Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

13 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем в них не склалося. Вважає, що шлюбні відносини фактично припинені і подальше життя та збереження сімї є неможливим, на підставі того, що вони не приходили до єдиної думки в питаннях вирішення побутових та сімейних проблем, фінансових сторін їх сімейного бюджету. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що і призвело до того, що шлюбні відносини припинились приблизно 18 років тому. Відповідач з того часу проживає окремо. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, представник позивача надала до суду заяву, в якій позов підтримали та просили розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву, в якій позов визнали в повному обсязі та просили розглянути справу без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 08 листопада 2016 року Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №71, 22 лютого 1980 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на «Клімова» (а.с.27). Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб і причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved