Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

14.05.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом Врадіївської селищної ради Миколаївської області (далі - відповідач), в якому просить визнати за ним в порядку спадкуванняза законом після смерті батька [PERSON], який помер 20.09.2015р., право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Магістральна, 147, смт. Врадіївка Миколаївської області, посвідченого державним актом на право приватної власності на землю серії МК № 1995, виданого 22.04.1994р. на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради від 19.05.1993р. № 82, на ім'я [PERSON]. Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] та вчасно після його смерті звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини. Спадщина складається із земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Магістральна (колишня Орджонікідзе), 147, смт. Врадіївка, Миколаївської області. Звернувшись до нотаріального органу за місцем відкриття спадщини з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, він отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з втратою оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, через що він змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте 24.05.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, а також просить судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідачав судове засідання не з'явився, проте 24.05.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить провести розгляд справи за його відсутності. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчив матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи позивач є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 301438, виданим 21.03.1973р. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 227241, виданого 21.09.2015р., [PERSON] помер 20.09.2015р. в смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області. Відповідно до довідки Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 1164 від 27.02.2018р. слідує, що на момент смерті [PERSON], разом з ним по вул. Магістральна (колишня назва Орджонікідзе), 147, смт. Врадіївка Миколаївської області проживали та вели спільне домашнє господарство дружина [PERSON] та син [PERSON] 29.11.1989р. за [PERSON] Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 3735, на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.1989р., зареєстровано право власності на житловий будинок розташований по вул. Орджонікідзе, 147, смт. Врадіївка Миколаївської області. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 1995, виданого 22.04.1994р. на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради від 19.05.1993р. № 82, [PERSON], який проживав [INFO], був власником земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Рішенням ІV сесії Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 21 від 29.01.2016р. назву вулиці Орджонікідзе перейменовано на вулицю Магістральна. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку станом на 27.02.2018р. ринкова вартість спірної земельної ділянки становить 27 007 грн. 00 коп. Згідно інформаційної довідки Врадіївської державної нотаріальної контори № 522/01-16 від 24.05.2018р., після смерті [PERSON], за місцем відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини звернувся син [PERSON] (заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ № 49 від 05.02.2016р.). Дружина спадкодавця - [PERSON] звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини (заява зареєстрована в книгу обліку і реєстрації спадкових справ № 48 від 05.02.2018р.) Постановою від 20.03.2018р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі після [PERSON] свідоцтва на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованого по вул. Орджонікідзе, 147, смт. Врадіївка, Миколаївської області, у звязку з втратою оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи позивачем розміщено оголошення в газеті Вісник Врадіївщини № 21 від 17.03.2018р., згідно якого оригінал свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування будинку, розташованого по вул. Орджонікідзе, 147, смт. Врадіївка Миколаївської області на ім'я [PERSON], вважати втраченим. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], в даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у нього виникло у зв'язку із смертю батька [PERSON], позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved