Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

1. 30 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.07.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості в сумі 103 847,05 грн. з урахуванням процентів за користування коштами, неустойки та комісії (а.с.а.с. 3 - 6, 44, 46, 51, 52). 2. 15 лютого 2018 року судом у справі було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову, яким суд стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02.07.2007 року в сумі 98 425,76 грн. (основна заборгованість - 6 308,28 грн.; проценти - 89 017,48 грн.; пеня та комісія - 3 100,00 грн.), компенсацію судових витрат у сумі 1 600,00 грн., разом - 100 025,76 грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (а.с.а.с. 70, 71). 3. 13 березня 2019 року суд за заявою відповідачки постановив ухвалу про скасування заочного рішення від 15.02.2018 року, призначення справи до нового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 114). 4. 08 травня 2019 року відповідачка подала до суду відзив на позов, у якому, серед іншого, зазначила, що насправді уклала з позивачем кредитний договір, але не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, які позивач вважає невід`ємною частиною кредитного договору. Крім того, останній платіж нею було здійснено 2012 року, після чого позивач увесь час самостійно без її згоди здійснював списання коштів з її картки, отже трирічний строк позовної давності закінчився, що є підставою для відмови у позові. Разом з цим відповідачка просила відшкодувати їй судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Також відповідачка через часткове виконання заочного рішення від 15.02.2018 року просила здійснити його поворот і повернути їй стягнуті кошти (а.с.а.с. 158 - 161). 5. 20 травня 2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що заява позичальника містить посилання на умови та правила надання банківських послуг, отже відповідачка була з ними ознайомлена. Що стосується договірного списання коштів з рахунку відповідачки, то таке списання було передбачене укладеним між сторонами кредитним договором. Крім того, кредитна картка, яка була видана відповідачці при укладенні договору, згодом була перевипущена, отже строк позовної давності не закінчився. 6. Представник позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримав, надавши пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. 7. Відповідачка, її представник у суді заперечували проти позову, надавши пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов. 8. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. 9. Судом встановлено, що 02.07.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 6 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (36,0% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.а.с. 16, 17). 10. Відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість у сумі 95 325,76 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 7 - 15), а саме: -основна заборгованість - 6 308,28 грн.; -проценти - 89 017,48 грн. 11. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. 12. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 13. За кредитним договором позивач передав відповідачці певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, а також пояснення відповідачки, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. 14. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 15. Ураховуючи той факт, що відповідачка неналежно виконувала свої обов`язки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання (неналежне виконання) було порушенням її зобов`язань у розумінні приведеної норми. 16. За правилами, встановленими статтями 256, 257, частиною 1 статті 260 ЦК, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. 17. Частинами 1, 3 статті 254 ЦК передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. 18. За змістом частини 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 19. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 20. Судом встановлено, що за кредитним договором від 02.07.2017 року позовна давність закінчилася, оскільки почалася 06.09.2012 року (наступного дня після самостійного здійснення останнього - 05.09.2012 року) і закінчилася відповідно 05.09.2015 року. Останній платіж було здійснено 05.09.2012 року в сумі 2 230,00 грн. і був спрямований позивачем на погашення основної заборгованості та процентів у сумі 191,83 грн. (а.с. 12). 21. Після цього позовна давність у розумінні статті 164 ЦК не переривалася. Інші активні дії, що мали б ознаки визнання відповідачкою заборгованості, останньою не вчинялися. При цьому самостійне (договірне) списання позивачем з рахунку відповідачки коштів, починаючи 2013 роком, не є ознакою переривання позовної давності, оскільки здійснювалося без узгодження з останньою. 22. Суд погоджується з доводами відповідачки та її представника щодо договірного списання позивачем коштів з рахунку відповідачки, починаючи 2013 роком, та відхиляє відповідні доводи представника позивача, оскільки, одержавши відзив на позов з такими доводами, позивач протягом усього часу повторного розгляду справи не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що спростував би їх. Таким доказом могла би слугувати докладна виписка з особового рахунку відповідачки із зазначенням усіх надходжень та розшифровкою їх природи (договірне списання або самостійно здійснений позичальником платіж). Правом на надання цього доказу позивач не скористався. 23. Таким чином, оскільки відповідачка звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку (30.10.2017 року) і не просив його поновити, суд,

Outcome: approved