Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

13 жовтня 2014 року до суду звернулася [PERSON] із зазначеним позовом до «ОТП Банк» з вимогами: вважати відкликаною з 12 лютого 2014 року згоду [PERSON] на укладення Договору про надання споживчого кредиту № 2008007278, укладеного з публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» 8 лютого 2014 року; визнати розірваним з 12 лютого 2014 року Договір про надання споживчого кредиту № 2008007278, укладений з публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» 8 лютого 2014 року; стягнути з ПАТ «ОТП Банк» моральну шкоду 5000 грн.. Позов обгрунтовувала тим, що 8 лютого 2014 року уклала з банком зазначений договір споживчого кредиту на суму 3023 грн. для придбання товару у продавця - ФОП [PERSON], з яким уклала договір FR-109 від 8 лютого 2014 року на поставку та монтаж ПВХ конструкції. 9 лютого в офісі ФОП [PERSON] подала заяву про розірвання цього договору. Використовуючи своє право на відкликання протягом 14 календарних днів згоди на укладення договору споживчого кредиту, що передбачене ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», 12 лютого 2014 року написала заяву до банку про відкликання своєї згоди на укладення договору. При цьому вважає, що оскільки подала ФОП [PERSON] заяву про розірвання договору, то він повинен повернути банку отриману суму кредиту. Зважаючи на завдані відповідачем моральні страждання, вважає за можливе стягнути з нього моральну шкоду. Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак свого представника у судове засідання не направив без повідомлення причин. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. На адресу третьої особи, вказану у позовній заяві, а також на його адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно правил ст. 74 ЦПК України рекомендованими поштовими відправленнями були надіслані судові повістки, які повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Беручи до уваги, що іншого способу повідомлення у такому випадку процесуальним законом не передбачено, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності третьої особи. Позивач і її представник просили про задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач суду пояснила, що 8 лютого 2014 року до неї у квартиру прийшли дві дівчини і назвавши свої імена запропонували оформити кредит на заміну старих вікон на нові з металопластику, на що вона погодилась. Вони оформили договір між нею та банком про надання споживчого кредиту, а також договір FR-109 між нею та ФОП [PERSON] на виготовлення і доставку ПВХ конструкції, які вона підписала від свого імені, не розібравшись з їх змістом. Коли зрозуміла, що ці договори для неї невигідні, поїхала на другий день у м. Чернігів, знайшла офіс ФОП [PERSON], де подала заяву про розірвання договору FR-109, яку в неї прийняли згідно розписки. 12 лютого 2014 року рекомендованими поштовими відправленнями надіслала ФОП [PERSON] заяву з проханням не виконувати роботи по договору FR-109 від 8 лютого 2014 року, а також надіслала на адресу ОТП Банк заяву про відкликання своєї згоди на укладення договору споживчого кредиту від 8 лютого 2014 року. 14 лютого 2014 року надіслала до ОТП Банк заяву, у якій просила надати інформацію про виконання договору споживчого кредиту та реквізити продавця, на рахунок якого були переведені гроші. 17 лютого 2014 року приїхала у Чернігівський офіс ОТП Банк, де подала другу заяву про відкликання згоди на укладення кредитного договору, оскільки по телефону їй повідомили, що розірвання договору можливе лише після повернення нею суми кредиту. Заяву у неї тривалий час відмовлялись приймати, викликали працівників міліції, їй там стало погано, у зв'язку з чим була викликана швидка допомога. На свої заяви від ОТП Банк отримала листа про те, що необхідною умовою відкликання згоди на укладення кредитного договору є повернення коштів банку. Вислухавши пояснення позивача, її представника, перевіривши наявні докази, з'ясувавши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 8 лютого 2014 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали договір про надання споживчого кредиту № 2008007278 на наступних основних умовах. Банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на придбання товару у Продавця 1 на суму 3023,00 грн. та у Продавця 5 на суму 125,00 грн.. Загальна сума кредиту 3148,00 грн.. Процентна ставка 0,01% річних. Продавець 1: ФОП [PERSON], Вікна [PERSON], Чернігів, ідентифікаційний код [NUMBER], що реалізує товари в рамках програми споживчого кредитування банку. Товар: Вікна металопластикові марки Лідер; модель Рото; Ціна 3778,00 грн.; Кількість 1; Початковий внесок 755,00 грн.; Кредит 3023,00 грн.. Продавець 5: ПАТ «Страхова компанія «СК Арсенал страхування», ідентифікаційний код 33908322, від імені якого діє на підставі укладеного Договору доручення страховий агент АТ ОТП Банк, що реалізує послуги страхування в рамках програми споживчого кредитування банку. Датою надання кредиту позичальнику є 8 лютого 2014 року (а.с. 4-7). 8 лютого 2014 року [PERSON] (Замовник) і фізична особа-підприємець [PERSON] (Виконавець) уклали договір FR-109 на наступних основних умовах. Замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкції по цінах виконавця. Замовник зобов'язується оплатити і прийняти готові вироби та роботу згідно умов цього договору. Вартість виробів становить 3023,00 грн. (а.с.14-15). Згідно наданої копії розписки від 09.02.2014 р. від [PERSON] прийнято заяву про розірвання договору FR-109 від 08.02.2014 р. (а.с.13). 12 лютого 2014 року [PERSON] надіслала рекомендованим листом на адресу ОТП Банк заяву про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту № 2008007278 від 8 лютого 2014 року відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка вручена адресату 13 лютого 2014 року згідно наданого суду повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.8, 32). 12 лютого 2014 року [PERSON] також надіслала рекомендованим листом на адресу ФОП [PERSON] заяву, у якій просила не виконувати роботи по договору FR-109 від 8 лютого 2014 року у зв'язку з матеріальним становищем, яка вручена адресату 13 лютого 2014 року згідно наданого суду повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.9, 33). 17 лютого 2014 року [PERSON] також подала на ім'я заступника начальника мережі продажів АТ ОТП Банк повторну заяву про відкликання своєї згоди на укладення договору споживчого кредиту у відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.11). Листом від 11.03.2014 р. № 77-77-10-68-2-1/2881 ПАТ ОТП Банк повідомив [PERSON] про те, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з відкликанням згоди згоди на укладення договору споживчого кредиту споживач повинен повернути кредит та сплатити відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Питання купівлі-продажу, повернення, відмови від придбаного в кредит товару відноситься до компетенції продавця такого товару на підставі укладеного договору і жодним чином не впливає на кредитні правовідносини. За умовами співробітництва банку з його партнерами без згоди продавця та повернення товару банк не може закрити кредитний договір (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ч. 3 цієї статті у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч. 2). У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (перше речення ч. 3). Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4). Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору (абзац перший). Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини (абзац другий). З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором (абзац третій). Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі (абзац четвертий). Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди (абзац п'ятий). Кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожен день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем (абзац шостий). Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилом ч. 4 цього Кодексу при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З аналізу зазначених норм матеріального права випливає, що законом передбачено право споживача на відкликання протягом 14 календарних днів з моменту укладення договору споживчого кредиту своєї згоди на укладення договору споживчого кредиту, тобто в односторонньому порядку відмовитися від договору споживчого кредиту, що тягне його розірвання з моменту подання або надіслання кредитодавцю письмового повідомлення споживача. Обов'язок споживача повернути кредитодавцю одержані кошти за договором споживчого кредиту та сплатити відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення, а також обов'язок кредитодавця повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту випливає з факту односторонньої відмови від договору споживчого кредиту і є правовим наслідком розірвання договору, а не обов'язковою умовою відмови споживача від договору, як помилково вважає відповідач. Тому позов в частині вимог про визнання відкликаною згоди споживача на укладення кредитного договору та визнання договору споживчого кредиту розірваним з моменту надіслання письмового повідомлення споживача є обгрунтованим і підлягає задоволенню. В частині відшкодування моральної шкоди підстав для задоволення позову немає виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч. 1 ст. 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 509 цього Кодексу зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно положень ст. 611 цього Кодексу одним з правових наслідків порушення зобов'язання, встановлених договором або законом, є зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 1167 цього Кодексу встановлює підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у правовідносинах, які виникають із заподіяння шкоди (деліктні правопорушення). Підстави відповідальності за заподіяння моральної шкоди у договірних правовідносинах встановлюються договором або спеціальним актом цивільного законодавства (законом). Укладеним між сторонами договором про надання споживчого кредиту відповідальність за завдану моральну шкоду не передбачена. Пунктом п'ятим частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Стаття 22 цього Закону має загальний характер і передбачає право на судовий захист, однак не встановлює підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Таким чином, підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду у спірних відносинах відсутні. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Надане позивачем повідомлення лікувального закладу м. Чернігова від 04.04.2014 р., згідно якого за викликом [PERSON] 17.02.2014 р.о 10 год. 14 хв. був проведений виїзд за адресою: вул. Полуботка, 18, що є адресою місцезнаходження відділення ОТП Банк, не має причинного зв'язку з виникненням спірних відносин, тобто позивачем не доведено також факту завдання їй відповідачем моральної шкоди. Виходячи з викладеного позов підлягає частковому задоволенню. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за ставкою, передбаченою п.п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» пропорційно розміру задоволених вимог, від сплати якого позивач при поданні позовної заяви була звільнена на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 цього Закону.

Outcome: partial