Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

12 квітня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 14.03.2008 між сторонами був укладений кредитний договір № DNTANN00000002 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10.000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37,20 % на рік. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 27.03.2013 року виникла заборгованість в розмірі 42.149,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 7067,03 грн., заборгованості за відсотками в сумі 838,22 грн., пені в сумі 31760, 18 грн., штрафу - фіксованої частини в сумі 500,00 грн. та процентної складової в сумі 1983,32 грн. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати (а.с.1-2). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.57-58). В апеляційній скарзі (а.с.60) ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки: - судом помилково застосовано позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами, оскільки сторонами при укладанні кредитного договору було обумовлено строк позовної давності в 5 років, що передбачено п.5.5. «Умов надання споживчого кредиту»; - договір діяв до 13 березня 2010 року, а тому останній день позовної давності спливає 14 березня 2015 року, в той час як позивач звернувся до суду з заявою 2013 року тобто в межах строку позовної давності. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що банк звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спливом строку позовної давності. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2008 між сторонами укладений кредитний договір № DNTANN00000002 за яким відповідач отримала кредит у розмірі 10.000,00 грн. строком на 2 роки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 37,20 % на рік (а.с.7-8,136-140). Згідно з умовами кредитного зоговору він складається із заяви позичальника, «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»)» та «Тарифів банку». Свою згоду з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»)» позичальник висловила у своїй заяві, яку підписала власноруч. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»)» в п.5.5. передбачено збільшений строк позовної давності терміном п'ять років (а.с.136-140). Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що понова давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'яти років, це відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України та свідчить про дотримання банком строків позовної давності. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 24.09.2014 року у справі № 6-144цс14. Згідно з наданими банком розрахунком заборгованості та відповідачем ксерокопій квітанцій про платежі, останній платіж за кредитним договором здійснений відповідачем в серпні 2009 року (ас.с.3-5). З позовом до відповідача банк звернувся до суду 12.04.2013 року (а.с.1-2). Отже підстав для застосування спливу позовної давності немає. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку до відповідача прос тягнення заборгованості за кредитним договором. За розрахунком банку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 27.03.2013 року становить 42.149,75 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 7067,03 грн., заборгованості за відсотками в сумі 838,22 грн., пені в сумі 31760, 18 грн., штрафу - фіксованої частини в сумі 500,00 грн. та процентної складової в сумі 1983,32 грн. (ас.с.3-5). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач доказів, які спростовують розрахунок банку щодо розміру її заборгованості за кредитним договором станом на 27.03.2013 року, суду не надала. Апеляційний суд, перевіряючи доводи позовної заяви, письмових заперечень відповідача та її клопотання про застосування строків позовної давності, вважає, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково з наступних підстав. «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»)» в п.5.3. передбачено, що при порушенні строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанні більше ніж 60 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5 % від суми позову (а.с.136-140). Отже позовні вимоги в частині стягнення фіксованої частини штрафу підлягають задоволенню частково в розмірі 250,00 грн. В іншій частині позовні вимоги банку про стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі ще 250,00 грн. нічим не обґрунтовані, тому в цій частині позову слід відмовити. Передбачений кредитним договором штраф у розмірі 5 % від суми позову слід рахувати не від суми позову в цілому, а від суми платежів, щодо яких порушено строки платежів, тобто від суми позовних вимог про стягнення неповернутого кредиту та відсотків за користування кредитом. Розмір заборгованості за кредитом становит 7067,03 грн. та заборгованості за відсотками - 838,22 грн., а всього 7905,25 грн., з розрахунку: 7067,03 грн. + 838,22 грн. = 7905,25 грн. Штраф у розмірі 5 % від суми позову в цій сумі становить 395,26 грн., з розрахунку: 7905,25 грн. х 5 % = 395,26 грн. Отже за порушення відповідачем строків платежів з кредиту та відсотками підлягає стягненню штраф в сумі 645,26 грн., який складається з фіксованої частини в сумі 250,00 грн. та процентної складової в сумі 395,26 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З врахуванням збільшеного сторонами строку позовної давності банком станом на 27.03.2013 року нарахована пеня в сумі 31760, 18 грн. В той же час збитки банку, які складаються з суми неповернутого кредиту та суми несплачених відсотків, станом на 27.03.2013 року становять 7905,25 грн. Положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14. З огляду на це колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення пені підлягають задоволенню частково в розмірі 8000,00 грн. Таким чином підлягають задоволенню позовні вимоги банку до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 27.03.2013 року в розмірі неповернутого кредиту в сумі 7067,03 грн., в розмірі несплачених відсотків в сумі 838,22 грн., пені в сумі 8000,00 грн., штрафу в сумі 645,26 грн, а всього в сумі 16550,51 грн. В іншій частині в задоволенні позову банку слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. У зв'язку з викладеним і

Outcome: partial