Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

\~ 13 березня 2018 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2010 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння та довіри. За останній рік сімя повністю розпалась, сторони повністю припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Переконана, що подальше спільне життя, та примирення із відповідачем є неможливим, у звязку із чим, просила суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між сторонами 17 червня 2010 року у виконкомі Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області за актовим записом № 10. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 червня 2010 року. Шлюб між ними\~зареєстрований у виконкомі Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області за актовим записом № 10, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія: 1-НО № 212001 (а.с. 9). Згідно із свідоцтвом про народження серія: 1-НО № 338497, сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. За останній рік сімя повністю розпалась, сторони повністю припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. Подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу між сторонами є неможливим. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У звязку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших\~ осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON], до суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення.\~ Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить\~ інтересам позивачки. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка просить\~після розірвання шлюбу залишити\~ їй прізвище [PERSON], суд приходить до висновку, що слід його залишити. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сума судового збору сплаченого нею при зверненні до суду із даним позовом в розмірі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved