Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

12 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на її користь на утримання - сина -[PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно з урахуванням індексації, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 грудня 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач проживають окремо. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. У зв'язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, в яких позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Відповідач позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Крім того, згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] видане 13 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київські області (а.с. 22). Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 16 листопада 2016 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 23). Відповідно довідки Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області від 19 жовтня 2018 року за № 02-32-329 на даний час [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с. 24). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач працює. Інших малолітніх чи неповнолітній дітей, непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає. За станом здовоя він може нести витрати по сплаті аліментів на утримання дитини. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Враховуючи вказані обставини суд приходить висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дитини відповідно ст. 183 СК України з визначенням його розміру у частці від доходу відповідача. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В частині 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року за № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У зв'язку з наведеним суд вважає, що розмір аліментів на утримання [PERSON], [INFO], слід визначити в розмірі 1/2 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проти вказаного розміру аліментів не заперечує і сам відповідач. Відповідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 12 вересня 2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial