Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

14.12.2016 року уповноважена особа на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» Оберемко Р.А. звернулася до суду з даним позовом до [PERSON], який 28.02.2017 року було уточнено і в якому просила стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 14 057,56 грн., в тому числі: заборгованості за кредитом - 7 135,16 грн.; 766,74 грн. - заборгованість за відсотками; 1 000 грн. - комісія, 5 155,66 грн. - пеня за кредитом, відсоткам та комісії (а.с.97). В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що між ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та [PERSON] 12.04.2013 року укладено договір за №042/014с про надання споживчого кредиту. На підставі даного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 20 000 грн. з процентною ставкою 25,0 % річних та щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості - 1,0% від первісної суми кредиту на строк до 11.04.2015 року (п.2.1. кредитного договору). Починаючи з 11.02.2014 року відповідач не виконує зобов'язань за умовами кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача за кредитним договором. У зв'язку з цим, у відповідача виник борг, який згідно з розрахунком загальної заборгованості за кредитним договором, станом на 20.02.2017 року складає 14 057,56 грн. Позивач зазначає, що свої зобов'язання за договором виконав та надав відповідачу споживчий кредит. Проте, відповідач порушив умови кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати процентів, а також інших платежів передбачених кредитним договором, незважаючи на те, що згідно з п.3.4.1. кредитного договору позичальник зобов'язався вчасно повернути кредитні кошти, сплачувати відсотки за користування ними та комісійну винагороду у терміни встановлені цим договором. Черговість зарахування коштів на погашення заборгованості за договором вставлена в п.3.4.6 кредитного договору. Крім того, відповідно до п.5.1 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань позичальник повинен сплатити банку неустойку, передбачену цим договором, а також відшкодувати понесені збитки. Пунктом 5.2 кредитного договору також передбачено, що за несвоєчасну сплату кредиту та/або відсотків та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється в гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день сплати від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожний день прострочення. Посилаючись на норми ст. ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 629, 1049, 1054 ЦК України та на підставі вищевикладеного, позивач вважає, що має право вимагати від відповідача повернення кредиту, сплати процентів за користування коштами, комісії за обслуговуванні кредитної заборгованості та штрафних санкцій за порушення виконання зобов'язань (а.с.1-3). 06.02.2017 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на вказаний позов, згідно яких він вимоги ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Оберемко Р.А. про стягнення заборгованості за кредитним договором не визнав та пояснив, що він не заперечує того факту, що 12.03.2013 року між ним та позивачем було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач взяв споживчий кредит на загальну суму 20 000 грн. Окрім цього договору відповідач згідно договору JUR KHARKOV.92/1 банківського рахунку з 12.04.2013 року відкрив поточний рахунок за №26009001150092.980 в національній валюті у відділені «Чугуївське» ПАТ «КБ»УФС», яке розташоване за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Харківська, буд. 127. [PERSON] вказує, що спочатку він чітко виконував графік погашення кредиту та відповідних нарахувань. 10.07.2014 року відповідач звернувся до банку з проханням видати йому готівкою 118 198 грн. для господарчих потреб, але йому було відмовлено і запропоновано подати платіжні документи для здійснення відповідних операцій. Після чого ним подано до банку, про що свідчать відмітки банку на платіжних дорученнях, платіжне доручення на суму 42 926 грн. для перерахування на його рахунок в ПАТ «УКРСОЦБАНК» для ведення господарської діяльності та платіжне доручення №1 для перерахування коштів у розмірі 75 272 грн., як розрахунок за отримані будівельні матеріали ТОВ ГУД ВІН XXI. Кошти на вказані рахунки не надійшли. За цією обставиною відповідач не зміг здійснювати належним чином свою господарську діяльність, що негативно відобразилося на господарській діяльності, діловій репутації і завдало великих матеріальних збитків. [PERSON] зазначає, що осатаній раз здійснив погашення відповідно до кредитного договору 30.06.2014 року. На думку відповідача, банк на підставі договору та приписів ст. 1073 ЦК України повинен був негайно виконати його платіжні доручення. За затримку перерахування коштів на вказані у платіжних дорученнях рахунках сплатити штрафні санкції, передбаченні чинним законодавством за кожний день прострочення виконання операції. У відділені банку відповідача сповістили, що у зв'язку з ситуацією в країні, вони не зможуть повернути кошти, тобто [PERSON] стверджує, що його кошти фактично були привласнені банком. Також відповідач у запереченнях зазначає, що згодом відділення банку закрили, ніяких рахунків і будь-якої інформації для погашення заборгованості за кредитним договором надано не було, після чого він звернувся зі скаргою до Голови НБУ, у відповідь на яку відповідач дізнався, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.11.2014 року №717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.11.2014 року №119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». 03.03.2015 року [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» [PERSON] з заявою про задоволення кредитних вимог на суму 118 198 грн. на підставі публікації про ліквідацію згідно договору банківського рахунку [NUMBER] як клієнт ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі Відділення «Чугуївське» ПАТ «КБ»УФС» (поточний рахунок [NUMBER] національній валюті). Відповідач стверджує, що позивач винен йому більше 100 000 грн., які він заробляв важкою працею і саме через некомпетентність керівників банку він не зміг погашати кредит вчасно. [PERSON] неодноразово просив позивача провести взаємне погашення боргових зобов'язань між ними шляхом списання грошей, але без будь-яких санкцій з боку банку, оскільки вважає їх незаконними, такими що грубо порушують його права і створені з вини самого банку. Згідно п.3.1.6. договору банк має право на списання з рахунків відповідача коштів в рахунок погашення споживчого кредиту. Відповідач вважає, що ніяких доказів перешкоджання з його сторони у виконанні цього права банк для суду не надав, борг йому не повернуто і тому позивач не має права нараховувати йому будь-які штрафні санкції. Також відповідач вказує, що незважаючи на існування великого боргу позивача перед ним, після того як став відомим рахунок для сплати коштів, він заплатив загалом 29 893,76 грн., що підтверджується наданими копіями квитанцій, отже, погасив весь споживчий кредит і оплатив банківське обслуговування, тому [PERSON] вважає, що викладені в позові вимоги нічим не підкріплені, а пені і штрафи нараховані безпідставно. Саме банк винен відповідачу 118 198 грн. і ці вимоги заявлені [PERSON] до ліквідатора вчасно, але ніякої відповіді на листи від ліквідатора не отримав і коштів теж. Відповідач вважає, що з 30.06.2014 року по 24.11 2015 року позивач взагалі не має ніяких законних підстав нараховувати будь-які санкції, тому що банк не працював, реквізити боржникам для сплати поточних кредитних платежів надано не було. Вказівка в позові на те, що [PERSON] не здійснює сплату по кредитному договору з 11.02.2014 року, не відповідає фактичним обставинам справи і заперечується доданими квитанціями про сплату боргу на вищезазначену суму (а.с.50-51). Під час розгляду вказаної справи в суді представник відповідача повністю підтримала позицію відповідача та просила суд відмовити в задоволенні позову. -2- Представник позивача просила суд позов задовольнити та надала пояснення щодо заперечень відповідача, згідно яких зазначила, що доводи, викладені у запереченнях, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне: стосовно доводів відповідача про те, що банк не здійснив договірного списання, то таке списання є правом, а не обов'язком банку і це підтверджується п. 3.1.6 кредитного договору, а саме: «банк має право з метою забезпечення належного і своєчасного виконання грошових зобов'язань позичальника за договором проводити в свою користь договірне списання коштів з будь-яких поточних і депозитних рахунків позичальника, відкритих у банку». Крім того, в запереченнях зазначено, що відповідач здійснив повне погашення заборгованості по кредиту, що не відповідає дійсності. Відповідно до умов кредитного договору кінцевим строком повернення кредиту згідно з графіком погашення заборгованості є 11.04.2015 року. Погашення заборгованості, за викладеною відповідачем у запереченнях версією, здійснено 07.10.2016 року, тобто з порушенням строку виконання зобов'язання більше як на рік. Відповідно до п. 3.4.6 кредитного договору кошти для погашення своєї заборгованості перед банком позичальник зобов'язується здійснювати в такій черговості: сплата нарахованих банком відсотків, термін сплати яких закінчився; сплата комісійної винагороди, термін сплати якої закінчився; прострочена сума кредиту (якщо прострочення буде мати місце); сплата нарахованих банком відсотків, термін сплати яких не закінчився; сплата комісійної винагороди, термін сплати якої не закінчився; сплата пені за несплату в строк процентів та комісійної винагороди; пеня за непогашення в строк кредиту; сплата простроченої чергової суми кредиту; сплата чергової суми кредиту. Пунктом 5.2. кредитного договору сторони погодили те, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється в гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день сплати від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення. Разом з тим, відповідач не виконує зобов'язань за умовами кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом починаючи з 11.02.2014 року, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача за кредитним договором, тому в запереченнях не вірно зазначено про останнє погашення в лютому 2014 року. За таких обставин, банк приймав погашення заборгованості та зарахував кошти в черговості, передбаченій кредитним договором, тому доводи відповідача не відповідають умовам Кредитного договору (а.с.96). Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного: Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Зі статті 60 ЦПК України слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частина 2 цієї статті наголошує, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які брали участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, передбачено частинами 2-4 цієї статті. Відповідно до укладеного договору №042/014с від 12.04.2013 року відповідач отримав у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» споживчий кредит у розмірі 20 000 грн. із терміном повернення кредиту до 11.04.2015 року, фіксованою річною процентною ставкою за користування кредитом - 25%, комісійною винагородою за надання кредиту - 1% від суми кредиту (сплачується одноразово в день укладання кредитного договору) та комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості - 1% під первісної суми кредиту, щомісячно (а.с.4-10). Згідно п. 2.3 договору видача кредиту здійснюється шляхом готівкових коштів із каси банку. Пунктом 3.1.2 договору встановлено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту і сплати відсотків, у разі настання однієї бо одночасно декількох нижче зазначених умов: затримки сплати позичальником чергової частини кредиту і/або відсотків на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш, ніж на 10%; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; відкриття державною виконавчою службою виконавчого провадження щодо позичальника та/або поручителя (у разі його наявності), за яким сума майнових вимог до позичальника перевищує 30% від суми кредиту; погіршення фінансового стану позичальника, що призводить до перевищення суми зобов'язань позичальника над доходами позичальника; порушення кримінальної справи відносно позичальника за статтею Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність у вигляді позбавлення або обмеження волі; настання обставин, передбачених п. 8.2 цього договору; іншого істотного порушення позичальником умов цього договору. З метою забезпечення належного і своєчасного виконання грошових зобов'язань позичальника за договором банк має право проводити в свою користь договірне списання коштів з будь-яких поточних і депозитних позичальника, відкритих в банку. В зв'язку з цим позичальник згідно ст. 26 Закону України «Про платіжні переказ коштів в Україні» доручає банку здійснити договірне списання коштів з будь-якого свого поточного депозитного рахунку, відкритого в банку, за умови настання термінів виконання позичальником будь-яких зобов'язань, передбачених цим договором (п. 3.1.6 договору). До зобов'язань банку, передбачених договором, відносяться: здійснити видачу кредиту у порядку та на умовах передбачених цим договором, надавати позичальнику консультаційні послуги з усіх питань, що стосуються кредитування договором, нараховувати відсотки за користування кредитом, виходячи із ставок, вказаних в п. 2.1., нараховувати комісійну винагороду за надання кредиту, виходячи із ставки, вказаної в п. 2.1. договору (п.3.3.3 договору). В свою чергу позичальник зобов'язується вчасно повернути кредитні кошти, сплачувати відсотки за користування ними та комісійну винагороду у терміни, встановлені цим договором, у випадках, передбачених цим договором та у строк, зазначений у відповідному повідомленні здійснити дострокове погашення кредиту та/або відсотків за його користування, а також інших виплат, передбачених цим договором, сплачувати банку нараховані відсотки та комісійну винагороду за надання кредиту в період з 1 по 10 число місяця, в день надання кредитних коштів сплатити Банку комісійну винагороду за надання кредиту. Згідно п. п. 5.1-5.4 договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов'язань позичальник сплачує банку неустойку, передбачену цим договором, а також відшкодовує понесені збитки. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється в гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день сплати від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожний день прострочення. За невиконання інших прийнятих на себе зобов'язань, передбачених цим договором, позичальник сплачує штраф у розмірі 15 відсотків від суми кредиту. Сплата штрафу не звільняє позичальника від належного виконання зобов'язань за цим договором. Стягнення штрафів та пені за цим договором є правом банку та здійснюється на його розсуд згідно чинного законодавства України. Відповідно до п. 7.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання і припиняє свою дію після повного виконання позичальником всіх зобов'язань, що випливають з договору. Підписання позичальником договору підтверджує факт того, що він правильно розуміє значення, умови цього договору та його правові наслідки (п.8.1 договору). У Додатку №1 до договору №042/014Кс від 12.04.2013 року міститься детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту, а саме: відсотки за користування кредитом (в національній валюті) за ставкою 25% річних, які нараховуються на заборгованості у порядку, передбаченому п.3.3.3 договору; комісійна винагорода за надання кредиту - 1% від суми кредиту, сплачується одноразово у день укладання кредитного договору; комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості - 1% від первісної суми кредиту, щомісячно (а.с.9). Додатком №2 до договору №042/014Кс від 12.04.2013 року визначено Графік повернення кредиту, згідно якого у період з 12.04.2013 року по 11.04.2015 року [PERSON] сплаченого усього 29 878,20 грн., з яких 20 000 - погашення основної суми кредиту; 5 078,20 грн. - проценти за користування кредитом; 4 800 - обслуговування кредитної заборгованості; 200 грн. - комісія за надання кредиту; 140 грн. - послуги, пов'язані зі страхуванням (а.с.10). Згідно Розрахунку заборгованості станом на 20.02.2017 року борг [PERSON] перед банком - 14 057,56 грн., який складається з: 7 135,16 грн. - кредит; 766,74 грн. - проценти; 1000 грн. -3- - комісія; 5 155,66 грн. - пеня по кредиту, процентам, комісії (а.с.11-24,98). 19.02.2015 року уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» надано відповідь [PERSON] за №339/19-02-15, в якій відповідачу у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та його ліквідацією, було запропоновано звернутися за іншою адресою, де можна провести звірку за кредитним договором та здійснити оплату (а.с.66). 28.10.2015 року, 02.11.2015 року, 22.12.2015 року [PERSON] звертався із заявами до уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» з вимогою про погашення остатку його боргу у розмірі 10 261,36 грн. (а.с.57-62). У своїй скарзі від 16.02.2016 року відповідач просив уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» зробити перевірку правильності зроблених перерахунків його заборгованості та звільнити від сплати процентів за той період, коли [PERSON] не було відомо на які рахунки здійснювати платежі (з 30.06.2014 року по 24.11.2015 року). Також, відповідач просив вирішити питання погашення його боргу за рахунок коштів, які заборгував перед ним банк - 118 198,00 грн. (а.с.55-56). Також відповідачем до своїх заперечень на позов додане звернення до уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» від 28.03.2016 року, в якому він просить відповідно до п.п.2.1.5, 2.2.1, 2.2.3, 3.1.6 договору та відповіді ФГВФО провести погашення остатку його боргу за кредитним договором з урахуванням сум, сплачених після повідомлення рахунку для сплати даного боргу та відповідно до п.6.1 договору не застосовувати до нього штрафні санкції з 30.06.2014 року по 24.11.2015 року (а.с.52-53). На підтвердження того, що відповідач здійснював погашення заборгованості перед банком за кредитним договором, [PERSON] надав копії квитанцій та платіжних доручень (а.с.68-85). Стаття 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі ст. 527 цього кодексу слідує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина 2 наголошує, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач у порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 20.02.2017 року борг [PERSON] перед банком складає 14 057,56 грн., яка складається з: 7 135,16 грн. - кредит; 766,74 грн. - проценти; 600 грн. - комісія; 5 155,66 грн. - пеня по кредиту, процентам, комісії, що підтверджується відповідними розрахунками, з урахуванням здійснених відповідачем платежів, відповідно до п.3.4.6 кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, належним виконанням зобов'язань з боку відповідачки є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, проаналізувавши вище приведені докази, враховуючи пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог позову банку та стягнення з [PERSON] на користь позивача наявної, станом на 20.02.2017 року заборгованості (а.с.97-98). Суд не погоджується з запереченнями представника відповідача стосовно того, що [PERSON] погасив весь споживчий кредит і оплатив банківське обслуговування. Вказані твердження є необґрунтованими оскільки, як пояснив представник банку, причини зростання заборгованості пов'язані з відсутністю своєчасної оплати за кредитом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. [PERSON], не погоджуючись з розрахунком, наданим позивачем, не надав суду жодного доказу, який би його спростовував повністю або в окремій частині. Відповідно до п 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року №254 - виписки особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом з тим, відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи мають бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування, оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. На момент звернення до суду з цим позовом та вже під час розгляду справи в суді банком було надано виписки на підтвердження факту видачі грошових коштів та часткове їх погашення. Під час дослідження вказаних документів судом встановлено, що [PERSON] здійснювалось часткове погашення за кредитним договором. Зазначене також відображено у наданому банком розрахунку заборгованості. З цих же підстав не відповідають дійсності і твердження відповідача щодо наявності у банка перед ним боргу у розмірі 118 198,00 грн., оскільки рух грошових коштів за вказаним кредитним договором відображений банком у виписці по особовим рахункам та врахований в розрахунку заборгованості, при цьому жодних доказів на спростування цих обставин відповідачем суду не надано. Підписанням цього договору позичальник [PERSON] підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значенням абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які їй роз'ясненні та не потребують додаткового тлумачення та з якими [PERSON] цілком згоден, випливає зі змісту укладеного між сторонами по справі Кредитного договору. В зазначеній справі судом встановлено, що кредитний договір №042/014с від 12.04.2013 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; -4- [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та в подальшому виконував договір; банк надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі, й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку №1та додатку до договору №2, які підписані відповідачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові ВСУ у справі за №6-1341цс15 від 02.12.2015 року. Як встановлено судом, зазначений кредитний договір не визнаний недійсним та ніким не оспорений, більш того, відповідач неодноразово наголошував на тому, що кредит він виплачував. Суд також не погоджується із доводами відповідача про необхідність договірного списання коштів з іншого рахунку [PERSON], оскільки дійсно п. 3.1.6 кредитного договору передбачено для забезпечення належного і своєчасного виконання грошових зобов'язань позичальника за договором проведення банком на свою користь договірного списання коштів з будь-яких поточних і депозитних рахунків позичальника, відкритих в банку. Однак, даним пунктом договору передбачене саме право банку, тобто таке списання може бути проведене банком за власним бажанням і ніяк не відноситься до обов'язку ПАТ «КБ УФС». Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що уточнений позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 378 грн., оплата якого підтверджується платіжним дорученням (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved