Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

14.03.2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що позичальник [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 15.07.2014 року, та відповідно до якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 18.02.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 17943,10 грн., яка складається з: 6037,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3883,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5766,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 924,68 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 830,62 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість на загальну суму 17943,10 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 копійок. 25.04.2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві, та просив в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з нього заборгованості відмовити в повному обсязі. 20.06.2019 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі, заперечував щодо викладеного у відзиві на позовну заяву. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 15.07.2014 року відповідач [PERSON] підписав заяву № б/н, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Із матеріалів справи встановлено, що відповідач підписав заяву та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», фактично уклав з Банком Договір. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. В зв`язку з чим, згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 18.02.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 17943,10 грн., яка складається з: 6037,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3883,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5766,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 924,68 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 830,62 грн. - штраф (процентна складова). В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись у відзиві на те, що він позовні вимоги не визнає, з тих підстав, що він на вказаних позивачем умовах кредитний договір з позивачем не укладав, та вказаних кредитних коштів не отримував. Крім того, посилається на те, що позивач не додав до позову оригіналу кредитного договору, виписки з особового рахунку, первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт надання кредиту. При цьому, як встановлено судом, і з викладеного відповідачем у відзиві на позовну заяву, останній не заперечує сам факт підписання заяви на відкриття карткового рахунку, факт отримання банківської картки, однак не визнає факт користування кредитним лімітом, та не визнає сам факт встановлення кредитного ліміту в розмірі 5000,00 гривень, оскільки такий ліміт був встановлений в розмірі 1500,00 гривень. Також вважає, що посилання в заяві про відкриття карткового рахунку на Умови та Правила надання банківських послуг не свідчить про те, що клієнт ознайомлений з такими умовами та правилами, оскільки такі умови не містять підпису клієнта, а в банку немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів клієнт, підписуючи заяву в банку, і вони діяли в момент підписання заяви. Також відповідач заперечує заявлені позивачем вимоги про стягнення з нього пені за період з 31.05.2015 року по 11.02.2019 року, оскільки п. 1 ст. 258 ЦК України встановлює строк позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені) в 1 (один) рік. Окрім того, відповідач не згідний з одночасним нарахуванням штрафу та пені, оскільки одночасне застосування штрафу та пені, за одне й те саме грошове зобов`язання свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Також у відзиві зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з таким позовом до суду, оскільки 15.07.2014 року банк надав відповідачу кредит, а звернувся з позовом до відповідача 27.02.2019 року, а тому вважає що пропущено строк позовної давності. Проте, суд, не погоджується із такими доводами відповідача, виходячи з таких підстав. Так, судом встановлено, що позивачем на вимогу суду було надано докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору відповідачем [PERSON] та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копію, кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, фото клієнта з карткою. Також позивачем на вимогу суду була надана і анкета-заява від 15.07.2014 року, згідно якої вбачається, що відповідач [PERSON] висловив свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «він згіднийм з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому на ознайомлення в письмовому вигляді». Також, як вбачається з матеріалів справи, в них наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що відповідачу було встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Отже, як встановлено судом, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, із виписки наданої позивачем на вимогу суду вбачається, що відповідач [PERSON] користувався коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, з чого слідує, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також, із розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач [PERSON] частково сплачував заборгованість за договором. Пунктом 21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Як встановлено судом, у вказаному договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, а тому зобов`язання з надання кредиту є дійсним з моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, судом встановлено слідуюче. Так, в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено (п.2.1.1.2.3), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов і Правил встановлено, що підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Так, згідно виписки по рахунку клієнта 15.07.2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 600,00 гривень, який в подальшому неодноразово змінювався. Також із цієї ж виписки вбачається, що відповідач [PERSON] знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Щодо строків позовної давності, суд встановив, що Верховний суд суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа № 6-14цс та 18.06.2014 року справа № 61цс14 «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. При цьому, судом встановлено, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останього календарного дня вказаного місяця. Отже, як встановлено судом, строк вказаної перевипущеної картки становить до останнього дня жовтня місяця 2018 року. При цьому судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 06.03.2019 року, а отже до спливу строку позовної давності. Крім того, судом встановлено, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] певний час виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, а тому суд не приймає до уваги посилання відповідача на той факт, що він не був ознайомлений з умовами кредитування. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Проте, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, не погоджується із вимогами позивача про стягнення з відповідача 5766,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 924,68 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 830,62 грн. - штраф (процентна складова), оскільки судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які наявні в матеріалах справи не передбачено стягнення з відповідача вищевказаних сум, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог позивачу слід відмовити. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути: заборгованість за договором, станом на 18.02.2019 року в розмірі 9921,12 грн., яка складається з: 6037,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3883,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна заява Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача суму заборгованості в розмірі 9921,12 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 549, 550, 551, 553, 610 - 612, 624, 625, 629, 1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial