Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

13 березня 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем з 08 лютого 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбу. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року, шлюб між ними був розірваний. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. У звязку із чим, просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій просила судовий розгляд проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Крім того, в своїй заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти їх задоволення. При ухваленні рішення просив суд врахувати, що він є інвалідом І групи. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так у судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження Серії І-БП № 075988, [PERSON] народилась 02 липня 2003 року. Її батьками у свідоцтві зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно із рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2016 року, у цивільній справі №263/14191/15-ц, шлюб укладений 08 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Миронова) Н.І. був розірваний (а.с. 5). Згідно із довідкою виконкому Словянської міської ради від 09 грудня 2015 року [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], та сумісно із ним за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 70. Згідно із договором оренди житлового приміщення від 04 січня 2016 року, позивачка разом із донькою проживають за адресою: [INFO] (а.с. 8). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку з цим, судом відповідно ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно із ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Приписи ст. 183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що дитина дійсно проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд вважає, що слід стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно із вимогами ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до п.3 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви про розірвання шлюбу справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І ти ІІ групи. Так, з Пенсійного посвідчення серії ААІ№ [NUMBER] виданого 28 грудня 2016 року Пенсійним фондом України, вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved