Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

14 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування при виконкомі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в якому просить (з урахуванням заяви від 27 листопада 2018 року) суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до доньки, [PERSON], [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що утриманням дитини займається позивач - бабуся дитини, мати відповідача. Мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, зловживає спиртними напоями, не працює, не утримує дитину, не піклується про стан її здоров'я, не приймає участі у вихованні, не цікавиться навчанням та життям дитини. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття. 19 липня 2018 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування при виконкомі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 01.11.2018 закрито підготовче провадення у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач, не з'явився надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], позовні вимоги визнала, просить про розгляд справи за її відсутності. Представник органу опіки та піклування при виконкомі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явився надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовну заяву підтримав, просив врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.1986, виданого Межиріцькою сільрадою Павлоградського району, [PERSON] є донькою [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 липня 2009 року, виданого виконкомом Межиріцької сільської ради, [PERSON] народилася [INFO] року, батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до Характеристики [PERSON], [INFO], учениці 3 класу Межиріцької ЗШ -І-ІІІ ступенів №2, [PERSON] навчається у цій школі з першого класу. Вихованням дівчинки займається бабуся [PERSON]. Мати не приймає участь у житті дівчинки та зі школою стосунків не підтримує. Згідно із довідкою - характеристикою від 07.06.2018, виданою виконкомом Межиріцької сільської ради, [PERSON] ніде не працює, зловживає спиртними напоями, не виконує належним чином батьківські обов'язки по відношенню до своєї доньки: не займається ні здоров'ям, ні її зовнішнім виглядом та гігієною, навчанням та життям доньки не цікавиться. Згідно з висновком опікунської ради при виконавчому комітеті Межиріцької сільської ради, затвердженого рішенням виконкому №20 від 22.02.2018, опікунська рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з утриманням аліментів на користь дитини. У висновку зазначено, що при спілкуванні комісії з дівчинкою, встановлено, що дитина не має бажання і не хоче проживати з матір'ю. Відповідно до довідок дільничного офіцера поліції Павлоградського ВП від 30.03.2018 та 04.05.2018 [PERSON] поставлено на профілактичний облік у Павлоградському ВП як особу, яка вчинила домашнє насильство. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини батька є відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в п.п. 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказав на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які порушують батьківські обов'язки та роз'яснив, що особи можуть бути позбавленні батьківський прав лише щодо дитини, яка не досягла повноліття, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно її дитини, покладених на нього ст.150 Сімейного кодексу України, що також підтверджується повним визнанням відповідачем позовних вимог відповідно до її заяви від 27.11.2018 року. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до ст. 167 СК України якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Порядок відібрання і передання дитини встановлюється законом. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, вважає, що зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде повністю відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч. 2,3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частки від всіх його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved