Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

13.11.2019 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДНЗ «Краматорське ВПМУ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 18.11.2019 року постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 09.12.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ДНЗ «Краматорське ВПМУ» просив у задоволенні позову відмовити. У зв`язку з відкладенням судового засідання, клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, подане до суду 09.12.2019 року, у судовому засіданні 23.04.2020 року підтримано не було, у зв`язку з чим судом не розглядалося. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали та показали, що [PERSON] працював у ДНЗ «Краматорське ВПМУ» на посаді викладача з 01.11.2011 року та 23.06.2017 року був звільнений згідно п.5 ст.36 КЗпП України. Після звільнення, як він вважав, з ним був проведений повний розрахунок, однак 01.11.2019 року на особистий банківський рахунок у КБ «Приватбанк» відповідачем була перерахована заробітна плата в сумі 3577 грн. Таким чином, остаточний розрахунок роботодавець здійснив через 585 днів після його звільнення з роботи. На підставі ст.117 КЗпП України позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача ДНЗ «Краматорське ВПМУ» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 513 630 грн., виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата за травень, червень 2017 року становить 878 грн. (9587 грн. + 22023 грн.) / 36 роб.днів = 878 грн.; 878 грн. х 585 днів затримки = 513 630 грн. Позивач та представник просять позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача ДНЗ «Краматорське ВПМУ» Слащова Я.О. проти позову заперечувала та з огляду на поданий відзив зазначила, що згідно наказу №3-к від 23.06.2017 року про припинення трудового договору [PERSON] був звільнений за переведенням до Управління освіти Краматорської міської ради на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. Повний розрахунок з позивачем при звільненні був здійснений 30.06.2017 року. З приводу факту повного розрахунку спорів між сторонами не малося. Згодом, у вересні 2019 року Головним управління Держпраці у Донецькій області було проведено інспекційне відвідування з метою перевірки додержання законодавства про працю з питань оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету. Під час даної перевірки ДНЗ «Краматорське ВПМУ» управління Держпраці виявило порушення з фінансування, нарахування та виплати заробітної плати та надало припис про його усунення в строк до 01.11.2019 року. В перелік працівників, яким зроблено донарахування увійшов й [PERSON] , якому на банківський рахунок 31.10.2019 року перераховано 3577,31 грн. Враховуючи відсутність спорів між сторонами з приводу повного розрахунку та виконання припису управління Держпраці у встановлений строк, представник відповідача просить суд в задоволенні позову [PERSON] про стягнення середнього заробітку відповідно до ст.117 КЗпП України відмовити. Окрім того представник відповідача зазначила, що позивачем невірно розрахований середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, оскільки відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (зі змінами), середньоденна заробітна плата визначається за останні 2 календарних місяці, що передують події, тобто за квітень, травень 2017 року, яка становить 447,44 грн. Кількість робочих днів з моменту звільнення до 31.10.2019 року становить 584 дня, у зв`язку з чим середній заробіток за затримку розрахунку складає 261 304,96 грн. Однак навіть для часткового задоволення позову підстав не має з вищенаведених причин. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що наказом від 103-к від 01.11.2011 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ДНЗ «Краматорське ВПМУ» на посаду викладача. Згідно наказу №3-к від 23.06.2017 року про припинення трудового договору [PERSON] був звільнений за переведенням до Управління освіти Краматорської міської ради на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. При звільненні з позивачем був проведений розрахунок, а саме 30.06.2017 року нараховано 22023,42 грн. та відрахуванням податків та зборів виплачено 13928,85 грн. З приводу даного розрахунку спорів між сторонами не малося. Як вбачається з копії постанови Краматорського міського суду від 04.11.2019 року у справі №234/17917/19 про притягнення директора ДНЗ «Краматорське ВПМУ» [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.41 ч.1 КУпАП, за результатами розгляду якої останнього піддано штрафу в розмірі 510 грн., - за результатами проведення Головним управлінням Держпраці 02.10.2019 року інспекційного відвідування ДНЗ «Краматорське ВПМУ» було встановлено порушення вимог законодавства про працю України, а саме у вказаному училищі відповідно до тарифікаційних списків, затверджених на 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017 роки, збільшення окладів на 10% педагогічним працівникам (викладачам та майстрам з виробничого навчання) за часи роботи в групах з професійної технічної освіти не здійснювалося. На виконання припису ГУ Держпраці у Донецькій області про с усунення порушення в строк до 01.11.2019 року, ДНЗ «Краматорське ВПМУ» проведено донарахування заробітної плати викладачам, зокрема [PERSON] , у зв`язку з чим на його особистий рахунок у КБ «Приватбанк» 31.10.2019 року перераховано доплату в розмірі 3577,31 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Незважаючи на те, що первісно розрахунок при звільненні з [PERSON] було проведено 30.06.2017 року та з приводу належних звільненому працівникові сум спорів між сторонами не малося, разом з тим обов`язок дотримуватися законодавства про оплату праці, зокрема щодо її повноти та належності, покладається на роботодавця. Постановою Краматорського міського суду від 04.11.2019 року у справі №234/17917/19 директора ДНЗ «Краматорське ВПМУ» визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.41 ч.1 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню. Вказаним судом рішення за результатами інспекційної перевірки ГУ Держпраці в Донецькій області встановлено порушення, пов`язане з оплатою працю викладачів, а саме не проведення збільшення їх окладів згідно тарифікаційних списків. У зв`язку з чим повний розрахунок з [PERSON] при звільненні не було проведено з вини відповідача, а остаточна виплата йому заробітної плати 31.10.2019 року надає позивачу право вимагати стягнення середнього заробітку відповідно до ст.117 КЗпП України. Згідно підпункту 2 пункту ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (зі змінами) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Подія - звільнення позивача [PERSON] з роботи відбулася 23.06.2017 року, у зв`язку з чим цей місяць при обчисленні середньомісячної заробітної плати не враховується. Суд погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати позивача, проведеним відповідачем, а саме: заробітна плата за квітень 2017 року - 7862,19 грн., кількість робочих днів - 19; заробітна плата за травень 2017 року - 9587,87 грн., кількість робочих днів - 20. Середньоденна заробітна плата становить 17450,06 / 39 = 447,44 грн. За період з моменту звільнення позивача (23.06.2017 року - день звільнення, 24-25 червня 2017 року - вихідні дні), тобто з 26.06.2017 року по день повного розрахунку 31.10.2019 року становить 590 робочих днів. Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України становить 447,44 х 590 = 263 989,60 грн. Згідно позову же позивач вимагає стягнення 513 630 грн. З цього приводу суд зазначає, що згідно ч.2 ст.117 КЗпП України якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує істотність та розмір невиплаченої позивачу [PERSON] заробітної плати, на яку він дійсно має право та яку отримав 31.10.2019 року, а саме 3 577,31 грн., порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на яку він претендує, а саме 513 630 грн., при законно можливій 263 989,60 грн., а також те, що з моменту звільнення з роботи позивач не звертався до відповідача про виплату йому заборгованості із заробітної плати, яка була виявлена лише під час інспекційної перевірки ГУ Держпраці в Донецькій області 02.10.2019 року та доведена постановою Краматорського міського суду від 04.11.2019 року у справі №234/17917/19, порушення усунуто відповідачем в строк, визначений приписом, а саме 31.10.2019 року. В своїй постанові від 17.03.2020 року у справі №569/6583/16-ц Верховний Суд в складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі №761/9584/15-ц, у якій Велика Палата зазначила, що відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає ч.3 ст.13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Верховний Суд в складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріївсуд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. На підставі наведеного, враховуючи те, що виплата належної [PERSON] суми заробітної плати, стосовно якої не малося спору, була проведена при звільненні, а розмір простроченої роботодавцем заборгованості не великий та становить 3 577,31 грн.; проведення вказаної доплати здійснено роботодавцем відразу після виявлення контролюючим органом порушень в нарахуванні з огляду на потребу в підвищенні посадових окладів вчителів відповідно до тарифікаційних списків, а саме 31.10.2019 року при встановленому приписом строку до 01.11.2019 року; значний період затримки - 590 днів, який використаний позивачем для пред`явлення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунки при звільненні в розмірі 513 630 грн., при законно можливому 263 989,60 грн.; ступінь порушення майнових прав позивача, який при звільненні не повністю втратив роботу та засоби для існування, а був звільнений з ДНЗ «Краматорське ВПМУ» за переведенням на іншу роботу до Управління освіти Краматорської міської ради на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з чим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає правильним зменшити позивачу [PERSON] розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, до 10 000 грн., що майже втричі перевищує розмір простроченої роботодавцем заборгованості, яка була виплачена позивачу. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ДНЗ «Краматорське ВПМУ» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 грн., в іншій частині позову - відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial