Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

12 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказав, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2003 року, укладеного між ним та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2879, належить квартира [ADDRESS] . Окрім нього в квартирі зареєстровані: його дружина [PERSON] , син [PERSON] , а також з 18 липня 2011 року зареєстрована онука [PERSON] . Водночас відповідач у вказаній квартирі взагалі ніколи не проживала. Зареєстрована вона була у спірному житлі лише для оформлення та отримання закордонного паспорту. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2011 року, спірним житлом не цікавиться, позивач сплачує надмірні комунальні послуги, позбавлений можливості оформити субсидію, в свою чергу відповідач матеріально утримувати квартиру не допомагає, комунальні послуги не сплачує, в зв`язку з цим він змушений нести додаткові витрати. Будь-яких перешкод у користування квартирою [PERSON] він не чинить. Позивач є пенсіонер, через малий розмір пенсію знаходиться у вкрай скрутному матеріальному становищі. На сьогодні відповідач проживає за кордоном і повертатися не збирається, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просить його задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно, виклик відповідача здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, а тому вона вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору-купівлі продажу, укладеного 26 вересня 2003 року між ним та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 2879 (а.с. 6). Право власності на вказану квартиру зареєстровано в ММБТІ 28 жовтня 2003 року за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 жовтня 2003 року № 1842287 (а.с. 7). Тобто, вищезазначена квартира є особистою приватною власністю позивача. Відповідно до довідки виконавчого комітету Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 10 липня 2019 року № 2186, у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: позивач, його дружина [PERSON] , син [PERSON] , онука - відповідач [PERSON] (а.с. 8). Згідно з актом про непроживання [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2011 року (а.с. 9). Крім цього, факт не проживання відповідача у спірній квартирі також підтверджується довідкою виконавчого комітету Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 10 липня 2019 року № 2185, зі змісту якої вбачається, що відповідач [PERSON] з 18 липня 2011 року зареєстрована, за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації ніколи не проживала (а.с. 13). Зазначене також підтверджується довідкою селищної ради від 27 серпня 2019 року № 1214/06-04 (а.с. 19). Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян відносно членів сім`ї власника Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~ Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статей 41, 47 Конституції України, статті 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 405 ЦК України, суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною адресою більш ніж 1 рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved