Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

14 червня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №28808С61 від 08.04.2008 року у розмірі: нараховані відсотки в сумі 5 562 (п'ять тисяч п'ятсот шістдесят два) долари США 44 центи, що еквівалентно згідно курсу НБУ 130 741 (сто тридцять тисяч сімсот сорок одна) гривна 62 копійки; пеню в розмірі 130 741 (сто тридцять тисяч сімсот сорок одна) гривна 62 копійки та 3 922,25 гривеньсудового збору. Суд за заявою відповідача переглянув заочне рішення та ухвалою від 09.06.2017 року рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Після скасування заочного рішення представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 28.09.2017 року подала заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом та в позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 5 692,67 доларів США та 2 025 194,90 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 08.04.2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №28808С61, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 205 273,83 доларів США для інвестування коштів у будівництво житла строком до 08.09.2014 року. Як зазначає позивач, він виконав свої зобов'язання в повному обсязі та надав кошти відповідачу. Однак, відповідач порушував умови кредитного договору, неналежно сплачував періодичні платежі, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, а тому позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до Шевченківського районного суду м. Києва. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором №28808С61 від 08.04.2008 року у розмірі 94 585,84 дол. США та 13 355, 13 грн. Проте, оскільки [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором перед позивачем не виконує, станом на 20.06.2017 року заборгованість становить 5 692,67 доларів США та 2 025 194,90 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. 15.03.2018 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом. Як зазначив відповідач, внаслідок втрати роботи він не зміг виконувати власні зобов'язання за договором. Крім того відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності щодо нарахованих процентів так як вони нараховані за період з 13.06.2012 року по 12.01.2016 року, що перевищує три роки, а позов подано до суду лише 14.06.2016 року та щодо пені, так як період нарахування перевищує один рік. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, врахувавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Судом встановлено, що 08.04.2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №28808С61, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 205 273,83 доларів США для інвестування коштів в будівництво житла та зобов'язався повернути кредит до 08.09.2014 року та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених Договором. Відповідно до п.2.2.1 Кредитного договору, банк щомісячно нараховує проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m) + 7, 53 %. Відповідно до п.2.4.1 Кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення кредиту у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених графіком погашення кредиту, що є обов'язковим для виконання відповідачем [PERSON] Умовами договору визначено, що він діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором (п.6.1). Банком взяті на себе обов'язки було виконано у повному обсязі, кошти надані відповідачу. До договору кредиту неодноразово вносились зміни, зокрема, додатковою угодою №1 від 30.01.2009 року змінювалась відсоткова ставка за користування коштами; угодою №2 від 13.03.2009 року також змінювалась відсоткова ставка за користування коштами та було погоджено новий графік погашення кредиту; додатковими угодами №3 від 28.01.2010 року, №4 від 14.10.2011 року та №5 від 20.02.2013 року було також змінено проценти за користування коштами та згідно із останньою додатковою угодою встановлений в такому розмірі: на період 08.04.2008 до 31.12.2008 р.р. LIBOR (12m) + 7, 53%; на період з 01.01.2009 до 31.12.2010 р.р. - 7, 25% річних, на період з 01.01.2011 до 30.09.2011 р.р. LIBOR (12m) + 7, 53 %, на період з 01.10.2011до 30.09.2012 р.р. -8, 31%, на період з 01.10.2012 р. до 19.02.2013 LIBOR (12m) + 7, 53 %; на період з 20.02.2013 року до кінця дії Договору - 0,1% річних. Як встановлено судом, відповідач не виконував належним чином умов договору та не повертав кредитні кошти, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено (справа №2610/15764/12) та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №28808С61 від 08.04.2008 року, що станом на 12.06.2012 року становить 94 585, 84 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 755 977,33 грн., пені 13 355, 13 грн. та судового збору 3 219, 00 грн., а всього 772 551, 46 грн. Із рішення вбачається що заборгованість за кредитним договором стягнута станом на 12.06.2012 в сумі 94 585,84 доларів США, що складається із: заборгованості по виплаті кредиту в сумі 89 301,08 доларів США, заборгованості за відсотки в період користування кредитом в сумі 5 284,76 доларів США, пеня нарахована за прострочену заборгованість за відсотками в сумі 1 758,28 доларів США, пеня за прострочену заборгованість за кредитом в сумі 11 596,85 доларів США, пені 13 355,13 грн. Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач не виконує власні зобов'язання та не повертає кредитні кошти, а тому за період з 13.06.2012 року по 20.06.2017 року просить стягнути нараховані проценти на суму заборгованості за кредитом, що становить 5 692,67 доларів США. У відповідності до положень п.2.5.1 Кредитного договору, Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами з 1 по 15 число кожного місяця. Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що відповідач дійсно не виконує зобов'язань за кредитним договором з жовтня 2011 року так як не має фінансової можливості. Умовами п.6.1 Кредитного договору та п.1 Додаткової угоди №5 від 20.02.2013 року, Позичальник зобов'язувався сплачувати проценти до кінця строку дії Договору в розмірі 0,1% річних. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (ст.267 ЦК України). А тому враховуючи заявлене клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про стягнення нарахованих процентів за три роки до моменту звернення до суду з позовом, тобто з червня 2013 року, що становить 367,36 доларів США. Також в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача пеню, нараховану на прострочену заборгованість за процентами за період з 14.06.2015 року по 20.06.2017 року в сумі 219 658,95 грн. та за цей же період пеню нараховану на суму основного боргу, що становить 1 805 535,96 грн. Згідно п. 5.2 кредитного договору у разі невиконання зобов'язань за цим договором позичальник сплачує банку пеню, передбачену цим договором. У відповідності до п.2.4.2 Кредитного договору, у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у Графіку погашення Кредиту за Договором, процентів та платежів за цим Договором, Позичальник сплачує Банку за кожний день прострочення, включаючи день платежу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконував свої зобов'язання в повному обсязі та не сплачував заборгованість, що встановлено зокрема рішенням суду. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована пеня в розмірі 2 025 194,90 гривень при загальній заборгованості за відсотками, які стягуються за рішенням суду в межах трирічного строку позовної давності - 367 (триста шістдесят сім) доларів США 36 центів, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 20.06.2017 року 9 559 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 85 копійок. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пункті 27 роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Проте суд вважає, що застосування ст.551 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами є правомірним, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов'язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою. Враховуючи, що неустойка більше ніж в двісті раз перевищує суму заборгованості, відповідач частково виконував свої зобов'язання за кредитом, рішенням суду від 23.10.2012 року стягнуто пеню за невиконання зобов'язань за договором, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до суми заборгованості за відсотками, що становить 9 559 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 85 копійок. Так як судом зменшено розмір пені, відсутні підстави для застосування положень ст.ст.258, 267 ЦК України щодо нарахованої пені. А тому суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, що становить 367 (триста шістдесят сім) доларів США 36 центів, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 20.06.2017 року 9 559 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 85 копійок та пеню в розмірі 9 559 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 85 копійок. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial