Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

13.10.2020 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на свою користь одноразово суму 50 000 грн без її оподаткування, як відшкодування моральної шкоди завданої в результаті професійного захворювання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу: з 11.03.1996 року по 01.06.2017 року на посаді слюсаря - ремонтника в цеху ремонту прокатного обладнання. Його загальний стаж роботи у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача складає 21 роки та 02 місяця. Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько- експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 02.07.2020р. № 988 позивачу було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископaтії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно - трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періарартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; xронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилових бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). За даними санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 30.10.2019 р. підтверджено працю позивача у шкідливих умовах за професією слюсаря-ремонтника ЦРПО на ПАТ «Запоріжсталь» більше 23 років, з продовженням роботи в тих же умовах на ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС». За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці слюсаря-ремонтника відносяться до III класу 2-3 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86. У зв`язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв`язок захворювання із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача. Згідно висновку ОМСЕК № 1 від 07.09.2020р. позивача вперше визнано особою інвалідністю третьої групи зі втратою 50% працездатності зі строком перегляду 01.09.2022 року. По факту встановленого професійного захворювання ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» було складено акт ф.П-4 від 30.07.2020року, затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області від 31.07.2020 року. Пунктом 17 цього акту зазначено обставини, за яких виникли професійні захворювання: тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача; перевищення допустимих норм у декілька разів, а саме: заліза оксид - 6,18 - 14,44 мг/м3 при ГДК - 6,0 мг/м3; кремнію діоксид аморфний у суміші з оксидами мангану у вигляді аерозолю - 0,696-0776 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3; манган у зварювальних аерозолях - 0,22 - 0,42 мг/м3 при ГДК - 0,2 мг/м3; озон - 0,0590,81 мг/м3 при ГДК 0,1 мг/м3; шум - 86,4 - 95,8 дБ «А» при ГДК - 80 дБ «А»; перебування у нахиленому положенні понад 30 градусів - 29,2 - 32,3 відсотків тривалості зміни при нормативному значенні 25 відсотків тривалості зміни; перебування у вимушеній позі 31,7 - 37,7 відсотків тривалості зміни; вимушені нахили тулуба, кількість за зміну 149-274 разів, при нормативному значенні 51- 100 разів за зміну, які не були усунуті відповідачем. В наслідок професійного захворювання позивачу була завдана моральна шкода, тобто сукупність моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як: 1.фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням; 2.моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; 3.душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, коли позивач отримав статус особи з інвалідністю, що обмежило його у спілкуванні з друзями та знайомими; 4.переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, пов`язаним з неможливістю розпоряджатися вільним часом, як йому потрібно, оскільки він змушений постійно декілька разів на рік стаціонарно проходити тривалий курс лікування у відділенні профпаталогії; 5.переживання, пов`язані з тим, що позивач не може виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, в тому числі приділяти необхідну увагу своїм рідним та близьким, займатися елементарною чоловічою роботою у квартирі, оскільки хвороба приносить значні труднощі при фізичному навантаження навіть при виконанні легкої чоловічої роботи; 6.неможливість повноцінно приймати участь у вихованні дитини. 7.душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності; страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан; страх та неспокій за життя своїх рідних та близьких, майбутнє його дитини. Обставини пов`язані з професійним захворюванням викликали у позивача погіршення стану загального самопочуття, призвели до зниження її репутації, спричинили зниження її життєвої активності, погіршили її стосунки з близькими людьми та примусили до часткової зміни звичного устрою і способу життя. Враховуючи тяжкість та глибину заподіяних позивачу фізичних страждань і моральних переживань, їх тривалість, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Позивач вважає саме такий розмір достатнім і справедливим для часткового відновлення її фізичного здоров`я та приведення її морального стану в норму. Також позивач зазначає, що законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому пп. 164.2.14 ПКУ має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тому просить стягнути суму моральної шкоди без її оподаткування. 10.12.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. При укладанні трудового договору позивачу було роз`яснено його права і обов`язки, умови праці, наявність на робочому місці небезпечних виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки та не ставив питання про розірвання трудового договору у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про охорону праці. В свою чергу, як роботодавець, відповідач надавав роботу позивачу з достатнім на той час розміром заробітку та усіма пільгами та компенсаціями відповідно до діючою законодавства, наданням додаткової відпустки, доплат за наявність робіт з небезпечними умовами, зайнятим на таких роботах: скорочену тривалість робочого часу, отримання додаткової відпустки, спецодягу, щорічне проходження медичних оглядів. З таких обставин, відповідач вважає, що у його діях відсутня вина в моральних стражданнях позивача. Підставою для допуску працівника до роботи є саме довідка про проходження періодичного медичного огляду, в якій зазначено про придатність працівника до виконання певної роботи. Позивач постійно проходив періодичні медичні огляди, при цьому протипоказань до роботи виявлено не було. При цьому позивач не повідомляв роботодавця про дійсний стан здоров`я та не оскаржував висновки медичних оглядів. Під час періодичних медичних оглядів позивач не повідомляв про діагностуванні в нього хвороби, внаслідок чого лікарі не проводили додаткових обстежень, що на думку відповідача, свідчить про свідоме приховування від лікарів ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Крім того, позивачем не доведено отримання моральної шкоди, не зазначено які сама дії/бездіяльність відповідача призвели до моральних страждань позивача, не визначено причинний зв`язок між цими обставинами. 16.12.2020 року надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що саме тривалий стаж роботи на підприємстві відповідача, більше 23 років, призвів до виникнення професійного захворювання у позивача. Позивач не заперечує про її обізнаність про шкідливі та небезпечні умови роботи як при прийнятті на роботу, так і в подальшому. Проте обов`язок щодо забезпечення та створення нешкідливих та безпечних робочих місць, виконання вимог законодавства про охорону праці покладений саме на роботодавця. Наявність у позивача професійних захворювань встановлена належним чином, вказані акти є чинними та не скасовані. Також, позивач не погоджується з твердженнями відповідача щодо недоведеності моральних страждань, оскільки фізичний біль завжди супроводжується моральними та душевними стражданнями. Професійне захворювання позивача визначено трьома діагнозами, які охоплюють органи хребта, органів дихання та органів слуху, що є важливими для забезпечення нормальної життєдіяльності людини. Зазначені захворювання супроводжуються порушенням сну через виснажливий біль, постійною втомою, не може відчувати себе повноцінно чоловіком, господарем у домі, батьком, що спричиняє йому душевні переживання, страх та неспокій. Крім того, позивач відчуває постійний дискомфорт та незручність через хворобу, не можливість виконувати певний фізичний труд, він позбавлений можливості заробляти достатні кошти для утримання родини, потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що також спричиняє йому моральні страждання. 04.02.2021 року відповідач надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Відповідач знову наголошує, що позивач був зобов`язаний дбати про особисту безпеку та здоров`я та вчасно повідомляти роботодавця про дійсний стан свого здоров`я, щоб підприємство мало перевести його на іншу роботу, де був би менший вплив шкідливих факторів. Відповідач вважає, що позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи вказану інформацію від медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я. Однією з суттєвих причин втрати працездатності позивача є його власні дії. Крім того, відповідач звертає увагу, що крім самого факту спричинення моральної шкоди, позивач повинен доводити її розмір, при цьому слід враховувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві та запереченнях. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 11.03.1996 року було прийнято слюсарем - ремонтником до цеху ремонта прокатного обладнання комбінату «Запоріжсталь». 01.06.2017 року позивача було звільнено за ч.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переводом до ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС». З 01.06.2017 року по 14.01.2020 року позивач працював в ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» на посаді слюсаря ремонтника, був звільнений на підставі п.2 ч. 1 ст.40 КЗпП України, внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню роботи. Загальний стаж у шкідливих та важких умовах праці складає 23 роки 07 місяців 20 днів, з яких 21 рік 02 місяці позивач працював на підприємстві відповідача. Крім того, переведення до ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» у 2017 році було викликано з тим, що цех ремонту прокатного обладнання, в якому працював позивач, було виведено зі складу ПАТ «Запоріжсталь», шляхом влиття останнього до складу ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС». Фактично позивач продовжував працювати в тому самому цеху, у тих самих умовах праці, а переведення фактично пов`язано з реорганізацією відповідача. Згідно копії виписки з акту огляду медико-соціальної експертною комісією від 07.09.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, йому протипоказана важка фізична праця, стато - динамічні навантаження, інвалідність встановлена до 01.09.2022 року. Згідно копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 07.09.2020 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50 відсотків до 01.09.2022 року. Згідно п. 17 копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форма П-4 від 30.07.2020 року професійне захворювання виникло в наслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (21 рік 2 місяці) , в умовах шкідливих факторів, що перевищують ГДК на ТОВ «Метінвест-Промсервіс» ( 2 роки 07 місяців) та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу за результатами медичного огляду та відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Згідно п. 3.8 колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу Товариство не несе відповідальності за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1, №2 затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Причина виникнення хронічного професійного захворювання: наявність на робочому місці слюсаря-ремонтника [PERSON] шкідливих виробничих факторів: заліза оксид - 6,18 - 14,44 мг/м3 при ГДК - 6,0 мг/м3; кремнію діоксид аморфний у суміші з оксидами мангану у вигляді аерозолю - 0,696-0776 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3; манган у зварювальних аерозолях - 0,22 - 0,42 мг/м3 при ГДК - 0,2 мг/м3; озон - 0,0590,81 мг/м3 при ГДК 0,1 мг/м3; шум - 86,4 - 95,8 дБ «А» при ГДК - 80 дБ «А»; перебування у нахиленому положенні понад 30 градусів - 29,2 - 32,3 відсотків тривалості зміни при нормативному значенні 25 відсотків тривалості зміни; перебування у вимушеній позі 31,7 - 37,7 відсотків тривалості зміни; вимушені нахили тулуба, кількість за зміну 149-274 разів, при нормативному значенні 51- 100 разів за зміну. Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько- експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інституту промислової медицини» від 02.07.2020р. № 988 позивачу було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископaтії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно - трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періарартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; xронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилових бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). За даними санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 30.10.2019 р. підтверджено працю позивача у шкідливих умовах за професією слюсаря-ремонтника ЦРПО на ПАТ «Запоріжсталь» більше 23 років, з продовженням роботи в тих же умовах на ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС». За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці слюсаря-ремонтника відносяться до III класу 2-3 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. У зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50 %, встановлено третю групу інвалідності. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, потребує медикаментозного лікування у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, відчуває постійний біль, стан здоров`я не відновлюється. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які ходять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Також,суд критично відноситься до зауважень представника відповідача, що професійне захворювання виникло внаслідок свідомих дій позивача у зв`язку з приховуванням свого дійсного стану здоров`я. Позивач проходив постійні медичні огляди на підприємстві, позивача було визнано придатним для виконання вказаної роботи. Належних доказів щодо свідомого приховування позивачем своїх хвороб, відповідачем не надано. При цьому, на думку суду, медичний огляд працівника з метою встановлення його придатності до виконання певного виду робіт, проводиться з метою встановлення дійсного стану здоров`я працівника та не може зводитися лише до перевірки скарг працівника, оскільки навіть за відсутності таких скарг лікар зобов`язаний провести належний огляд. Тому, суд не вважає правильним, ставити у провину позивачу не оскарження висновків медичного огляду, оскільки він, за відсутності медичної освіти, повною мірою не міг оцінити їх зміст. Враховуючи, що професійне захворювання виникає внаслідок тривалого впливу шкідливих чинників, то визнання позивача придатним для виконання вказаної роботи протягом певного часу за наявності проблем зі здоров`ям не суперечить виникненню професійного захворювання. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, доводи представника відповідача щодо факту відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивач відчуває стійкий біль та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта, порушену ходу, біль у плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно лівих, зниження слуху загальну слабкість, задишки при помірному фізичному навантаженні, сухий кашель, що вимагає додаткових зусиль для продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, неспроможний приймати активну участь у вихованні сина. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, вину підприємства у заподіянні шкоди. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 40 000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Згідно п. 164.2.14.Подакового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи, що законом встановлено, що сума моральної шкоди, отримана за рішенням суду на відшкодування збитків, внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, але не вище чотири кратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, тобто не більше 24 000,00 грн = 6000,00 грн (розмірі мінімальної заробітної плати з 01.01.2021 року) х4. Оскільки розмір стягнутої на користь позивача суми моральної шкоди становить 40 000,00 грн, то відповідно відсутні підстави для стягнення моральної шкоди без його оподаткування.

Outcome: partial