Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

13 січня 2015 р. після відмови судом у видачі судового наказу комунальне підприємство «Теплокомуненерго» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання на загальну суму 9609 грн.12 коп. станом на 1 грудня 2014 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачкою, яка є споживачем послуг з теплопостачання, яке здійснюється до квартири, власником якої вона є, склалися правовідносини з приводу надання цих послуг. Дана квартира опалюється комунальним підприємством «Теплокомуненерго» з моменту прийняття багатоквартирного будинку в експлуатацію. 19 грудня 2014 р. між сторонами укладено договір на надання послуг з теплопостачання. До цього письмовий договір не укладався, але на відповідачку було відкрито особовий рахунок. Всупереч вимогам п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач несвоєчасно розраховувався за послуги позивача, внаслідок чого станом на 1 грудня 2014 року виникла заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 8 666 грн.50 коп. Згідно ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Відповідно до даної норми закону комунальне підприємство «Теплокомуненерго» нарахувало відповідачеві 3% річних в сумі 209 грн. 96 коп. та інфляційні - 732 грн. 66 коп. До судового розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності та застосування позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що відповідачка є споживачем послуг, що їх надає позивач. Вона не оспорює даної обставини. До квартири, в якій проживає відповідачка, комунальним підприємством «Теплокомуненерго» постачається теплова енергія. Між підприємством та відповідачем склалися сталі правовідносини з приводу надання послуг, які тривають декілька років, про що свідчить відкритий особовий рахунок, фактичне користування цими послугами відповідачкою та договір, укладений 19 грудня 2014 р. Відповідач несвоєчасно розраховується з виконавцем послуг. Сума заборгованості за платежами підтверджується відповідним розрахунком і станом на 1 грудня 2014 року становить 8 666 грн. 50 коп.. При вирішенні даного спору суд керується п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 р., п.17, п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005р. № 630, згідно яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Як передбачено п. 20 Правил, плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ( ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ч.2 ст. 625 ЦК України). У відповідності до цієї норми права позивач нарахував три відсотки річних - 209 грн. 96 коп. та інфляційні - 732 грн. 66 коп., які підлягають стягненню з відповідачки. Як вбачається із розрахунку, за період з 1 січня 2011 р. по 1 грудня 2014 р. позивачка жодного платежу не здійснила. Сума заборгованості виникла внаслідок несплати періодичних платежів і виходить за межі позовної давності. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка подала письмову заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст. 264 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності перервався 13 січня 2015 р , тобто в день пред'явлення позову. Відтак сума заборгованості, яка підлягає стягненню відповідачки з оплати послуг з теплопостачання в межах позовної давності становить 3678 грн. 68 коп. (8666,50 - 4987,82), а загальна сума заборгованості - 4 621 грн. 30 коп. (3678, 68 + 209, 96 + 732, 66). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України відповідачка має компенсувати позивачеві судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial