Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

12 листопада 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з дня подання заяви та до повноліття [PERSON], 08 грудня 2030 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживають неповнолітні діти і знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги не надає. Позивач в порядку статті 31 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) подала заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.16) та просила стягнути аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з дня подання заяви та до повноліття [PERSON], 08 грудня 2030 року. У судове засідання позивач не зявилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про визнання позову, в заяві просив розглянути справу без його участі. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою (фактичні шлюбні відносини) з 23 квітня 2009 року, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до частини першої статті 61 ЦПК. В період сумісного проживання у сторін народилися діти донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Свідоцтва про народження дітей відповідно серії І-ЕЛ № 104006 (а.с.3) та І-ЕЛ № 131312 (а.с.2). В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матірю і перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї № 411 від 22 жовтня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.5). Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть і відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи із змісту частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку із наведеним вище, суд знаходить достатність підстав для задоволення позову, при цьому, визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Відповідно до статті 182 СК, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у нього інших дітей та непрацездатних утриманців, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Проте, визначаючи мінімальний розмір аліментів та час до якого вони повинні стягуватись суд керується положеннями частини другої статті 182 та частини другої статті 183 СК і визначає, що аліменти повинні стягуватись в розмірі не менше ніж 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а не в розмірі не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян та до повноліття наймолодшої дитини, як просить позивач, у звязку із чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial