Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

13.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття позивачем спадщини та визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], якому на праві власності, належав будинок [ADDRESS], а також земельна ділянка площею 0,2500 га та земельна ділянка площею 0.5784 га. За цією ж дресою. На час смерті батька позивач проживав в будинку разом з ним, оскільки через похилий вік та хвороби він не міг сам себе доглядати, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, у встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Просить встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності на житловий будинок та дві земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS]. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Представник третьої особи - Великоновосілківської державної нотаріальної контори, в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 14.01.2016 року, [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 882 від 27.09.2016 року померлий [PERSON] дійсно проживав на момент смерті в [ADDRESS], мав склад сім'ї: син - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відомості щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована [ADDRESS] площею 0.5784 га, відповідно до державного акту від 26.09.2000 року серія [NUMBER] власником даної земельної ділянки є [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відомості щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована [ADDRESS] площею 0.5784 га, відповідно до державного акту від 26.09.2000 року серія [NUMBER] власником даної земельної ділянки є [PERSON] (а.с.11-12). Відповідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Державним нотаріусом у видачі свідоцтва на спадщину за законом - [PERSON] було відмовлено на підставі того, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок (а.с.18-19). Відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до довідки Піддубненської сільської ради від 27.09.2016 року №882 згідно запису у погосподарській книзі №5 домоволодіння за адресою [ADDRESS] (особовий рахунок №272) значилось за [PERSON], правовстановлюючі документи на будинок відсутні (а.с. 16). Згідно довідки Піддубненської сільської ради від 11.10.2016 року №965 [PERSON] не складав заповітів (а.с. 17). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на домоволодіння розташоване по [ADDRESS], не зареєстровано. Відповідно до листа управління Держгіродспоживслужби у Великоновосілківському районі Донецькій області від 06.10.2016 року №01-26/131 домоволодіння [ADDRESS] санітарно-захисна зона не порушена, розриви від будівель витримуються згідно вимогам ГСП-360- 92 (а.с. 18). Відповідно до листа Великоновосілківського районного відділу ГУ ДСНС України в Донецькій області від 27.09.2016 року №817 протипожежні розриви подвір'я житлового будинку за адресою [ADDRESS] відповідають вимогам пожежної безпеки (а.с. 19). Відповідно до листа відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 21.09.2016 року №77/16-23 будівлі, збудовані за адресою: [ADDRESS] зведені без порушень діючих будівельних норм ДБН 360-92 (а.с. 20). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.02.1965 року, позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] (а.с. 6). Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно до зазначеної Інструкції реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Зазначені вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Станом на березень 1986 р. на ім'я померлого [PERSON] виготовлений технічний паспорт на домоволодіння № [ADDRESS], відповідно до якого домоволодіння складається з житлового будинку літ «А-1», прибудови літ. «А1-1», коридору літ. «а-1», л/кухні літ. «Б-1», гаража літ. «Г-1», сараю літ. «С-1», погрібу літ. «П-1», вбиральні літ. «У-1», забору №1, воріт №2 (а.с. 25-27). Судом встановлено, що [PERSON] у відповідності з діючим законодавством прийняв спадщину у встановлені законодавством України строки, що ніким не оспорюється, в зв'язку з чим вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині суд задовольняє позовні івимоги, вважаючи їх законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: partial