Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

14.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та відповідно до позовної заяви уточненої від 22.02.2016 року просить визнати спадковий договір укладений 26 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований у реєстрі №2682 недійсним. При цьому посилається на те, що під час укладення вказаного правочину відчужувач [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. з 01.04.2016 року відповідно до ухвали про прийняття справи до свого провадження. Ухвалою суду від 25.05.2016 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Відповідно до ухвали суду від 25.05.2016 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження в справі. Ухвалою суду від 17.10.2016 року відновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 01.11.2016 року по справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадженні в справі. Ухвалою суду від 08.12.2017 року відновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду. Відповідно до ухвали суду від 21.12.2017 року заяву [PERSON] про зміну підстави позову повернуто заявнику та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення посмертної почеркознавчої експертизи. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] під час укладення договору довічного утримання усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати. В судове засідання третя особа не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, надала письмові пояснення щодо позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач є її батьком. [PERSON] дала неправдиві письмові пояснення в справі, що батько не допомагав сестрі. 26.06.2015 року був укладений спадковий договір і на той момент вона з тіткою не спілкувалася. У травні тітка дзвонила, хотіла помиритися. Сусіди в червні казали, що [PERSON] була випившою. Свідок не була присутня під час укладення спадкового договору. У вересні 2012 року [PERSON] тиждень лікувалася на Гуйві. [PERSON] хворіла онкозахворюванням, проходила курси хіміотерапії, батько їй допомагав. В останній час [PERSON] не хотіла відчужувати [PERSON] квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його дядьком, який казав дочці, що [PERSON] випиває та просив зайти до неї. На початку червня 2015 року заходив до тітки [PERSON], в неї в квартирі був сперте повітря, під столом на кухні стояли півпляшки горілки, вона просила ще їй купити, але він відмовився. Перед смертю [PERSON] дзвонила та була в неадекватному стані, говорила нісенітниці, було йшла по горілку та впала. В червні 2015 року тітка його не впізнала. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з відповідачем знайома по сусідству. [PERSON] просила її придбати алкогольні напої, а відповідач забороняла це. У померлої була дуже добра память. Про укладення нею спадкового договору нічого невідомо. В червні 2015 року [PERSON] була в нормальному стані, сама пересувалася, скаржилася на хіміопроцедуру останню. На початку червня красила їй волосся, психічних розладів в поведінці не помічалося, вона була адекватною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що тривалий час проживала з [PERSON] по сусідству до 2001 року. Після цього працювала з нею до листопада 2014 року, спілкувалася з нею по телефону за два тижні до її смерті, вона розмовляла нормально, була адекватною. Коли спільно працювали [PERSON] зловживала алкогольними напоями, в останній час влітку 2015 року вона ще випивала. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в червні 2015 року вона розмовляла з [PERSON] по телефону і та розповідала, що [PERSON] їй допомагає по господарству, доглядає за нею, [PERSON] була в адекватному стані, чітко говорила свою адресу та показники лічильників для передачі. Свідок [PERSON] пояснив, що в червні 2015 року чотири дні проживав у [PERSON], яка була адекватною, пересувалася по квартирі сама, алкогольних напоїв не вживала тоді, розуміла свої дії та їх значення. Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. В судовому засіданні встановлено, що 26.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2682. За умовами цього договору [PERSON] зобовязується виконувати передбачені цим договором розпорядження [PERSON] і в разі її смерті набуває право власності на належну їй квартиру [ADDRESS]. Сторони вказаного договору підтвердили, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі. Нотаріусом було розяснено сторонам правочину зміст ст.ст.1302-1308 ЦК України. Особи сторін було встановлено нотаріусом, а також перевірено їх дієздатність. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. В письмових поясненнях №316 від 09.10.2015 року, наданих суду, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] зазначила, що в бесіді з нею, [PERSON] розповідала про своє окнозахворювання, про родичів, про те, що її доглядає і допомагає їй саме її племінниця [PERSON] і саме їй вона бажає «залишити квартиру після своєї смерті, бо вона найменше забезпечена і її найбільше жалко» (дослівно). 29.07.2015 року [PERSON] померла. У встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся брат спадкодавця [PERSON]. Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі предявлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). Згідно ч. 2 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно ст.225 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №354-2016 від 20.09.2016 року [PERSON], [INFO], по даним представленої медичної документації та матеріалів цивільної справи, за життя будь-якими хронічними психічними захворюваннями не страждала. В 2003 році одноразово зверталась за допомогою до лікаря психіатра, який встановив діагноз: помірний депресивний епізод без соматичних симптомів; отримувала з цього приводу лікування антидепресивними засобами. В подальшому, починаючи з 2004 року, психіатра не відвідувала, лікування не отримувала, на обліку не перебувала. В останні роки свого життя спостерігалась терапевтом з приводу наявної соматичної патології, а саме атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією, цирозу печінки. Після виявлення у неї у 2006 році раку правої молочної залози, була прооперована. В подальшому спостерігалась з цього приводу лікарем онкологом, отримувала курси променевої та хіміотерапії. За весь час спостереження наркотичних знеболюючих засобів не отримувала, будь-яких вказівок на порушення з боку психіки не було. Під час лікування в облнаркодиспансері в березні-квітні 2015 року також порушень з боку психіки не відмічалось. При надходженні на стаціонарне лікування надавала інформовану згоду. Під час огляду лікарем загальної практики в липні 2015 року підтверджувався попередній діагноз атеросклеротичної хвороби серця, але вказівок на порушення з боку психіки також не було. Таким чином, у комісії не має підстав вважати, що [PERSON] на день складання спадкового договору, станом на 26.06.2015 року, страждала б на будь-яке психічне захворювання. Причиною смерті [PERSON] стало хронічне порушення кровообігу внаслідок атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією, але за весь час спостереження лікарями декількох лікувальних закладів, вказівок на порушення психіки, інтелектуального та емоційного стану у [PERSON] не відмічалось, консультація лікарем психіатром не призначалась. [PERSON] на день складання спадкового договору, станом на 26.06.2015 року, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно висновку повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи №13 від 28.03.2017 року, [PERSON] на момент складання спадкового договору 26.06.2015 року виявляла психічний розлад у формі синдрому залежності від алкоголю, за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Питання щодо впливу хвороби [PERSON] на її емоційний та інтелектуальний стан виходить за межі компетенції судово-психіатричних експертів. Суд критично відноситься до показів свідків по справі, оскільки вони не були присутні під час складення оскаржуваного спадкового договору та не повідомили суду обставини, що [PERSON] під час укладення зазначеного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] на момент укладення спадкового договору з відповідачем 26.06.2015 року усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати, законні права та інтереси позивача не порушено, а тому позов не підлягає до задоволення повністю . На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed