Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

14 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], працюючого столяром будівельно-монтажного поїзда ст. Вапнярка, на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. Позов обгрунтовано наступним. 31 серпня 2005 року між сторонами у виконавчому комітеті Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницькій області було укладено шлюб, актовий запис № 36. Від спільного проживання із відповідачем у них 2 вересня 2005 року народилася дитина дочка [PERSON], яка в даний час проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріально забезпечений, однак в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не бажає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, попросила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав не заперечив проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON], 20 вересня 2005 року народилася дитина [PERSON], в свідоцтві про народження якої вони записані батьками (а.с.5). Згідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради від 10 березня 2017 року, дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на утриманні матері (а.с.8). Таким чином [PERSON] зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, наданих ними, письмових доказів, враховуючи, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, яка не має можливості самостійно її утримувати, а також матеріальний стан відповідача, який офіційно працює, на утриманні інших дітей не має, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд зазначає, що позивач, звертаючись до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідача, хибно посилається на те, що розмір аліментів має бути не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, адже законодавством імперативно прописано розмір не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом судовий збір у справах про стягнення аліментів. \~Згідно Закону України «Про судовий збір» від\~08.07.2011 р., судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, якщо станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600,00 грн, тому ставка судового збору в даній справі становитиме 640,00 гривень. \~ \~ \~ \~Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню в доход держави 640,00 гривень судового збору. \~\~ Разом з тим відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати в розмірі 350грн. за надання правової допомоги . \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial