Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

12 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26 червня 1973 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох повнолітніх дітей. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо починаючи з 1994 року, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач була повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом відправлення рекомендованих поштових повідомлень за перевіреним офіційним місцем реєстрації відповідача: [ADDRESS], але відповідач до суду не з'явилася, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб в м. Суми 28 червня 1973 року, що підтверджується наданою Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції копією витягу з акту про укладення шлюбу № 967 від 28 червня 1973 року (а.с. 26). Як вбачається з пояснень позивача у позові, на даний час подружжя не має неповнолітніх дітей, на час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач вважає збереження шлюбу неможливим і категорично заперечує можливість подальшого спільного життя подружжя, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved