Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

14.06.2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, розташовані на території [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області загальною площею 5,95 га, з них: на земельну ділянку площею 5,07 га кадастровий номер 1421583200:03:000:0448; на земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий номер 1421583200:04:000:0354; на земельну ділянку площею 0,83 га кадастровий номер 1421583200:03:000:0768. Позовні вимоги обгрунтовано наступним. Вона є спадкоємицею за заповітом її тітки [PERSON], померлої 19.03.206 року. Після смерті останньої відкрилася спадщина на чотири земельні ділянки. 18.11.2016 року нею, позивачем, отримані три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на три земельних ділянки, належних спадкодавцю. В отриманні свідоцтва про право на спадщину на четверту земельну ділянку їй було відмолено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на неї. Оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку відсутній у звязку з тим, що раніше рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28.02.2017 року право власності в порядку спадкування на зазначену земельну ділянку було визнано за [PERSON], який в подальшому зареєстрував своє право власності. Постановою апеляційного суду Донецької області від 28.02.2018 року зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом було відмовлено. На підставі вказаної постанови суду рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку за [PERSON] було скасовано. 18.06.2018 року ухвалою Волноваського районного суду Донецької області було відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Відзиву відповідача [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області до суду не надійшло. У судове засідання позивач не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.30). Відповідач [PERSON] сільська рад Волноваського району Донецької області до суду надіслала заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника на розсуд суду (а.с.219). Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28.02.2017 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 5, 950 гав тому числі: земельну ділянку площею 5,070 га (кадастровий номер 1421583200:03:000:0448); земельну ділянку площею 0,050 га (кадастровий номер 14211583200:04000:0354), земельну ділянку площею 0,830 га (кадастровий номер 1421583200:03:000:0758), належну [PERSON], яка померла 19.03.2016 року, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 712645, виданого на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації № 1029 від 11.12.2007 року (а.с. 12-13). Постановою Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 28.02.2018 року вказане рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28.02.2017 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено (а.с. 16). Згідно заповіту від 20.01.2016 року, посвідченого [PERSON] сільсьокю радою Волноваського району Донецької області, за реєстровим № 1, [PERSON] заповіла все належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалося [PERSON] (а.с. 9). Згідно листа відділу держгеокадастру головного управління держгеокадастру у Волноваському районі у Донецької області від 29.03.2019 року № 272/102-19 за громадянкою [PERSON] було зареєстровано та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 712645 від 10.01.2008 року за № 010815000359, виданий на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації від 11.12.2007 року № 1029 на земельну ділянку загальною площею 5, 9500 га, в тому числі ділянка № 1 площею 5,0700 га кадастровий номер 1421583200-03-000-0448; ділянка № 2 площею 0,0500 га кадастровий номер 1421583200-04-000-0354; ділянка № 3 кадастровий номер 1421583200-03-000-0768, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Земельні ділянки розташовані на території Сонячної ([PERSON]) сільської ради Волноваського району Донецької області (а.с. 37). Згідно пояснення приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу [PERSON] по спадковій справі № 92/2016 за 2016 рік встановлено, що 20.07.2016 року було відкрито спадкову справу № 92/2016 після померлої 19.03.2016 року [PERSON], яка залишила заповіт на імя [PERSON], за яким заповідала останній все належне їй майно, у тому числі земельну ділянку загальною площею 5,95 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Волноваського району Донецької області, що належала померлій згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №712645, виданого Волноваською райдержадміністрацією 10.01.2008 року (кадастрові номери 1421583200:03:000:0448; 1421583200:04:000:0354; 1421583200:03:000:0768). 10.08.2017 року [PERSON] подано заяву за № 307 про прийняття спадщини після [PERSON] У звязку з відсутністю можливості у [PERSON] надати правовстановлюючий документ, яким є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 7126645 від 10.01.2008 року, [PERSON] рекомендовано визнати визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку у судовому порядку (а.с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що згідно копії свідоцтва про смерть померла 21.03.2016 року (а.с. 14), оскільки відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. На підставі викладеного,

Outcome: approved