Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

14 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог вказано, що в квітні 2018 року відповідач запропонував їй оплатну допомогу у придбанні у власність земельної ділянки шляхом приватизації, яка є сусідньою із його земельною ділянкою. Через свій похилий вік та незмогу займатися цією справою вона погодилася. 10 квітня 2018 року вони досягли згоди та відповідач зобов`язався за отриману від неї плату, яка не може перевищувати 2000$, в строк до 01.01.2020 року здійснити дії щодо оформленню документів на її ім`я по приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , про що зазначив у розписці, яку написав власноруч. Також в розписці відповідачем зазначено, що у разі відмови або неможливості здійснити вказані дії, він зобов`язується повернути їй всі отримані від неї кошти, крім авансового платежу у розмірі 4000 гривень, з поясненням причин відмови. За період з 10 квітня 2018 року по 11 вересня 2019 року відповідач отримав від неї кошти на загальну суму 156350 гривень. Проте, передбачених розпискою дій відповідач не здійснив, тому вона вважає, що він ввів її в оману та ці кошти отримав безпідставно. Прохає суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти у сумі 152350 гривень. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 01 червня 2021 року (а. с. 13), яка надіслана учасникам справи 18 травня 2021 року за вихідним № 11009/21-вих/2/204/1320/21 (а. с. 14). 17 червня 2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 25-29). В обґрунтування відзиву зазначено, що із позовними вимогами він не погоджується та вважає їх необґрунтованими за наступних підстав. Дійсно, 10 квітня 2018 року він уклав договір про надання посередницьких послуг у формі розписки, проте не з позивачкою, а з іншою особою. Він зобов`язався надати послуги із оформлення документів на виділення на ім`я позивачки земельної ділянки, яка розташована поруч із його земельною ділянкою по [ADDRESS] , та подальшої її приватизації, у строк до 01 січня 2020 року. Замовник таких послуг, в свою чергу, зобов`язався сплатити йому частинами грошові кошти, які не повинні перевищувати 2000$. Натомість позивачка при укладенні даного договору присутня не була, грошові кошти особисто йому не передавала. Крім того, у розписці він власноруч написав лише своє прізвище, ім`я та по-батькові та особисто в ній розписався, а весь текст розписки був написаний іншою особою, яка і була замовником вказаних послуг. Також позивачка ніколи не видавала жодних довіреностей на його ім`я. За весь час йому було передано грошових коштів на суму 156350 гривень, яка значно перевищувала обумовлену раніше суму у 2000$, оскільки в процесі надання посередницьких послуг замовник запропонував оформити ще й другу земельну ділянку по [ADDRESS] , про що свідчать записи на обороті розписки про передачу частини грошових коштів за другу земельну ділянку. В той же час ним було надані посередницькі послуги по оформленню вказаних земельних ділянок та отриманий розроблений проект землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] поруч з ділянкою по [ADDRESS] , в якому позивачка повинна була поставити свій особистий підпис та узгодити із сусідами межі суміжних земельних ділянок. Однак через неприязні стосунки із сусідами позивачка лише поставила свій особистий підпис на необхідних документах та віддала його йому у такому вигляді без підписів власників суміжних земельних ділянок. У зв`язку із цим подальше оформлення документів для приватизації першої земельної ділянки на ім`я позивачки стало неможливим. Щодо іншої земельної ділянки, яку необхідно було оформити на ім`я [PERSON] , який є сином позивачки та безпосереднім замовником цих послуг зазначив наступне. В процесі оформлення вказаних документів, 12 вересня 2018 року ним отримано лист Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на ім`я [PERSON] , в якому було зазначено, що підготувати проект рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є можливим через те, що на відповідній земельній ділянці розташований бетонний фундамент, на який відсутні правоустановчі документи. Тому він повідомив про це [PERSON] та запропонував йому надати документи, які б підтверджували належність зведеного фундаменту саме йому. Натомість, [PERSON] було надано «Договор домашній сделки», який свідчив про те, що [PERSON] придбав готовий фундамент у [PERSON] . Оскільки цей документ не підтверджував право [PERSON] на зведений бетонний фундамент, він не був прийнятий Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, через що надання подальших посередницьких послуг стало неможливо. З цих підстав, прохає суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представниця позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити, пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснила, що не знає, хто саме писав текст розписки та вважає неважливим те, чи була позивачка особисто присутня при написанні цієї розписки. Також зазначила, що їй відомо про рішення Дніпровської міської ради № 394/47 від 24 липня 2019 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Проте, вона вважає, що оскільки посередницькі послуги відповідачем у повному обсязі не виконані, грошові кошти отримані ним безпідставно та підлягають поверненню позивачці у повному обсязі за винятком суми завдатку у розмірі 4000 гривень. Представниця відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, прохала відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пояснення надала аналогічні тексту відзиву на позов. Додатково зазначила, що в розписці взагалі не зазначено, кому необхідно повертати грошові кошти у випадку невиконання покладених на відповідача зобов`язань. Більш того, позивачка навіть не є стороною даного договору. Крім того, прохала звернути увагу суду на те, що всі дії, які залежали від відповідача, він виконав. А оформити документи у повному обсязі не вдалося можливим саме з вини позивачки та її сина - [PERSON] . Разом з тим зазначила, що у разі узгодження позивачкою меж із суміжними земельними ділянками шляхом зібрання відповідних підписів їх власників, документи можна подавати на приватизацію земельної ділянки, що відповідач і готовий зробити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представниць сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у 2018 році домовилися про те, що [PERSON] надасть за оплату [PERSON] посередницькі послуги щодо придбання у власність земельної ділянки шляхом її приватизації. Відповідно до розписки 10 квітня 2018 року (а.с. 4), [PERSON] має допомогти в оформленні документів по приватизації земельної ділянки, що розташований по сусідству із ділянкою по [ADDRESS] , що є у його власності, на користь [PERSON] , за грошову винагороду, яка не повинна перевищувати 2000$ у строк до 01 січня 2020 року, а також зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі у разі невиконання своїх зобов`язань, крім першого платежу у розмірі 4000 гривень. У даній розписці також вказано, що всі отримані кошти фіксуються на зворотній стороні аркуша із текстом розписки (а.с. 4 зворот), в якій зазначені суми, які були отримані відповідачем. Із вказаних записів також вбачається, що кошти передавалися не за одну земельну ділянку, а за дві. Інформація щодо особи, яка надавала кошти [PERSON] , та якій особі вони повинні бути повернуті у розписці не вказано. Розписка містить підпис лише [PERSON] . Згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 24 липня 2019 року №394/47 (а.с. 30-30а), [PERSON] надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] . 08 серпня 2019 року укладено договір № 288-08-19-ПЗ на виконання робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на підставі якого зроблено проект землеустрою земельної ділянки по [ADDRESS] , загальною площею 0,0994 га, де замовником зазначено [PERSON] та документи якого містять її підпис (а.с. 31-45). Як вбачається із Плану встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, він містить підпис лише землекористувача [PERSON] , натомість особисті підписи представників суміжних землекористувачів відсутні (а.с. 39). 11 січня 2018 року [PERSON] сплачено ТОВ «Геоспектр-7» грошові кошти у розмірі 2000 гривень за підготовчі роботи щодо надання дозволу на складання документації із землеустрою по [ADDRESS] (а.с. 46). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки [ADDRESS] виявлено наявність бетонного фундаменту (а.с. 51-52), у зв`язку із чим [PERSON] було відмовлено у задоволенні вимог щодо підготовки проекту рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому вказаної земельної ділянки за відсутності правоустановчих документів на даний фундамент. Разом з тим, судом встановлено та не заперечувалося представницями сторін у судовому засіданні, що [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на правову норму ст. 1212 ЦК України, оскільки вважає, що відповідач збагатився за її рахунок поза підставою, передбаченою чинним законодавством. Проте суд не може погодитися із такими доводами позивачки з огляду на наступне. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї норми безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Натомість позивачка не заперечує того, що добровільно надавала відповідачу грошові кошти задля отримання посередницьких послуг з приватизації земельної ділянки на своє ім`я, які вони зафіксували у простій письмовій формі у вигляді розписки, а отже, на момент пред`явлення позову така підстава не відпала, через що підстав для застосування вказаної норми закону немає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як вбачається із розписки від 10 квітня 2018 року, яка укладена щодо надання послуг з оформлення документів по приватизації земельної ділянки (а.с. 4), вона містить відомості лише щодо особи, яка повинна надати такі послуги, якою є [PERSON] та який, в розумінні ст. 901 ЦК України, є виконавцем таких послуг, та особи, на користь якої повинні бути надані такі послуги. Однак відомостей щодо особи, яка надавала [PERSON] грошові кошти за ці послуги та кому необхідно повернути отримані кошти у разі невиконання взятих на себе зобов`язань, тобто відомості щодо іншої сторони правочину - замовника, розписка не містить, як і не містить підпису цієї особи. Доводи позивачки про те, що оскільки вона зазначена у розписці, як особа, на користь якої повинні надаватися такі послуги, то вона і є тією особою, яка надавала ці кошти та які повинні бути їй повернуті, суд оцінює критично, оскільки замовником у даному випадку може бути інша особа, а належних та достатніх доказів щодо того факту, що саме позивачка надавала грошові кошти відповідачу, суду не надано. Крім того, розписка не містить особистого підпису [PERSON] , що також свідчить про те, що вона не є стороною укладеного правочину. З огляду на наведене, обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане або оспорене іншими особами. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача. Оскільки стороною позивачки у судовому засіданні не доведено належними, допустимими та достатніми доками, що відповідачем порушені її права, тобто на теперішній час факту порушення відповідачем прав позивачки судом не встановлено, суд доходить висновку про те, що підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав немає, оскільки неможливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки отриманих ним грошових коштів за надання посередницьких послуг, оскільки на теперішній час не відбулося порушення прав та інтересів позивачки, а суд здійснює захист лише тих прав та інтересів, які були порушені іншою особою. З огляду на викладене, зважаючи на те, що підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed