Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

12 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом до Словянської міської ради, про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 05 червня 1993 року, позивач зі своїм чоловіком [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Словянським виробничим обєднанням «Хімпром», стали власниками квартири [ADDRESS]. 18 січня 1996 року, [PERSON] помер. Після смерті чоловіка, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку зазначеної квартири. 03 серпня 2015 року, у звязку із крадіжкою правовстановлюючих документів на спірну квартиру, позивач звернулася до Реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області із заявою про реєстрацію свого права власності на належну їй 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Однак, рішенням державного реєстратора, у реєстрації права власності на зазначене майно їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. У звязку з викладеним, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20 липня 2015 року р. №2-722 (а.с.7), будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, в залу суду не зявилися, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи провести у їх відсутності, позов задовольнити (а.с. 31, 35). Відповідачем [PERSON] міською радою, надано суду заяву з проханням розгляд справи, провести без участі свого представника, рішення винести на розсуд суду (а.с. 27). Суд, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], підлягають задоволенню з огляду на наступне. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК)). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України (далі ГК)). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності. \~\~\~\~ \~\~Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 05 червня 1993 року, позивач зі своїм чоловіком [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Словянським виробничим обєднанням «Хімпром», стали власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 12, 12 з.б.). 18 січня 1996 року, [PERSON] помер (а.с. 9). Після смерті чоловіка, позивач прийняла спадщину та 22 липня 1996 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спірної квартири (а.с. 9, 9 з.б.). Однак, у 2015 році, правовстановлюючі документи на зазначену квартиру у позивача було вкрадено. 29 липня 2015 року, представник позивача [PERSON], зверталася з цього приводу із заявою до Словянського МВ (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) ГУ МВС України в Донецькій області, однак, за наслідками розгляду заяви, їй було рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку. Наведене підтверджується повідомленням Словянського МВ ГУ МВС України в Донецькій області № 5/9331 від 26 серпня 2015 року (а.с. 32). До теперішнього часу, оригінали правовстановлюючих документів позивачу не повернуто. 03 серпня 2015 року, право власності на успадковану 1/2 частину спірної квартири, позивач у встановленому законом порядку зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру ін. №42060697 від 11 серпня 215 року (а.с. 10). Однак, при зверненні 03 серпня 2015 року до Реєстраційної служби із заявою про реєстрацію за позивачем права власності на другу належну їй частку квартири [ADDRESS], представнику позивача [PERSON], у реєстрації права власності на зазначене майно, було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с. 13). В матеріалах дійсної справи міститься лише ксерокопія свідоцтва про право власності на житло, видане 05 червня 1993 року Словянським виробничим обєднанням «Хімпром» (а.с. 12). Однак, як вбачається з довідки ВАТ «Содовий завод» №01-32/308, (а.с. 33), 05 червня 1993 року, [PERSON] дійсно було видане свідоцтво про право власності на житло розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 29,9 м.кв. та житловою у 16,36 м.кв. (а.с. 34). Згідно довідки КП «БТІ» №1814-3/0.45/01 від 21 липня 2015 року (а.с. 11), станом на 01 січня 2013 року, право власності на квартиру №82, розташовану в м. Словянську по вул. Чубаря у будинку № 14, зареєстроване за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Словянським виробничим обєднанням «Хімпром» та свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Словянською державною нотаріальною конторою. \~\~\~\~\~ Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. \~\~\~\~ Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Тобто, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. \~\~\~\~\~\~\~\~ Як встановлено в судовому засіданні, державним реєстратором позивачці було відмовлено у реєстрації її права власності на вказаний обєкт нерухомого майна і у видачі свідоцтва про право власності у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на частку з обєкта нерухомого майна. Оскільки позивач не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, то вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права на власність. Враховуючи наведене та аналізуючи всі надані докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача про захист її порушеного (невизнаного) права власності на нерухоме майно, а тому її позов підлягає задоволенню у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного, \~

Outcome: approved