Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

13 лютого 2020 року [PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , який не є членом його сім`ї та з 2013 року проживає в Вірменії, та [PERSON] , яка є його донькою та з 2009 року проживає в Російській Федерації. Через реєстрацію і не проживання відповідачів у вказаній квартирі, не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. А тому, просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження на 09 год. 00 хв. 27 березня 2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали. У зв`язку з неявкою учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши думки учасників справи, викладенні у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК Українита ст.150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в суді та вбачається з свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 31.10.2008 року, виданого виконкомом Шепетівської міської ради, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 31.10.2008 року, виданого Шепетівським бюро технічної інвентаризації, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . З довідки відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.01.2020 року, зінформації від 18.02.2020 року №01-32/565, що надійшла з Шепетівської міської ради Хмельницької області на запит суду на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, вбачається, що у вказаній квартирі значаться зареєстрованими, в тому числі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до даних довідки №017 від 01 лютого 2020 року, виданої квартальним комітетом №8 виконавчого комітету Шепетівської міської ради, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , але з 2013 року та2009 року відповідно не проживають в даній квартирі. З актів встановлення факту не проживання від 27.02.2020 року та 25.03.2020 року слідує, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , але не проживають в даній квартирі, їх особисті речі в квартирі відсутні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не здобуто та відповідачем [PERSON] , яка є донькою позивача, не надано доказів того, що останній як члену сім`ї власника житла створюються перешкоди для проживання у квартирі [ADDRESS] , наявні поважні причини відсутності у даному житлі або існує інша домовленість між нею і власником житла. Натомість, як вбачається із доданої до заяви відповідача [PERSON] про визнання позову копії паспорта, остання з 31.08.2015 року зареєстрована та проживає по [ADDRESS] Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно залишила жиле приміщення і постійно, більше 1 року, проживає за іншою адресою. Не здобуто також судом та відповідачем [PERSON] не надано доказів того, що останньому створюються перешкоди для проживання у спірній квартирі. Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про визнання позову, таке визнання не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним, що перебування відповідачів на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушує його право вільно розпоряджатися своїм майном. За наведених обставин, вимоги позивача грунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved