Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

13 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося в суд з позовом до Першої Краматорської державної нотаріальної контори, про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстави неоднозначного розуміння рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07.12.2009 року у цивільній справі №2-6909/2009 та зобов'язати видати дублікат договору дарування квартири, посвідчений 15.08.2002 року за реєстровим №1-8024. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.12.2009 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 18.12.2009 року. За цим судовим рішенням позивачу надано право продажу двокімнатної квартири [NUMBER], загальною площею 40,90 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]., для задоволення вимог за кредитним договором №КТН3GR0000000222 від 05.09.2008 року. Позивач є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки, власником квартири є [PERSON]. Для продажу квартири позивачу необхідний правовстановлюючий документ, а саме договір дарування квартири, посвідчений 15.08.2002 року за реєстровим №1-8024 Першою Краматорською державною нотаріальною конторою. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося із заявою до нотаріальної контори про видачу дублікату договору дарування квартири, але отримало відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії із посиланням на положення ст.ст.8, 53 Закону України «Про нотаріат». Позивач вважає відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, з огляду на те, що: існує судове рішення від 07.12.2009 року, яким банку надані усі права, що необхідні для продажу квартири обтяженою іпотекою, і за відсутності у банку правовстановлюючого документу з причини його втрати іпотекодавцем у нього виникає право на отримання дублікату такого документу; існування наявної колізії між статтею 53 Закону України «Про нотаріат» і статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; та визначений ст. 49 Закону України «Про нотаріат» перелік підстав для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є вичерпним та відмова у вчиненні нотаріальних дій з підстав неоднозначного розуміння рішень суду в цивільних справах не передбачена законом, у зв'язку з чим звернувся з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та подані докази в межах заявлених позовних вимог суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. При цьому ст.590 ЦК України передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. При цьому ст.. 38 Закону передбачає процедуру продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві. За змістом наведених норм Закону України «Про іпотеку» іпотекодержателю на підставі рішення суду надається право на вчинення дій щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу від свого імені. Враховуючи це, рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель, як правило, уповноважується на отримання всіх документів, які необхідні для здійснення процедури продажу предмета іпотеки, у тому числі дублікатів правовстановлюючих документів. Питання щодо видачі нотаріусами дублікатів документів, посвідчених або виданих нотаріусом, регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296\\5 з послідуючими змінами (Порядок). Відповідно до п.8 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса. Згідно із ч.1 ст.53 та ч.5 ст.8 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії, видається дублікат втраченого документа. Відповідно до глави 2 розділу 11 Порядку правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності на майно. Такі документи, як правило, знаходяться в іпотекодавця, який є власником предмета іпотеки. Судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.12.2009 року задоволений позов ПАТ КБ «Приватбанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 40,90 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]., шляхом продажу предмету іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Постановою державного нотаріуса Першої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] від 14.03.2016 року відмовлено у видачі ПАТ КБ «Приватбанк» дубліката договору дарування квартири [ADDRESS], посвідченого Першою краматорською державною нотаріальною конторою 15.08.2002 року, реєстровий №1-8024, з тих підстав, що власник квартири [PERSON] із заявою про видачу йому дубліката договору дарування квартири до нотаріальної контори не звертався, доручення, згідно якого його представник мав би право отримати дублікат документа не видавав, та з врахуванням п.4 ст.53 Закону України «Про нотаріат», що дублікат втраченого або зіпсованого документа видається за письмовою заявою особи за дорученням якої, або щодо якої вчинялась нотаріальна дія. Звертаючись з зазначеним позовом, позивач посилався на те, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки та Банку надано усі права, що необхідні для продажу квартири і для продажу предмету іпотеки необхідний правовстановлюючий документ, а саме дублікат договору дарування квартири, який повинен бути виданий нотаріусом. Між тим, Банк не навів в позовній заяві та не надав суду доказів його звернення до власника - іпотекодавця за отриманням правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та доказів того, що існують перешкоди у витребуванні Банком у іпотекодавця -[PERSON] правовстановлюючого документу на предмет іпотеки. Відсутність доказів щодо звернення Банку до іпотекодавця для отримання відповідного документа свідчить про передчасність звернення до нотаріуса для отримання його дубліката, тому відмова нотаріуса в видачі дубліката в такому випадку не може вважатися обмеженням права банку на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу. Не ґрунтуються на законі доводи позивача про колізію норм ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та ст.38 Закону України «Про іпотеку». Так, ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а саме ч.5 - дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця, ч.10 - договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. В той же час ст.53 Закону України «Про нотаріат» передбачені порядок та підстави видачі дублікату нотаріально посвідченого документа. Виходячи зі змісту листа Міністерства юстиції України від 26 грудня 2008 року № 758-0-2-8-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» колізія норм права це неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання. По даній справі закони, на колізію яких посилається позивач, мають різні предмети регулювання, вони прийняті з різних питань, тому посилання на положення п.2 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про іпотеку» та принцип дії закону в часі безпідставне. Не відповідають фактичним обставинам по справі і доводи позивача про те, що з боку нотаріуса мала місце відмова у вчиненні нотаріальної дії з підстав неоднозначного розуміння рішень суду в цивільних справах, бо у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2016 року таке посилання відсутнє. Та обставина, що відмова нотаріуса в видачі дубліката правовстановлюючих документів на предмет іпотеки ґрунтувалася на тому, що власник квартири [PERSON] із заявою про видачу йому дубліката договору дарування квартири до нотаріальної контори не звертався, доручення, згідно якого його представник мав би право отримати дублікат документа не видавав, та посиланням на п.4 ст.53 Закону України «Про нотаріат», згідно якого дублікат втраченого або зіпсованого документа видається за письмовою заявою особи за дорученням якої, або щодо якої вчинялась нотаріальна дія, а не на відсутності доказів щодо звернення Банку до іпотекодавця для отримання відповідного документа, не впливає на правильність самої відмови нотаріуса в видачі дублікату правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та не перешкоджає Банкові при наявності доказів щодо звернення Банку до іпотекодавця для отримання правовстановлюючого документа на предмет іпотеки ставити питання перед нотаріусом про видачу дубліката відповідного документу. Враховуючи те, що невід'ємною умовою реалізації Банком положень Закону України « Про іпотеку» щодо здійснення процедури продажу предмета іпотеки на підставі рішення суду, що набрало законної сили, яким Банку надано всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, є право, зокрема, отримувати дублікат правовстановлюючого документу за умови відмови іпотекодавця надати оригінал правовстановлюючого документу, а позивачем не надано суду доказів щодо звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до іпотекодавця для отримання відповідного правовстановлюючого документу, то суд приходить до висновку про передчасність звернення до нотаріуса для отримання дублікату документа, у зв'язку з чим не можна вважати, що право банку на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу обмежене, тому не має законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконною відмови нотаріуса та покладання зобов'язання вчинити певні дії. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, з урахуванням відмови судом у задоволенні позовних вимог, відсутні законні підстави для стягнення на користь позивача понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed