Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

12 січня 2017 року до Марківського районного суду Луганської області надійшла цивільна справа за позовом Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради до [PERSON], [PERSON] про стягнення надмірно виплаченої державної допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 39558,65 грн. 12.01.2017 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано на розгляд судді Дідоренко А.Е. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23.10.2014 року до Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради звернулися [PERSON] та її чоловік [PERSON] із заявою про взяття на облік внутрішньо - переміщеної особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також надали заяву на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначили про відсутність у будь-кого з членів сімї на депозитних банківських рахунках коштів, що перевищує 10- кратний розмір прожиткового мінімуму. В результаті проведення перевірки особових справ Державною фінансовою інспекцією України в Миколаївській області виявлено, що при зверненні до Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради за призначенням допомоги [PERSON] та [PERSON] приховано інформацію про наявність депозиту, що перевищує 10- кратний розмір прожиткового мінімуму. Таким чином утворилася заборгованость в розмірі 38180,65 грн. яку просить стягнути позивач з відповідачів. Представник позивача УПСЗН Вознесенської міської ради до судового засідання надав заяву в якій змінив позовні вимоги, а саме: Стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради надміру виплачені кошти державної допомоги переміщеним особам на проживання в сумі 38180,65 грн. на р/р 35217063034321, МФО 820172, код 03190811, банк отримувача ГУ ДК СУ в Миколаївській області, а суму збору 1378,00 грн. на р/р 35414061034321, МФО 826013, код 03190811, ГУДК СУ в Миколаївській області. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявилися, повідомлялися належним чином через засоби масової інформації, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», а також судовими повістками на адресу вул.Франко,53, м.Вознесенськ, Миколаївська область (а.с. 73,82,95-98). 20.12.2016 року [PERSON] надала заяву в якій зазначила, що вона є пенсіонеркою за віком, проживає з чоловіком який є інвалідом 1 групи та знаходиться в інвалідному візку. З жовтня 2014 року вони були зареєстровані як переселенці з тимчасово окупованої території м.Луганськ, при заповненні документів на отримання компенсації як переселенцям вона зробила відмітку про відсутність депозиту так як вважає, що у неї дипозит розміщений в Українському інноваційному банку був наявний, але фактично з липня 2014 року вона до нього не мала доступу. В звязку з чим вона неодноразово телефонувала до Українського іноваційного банку м.Київ, але за телефоном їй не відповідали. В травні 2016 року через фонд гарантованих вкладів вона отримала суму свого вкладу та отримала компенсаційні виплати на себе та її чоловіка в період з 25.10.2014 по 30.06.2016 року, а доступу до свого депозиту вона не мала з липня 2014 по квітень 2016 року. Прохає не зараховувати в борг по стягненню заборгованості період з 25.10.2014 по 30.04.2016, тобто тоді коли вона не мала доступу до депозиту. 05 травня 2017 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що 23.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до УПСЗН Вознесенської міської ради з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг (а.с.5-9,13). Згідно Довідок про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № [NUMBER] від 23.10.2014 були взяті на облік та вказана контактна адреса: Миколаївська область, м.Вознесенськ вул.Жовтневої Революції,20, 56501, вул.Франко, б.533(а.с.12). В заяві про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, [PERSON] в графі «місце роботи та час з якого особа працює» зазначила наступні дані «не працюю», [PERSON] в графі «місце роботи та час з якого особа працює» зазначила «інвалід 1 групи» (а.с.13-14). Також в заяві про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, [PERSON] в графі «наявність у будь-кого з членів сімї на депозитному банківському рахунку грошових коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб» зазначила « не маємо». [PERSON] та її чоловіку [PERSON], як переміщеним особам для проживання була призначена допомога з 23.10.2014 року. Відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад з дня звернення та її призначення та виплачується по місяць зняття такого з обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Згідно п. 3 Порядку, грошова допомога виплачується у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) 884 грн. на одну особу (члена сімї); для інвалідів прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб 442 грн. на одну особу (члена сімї). Згідно п. 7 Порядку, якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особа працездатного віку, які не працевлаштовані, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових правовідносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення , але фактично не працюють протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяця зменшується на 50%, а на наступний період припиняється. У результаті перевірки зясовано, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримували допомогу на проживання щомісячно в розмірі 884 грн. 00 коп. на кожного, відповідно до рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання з 23.10.2014 по 22.04.2015, та які були продовжені відповідно до заяв [PERSON] від 06.05.2015, 10.12.2015, 25.04.2016 в яких вона зазначала, що ніяких змін в їх сімї не відбулося. Отже загальна сума виплат відповідачам склала 38180,65 грн. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. \~\~З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі, а безпідставно отримана сума 38180 грн. 65 коп. - стягненню на користь позивача. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь Управління соціального захисту населення Везнесенської міської ради підлягає стягненню сума судового збору, у розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved