Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

14.07.2016 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. [PERSON] В звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, а також з позовом про оспорювання батьківства, посилаючись на те, що з [PERSON] вони 24.07.2015 уклали шлюб. [INFO] відповідач народила дочку - [PERSON], народження якої 23.12.2015 було зареєстровано у ВРАЦС Голопристанського МРУЮ у Херсонській області, актовий запис №213. Батьком народженої дитини, згідно з ч. 1 ст. 122 СК України, було записано позивача, однак позивач не впевнений в тому, що він є біологічним батьком дитини, так як на час укладення шлюбу [PERSON] була вже була вагітна. На даний час фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено та вони проживають окремо. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, а також виключити відомості про його батьківство з актового запису №213 від 23.12.2015 про народження [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] заявила клопотання про відмову від позову про стягнення аліментів, провадження по справі в цій частині закрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити його з підстав, викладених у позовних заявах, просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, а також винести рішення, яким виключити відомості про його батьківство з актового запису №213 від 23.12.2015 у відділі реєстрації актів цивільного стану Голопристанського міськрайонного управління юстиції у Херсонській області, про народження [PERSON]. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала стосовно їх задоволення, після розірвання шлюбу бажає повернути дошлюбне прізвище «[PERSON]». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України та Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справі щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що сторони 24 липня 2015 року зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис за №91, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 24.07.2015 (а. с. 23). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 23 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голопристанського міськрайонного управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] народилася [INFO], про що 23 грудня 2015 року в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис №213. Позивача та відповідача зазначено батьками дитини (а. с. 3). Згідно ч. 1 ст. 122 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 136 Сімейного Кодексу України, оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, висновків експертів. Під час розгляду справи ухвалою суду від 08 грудня 2016 року було призначено судово-медичну імунологічну експертизу. Відповідно до повідомлень, які надійшли від КУ Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи 23.02.2017 та 29.03.2017 відбір біологічних зразків не проводився у зв'язку з неприбуттям [PERSON] з дитиною [PERSON] до експертної установи у визначені дні - 20.02.2017 та 22.03.2017 для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертного дослідження, у зв'язку з чим ухвалу суду про призначення експертизи було повернуто до суду без виконання. В силу ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зі змісту вказаної норми вбачається, що суд може визнати факт або не визнати його для з'ясування якого була призначена експертиза, однак не зобов'язаний. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі з малолітньою дитиною жодного разу не з'являлися до експертної установи для проведення експертизи. Згідно роз'яснень, викладених абзаці 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до інформаційного листа від 05 липня 2011 року № 6-816\\0\\4\\-11 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо деяких спірних питань судової практики, у п. 6 зазначено, що якщо дитина народилася не раніше 01 січня 2004 року, то предмет доказування визначений ч. 2 статті 128 СК України (підставами для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи) мається на увазі біологічне походження. Одним з важливих доказів є відповідна експертиза (судова-генетична тощо), яка оцінюється за правилами ст. 212 ЦПК України. Стосовно позовних вимог про розірвання шлюбу, судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони фактично припинили шлюбні відносини, подальше збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 1 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем прийнято судом. Суд вважає доведеною обставину відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, так як вона визнана сторонами, в зв'язку з чим приходить до висновку про необхідність виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька. Приймаючи до уваги вищевказане, а також відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню повністю. Вимоги стосовно судових витрат позивачем не заявлялися.

Outcome: approved