Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

14.10.2006 між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач по справі, було укладено кредитно-заставний договір, який складається із заяви клієнта, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови), Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 14.10.2006 № DNH4KP62860725, витягом зі Статуту (нова редакція) Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Згідно із заявою від 14.10.2006 № DNH4KP62860725 відповідач отримав кредит в сумі 2 652,00 грн. на строк 24 місяці, по 14.10.2008 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до умов вищезазначеної заяви погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 142,11 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат, згідно з Умовами. Згідно з п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Пунктом 5.1 Умов передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення платежу. Пунктом 5.3 Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за договором № DNH4KP62860725 від 14.10.2006, внаслідок чого у нього станом на 20.02.2015 виникла заборгованість: за кредитом 2554,21 грн.; за процентами за користування кредитом 12 166,58 грн.; пеня 25 063,96 грн.; штраф 500,00 грн. (фіксована частина), що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Щодо штрафу у розмірі 5 % від суми заборгованості, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання, може забезпечуватися неустойкою. За визначенням частини першої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Отже, як штраф, так і пеня обчислюються у процентному відношенні до суми грошового зобовязання. Проте, як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку, позивач, всупереч наведеним нормам ЦК України, визначаючи розмір штрафу у вигляді 5% від суми заборгованості, включив до загальної суми заборгованості відповідача суму пені, тобто нарахував неустойку на неустойку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що розмір штрафу у 5 % від суми заборгованості, передбаченого п. 5.3 Умов, має дорівнювати: 2554,21 грн. (заборгованість за кредитом) + 12 166,58 грн. (заборгованість за відсотками) = 14 720,79 грн.*5% = 736,04 грн. Загальна сума штрафів, передбачених цим пунктом Умов становить: 500,00 грн. + 736,04 = 1236,04 грн. Таким чином, розмір заборгованості відповідача становить: 2554,21 грн. + 12 166,58 грн. + 25 063,96 грн. + 1236,04 грн. = 41 020,79 грн. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у даній справі, не надав суду заперечень проти позову та будь-яких доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 41 020,79 грн. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано платіжне доручення від 02.03.2015, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 422,74 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 41 020,79 грн., що становить 97,04 % від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 422,74 грн.*97,04 % = 408,45 грн. Також, позивачем підтверджено понесені ним судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 330,00 грн. (платіжне доручення від 20.07.2015, а.с. 31). Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial