Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~13 січня 2017 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою, в якій просять встановити факт родинних відносин між померлими 27.09.2008 року [PERSON]\~ та [PERSON], померлим 16 березня 1997 року. Просили визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Лиманський» в с.Лимани Жовтневого району Миколаївської області, а також на житловий будинок № 15 по вул. Робочій в с. Лимани, після смерті спадкодавця [PERSON], а за [PERSON] на земельну ділянку площею 5,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування після [PERSON], померлої 11 листопада 2006 року. В обґрунтування цих вимог, позивачі вказували, що після смерті їх діда [PERSON] залишилося спадкове майно, в тому числі у виді права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Лиманський» в с.Лимани Жовтневого району Миколаївської області, яку в рівних частках прийняли у спадок його дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки площею 5,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житлового будинку, розташованого в с.Лимани по вул. Робочій 15 Вітовського району Миколаївської області. Вказану спадщину в рівних частках прийняли у спадок її сини [PERSON] та [PERSON]. Втім свого права щодо вищевказаного майна не оформили. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його донька позивач по справі [PERSON] та після смерті [PERSON] його син позивач по справі [PERSON] Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] склали між собою спадковий договір, за умовами якого [PERSON] виділяється право на земельну частку (пай) та житловий будинок, а [PERSON] земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Втім можливість нотаріального оформлення їх спадкових прав вичерпана, оскільки оригінали правовстановлюючих документів щодо права на земельну частку (пай) та щодо земельної ділянки втрачені, а стосовно житлового будинку [PERSON] правовстановлюючого документу на своє імя оформлено не було. Окрім того, перешкодою в оформленні спадкових прав [PERSON] є розбіжності в написанні прізвища попередніх спадкодавців: її батька [PERSON] та діда [PERSON] і бабусі [PERSON]С За такого, для захисту своїх спадкових прав вони були змушені звернутися до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги своєї довірительки підтримала та пояснила про вищевикладене. Позивач [PERSON] свої вимоги підтримав, пояснив, що між ним та [PERSON] укладено спадковий договір про розподіл спадкового майна, втім через втрату оригіналів правовстановлюючих документів, а також у звязку з не оформленням їх бабусею [PERSON] на своє імя правовстановлюючого документу щодо житлового будинку, вичерпано можливість оформлення їх спадкових прав в нотаріальному порядку. Відповідач Галицинівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнала та просила справу розглянути за відсутності їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть 1-ФП № 119517, [PERSON] помер 16 березня 1997 року, про що Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 21 від 20.03.1997 року (а.с. 15). За даними Лиманівської сільської ради щодо осіб зареєстрованих із [PERSON] на час його смерті, а також за даними спадкової справи №151/2001, спадкоємцями [PERSON] (сит. 529 ЦК у редакцій чинній на час прийняття спадщини), які прийняли спадщину є його дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON]. На їх імя 02 квітня 2001 року видано свідоцтво про право на спадщину, в тому числі щодо вищевказаного права на земельну частку (пай). Відповідно до копії свідоцтва про смерть І-ФП № 036403, [PERSON] померла 11 листопада 2006 року, про що Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 74 від 14.11.2006 року (а.с. 16). За даними Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 70). Згідно даних Лиманівської сільської ради про осіб, які були зареєстровані із [PERSON] на час її смерті та відповідно до ст.ст. 1261, 1269 ЦК України, її сини [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті матері. Втім своїх спадкових прав не оформили. Відповідно до копії свідоцтва про смерть І-ФП № 060523, [PERSON] син спадкодавців [PERSON] та [PERSON], помер 12 квітня 2007 року, про що Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 24 від 16.04.2007 року (а.с. 17). За даними копії спадкової справи після смерті [PERSON] та даних щодо осіб, які були зареєстровані із ним на час смерті, спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті батька є його син позивач по справі [PERSON]. Їх родинні відносини як батька та сина підтверджуються даними копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 14). За даними копії свідоцтва про смерть І-ФП № 090797, [PERSON] помер 27 вересня 2008 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 49 від 01.10.2008 року (а.с. 18). Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], а також про осіб, які були зареєстровані із ним на час смерті (а.с. 36), єдиною спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину є його донька позивач по справі [PERSON] Їх родинні відносини як батька та доньки підтверджуються даними копії свідоцтва про народження [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Т.А., та даними копії свідоцтва про шлюб 1-ФП № 069051 (а.с. 11-12). Підстави, з яких позивачі позбавлені можливості нотаріального оформлення їх спадкових прав після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] підтверджуються змістом письмових розяснень нотаріусів Жовтневої (нині Вітовської) державної нотаріальної контори Миколаївської області (а.с. 54-55). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказують позивачі, оригінали правовстановлюючих документів Державний акт на земельну ділянку, належну [PERSON], сертифікату на земельну частку (пай), виданого на імя спадкодавця [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину від 02.04.2001 року, втрачені. Втім належність першочерговому спадкодавцю [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) підтверджується даними копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 004307, виданого 05 вересня 1996 року на імя [PERSON], зареєстрованого у Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 06.06.1997 року за № 349 (ас. 21). Зі змісту спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] вбачається про належність спадкодавцям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках права на вказану земельну частку (пай), на яку останнім 02.04.2001 року видано свідоцтво про право на спадщину. Щодо земельної ділянки площею 5,72 га, то належність вказаного майна попередньому спадкодавцю [PERSON] підтверджується даними копії Державного акту серії МК № 039146, виданого 26 січня 2005 року на підставі розпорядження Жовтневої РДА від 23 липня 2004 року № 316-р (а.с. 22), а також підтверджується даними відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі від 06.12.2016 року (а.с. 37), згідно яких за [PERSON] згідно Книги записів державних актів на право власності на землю зареєстрований державний акт МК №039146 щодо її прав стосовно земельної ділянки площею 5,72 га, кадастровий номер 4823382600:03:000:0302. Щодо житлового будинку, то як вказують позивачі, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок їх бабуся [PERSON] не одержувала. Однак, за даними погосподарської книги, а також відомостей Лиманівської сільської ради, головою домогосподарства за адресою с.Лимани, вул. Робоча, 15 Жовтневого району Миколаївської області є [PERSON] (а.с. 24-26). За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній 1970 року побудови (а.с. 28-32). Згідно відомостей Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за вказаною адресою самочинні будові відсутні, відомості щодо власника станом на 28.12.2012 року відсутні (а.с. 27). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] прав щодо вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцями. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Щодо родинних відносин між попередніми спадкодавцями [PERSON] і [PERSON] та їх спадкоємцем [PERSON], то такі підтверджується змістом Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 19), згідно якого дані про батьків [PERSON] зазначені як: батько [PERSON], мати - [PERSON]. За вищевказаного суд вважає, що розбіжності в написанні прізвища батька позивачки [PERSON] [PERSON] та його батьків є наслідком помилки при переведенні їх прізвища на українську мову. Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи, що встановлення даного факту породжує правові наслідки для позивача [PERSON], то її вимоги щодо становлення факту родинних відносин [PERSON] та спадкодавців [PERSON] і [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Належність спірного майна до спадкової маси встановлено зі змісту досліджених письмових доказів, про що зазначено вище. Відповідно до змісту спадкового договору, укладеного між позивачами [PERSON] та [PERSON], останні, як спадкоємці спірного майна, дійшли згоди про його поділ наступним чином: [PERSON] виділяється у спадщину право на земельну частку (пай) розміром 8,56 умовних кадастровий гектарів, та житловий будинок № 15 по вул. Робочій в с.Лимани Жовтневого району Миколаївської області; [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 5,72 га, кадастровий номер 4823382600:03:000:0302 (а.с. 8). Відповідно до положень ч.2 ст.1278 ЦК України, кожен спадкоємець має право на виділ його частки в натурі. Оскільки за вимогами ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкове майно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, то останні вправі розпорядитись належним їм майном, в тому числі уклавши вищевказаний договір про виділ кожному в натурі його частки. Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст.ст. 1261, 1268-1269, 1278 ЦК України, встановивши належність вищевказаного майна до спадкової маси, прийняття позивачами спадщини після смерті їх батьків [PERSON] та [PERSON], що можливість нотаріального оформлення їх спадкових прав вичерпана, то відповідно до ст. 16 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідним їх задоволення.

Outcome: approved