Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

13 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення списаних з зарплатної картки грошових коштів у сумі 11802,14 грн. 17 березня 2017р. до суду подана заява про збільшення позовних вимог по цивільній справі, відповідно до яких позивач просить\~\~остаточно стягнути списані з зарплатної картки грошових коштів у сумі 16950,75 з банківського рахунку/картці №5168757287042636, відкритого на позивача у ПАТ КБ «Приватбанк», та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача\~\~моральну шкоду у розмірі 10000 грн., посилаючись на те, що між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк»\~\~укладено договір на обслуговування\~\~ платіжної картки для виплат №5168757287042636, на яку позивачу зараховуються грошові кошти, але відповідач безпідставно і необґрунтовано, без дозволу та повідомлення списав грошові кошти з його рахунку. Підставами списання грошових коштів була прострочена заборгованість за кредитом, що стало відомо під час відкриття банківського рахунку, але раніше претензій, інших банківських вимог, судових позовів щодо існування та погашення грошового боргу до нього не надходило, та відносно нього не подавалось. Після уточнення вимог, позивач зазначив, що списані грошові кошти з рахунку позивача за період з 22 січня 2015 року по 11 березня 2017 року загальною сумою 16950 грн. 75 коп., банк набув без достатньої правової підстави. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, просив суд вимоги задовольнити. Представник відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк» в особі [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі позовні вимоги не визнала, виклавши заперечення у письмовій формі, в яких зазначила наступне, що перший правочин - 03.01.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанком» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н. Згідно умов цього договору Позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок розмірі 3000,00 грн. в обмін на зобовязання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умов) строки. Умовами вищевказаного кредитного договору передбачено договірне списання коштів. Так, п.4.6 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що Позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за Заявою та цими Умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання ). Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» як Кредитор має законне право вимагати від Позичальника/Позивача (в силу ст.ст.609,1054 ЦК України) виконання взятих кредитних зобовязань. Станом на 11.11.2014р. заборгованість Позичальника перед ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК за кредитним договором №БМН4КР82600576 від 12.05.2006 р. дорівнює 18 780.54 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, який додається. Другий правочин - 22.01.2015 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та Позивачем [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг, який є предметом спору. На підставі цього договору Позивачеві була оформлена дебетова особиста картка (Картка для виплат заробітної плати) № 5168757287042636. В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку Позивач повністю погодився з тим, що ця Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, та підписався під наступним текстом „Я ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Я зобовязуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті «Приватбанку». Представник позивача просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.3 ЦК України встановлено право учасників цивільних відносин на судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно із положенням ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із зобов'язального права, у звязку з правовідносинами, які сталися між фізичною-особою [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до вимог статей 11, 27,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та фізичною особою [PERSON] підписано заяву від 23.01.2007р. на обслуговування\~\~ платіжної картки для виплат № 4149605352908537, але оригіналів документів чи інших доказів в підтвердження обслуговування як вказаного карткового рахунку, або інших\~\~розрахункових рахунків суду відповідач не надав. 22.01.2015 р. між ПАТ КБ «Приватбанком» та Позивачем [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг. На підставі цього договору позивачеві була оформлена дебетова особиста картка (Картка для виплат заробітної плати) № 5168757287042636. Відповідно до наданих позивачем письмових доказів, вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» не повернуло грошові кошти [PERSON] Також відповідно до ухвали Енергодарського міського суду від березня 2017 року про витребування доказів по справі оригіналів або належним чином засвідчених копій\~\~документів заяв договорів тощо та належне підтвердження вказаних правових підстав для списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] - суду надано не було. Суд критично оцінює заперечення відповідача в частині не визнання позовних вимог та прохання відмовити в позовних вимогах [PERSON] в повному обсязі, бо за період надходження цивільної справи до суду і до теперішнього часу, до суду не надано аргументованих заперечень, з додатками, офіційно завіреними, на підставі чого були списані грошові кошти з карткового рахунку № 5168757287042636 за інший правочин який мав місце сама 23.01.2007 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК боржник зобовязаний виконувати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Частина 1 статті 530 ЦК передбачає якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Однак відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» при порушенні сплати заборгованості [PERSON] не було застосовано заходів щодо повернення заборгованості, з виказанням суми самої заборгованості, та належних документів, які підтверджуються борг, відсотків та штрафних санкцій. Списані грошові кошти з рахунку позивача за період з 22 січня 2015 року по 11 березня 2017 року загальною сумою 1695 грн. 75 коп., банк набув без достатньої правової підстави, бо не надав суду, як на підготовчому етапі розгляді справи, так і під час розгляду справи, тому вказана сума підлягає стягнення з відповідача, як незаконно утримана\~\~самовільно з карткового рахунку № 5168757287042636 на імя [PERSON]. Також, згідно наданих суду позивачем пояснень, в 2007 роках, в нього не було кредитних правовідносин з відповідачем за кредитним договором №БМН4КР82600576 від 12.05.2006 року. Відповідно до вказаної інформації відповідач також не надав належних доказів, хоча в ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги не визнав та просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Відповідно до ст.1071 ЦК України, ПАТ КБ «Приватбанк» може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані\~\~з рахунка клієнта\~\~без його\~\~розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. В судовому засіданні встановлено, що грошові кошти в сумі 16950 грн. 75 коп. були списані з карткового рахунку на імя [PERSON] за №5168 757287042636, без його розпорядження, що підтвердженого в судовому засіданні позивачем,\~\~а\~\~іншої інформації ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі чого були списані грошові кошти, не надав і також не надав пояснень щодо законності та розрахунку стягнутих грошових коштів, тому суд приходить до висновку, що позивач надав вичерпну інформацію про незаконність списання грошових коштів з карткового рахунку №5168 757287042636 на імя [PERSON] в сумі 16950,75 грн. Згідно вимог ст.1071 ЦК України, банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом. Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Пунктом 5.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувані (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України. Відповідно до вимог ст.ст.25, 26 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством. Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Згідно виписки, наданої відповідачем від 12.09.2016р. з зарплатної картки позивача №5168757287042636 було списано за найменуваннями операцій: «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки № 56**36», «Штраф за прострочення за кредитом»; «Списання відсотків за прострочений кредит» - 11802,14 грн. Відповідно до п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як випливає з роз'яснень в пункті 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.12.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», послідуючими змінами, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не маючи розпорядження клієнта - позивача по справі, не маючи рішення суду про стягнення коштів, безпідставно автоматично списав кошти з зарплатної картки позивача для погашення заборгованості по іншому договору споживчого кредиту, що суперечить принципам розумності та законності. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення його прав. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням та пошкодженням її майна. 4.4 цієї ж статті вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо моральної шкоди. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме, підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача розмір грошових коштів списаних з банківського рахунку/картки №5168757287042636 (картки для виплат заробітної плати), відкритого на імя [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві [PERSON] банк\~ «Приватбанк» в сумі 16950 гривень 75 копійок., в задоволенні решти вимог необхідно позивачу відмовити Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, з відповідача, на користь держави, підлягає стягненню розмір судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial