Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

13 травня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а саме половини сплачених нею коштів за навчання сина протягом 2018-2019 рр. в сумі 5025 грн. та проживання в гуртожитку в сумі 1695 грн., а всього 6720 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їхній неповнолітній син [PERSON] з 01 вересня 2017 року навчається в Технічному коледжі Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя на денній формі навчання відділення транспорту та інженерної механіки. Навчання платне, за 2018-2019 навчальний рік нею сплачено за навчання сина 10050 грн. та 3390 грн. за проживання в гуртожитку, а тому просить суд стягнути додаткові витрати на навчання сина [PERSON] в розмірі 5025 грн. плати за навчання та 1695 грн. плати за проживання у гуртожитку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, крім того, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. Із довідки Довгалівської сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 08 травня 2019 року № 263 слідує, що на утриманні позивачки [PERSON] перебуває син [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній [PERSON] є студентом денної форми навчання відділення транспорту та інженерної механіки Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт» і навчається за кошти фізичних осіб, термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року, що підтверджується довідкою Технічного коледжу Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя від 30 серпня 2017 року № 01/23-1018, договором про надання освітніх послуг від 03 серпня 2017 року та договором про поселення та проживання у гуртожитку учнів, студентів коледжу від 31 серпня 2017 року. Згідно квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 02 вересня 2018 року № 0.0.1123335360 та від 24 січня 2019 року № 0.0.1249772245.1, позивачкою [PERSON] за навчання сина в Технічному коледжі Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя сплачено 10000 грн. Крім того, згідно квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 08 жовтня 2018 року № 0.0.1152935194.1 та від 20 лютого 2019 року № 0.0.1273744914.1, позивачкою [PERSON] за проживання сина в гуртожитку сплачено 3370 грн. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, пунктом «а» ч. 1 ст. 29 цієї ж Конвенції про права дитини, держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе віднести понесені позивачкою [PERSON] додаткові витрати в загальному розмірі 13370 грн. саме до тих витрат, які викликані особливими обставинами, оскільки навчання та пов`язане з ним проживання в гуртожитку неповнолітнього сина, безумовно, направлене на розвиток його розумових здібностей, для отримання професії в майбутньому та забезпечення подальшої адаптації в суспільстві. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0898187, згідно виписного епікризу Хмельницької обласної лікарні хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ст., 2 ст., ризик 3. Разом з тим, ті обставини, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, а його батьки пенсійного віку, не можуть бути взяті до уваги при вирішенні спору як істотні обставини, оскільки наявність третьої групи інвалідності не встановлює непрацездатності особи, відповідач є працездатною особою, окрім того, отримує постійний дохід у вигляді пенсійних виплат, його батьки, хоча і є непрацездатними особами, однак теж отримують пенсію по віку та докази того, що перебувають на утриманні відповідача відсутні. За таких обставин, вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача 1/2 частини понесених витрат за навчання в освітньому закладі та за проживання в гуртожитку, що пов`язане з навчанням, суд вважає обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину вартості понесених нею додаткових витрат на утримання сина [PERSON] в розмірі 6685 грн. (13370 грн. : 2 = 6685 грн.). Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком позивачки, яким визначено загальний розмір понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 13440 грн., оскільки до понесених витрат нею помилково зараховано комісію банку, яку суд не вважає додатковими витратами, які б підлягали стягненню з відповідача, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial