Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

13 травня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2007 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину сина [PERSON], [INFO]. З 2012 року сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, відповідач поїхав, і з того часу не бере участь у вихованні, утриманні сина. Місцезнаходження відповідача невідоме, протягом трьох років він уникає спілкування з позивачем та їх спільною дитиною. Позивач має бажання та можливість здійснювати подорожі з дитиною до Туреччини, де вона працевлаштована, щоб оздоровлювати сина та розширювати її кругозір, однак відсутність згоди відповідача перешкоджає позивачу у реалізації здійснення виїзду за кордон з дитиною, яка не досягла 16 років. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, пояснила, що виїзд за кордон дитини сприятиме оздоровленню дитини, розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості в майбутньому. Однак, відсутність згоди батька дитини, місцезнаходження якого невідоме та який не бере участі у вихованні та утриманні дитини, унеможливлює виїзд дитини за кордон. Крім того, зазначила, що позивач планує виїзд дитини за кордон лише в період, коли дитина вільна від навчання, і ці поїздки ніяк не вплинуть на відвідування навчального закладу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я». На підставі ч. 9\~ст. 74 ЦПК України\~після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті [PERSON] ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила встановити період, на який дозволити виїзд дитини за кордон з урахуванням канікул та святкових днів, а також заперечувала проти надання дозволу на виїзд дитини за кордон у супроводі третіх осіб. Представник третьої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, та прийняти рішення згідно норм діючого законодавства. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно п. 3, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою КМУ № 57\~від 27.01.1995, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених\~постановою КМУ від 31.03.1995 № 231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Під час судового розгляду було встановлено наступне. 03 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції Одеської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON]), актовий запис № 82 (а.с. 7). У шлюбі 09 березня 2008 року народилася їх спільна дитина [PERSON] (а.с. 6), яка мешкає та знаходиться на утриманні з позивачем. Оскільки відповідач, місцезнаходження якого на теперішній час невідоме, ухиляється від нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини, суд вважає за необхідне надати тимчасовий дозвіл на виїзд дитини за межі України без його згоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial