Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

14.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до[PERSON], в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дітей, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, які проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому просить позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на її користь витрати, пов'язані з наданням юридичної допомоги. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується розміщеним оголошенням на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 1901 /а.с.3/. Від спільного подружнього життя сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 26.06.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 09.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області /а.с.4-5/. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON], має становити 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їх мати [PERSON], є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей та порядку сплати аліментів не досягнуто. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений судом розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі однієї третьої частини від заробітку (доходу) їх батька - [PERSON]. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своїх неповнолітніх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 460 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею витрати на юридичну допомогу. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Однак, як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу документально не підтверджені, тому підстав для їх відшкодування суд не вбачає. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 180-183,191Сімейного кодексу України,

Outcome: partial