Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

14.02.2017 року до суду надійшла позовна заява Львівського комунального підприємства (далі ЛКП) «Центральне» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної води та водовідведення. Позивач свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [INFO]. Між сторонами встановлені правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, а саме: послуги з утримання будинку та прибудинкової території, холодного водопостачання та водовідведення. Зазначено, що заборгованість відповідача за надані послуги складає 4596,64 грн. за послуги утримання будинку та прибудинкової території та 2154,75 грн. за послуги з постачання холодної води та водовідведення. Позивач зазначає, що сума заборгованості була стягнута з [PERSON] судовим наказом, однак такий судовий наказ був скасований ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2016 року. Просить суд стягнути з відповідача на користь ЛКП «Центральне» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 6751,39 грн., що складається з 4596,64 грн. за послуги утримання будинку та прибудинкової території та 2154,75 грн. за послуги з постачання холодної води та водовідведення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, зазначила, що між ЛКП «Центральне» та мешканцями будинку № 20 по вул. Куліша у м. Львові склалися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Більшість мешканців уклало відповідні договори, однак між позивачем та [PERSON] є фактичні відносини змістом яких є надання житлово-комунальних послуг, а з боку відповідача оплата цих послуг. Позивачем надаються послуги з прибирання сходових кліток та прибудинкової території, освітлення місць загального користування, обслуговування димовентиляційних каналів, систем водопостачання та водовідведення тощо. Представник відповідача під час розгляду справи проти задоволення позову заперечив. Суду пояснив, що між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг. Крім того, послуги ЛКП «Центральні» надаються неналежно та не у повному обсязі. Зазначив, що у справі відсутні докази правомірності підписання позовної заяви в. о. директора ЛКП «Центральне» [PERSON] Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з довідки з місця проживання про склад сімї і прописки від 17.01.2017 року № 6393, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення № 043474 від 18.07.2000 року; власником будинку є Львівська міська рада (а.с.3). Відповідно до наданого суду розрахунку (нарахування внесення сплати) (а.с.64-65), заборгованість [PERSON] за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплати) за період з вересня 2009 року по січень 2017 року складає 4596,64 грн., заборгованість за послуги постачання холодної води та водовідведення з квітня 2010 року по лютий 2017 року (момент подачі позовної заяви) 2154,75 грн. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами, у тому числі, є послуги з утримання будинків і споруд та прибуткових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення загального користування, поточний ремонт, вивезення твердих побутових відходів тощо). Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 365 від 08.06.2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» ЛКП визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з метою забезпечення санітарного санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку, підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньо будинкових мереж і систем встановлюється нормами житлово-комунальних послуг. Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП, мешканцями розроблені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України та затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31.05.2012 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку». Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначених п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Доводи представника відповідача про те, що ЛКП «Центральне» не надавало належних послуг і тому [PERSON] не повинен сплачувати суми боргу є неспроможними, оскільки оплата цих послуг здійснюється відповідно до тарифів, які згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюються органами місцевого самоврядування, виходячи з величини загальної площі квартири, а не на підставі виконаних робіт за певний період, та без урахування витрат, які понесені при наданні цих послуг. Крім того, позивачем долучені до справи та прийняті судом у якості доказів надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території документи на підтвердження договірних відносин з іншими юридичними особами. Зокрема: договори з ТОВ «Санком - Львів» та ЛКП «Збиранка» на збирання та вивезення ТБО, угода № 46 з ОКП профілактичної дезінфекції, договір з Львівським траспортно-ремонтно-аварійним підприємством «ТРАП». Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених чи приватизованих квартир. Оскільки балансоутримувачем даного будинку і виконавцем послуг є ЛКП «Центральне», який несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги його мешканцям (у тому числі і відповідачеві), то останні повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Наведене свідчить про те, що відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідачів від їх оплати. Відповідач не предявляв зустрічного позову про те, що комунальні послуги позивачем не надавались, або надавались не в повному обсязі чи неякісно. Тому суд, розглядаючи справу лише в межах позовних вимог, не вбачає будь-яких підстав для звільнення відповідача від заборгованості з комунальних послуг. Згідно з ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом 3 робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. Відповідач не дотримався цього порядку і не довів відсутності наданням їм відповідних послуг. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. У наданому суду розрахунку (нарахування внесення сплати) (а.с.64) заборгованості [PERSON] за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплати) за період з вересня 2009 року по січень 2017 року не зазначено походження заборгованості відповідача станом на 01.10.2009 року у сумі 670,10 грн. Так, не вказано за який саме період виникла така заборгованість, коли і в яких сумах була нарахована, відсутні відомості про оплату споживачем послуг до 01.10.2009 року. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період до 01.10.2009 року в розмірі 670,10 грн. необхідно відмовити. Інша частина позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню. При визначенні суми стягнення при задоволенні позову судом не можуть бути враховані надані представником відповідача квитанції про оплату [PERSON] на користь ЛМКП «Львівводоканал» 176,10 грн. 22.12.2014 року та 406,07 грн. від 16.07.2015 року (а.с.62), оскільки оплата послуг водопостачання відповідно до нормативних актів Львівської міської ради мала бути здійснена на рахунок ЛКП «Центральне». Питання зарахування вказаних платежів в рахунок оплати послуг може бути вирішено господарюючим субєктом та споживачем в позасудовому порядку. Не береться до уваги судом і сплачена [PERSON] сума на рахунок ЛКП «Центральне» у розмірі 386,71 грн. (а.с.62), оскільки дана проплата була здійснена за березень 2017 року. Натомість, заборгованість, що є предметом даного судового розгляду, утворилася в період по лютий 2017 року (включно). Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст. 253 ЦК). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Отже, суд враховує, що заборгованість за послуги утримання будинку та прибудинкової території утворилися за період з 01.10.2009 року по січень 2017 року. Однак часткові проплати відповідачем послуг в період з 24.02.2011 року, 19.02.2013 року по 06.07.2015 року і далі свідчать про вчинення дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Аналогічна ситуація склалася із заборгованістю [PERSON] за послуги холодного водопостачання та водовідведення. До того ж, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Представником відповідача та відповідачем особисто заяв щодо застосування позовної давності до суду не надходило. Відтак, відсутні підстави для застосування судом строку позовної давності до спірних правовідносин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ЛКП «Центральне» заборгованість за послуги утримання будинку та прибудинкової території заборгованість без урахування суми 670,10 грн., що утворилася до 01.10.2009 року. Так, по вказаній послузі з відповідача слід стягнути: 4596,64 грн. 670,10 грн. = 3926,54 грн. За послуги водопостачання холодної води та водовідведення з [PERSON] необхідно стягнути суму 2154,75 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що 12.08.2016 року Галицьким районним судом м. Львова було винесено судовий наказ, яким з [PERSON] на користь ЛКП «Центральне» було стягнуто заборгованість у сумі 6669,54 грн. При поданні заяви про видачу судового наказу позивачем був сплачений судовий збір 689,00 грн. Ухвалою цього ж суду від 19.09.2016 року судовий наказ був скасований. Згідно з ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Крім цього, позивачем був сплачений судовий збір у сумах 689,00 грн. 14.07.2016 року, та двома квитанціями по 111,00 грн. 26.01.2017 року, що складає разом з урахуванням судового збору сплаченого у наказному провадженні: 689,00 + 689,00 + 111,00 + 111,00 = 1600,00 грн. Вказана сума судового збору на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь ЛКП «Центральне».

Outcome: partial