Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

14 січня 2020 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшли матеріали вказаного позову, в якому [PERSON] просить ухвалити рішення щодо стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 07 листопада 2019 року у розмірі 104 000,00 грн., сплаченого судового збору і витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Ухвалою судді від 23 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху і позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою від 18 лютого 2020 року суддею відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді від 21 лютого 2020 року були вжиті заходи забезпечення позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] і заборони відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири. 18 серпня 2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.70). Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутності і відзив на позовну заяву не надав суду. З огляду на викладене та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору… Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку встановлені договором. Дослідивши подані позивачем докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає факт позичання коштів відповідачем у позивача та їх не повернення доведеним виходячи з наявності у позивача розписки від 07 листопада 2019 року, оригінал якої приєднано до справи і відповідно до якої відповідач отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 104 000,00 грн. строком до 25 грудня 2019 (а.с.71). Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. В зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений у сумі 1 460,40 грн. судовий збір, що підтверджується оригіналами квитанцій (а.с.26, 28). Щодо заявлених [PERSON] вимог про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд відзначає наступне. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). Разом з тим, позивачем не надано доказів, підтверджуючих здійснення витрат на професійну правничу допомогу адвоката (акт виконаних робіт, рахунок, тощо), у зв`язку з чим, вимоги позивача в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягають.

Outcome: partial