 року (том №1, а.с.10-11), витягу з державного реєстру правочинів №7315965 від 25 травня 2009 року (том №1, а.с.12), та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23021027 від 15 червня 2009 року, судом встановлено, що позивачеві за первісним позовом [PERSON] (том №1, а.с.7-8), на праві приватної власності належить квартира №6, розташована на другому поверсі двоповерхового будинку №6 по вулиці Галатова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» є утримувачем вказаного вище будинку. Відповідно до положень ч.2 ст.25 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), управитель зобовязаний зокрема: 1) забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та обєктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; 2) забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів. З пояснень позивача за первісним позовом [PERSON] та наявних письмових матеріалів справи, судом встановлено, і дана обставина не спростовувалася представником КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» у наданих до суду численних письмових поясненнях та запереченнях, що 23 грудня 2009 року у звязку із неналежним станом покрівлі над помешканням [PERSON], а саме наявністю значної кількості дірок чималих розмірів та атмосферними опадами сталось затоплення його квартири. Від постійного попадання великої кількості снігу на горище, він почав танути, що і спричинило затоплення належної [PERSON] квартири. Даних факт підтверджується також наданими [PERSON] до суду фото знімками (том №1, а.с.31-38). У відповідності зі ст.180 ЖК Української PCP (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) експлуатація і ремонт житлового фонду здійснюється з обовязковим дотриманням єдиних правил і норм експлуатації та ремонту житлового фонду житлово-експлуатаційними організаціями. У відповідності зі ст.50 ЖК Української PCP (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлове приміщення, що надається громадянам для проживання має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. З пояснень [PERSON] та наявних письмових матеріалів справи, судом також встановлено, що через декілька днів після затоплення, останній у письмовій формі звернувся до КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» з метою проведення огляду його помешкання, складання акту про причини залиття та встановлення збитків, але жодних відповідей з боку відповідача за первісним позовом не надійшло, жодна комісія не приходила. При таких обставинах [PERSON] був змушений власноруч, у присутності свідків скласти Акт про затоплення квартири №б/н від 29 грудня 2009 року. За результатами складеного Акту були встановлені причини та наслідки залиття, зокрема, затопленню піддались: коридор, частково кухня і спільний туалет разом з ванною кімнатою площею близько шести метрів квадратних. Впливу вологи піддалися: будматеріали, - гіпсокартон (4 листи); двері (2 штуки); арка (1 штука); шпаклівка (3 штуки); підлога, - ламінат (2 метри квадратних); шпалери (1 рулон) (том №1, а.с.13). Щодо посилань представника КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» щодо того, що [PERSON] не звертався із заявами про складання відповідного Акту, наданими у письмових запереченнях проти позову, то до них суд ставиться критично, оскільки дані твердження нічим не підтверджено. Розмір завданих матеріальних збитків [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних доказів, з котрих вбачається, що останній витрачав власні кошти на ремонт своєї квартири та наслідків її пошкодження, котрі відбулися внаслідок її затоплення (том №1, а.с.14-18). Відповідно до п.2.8.2. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час підготовки житлового фонду до експлуатації в зимовий період окрім іншого мають бути виконанні роботи по усуненню несправностей даху. Також з матеріалів справи судом встановлено, що на протязі 2010-2011 років [PERSON] неодноразово звертався із заявами на імя начальника КП «Житлово-експлуатаційна організація №8», в котрих прохав відремонтувати дірявий дах над його квартирою, та прибрати сніг з горища, однак вказані вимоги зі сторони КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» так і залишилися поза увагою. Факт наявності дефектів даху над квартирою [PERSON] у вигляді пробоїн підтверджується також наявними в матеріалах справи копіями актів, складених КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» (том №1, а.с.24, 25, 26). Щодо посилань представника КП «Житлово-експлуатаційна організація №8», наявних у письмових запереченнях, щодо того, що до обовязків останнього не входило прибирання снігу з горища будинку, то до них суд ставиться також критично, та наголошує що його наявність на горищі було наслідком не виконання комунальним підприємством своїх обовязків щодо ремонту даху будинку. При цьому, з Додатку 2 до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №823 від 26 листопада 2008 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території в м. Кривому Розі» (том №1, а.с.68-73), на котре у своїх письмових запереченнях посилається представник КП «Житлово-експлуатаційна організація №8», вбачається, що КП «Житлово-експлуатаційна організація №8», як управитель будинку, в котрому проживає [PERSON] повинно прибирати підвали, технічні поверхи та покрівлю два рази на рік, згідно графіку; здійснювати підготовку житлових будинків до експлуатації в осінньо-зимовий період пять місяців на рік, згідно графіку. Згідно п.2.7. вказаного вище рішення, КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» повинна була згрібати сніг, скинутий з даху, у вали у зимовий період часу за необхідності. Також суд не сприймає до уваги посилання представника КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» про наявність заборгованості мешканців будинку по оплаті житлово-комунальних послуг, що ускладнило своєчасний ремонт даху, оскільки дана підстава не є такою, що звільняла підприємство від надання послуг, а останнє в свою чергу не було позбавлене можливості звернутися до суду за захистом своїх прав, та стягнути з боржників заборгованість за надані комунальні послуги. Крім того, у судовому засіданні [PERSON] спростовував наявність у нього заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а для підтримання зустрічного позову представник КП «Житлово-експлуатаційна організація №8», не зявився. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка задала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, даних в п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року №6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З наведеного випливає, що у правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, не позивач доводить наявність вини відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. При цьому представником відповідача за первісним позовом, - КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» до суду не надано допустимих та належних доказів в спростування доводів позивача за первісним позовом стосовно вини житлово-експлуатаційної організації в заподіянні шкоди, що виразилося у затопленні належної [PERSON] квартири. Щодо наданих представником КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» завірених копій Актів виконання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкової території (том №1, а.с.187-213) та карток фактичної собівартості утримання будинку (том №1, а.с.214-280), то вказані докази суд вважає неналежними та не допустимими, оскільки вони підтверджують факт надання послуг з обслуговування будинку [PERSON] після подій, що мали місце 23 грудня 2009 року, та при котрих сталося затоплення належної йому квартири. З наведеного вбачається, що у звязку зі невиконанням КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» своїх прямих обовязків, та невиконанням покладених на нього завдань, щодо належного утримання будівлі, зокрема покрівлі, бездіяльність останнього стала прямою причиною затоплення помешкання [PERSON] та нанесенню йому збитків. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Що стосується вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Оскільки затоплення в квартирі позивача [PERSON] сталася в результаті виконання договірних відносин щодо надання послуг з обслуговування будинку, в якому останній проживає, суд вважає за доцільне застосувати до вказаних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, положення Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Законодавче визначення моральної шкоди, підстави для її відшкодування передбачено у ст.ст.23, 1167 ЦК України. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаються судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У той же час згідно роз'яснень даних у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п.5 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до загальних засад цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Згідно з роз'ясненнями, даними у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. При вирішенні даної категорії спорів, суд зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини. Звертаючись з позовом, позивач за первісним позовом, - [PERSON] зазначив, що затоплення його квартири, яке сталася з вини КП «Житлово-експлуатаційна організація №8», призводить до порушення нормального ритму його життя. За таких обставин суд приходить до висновку, що неправомірними діями КП «Житлово-експлуатаційна організація №8» позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, що виразилося в погіршенні його побутових умов проживання, нервових переживань, пов'язаних з неможливістю відновленням квартири після затоплення, через брак коштів, зміни звичного порядку життя у зв'язку із судовими розглядами даної справи. При цьому, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди є не завищеним у порівнянні із завданою матеріальною шкодою, обсягу душевних хвилювань, тому суд вважає, що грошовим еквівалентом відшкодування моральної шкоди є сплата відповідачем коштів на користь позивача в сумі 10000,00 гривень, що виходить із засад розумності та справедливості. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI, від 20 грудня 2011року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Перевіривши надані документи, в підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне в даній частині позовних вимог відмовити, оскільки із наданої [PERSON] квитанції не вбачається, за що саме останнім було перераховано грошові кошти у розмірі 1000,00 гривень, та чи є вказана у квитанції особа є адвокатом, чи іншим фахівцем в галузі права. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати (а.с.1). На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial