Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

14 грудня 2016року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТзОВ «Лізингова компанія ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним та стягнення авансового внеску. В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 27 жовтня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір №001940 фінансового лізингу, у відповідності до п. 1.1. якого предметом договору є транспортний засіб який визначається у відповідності до специфікації (додаток № 2 до договору ), а саме: ЗАЗ Vida, комплектація/модифікація comfort, обєм/тип двигуна 1.5 бензин, тип КПП МТ, привід передній, в той же день позивачем було сплачено відповідачу кошти в розмірі 30\~000 гривень у відповідності до вище вказаного договору. Позивач вказує, що вищевказаний договір має бути визнаний недійсним з наступних підстав. Так зазначений в договорі ЗАЗ Vida не відповідає вимогам до предмету лізингу оскільки не визначений індивідуальними ознаками. В договорі фінансового лізингу укладеному між позивачем та відповідачем 27 жовтня 2015 року, обмежені права лізингоодержувача , як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі. Положення вищевказаного договору в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Так вказаний Договір не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав споживача. Позивач також посилається на те, що договір фінансового лізингу, що підписаний позивачем та відповідачем 27.10.2015року, предметом якого визначений транспортний засіб, є змішаним договором, тому що містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, але в порушення\~ст.799 ЦК України\~не був нотаріально посвідчений. Крім того позивач вказав на те, щ о в п.8.2. вказаного договору не вказана точна ціна позову та розмір платежів, вказані прописом в даному пункті договору числа не дають можливості тлумачити їх однозначно. Також [PERSON] вказав, що згідно ч.5 п.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. А згідно п.4 ч.1ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Проте наскільки йому відомо на момент укладення договору у відповідача була відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати без його участі та вказаа що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази суд встановив наступне. 27 жовтня 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія ВАШ АВТО» як лізингодавцем з однієї сторони та [PERSON], як лізингоодержувачем був укладений договір фінансового лізингу №001940, за яким лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу (автомобіль ЗАЗ Vida, комплектація/модифікація comfort, обєм/тип двигуна 1.5 бензин, тип КПП МТ, привід передній) у власність та передати предмет лізингу лізингоодержувачу у користування на строк та умовах встановлених вказаним договором. В той же день 27 жовтня 2015 року [PERSON] сплатив відповідачу 30000 грн. в рахунок авансового платежу за договором фінансового лізингу №001940 від 27 жовтня 2015 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу укладення, виконання та розірвання договору фінансового лізингу, а також і вирішення спору між сторонами регулюється нормами\~Цивільного Кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку,\~Законом України «Про фінансовий лізинг», а також\~Законом України «Про захист прав споживачів». Так, з преамбули\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~вбачається, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Суд зазначає, що посилання позивача на несправедливість окремих пунктів договору суд вважає обґрунтованими, проте, відповідно п.5, 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, але договір може бути визнаним недійсним у цілому лише якщо зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, однак позивач не вказував на такі обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до положень ч 2\~ст. 628 ЦК України\~сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, укладений між сторонами 27.10.2015року договір №001940 за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) й договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.3\~ст.640 ЦК України\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч. 1ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Виходячи із положень, викладених в п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої\~статті 220 ЦК\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей\~210\~та\~640 ЦК\~пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 року у справі № 6-766цс15, а саме, що згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір фінансового лізингу, що підписаний позивачем та відповідачем 27.10.2015року, предметом якого визначений транспортний засіб, є змішаним договором, тому що містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, але в порушення\~ст.799 ЦК України\~не був нотаріально посвідчений. Таким чином, на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що підписаний сторонами договір фінансового лізингу № 001940 від 27.10.2015року є нікчемним. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1\~ст. 236 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлений факт нікчемності спірного договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми авансового платежу підлягають задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved