Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

13 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором позики у сумі 455700 гривень та понесені ним судові витрати по справі. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що 27 серпня 2014 року між ним та [PERSON] біло укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошову позику у розмірі 15000 (пятнадцять тисяч) доларів США зі строком повернення 01 листопада 2014 року позика була надана для особистих потреб. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №б/н від 01 вересня 2014 року, за яким поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед [PERSON] у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальником [PERSON] Однак свого обов'язку [PERSON] не виконав, внаслідок чого станом на 01 грудня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 455 700 гривень , яка складається з: - 359 250 грн. заборгованість за основним боргом; - 6 306 грн. 47 коп. 3% річних від простроченої суми; - 90 214 грн. 68 коп. інфляції за весь час прострочення, які просить стягнути з відповідачів солідарно. Представник позивача за довіреністю [PERSON] через канцелярію суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву, у якій позовні вимоги визнає повністю та просить справу слухати без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань поважності причин відсутності у судовому засіданні до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 серпня 2014 року між позивачем і відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 (пятнадцять тисяч) доларів США, строком до 01 листопада 2014 року, що підтверджується розпискою №б/н від 27.08.2014 року. Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. В даному випадку суду надано розписку позичальника від 27.08.2014 року, яка є доказом як самого факту укладення договору, так і факту передачі грошової суми позичальнику, відповідно зазначену розписку можливо вважати договором позики щодо отримання [PERSON] від позивача грошових коштів загальною сумою 15 000 доларів США. Також встановлено, що 01 вересня 2014 року між [PERSON]М та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що випливають із договору позики №б/н від 27.08.2014 року. Відповідно до пунктів 1, 2 зазначеного договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником свого обовязку в повному обсязі, і відповідає перед Кредитором за порушення зазначеного зобовязання Боржником. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частини 1, 2 статті 554 ЦК України, встановлюють, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, позивач також має право вимагати повернення суми позики у поручителя (співвідповідача) [PERSON], який в силу укладеного договору поруки та вищевказаних норм ЦК України, у разі порушення [PERSON] зобов'язання, забезпеченого порукою, відповідає перед [PERSON], як солідарний боржник. Окрім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як вбачається з у умов договору позики №б/н від 27.08.2014 року [PERSON]Г взяв на себе зобовязання повернути всю суму позики до 01 листопада 2014 року, однак свого обовязку позичальник не виконав, внаслідок чого, на думку позивача, утворилася заборгованість у сумі 455700 гривень, яка станом на 01.12.2015 рік, складається з заборгованість за основним боргом 359 250 грн.; 3% річних від простроченої суми 6 306 грн. 47 коп.; та інфляції за весь час прострочення у сумі 90 214 грн.68 коп. Так, відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частина 2 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, враховуючи те, що позивач надав відповідачу [PERSON] позику в іноземні валюті - доларах США, і саме в цій валюті просить повернути прострочену заборгованість, він як кредитор, не має права на відшкодування матеріальних втрат від знецінення доларів США унаслідок інфляційних процесів, належними до сплати кредиторові, оскільки норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736 вов 10. Також, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню як основна сума боргу так і виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи станом на 01.12.2015 року, за даними Національного банку України, 100 доларів США дорівнювало 2394,8086 грн. (1$=23,948086 грн.) Таким чином, враховуючи межі позовних вимог, суд вважає, що з відповідачів (солідарно) на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у сумі 365 527 грн. 76 коп., яка складається з заборгованості за основним боргом 359\~221 грн. 29 коп. (15\~тис. доларів США* 23,948086 грн.) та 3% річних від простроченої суми 6 306 грн. 47 коп. В іншій частині позову слід відмовити. Окрім того, оскільки позов задоволений частково та враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, що солідарно з відповідачів на користь позивача також слід стягнути понесені [PERSON] судові витрати у сумі 3655 грн. 27 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial