Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

14.03.2016 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.104-105) просила суд: - надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітній [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 10.10.2002 року, актовий запис №407) та неповнолітній [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 18.11.2014 року, актовий запис №1232) за межі України, а саме до Російської Федерації у супроводі матері [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22.07.2002 року, ІПН [NUMBER], що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]), або осіб, які уповноважені матір'ю за нотаріально-посвідченою згодою, без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 13 липня 2016 року по 13 серпня 2016 року. - Надати дозвіл [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22.07.2002 року, ІПН [NUMBER], що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]) на оформлення усіх документів для тимчасового виїзду за межі України, а саме до Російської Федерації на період з 13 липня 2016 року по 13 серпня 2016 року неповнолітньої [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 10.10.2002 року, актовий запис №407) та неповнолітньої [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 18.11.2014 року, актовий запис №1232) за межі України, а саме до Російської Федерації у супроводі матері [PERSON] (паспорт серії [NUMBER], виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22.07.2002 року, ІПН [NUMBER], що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]), у її супроводі, або осіб які уповноважені матір'ю, без згоди та супроводу батька [PERSON]. Обґрунтовуючи позов, (враховуючи останню редакцію позову) [PERSON] зазначає, що вона має на меті поїхати разом зі своїми неповнолітніми дітьми до Російської Федерації, а саме до м. Москва, де на теперішній час мешкає її мати, а отже і бабуся дітей. Вказана подорож за твердженням позивача підвищить рівень світогляду дітей та буде сприяти укріпленню родинних зв'язків. Крім того позивач зазначає, що відповідач, з яким шлюб розірвано, заперечує, щоб діти відвідали бабусю, не надаючи при цьому відповідну згоду на виїзд дітей за кордон. Позивач в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач та предстваник позивача позов не визнали, заперечували проти його задоволення у зв'язку з його недоведеністю, а також у зв'язку з тим, що позивач не зверталася до відповідача з відповідним прохання, а останній в свою чергу не відмовляв їй у наданні згоди на виїзд дітей. Крім того, як відповідач та його представник наголошували на тому, що раніше, коли позивач зверталася до позивача з відповідний проханням той, завжди надавав відповідну нотаріальну згоду. Представники третіх осіб, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позв підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так судом встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2014 року, яке набрало чинності 13.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.10) В період шлюбу у сторін народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], (а.с.8,9), які проживають з позивачкою, що не оспорюється позивачем. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач насамперед просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон, а саме до м. Москва, Російської Федерації без дозволу їх батька, обґрунтовуючи тим, що він безпідставно відмовляє їй у цьому. Заперечуючи проти задоволення позову, позивач, зазначав, що він дійсно проти виїзду дітей до Російської Федерації так, як на його думку молодша донька буде важко переносити тривалий переїзд, а також те, що влітку у Москві холодно, що завдасть дитині ще більшої шкоди, ніж вона залишиться вдома. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231. Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Статтею 141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За правилами ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У статтях 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також під час розгляду справи встановлено, що дійсно, мати позивачки, а отже і бабуся неповнолітніх дітей на теперішній час зареєстрована, проживає та працює в м. Москва, Російської Федерації. (а.с.105-107) Відповідач в пі час розгляду справи не заперечував того, що відмовляється від надання згоди на виїзд дітей за кордон, пояснюючи, що це також тим, що позивач також забороняла йому виїжджати за кордон, а саме до Болгарії на відпочинок з старшою дочкою. Таким чином, на думку суду, цілком доведеним є той факт, що між сторонами, дійсно виникли спірні правовідносини, щодо виїзду дітей за кордон, а саме, у даному випадку до Російської Федерації. Доводи відповідача про те, що подорож до Російської Федерації для молодшої доньки нанесе шкоду її здоров'ю, а також те, що відповідач намагається вивести дітей назавжди і безповоротно з України тим самим позбавити батька можливості спілкуватися з ними є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи і відповідачем у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України на їх підтвердження не надано належних і допустимих доказів, а отже ці доводи є припущенням. Крім того слід звернути увагу, що згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є у тому числі, добросовісність, справедливість та розумність, а отже зустріч онуків, у даному випадку, неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з бабусею, на думку суду призведе до укріплення родинних зв'язків між ними, що обумовлено тривалим розлученням, а також буде сприяти розширенню їх кругозору. Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що не надання можливості неповнолітнім дітям подорожувати та бачитися зі своїми близькими, якщо вони цього бажають, узв'язку з поганими стосунками між їх батька, ніяким чином не сприяє їх розвитку, а отже і призводить до порушення їх прав. У своїх письмових поясненнях, які надавав суду позивач, він стверджує, що позивач насамперед має на меті виїхати на відпочинок до окупованої території, а саме до АРК, де проживає її сестра. Дійсно, у своїй передостанній, уточненій позовній заяві, позивач просила суд надати їй дозвіл на виїзд до АРК, але в остаточній редакції позову, таке питання не ставила. В свою чергу суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітній [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 10.10.2002 року, актовий запис №407) та неповнолітній [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 18.11.2014 року, актовий запис №1232) за межі України, а саме до Російської Федерації у супроводі осіб, які уповноважені матір'ю [PERSON] за нотаріально посвідченою згодою (паспорт серії [NUMBER], виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області 22.07.2002 року, ІПН [NUMBER], що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]) без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 13 липня 2016 року по 13 серпня 2016 року не можуть бути задоволені, так як під час розгляду справи позивач не зазначила, яких саме осіб вона має на увазі, вказані особи не були учасниками розгляду справи, а тому, у разі задоволення позову в цій частині, призведе до наявності правової невизначеності у батька дітей, що є недопустимим. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial