Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

13.11.2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просила розірвати шлюб. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 31.12.1987 року сторони по справі зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімю, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні стосунки припинені більше двох років та ведення спільного господарства припинилось з 2015 року. Спору про поділ майна у сторін немає. Відповідач відмовляється в добровільному порядку розривати шлюб, тому позивач звертається з даним позовом до суду. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити прізвище [PERSON]. 01.12.2017 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення судового засідання призначено на 23.02.2018 року. 23.02.2018 року позивач надала в судове засідання заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, не зявився в судове засідання без повідомленням причини, не подав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, судом, в порядку ст.280-281 ЦПК України ухвалено про заочний розгляд справи.\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31.12.1987 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Бюро записів актів цивільного стану Абайського району міста Чімкент Казахської ССР, актовий запис №573. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин стали втрата почуття поваги, взаєморозуміння та любові. У подружжя виявилися різні погляди на сімейні відносини та обов'язки, на ведення господарства. В добровільному порядку відповідач відмовляється розривати шлюб, тому позивач звертається з цим позовом до суду. Шлюбні відносини остаточно припинені з 2015 року, подальше їх збереження неможливе, спільне господарство не ведеться. Суд вважає, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі вище викладеного, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved