Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

12 січня 2018 року позивачка звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання дій незаконними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці належала квартири [ADDRESS]. У липні 2016 року позивачка дізналася про те, що 06.07.2016 року між [PERSON], який діяв від імені позивачки за довіреністю від 21.06.2016 року, і відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав належну позивачці квартиру. Насправді позивачка не видавала [PERSON] довіреність, отже на укладення договору купівлі-продажу її волі не було. Згодом рішенням суду вказана довіреність була визнана недійсною. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.07.2016 року, визнання незаконними дій третьої особи з посвідчення цього договору (а.с.а.с. 3 - 5, 40). 19 січня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська своєю ухвалою передав справу за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 29). 10 серпня 2018 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті. Представниця позивачки до суду не з'явилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду також не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Третя особа до суду також не з'явилася, була повідомлена належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2012 року, укладеного з [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л., зареєстрованого у реєстрі за №2417, у цілому належала квартира [ADDRESS] (а.с.а.с. 6 - 8). 21 червня 2016 року третьою особою було посвідчено довіреність, за якою позивачка уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань отримання документів, необхідних для відчуження належної їй квартири. Довіреність була зареєстрована у реєстрі за №1706 (а.с. 12). 06 липня 2016 року третьою особою було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким позивачка, від імені якої за довіреністю від 21.06.2016 року діяв [PERSON], продала відповідачеві належну їй квартиру. Договір був зареєстрований у реєстрі за №1848 (а.с.а.с. 9 - 11). 22 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва у цивільній справі №753/599/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О., про визнання довіреності недійсною було ухвалене заочне рішення, яким довіреність від 21.06.2016 року була визнана недійсною, а дії третьої особи з її посвідчення - незаконними. Рішення набрало законної сили 15.06.2017 року (а.с.а.с. 59 - 62). Дарницьким районним судом м. Києва під час розгляду цивільної справи №753/599/17, серед іншого, було встановлено, що [PERSON] не видавала 21.06.2016 року [PERSON] довіреність, а підписи від її імені у всіх примірниках довіреності були виконані іншою особою. Крім того, суд встановив, що копія паспорта громадянина України [PERSON], яка була надана при посвідченні довіреності, була виконана не з наданого оригінала, а з його копії. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двостороннім (взаємним), платним, консенсуальним, каузальним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі на її укладення сторін. Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності з частинами 2, 3 статті 203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Воля - це суб'єктивний елемент правочину, бажання його вчинити. Вона формується під впливом різних обставин, найважливіші з який визначаються матеріальними і духовними потребами. Люди усвідомлюють виниклі в них потреби і прагнуть їх задовольнити, прибігаючи до засобів, у тому числі і до правочинів. Судом встановлено, що позивачка в жодний спосіб не виявляла волю, спрямовану на видачу 21.06.2016 року [PERSON] довіреності, про що свідчить заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2017 року, яке за правилами, встановленими частиною 4 статті 82 ЦПК, має преюдиційне значення. Абзацом першим частини 1 статті 216 ЦК визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, аналізуючи встановлені факти та висновок про недійсність довіреності від 21.06.2016 року, якого дійшов Дарницьким районним судом м. Києва, має бути визнаний недійсним і правочин, укладений за наслідками видачі такої довіреності, а саме - договір купівлі-продажу від 06.07.2016 року, укладений саме на підставі цієї довіреності (як такий, на укладення якого не було волевиявлення позивачки). Позов у частині визнання дій третьої особи з посвідчення оспореного договору купівлі-продажу незаконними не може бути задоволено, оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвина Л.О. за пред'явленим позивачкою позовом не набувала статус сторони у справі (відповідачки), до якої висунуто відповідні вимоги. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація її витрат з оплати судового збору в сумі 640,00 грн. (а.с. 1), а на користь держави - решту недоплачених при цьому коштів у сумі 64,80 грн.

Outcome: partial