Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 14 вересня 2018 року [PERSON] (далі-позивач) звернувшись до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що з 28.07.2007 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому\~ шлюбі, під час якого 21.12.2007 року у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося і тому рішенням Богуславського районного суду Київської області від 18.12.2014 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишився проживати разом з нею і перебуває на її утриманні. В звязку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 30 листопада 2018 року (а.с.14). 11 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що в період з 28.07.2007 року по 18.12.2014 року\~ вони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 21.12.2007 року народився син [PERSON]. З моменту народження сина, тобто з 21.12.2007 року і по даний час [PERSON] проживає разом з ним за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [INFO] та перебуває на його утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає. Однак безпідставно звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів, тому він вимушений поставити питання про стягнення аліментів з [PERSON] в судовому порядку. Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини обєднано в одне провадження (а.с.40). Крім того, ухвалою суду від 30 листопада 2018 року залучено Орган опіки і піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області до участі у справі за обєднаними позовами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Третій особі доручено обстежити житлові умови сторін по справі та надали висновок про те з ким фактично проживає та перебуває на утриманні малолітня дитина (а.с.46). В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, посилаючись на вищевказані обставини та додатково пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем вона проживає окремо від нього в квартирі, яку орендує. Між ними була домовленість про спільне виховання дитини і тому у них відсутній спір щодо місця проживання сина. Перші два роки після розлучення відповідач матеріально їй допомагав у питанні щодо утримання дитини, але після цього відповідач припинив допомагати, посилаючись на відсутність коштів. Просила задовольнити її позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги свого зустрічного позову та пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачем вони домовились разом виховувати та матеріально утримувати сина, тому спору з приводу місця проживання дитини не було і не має. В день син перебував у позивача, а у вечері приходив до нього. Він спільно з позивачем для сина купляють одежу, продукти харчування, медикаменти, прилади для навчання та інше. Твердження позивача про те, що він останнім часом не надавав матеріальної допомоги, посилаючись на відсутність коштів не відповідають дійсності, оскільки він працює неофіційно і постійно отримує гроші за ремонт автомобілів. Просив зустрічний позов задовольнити, а у задоволені первісного позову відмовити. Представник третьої особи: Органу опіки і піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на підставі ухвали суду було проведено обстеження умов проживання сторін по справі під час якого встановлено, що між батьками дитини не існує спору з приводу місця проживання їх малолітнього сина [PERSON]. За домовленістю сторін по справі дитина мешкає у обох батьків, а саме: у денний період доби у матері, а у вечірній та нічний час у батька. У ході бесіди з дитиною встановлено, що домашні завдання він готує та проводить вільний час з матірю, але категорично відмовляється ночувати за місцем її проживання. Така поведінка [PERSON], якому майже 11 років можливо повязана з тим, що він бажає, щоб батьки помирилися та спільно проживали. Стосовно утримання дитини, кожен із батьків підтвердив про домовленість щодо спільних витрат на сина. Тому не можливо зробити висновок з приводу фактичного проживання та утримання малолітньої дитини. Вирішуючи даний спір необхідно врахувати\~ інтереси дитини. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони по справі як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що в період з 27 липня 2007 року по 17 грудня 2014 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 21 грудня 2007 року народився [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони по справі почали проживати окремо один від одного. За спільною домовленістю між позивачем та відповідачем було вирішено, що вони будуть спільно виховувати сина, тому між ними не було і не має спору з приводу місця проживання дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень пунктів 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 рку №3 передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно частини 1 статті 4 СК ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1, 2 статті 77, частини 2 статті 78, статі 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, і сторони по справі не заперечують, що між ними була домовленість про спільне виховання та утримання сина, і тому на даний час між ними не існує спору щодо місця його проживання, оскільки малолітня дитина за їх погодженням проживає у обох батьків та враховуючи, що ні позивач, ні відповідач не надали суду належні та достовірні докази про те з ким фактично проживає та у кого із них перебуває на утриманні їх син, суд вважає, що сторони по справі не довели свої вимоги та заперечення, та всупереч правам та інтересам малолітньої дитини безпідставно звернулись до суду з позовом та зустрічним позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. За даних обставин, враховуючи права та інтереси малолітньої дитини, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісного та зустрісного позову. Згідно частини 3 статті 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд враховуючи права та інтереси малолітнього [PERSON], звертає увагу та розяснює сторонам по справі наступні положення норми матеріального права, а саме: - статтею 8 Закону Україїни « Про охорону дитинства»\~ (далі-Закон) визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України; - статтею 11 Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; - статтею 12 Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; - частинами 2, 7, 8, 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.\~ Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства; - частиною 1 статті 9 СК України визначено, що\~ подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства; - частою 2 статті 141 СК України, передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини; -\~ частинами 1-4 статті 150 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину; -\~ частинами 1, 2 статті 155 СК України, визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; - частинами 1, 4 статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню; - частинами 1, 2 статті 189 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. З метою, щоб в подальшому між позивачем та відповідачем виконувалась їх домовленість про спільне виховання та піклування малолітнім сином і не були порушені його права та інтереси щодо спілкування та проживання з батьками, суд рекомендує сторонам по справі письмово звернутися один до одного щодо укладення договору про сплату аліментів, в якому визначити розмір та строки виплати, і при необхідності даний договір нотаріально посвідчити. На підставі статті 141 ЦПК України, у звязку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позову, судовий збір слід стягнути з позивача по первісному позову та позивача по зустрічному позову.

Outcome: approved