Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

14 січня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2009 року по 01.10.2014 року у розмірі 22 796,91 грн., 5 429,91 грн. інфляційні нарахування, 2 338,64 грн. 3% річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач проживає в [ADDRESS] обслуговування якого здійснюється позивачем. Як зазначає позивач, відповідач не в повному обсязі здійснює оплату отриманих житлово-комунальних послуг та станом на 01.10.2014 року має заборгованість в розмірі 22 796,66 грн., а також 5 429, 91 грн. інфляційні нарахування та 2 338,64 грн. три проценти річних, а всього заборгованість становить 30 565,64 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Крім того, представник в судовому засіданні просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу за складання заяви про видачу судового наказу в розмірі 2 192,40 грн. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, оскільки сплачено всі суми за утримання будинку та прибудинкової території та інші послуги, позивач не взяв до уваги численні квитанції про сплату за послуги. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не допускається справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку. Стягнення інфляційних та трьох процентів річних не передбачено діючим законодавством, крім пені. Позивачем пропущено строки позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представників сторін, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та вбачається з довідки від 17.11.2014 року №132, виданої ЖБК «Автомат-2», відповідач - [PERSON] є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] та зареєстрована в квартирі з 1990 року. З 09.10.2011 року [PERSON] є членом ЖБК «Автомат-2». Представник відповідача та відповідач в судових засіданнях пояснювали, що відповідач є власником квартири, проте правовстановлюючі документи суду надані не були. Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.19 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Представник відповідача та позивача зазначили, що між сторонами відсутні договірні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.01.2009 року по 30.09.2014 року позивачем нараховано за надання житлово-комунальних послуг - 37 820,22 грн., сплачено відповідачем 15 023,56 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, починаючи з вересня 2009 року холодне та гаряче водопостачання нараховуються не за показниками лічильника, а за нормами споживання. Проте відповідач в судовому засіданні пояснила, що лічильники холодного та гарячого водопостачання для обліку води встановлені. Проте суд не погоджується із вказаними нарахуваннями позивача на тій підставі, що п.9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 передбачає, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку (п.10 Правил). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення правління ЖБК «Автомат-2» від 17.06.2014 року було вирішено здійснити перерахунок споживання холодної та гарячої води у квартирі відповідача за період з 05.10.2009 по 29.05.2014 (по 3-х лічильниках) та з 03.04.2010 по 29.05.2014 (1-му лічильнику) по нормам споживання згідно встановлених тарифів та кількості проживаючих на відповідні періоди. Лічильники на холодне водопостачання встановлені 04.05.2007 року, що підтверджується актом. Проте, враховуючи, що в судовому засіданні не було встановлено, що виконавцем послуг вчинялись будь-які дії для належного виконання їх обов'язку щодо періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку, які мають проводитись за рахунок виконавця, суд не вбачає підстав для стягнення плати за холодне та гаряче водопостачання за нормативами споживання. Також в розрахунок заборгованості позивачем включено витрати ЖБК та витрати на господарчі товари. Представник відповідача та відповідач заперечували проти стягнення вказаних витрат, оскільки відсутнє відповідне рішення ЖБК. Щодо зазначеного необхідно зауважити, що у відповідності до ст.12 Закону «Про кооперацію» обов'язком члена кооперативу є виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу. Під час слухання справи суду було надано рішення ЖБК «Автомат-2» від 02.04.2013 року яким визначено для квартири позивача: витрати ЖБК - 11,40 грн., господарчі витрати - 3,00 грн. Інші рішення за спірний період суду надані не були. А тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно нараховані витрати, починаючи з квітня 2013 року, що становить, згідно розрахунку 6 місяців х (11,40 + 3,00 грн.), в інші частині за період з січня 2009 року по березень 2013 року суд не вбачає підстав для стягнення вказаних витрат. Крім того, під час слухання справи відповідач заперечувала проти сплати заборгованості за газ, оскільки суми нараховані на трьох осіб в порушення чинного законодавства, так як має бути нараховано на одного зареєстрованого в квартирі, водночас відповідач уклала договір безпосередньо з ПАТ «Київгаз» на поставку газу за яким і сплачувала кошти, а тому позивач не мав права нараховувати кошти за газ як заборгованість. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано за постачання газу на трьох осіб за період з 01.01.2009 року по 30.09.2014 року. Проте з довідки ПАТ «Київгаз» вбачається, що [PERSON] з 01.11.2014 року сплачує кошти безпосередньо на рахунки ПАТ «Київгаз», тобто договір був укладений за межами періоду часу за який позивач здійснює нарахування заборгованості. Тому, оскільки позивач не зверталась до відповідача щодо проведення перерахунку заборгованості за спожитий газ, діючим законодавством не передбачено нарахування плати за газ на підставі акту, складеного комісією ЖБК, а лише за кількістю зареєстрованих в квартирі, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 1/3 частина нарахованої заборгованості за спожитий газ, що становить 617,16 грн. (1 851,48 х 1/3). В судовому засіданні представник відповідача та відповідач не надали доказів, що послуги надаються не в повному обсязі та неякісно. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач має сплачувати: послуги по утриманню будинку та прибудинкової території - 9 146,90 грн., опалення - 11 674,89 грн. газ - 617,16 грн. витрати ЖБК - 68,4 грн. господарчі товари - 18 грн. а всього 21 525,35 грн., водночас відповідачем, згідно розрахунку сплачено 15 023,56 грн., а різниця становить 6 507,79 грн. Проте до матеріалів справи відповідачем надані копії квитанцій, оригінали яких неодноразового оглядались в судовому засіданні, з яких вбачається, що за період 2009-2011 року сплачено на загальну суму 10 168,70 грн., проте вказані суми проплат не вказані в розрахунку заборгованості. Представники позивача в судовому засіданні пояснювали, що вказані квитанції є підробними, але оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів, що вказані квитанції є підробними, оригінали квитанцій є в наявності у позивача, тому суд не вбачає підстав не брати вказані суми, як сплачені за послуги за квартиру, яка належить відповідачу. А тому, оскільки не взято до уваги при здійсненні розрахунку заборгованості квитанцій на загальну суму 10 168,70 грн., при заборгованості 6 507,79 грн., тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, оскільки вона відсутня. Так як судом не стягується заборгованість за надані послуги, суд не вбачає підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати наслідки спливу строку звернення до суду з позовними вимогами, але оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в зв'язку з відсутністю заборгованості, тому суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed