Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

14.05.2015 року позивач звернувся до суду з цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору недійсним, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що 09.06.2008 року між сторонами укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів, позивач готівкових грошів в іноземній валюті не отримав, а відтак договір є неукладеним. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, категорично наполягала на їх задоволенні з підстав викладених в цивільному позові /а.с.2-4/. Представник відповідача не визнав позов, наполягав на відсутності будь-яких підстав для його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст.129 Конституції України, ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Предметом доказування під час судового розгляду, згідно з ч.1 ст.179 ЦПК, є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з обґрунтування заявленого позову, позивач вимагає визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав начебто отримання ним кредитних коштів виключно в національній валюті, що суперечить як вимогам ст.ст.1051,1054 ЦК України, так і умовам кредитного договору № 10-29/7217. Представник відповідача, категорично заперечуючи правомірність заявленого позову та спростовуючи доводи [PERSON], надав в розпорядження суду письмову заяву останнього за № ав3826366 від 09.06.2008 року про отримання ним готівкових коштів в іноземній валюті. Обставини ж подальшої конвертації отриманої позивачем валюти залежали виключно від його волевиявлення та не перебувають в причинно-наслідковому зв'язку з діями фінансової установи. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків, попередив позивача про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема і щодо спростування наданої представником відповідача заяви, проте останній, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористався на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору, тим самим проігнорувавши процесуальний обов'язок, який передбачений ст.60 ЦПК України. Згідно положень ч.1 ст.57, ст.10 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги лише суб'єктивне припущення позивача щодо начебто порушення відповідачем умов кредитного договору, що вочевидь спростовується наявними в матеріалах справи належними письмовими доказами, суд приходить до переконання про необхідність відмовити в задоволені цивільного позову з підстав недоведеності.

Outcome: dismissed