Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

12 липня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, відповідно до якої позивач просив суд: - стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням загальним розміром 81 076, 80 грн. - стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 10 000, 00 грн. - стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що позивач [PERSON] є приватним підприємцем і здійснює свою діяльність за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою знаходиться виробництво виробів із металу, позивач є власником частини території під літерой «Ж». У 2012 році Харківська міська рада зобов`язала всіх оформити право власності на земельні ділянки. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до [PERSON] та її доньки [PERSON] . Раніше відповідачі допомагали оформлювати земельну ділянку, яка знаходиться під будинком позивача та повністю виконали поставлену задачу. 27.01.2012 позивач пояснив відповідачам суть своєї проблеми на що відповідачі відповіли, що зможуть допомогти, але це буде коштувати певної суми коштів. Позивач та відповідачі домовились, що гроші позивач буде передавати частинами та в цей же день одразу передав 1 000 грн. Далі позивач зустрічався з відповідачами у своєму офісі та передавав їм грошові кошти, а саме: 29.03.2012 - 4 000 грн., 10.04.2012 - 3 000 грн., 29.04.2012 - 20 000 грн., 07.05.2012 - 3 000 грн., 31.01.2013 - 32 000 грн., 04.07.2013 - 5 400 грн. Увесь цей час позивач питав у відповідачів про результати виконаної роботи. При оформленні земельної ділянки на виробництво позивач не підписував жодних документів на земельні ділянки та не бачив результатів виконаної роботи відповідачів. Усвідомлюючи, що фактично ніяких результатів роботи немає, під час передачі грошових коштів 31.01.2013 позивач попросив відповідача [PERSON] написати розписку про отримання грошових коштів у розмірі 32 000 грн., що вона і зробила. Таким чином відповідачі за даною позовною заявою [PERSON] та [PERSON] виконали всі дії, які вважали за необхідне спрямовані на заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами, належними позивачу за даною позовною заявою [PERSON] , чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 71 400 грн. Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримавши грошові кошти від [PERSON] не вчинили жодних дій щодо оформлення технічної документації та оформлення земельної ділянки. [PERSON] звернувся до органів поліції із заявою щодо заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом вчинене [PERSON] та [PERSON] . 23.06.2017 відповідачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про які внесено у ЄРДР за №12016220500002245 від 02.09.2016. Також слід зазначити, що потерпілим у кримінальному провадженні №12016220500002245 від 02.09.2016 [PERSON] заявлено цивільний позов про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди. Захисником Магеррамової А.М. та Циганкової К.Я. по справі №639/4574/17 по кримінальному провадженню №12016220500002245 від 02.09.2016 було заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Зазначимо, що така підстава для закриття кримінального провадження, як звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 639/4574/17 від 12.02.2021 по кримінальному провадженню №12016220500002245 від 02.09.2016 вищезазначене клопотання задоволено та кримінальне провадження №12016220500002245 від 02.09.2016 закрито. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова по Справі № 639/4574/17 від 12.02.2021 по кримінальному провадженню №12016220500002245 від 02.09.2016 залишено без розгляду. Судом роз`яснено право цивільного позивача [PERSON] про його право пред`явити аналогічний позов в цивільному судочинстві. Отже, [PERSON] була завдана матеріальна шкода в наслідок кримінального правопорушення на загальну суму 71 400 грн. в той же час відповідачами було складено розписку про отримання коштів на суму 32 000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою, а відтак загальна сума боргу за договором позики, який підтверджується розпискою від 31.01.2013 становить 41 676.80 грн. Розрахунок заборгованості, складається з суми основного боргу - 32 000 грн., 3% річних за період часу 30.06.2018 по 29.06.2021 - 2 880.00 грн., інфляційне збільшення - 6 796.80 грн. Отже, діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 81 076.80 грн. Окрім того, позивач зазначає, що діями відповідачів йому було завдано моральної шкоди, оскільки він так і не отримав надану послугу, а лише був ведений в оману, внаслідок чого позивач був позбавлений особистих грошових коштів, які до сьогоднішнього часу є неповернутими. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. Призначено судове засідання. Представник позивача адвокат Мирошниченко М.П. та позивач по справі в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом було встановлено, що у 2012 році позивач звернувся до [PERSON] та її доньки [PERSON] з метою оформлення права власності на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] . Сторони дійшли згоди в усній формі щодо оплати зазначеної послуги. Позивач та відповідачі домовились, що гроші позивач буде передавати частинами та в цей же день одразу передав 1 000 грн. Далі позивач зустрічався з відповідачами у своєму офісі та передавав їм грошові кошти, а саме: 29.03.2012 - 4 000 грн., 10.04.2012 - 3 000 грн., 29.04.2012 - 20 000 грн., 07.05.2012 - 3 000 грн., 31.01.2013 - 32 000 грн., 04.07.2013 - 5 400 грн. Увесь цей час позивач питав у відповідачів про результати виконаної роботи. При оформленні земельної ділянки на виробництво позивач не підписував жодних документів на земельні ділянки та не бачив результатів виконаної роботи відповідачів. Усвідомлюючи, що фактично ніяких результатів роботи немає, під час передачі грошових коштів 31.01.2013 позивач попросив відповідача [PERSON] написати розписку про отримання грошових коштів у розмірі 32 000 грн., що вона і зробила. Оригінал зазначеної розписки було надано представником позивача через канцелярію суду 28.09.2021 року. Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] виконали всі дії, які вважали за необхідне спрямовані на заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами, належними позивачу за даною позовною заявою [PERSON] , чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 71 400 грн. Зазначені обставини підтверджуються копією обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12016220500002245 від 02 вересня 2016 року. (а.с. 8-168) Позивач звертався в рамках цієї кримінальної справи з цивільним позовом про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, однак захисником Магеррамової А.М. та Циганкової К.Я. по справі №639/4574/17 по кримінальному провадженню №12016220500002245 від 02.09.2016 було заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року клопотання захисника Красини С.М. про закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] , [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.190 КК України в зв`язку із закінченням строків давності - задоволено. Звільнено [PERSON] , [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220500002245 від 02.09.2016 року - закрито. Цивільні позови потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду, роз`яснивши потерпілим їх право на звернення з вказаним позовом до суду в порядку цивільного судочинства. (а.с. 31-34) Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Пунктом третім частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі. Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства. Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, від 17 листопада 2020 року у справі №333/6733/16-к, провадження № 51-4179км20, ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі №509/4247/17, провадження №51-5696ск20, від 27 січня 2021 року у справі №140/1547/15-к, провадження №51-336ск21, від 19 березня 2021 року у справі №451/1380/17, провадження №51-1253ск21. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України). Судом було встановлено, що [PERSON] є потерпілим від злочину по кримінальному провадженню № 12016220500002245 від 02.09.2016 року за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220500002245 від 02.09.2016 року - закрито. Так, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства. Судом було встановлено та що підтверджується наявними у справі обвинувальним актом та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року - [PERSON] та [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами, належними позивачу за даною позовною заявою [PERSON] , чим завдали потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 71 400 грн. В свою чергу позивач просить суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 81\~076, 80 включаючи до її розміру розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат за розпискою від 31.01.2013 року. З приводу цього суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно зі статтею 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони вчинили насправді. Удаваний правочин складається без наміру створити правомірний юридичний результат. Волевиявлення в ньому направлено на досягнення певного правового ефекту, але в той же час сторони домовляються про інші правові наслідки, ніж ті, які, згідно з законом, є результатом даного волевиявлення. Тобто в удаваному правочині по суті міститься два правочини: приховуваний, який сторони укладають де-факто, та приховуючий, що оформляється юридично і має на меті приховати від усіх справжній характер відносин сторін. Позивач в своєму позові зазначає, що розписка від 31 січня 2013 року, яка була укладена між [PERSON] та [PERSON] була укладена, як підтвердження передання коштів в рахунок надання послуги з оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Вказана у розписці сума грошових коштів, а саме 32\~000, 00 грн. була врахована у суму матеріальної шкоди яка була завдана позивачу по справі, про що було зазначено в обвинувальному акті та в ухвалі Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказану розписку від 31 січня 2013 року не можна вважати договором позики в розумінні ст. 1046 ЦК України, а тому він не може породжувати будь-яких правових наслідків, які передбачені ст. 625 ЦК України, а тому у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат слід відмовити. Таким чином, суд вважає з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивача сума грошових у розмірі 71 400 грн. в якості матеріальної шкоди завданої злочином. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на моральні страждання, які були заподіяні їй внаслідок скоєного відповідачем злочину, які полягали у тому, що було порушено її нормальний ритм життя, вона вимушена була приймати участь у слідчих діях, витрачати на це свій час та здоров`я, оскільки сильно переживала. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуюче, все вищевикладене, а також характер моральних страждань, які поніс позивач, суд оцінює розмір моральної шкоди завданої йому у розмірі 10 000, 00 грн.. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином підлягає частковому задоволенню. Враховуючи те, що у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн. за вимоги майнового характеру, а саме по 454, 00 грн. з кожного окремо. На підстави викладеного та

Outcome: partial