Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

14.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16.01.2019 року було залишено без руху, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. 01.02.2019 року [PERSON] подала до канцелярії суду уточнену позовну заяву, в якій залучила до участі у справі третю особу - [PERSON]. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є власником 11/20 частини будинку [ADDRESS], а власником інших 9/20 частин - [PERSON] У вказаному приміщені зареєстрований відповідач [PERSON], однак протягом останніх трьох років не проживає у ньому, виїхавши на постійне місце проживання за іншою, не відомою позивачу адресою. Реєстрація відповідача позбавляє [PERSON] отримати пільги по сплаті комунальних послуг. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Встановлено, що [PERSON] є власником 11/20 частини будинку [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу 11/20 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель (а.с. 7, 8, 9). Власником інших 9/20 частин зазначеного будинку є [PERSON], що підтверджується даними технічного паспорту на будинок (а.с. 17-20). Згідно відомостей Будинкової книги житлового будинку [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстрований син позивача - [PERSON] (а.с. 10-14). Даний факт також підтверджується Довідкою відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області від 20.12.2018 року № 9588, а також листом Зміївської міської ради Харківської області від 08.02.2019 року вих. № 02-19/169 (а.с. 16, 28). В той же час, Актом депутата Зміївської міської ради Харківської області від 18.12.2018 року, встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS], який належить [PERSON], зареєстрований [PERSON], який фактично протягом останніх 3-х років за вказаною адресою не проживає (а.с. 15). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, [PERSON], як співвласник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вище викладене, враховуючи відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання понад один рік без поважних причин, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved