Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

14.12.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 33939,94 грн. за кредитним договором б/н від 17.09.2009 року. Свій позов позивач мотивує тим, що відповідно до вказаного кредитного договору (далі - Договір) відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 %, які збільшені до 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит. Відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем, яку вона добровільно не погашала, тому і подано даний позов до суду. Представник позивача Ховайба Ю.О. у судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення аналогічні до змісту позову. Відповідач [PERSON] позов визнала в сумі 7400 грн, власного розрахунку не надала. Пояснила, що її картка була викрадена. 31.01.2017 року їй була видана нова картка у відділенні по вул.Семеренка, 2/19 в м.Києві. 30.01.2017 року вона не була в м.Запоріжжя. Зазначила, що користується номером мобільного телефону [NUMBER]. 03.02.2017 року звернулася до Києво-Святошинського районного управління поліції із заявою про вчинення незаконних дій із коштами та її банківською карткою. Також зверталася у відділення Приватбанку з приводу вказаних дій. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. У судовому засіданні встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 17.09.2009 року шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між позивачем та відповідачем Договір, про що свідчать підписи відповідача та представника позивача на заяві (а.с.9). При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З 21.05.2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (а.с.67-87). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви. Копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з тарифів, додані позивачем до позовної заяви (а.с.9-25). Щодо Пам'ятки клієнта, яка є складовою частиною кредитного договору, позивачем надано відповідь, що Пам'ятка клієнта видається клієнту при оформленні кредитного договору та не зберігається в архіві Банку (а.с.88-92). Відповідач не заперечує отримання нею Пам'ятки клієнта. Судом достовірно встановлено, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у рішенні апеляційного суду Черкаської області від 20.02.2017 року у справі №712/2281/16-ц. У судовому засіданні також встановлено, що відповідно до вказаного укладеного договору строк його дії 12 місяців з моменту підписання (п.1.1.7.11. Договору). Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Згідно п.1.1.7.43. сторони визнають, що дія договору припиняється у момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого у рамках договору або договору, що підпадає під дію, а також при закінченні використання послуг Банку, передбачених Договором. За наявності у клієнта до моменту закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком за договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій, дія договору припиняється після повного погашення такої заборгованості. До суду не надано документів, які б підтверджували припинення дії Договору та що відповідач зверталася до позивача з цього питання. Згідно даних наданого розрахунку заборгованості відповідач отримала кредит у розмірі 11000,00 грн. в межах кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30%, які були збільшені до 34,80% та до 43,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-8). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача з наданням права банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання Договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. п.1.1.3.2.3. передбачено, що право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім'я [PERSON] вбачається, що банком приймалися рішення про встановлення кредитного ліміту, а саме 17.09.2009 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 грн, 16.12.2009 року - збільшено кредитний ліміт до 1300 грн, 12.01.2010 року - збільшено кредитний ліміт до 1600 грн, 16.04.2010 року - збільшено кредитний ліміт до 3000 грн, 09.04.2011 року -збільшено кредитний ліміт до 5600 грн, 29.05.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 6600 грн, 26.06.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 8600 грн, 23.03.2013 року - збільшено кредитний ліміт до 11000 грн (а.с.107). Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] отримала картки [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], остання зі строком дії по вересень 2020 року (а.с.106). Відповідач погодилася на те, що позивач нараховує проценти за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п.1.1.3.2.4. Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов»язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. П. 1.1.3.1.9 передбачено, що банк зобов»язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення до власника до системи Internet Banking (Приват24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile Banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції смс-повідомлень. В розділі 1.1.2.1. закріплені обов»язки клієнта, зокрема згідно п.1.1.2.1.5. обов»язком клієнта є одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками. Згідно п.1.1.2.1.6. у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку звернутися до банку для розірвання договору і погасити заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток. У разі незгоди зі списанням коштів з картрахунка інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом тридцяти п»яти днів з моменту списання. П.1.1.5.26. передбачено, що неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє власника від виконання своїх зобов»язань за договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.5-8) вбачається, що на час отримання кредиту процентна ставка становила 30,00%, з 01.09.2014 року розмір процентної ставки збільшено до 34,80%, що становить 2,9% в місяць; з 01.04.2015 року розмір процентної ставки збільшено до 43,20%, що становить 3,6% в місяць. На підтвердження того, що відповідач [PERSON] своєчасно була повідомлена про зміну процентної ставки за карткою «Універсальна» позивачем надано виписку про відправку смс-повідомлень відповідачу на її номер мобільного телефону [NUMBER], про зміну процентної ставки, зокрема 15.08.2014 року надіслано смс-повідомлення про те, що з 01.09.2014 року ставка за використання коштів становитиме 2,9% в місяць та 15.03.2015 року надіслано смс-повідомлення про те, що з 01.04.2015 року ставка за використання коштів становитиме 3,6% в місяць, тобто за 7 днів до введення змін відповідач була повідомлена і протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, оскільки відповідачем не надано доказів про це, тому вважається, що клієнт приймає нові умови (а.с.217-218). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку. Згідно п.1.1.2.1.9 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Вказаний розмір штрафу зазначений у тарифах. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Відповідач своєчасно не повертала позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. З огляду на зазначене, суд, з урахуванням наданих доказів, прийшов до висновку, що в порушення умов Договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконала. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за Договором. Ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. На підставі п.2.1.1.5.4. Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами Правил та/або «Тарифів Банку», клієнт зобов'язаний звернутись до банку для розірвання Договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком. Така заява відповідачем позивачу не надавалась, бо протилежного суду не надано. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за Договором, відповідач станом на 15.11.2017 року має заборгованість - 33939,94 грн, яка складається з наступного: - 12201,15 грн - тіло кредиту; - 10923,60 грн - відсотки за користування кредитом; - 8722,81 грн - пеня; а також штрафи відповідно до умов Договору: - 500,00 грн - штраф (фіксована частина); - 1592,38 грн - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги, додано на а.с.5-8. З вказаного розрахунку вбачається, що протягом усього періоду кредитування відповідач частково погашала заборгованість і вказані дії суд оцінює, як визнання укладеного договору. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З наданого розрахунку вбачається, що розмір неустойки не перевищує розмір збитків. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за Договором не погашає. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за Договором відповідач порушила зазначені вище норми законодавства та умови Договору. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до норм ст. 257 ЦК України стягнення боргу обмежується останніми трьома роками перед зверненням кредитора до суду. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем не було заявлено про застосування позовної давності. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договором (п.п.1.1.7.31) передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, пені, штрафів складає 50 років. У постанові ВС України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015 року вказано про право сторін на збільшення строку позовної давності, яка викладається у письмовій формі договору і є обов'язковою для сторін і суд повинен керуватися вказаними умовами договору. Тобто, сторони самі визначили строк позовної давності для вимог за Договором, який складає 50 років і на день звернення позивача до суду не сплив. Під час розгляду справи відповідач повідомила суду, що невідомі особи зняли кошти з її картки, на підтвердження чого надано копію постанови про закриття кримінального провадження від 06.02.2017 року у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, з якої вбачається, що [PERSON] 03.02.2017 року зверталася до слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП у м.Києві про те, що невстановлена особа заволоділа її майном та зняла грошові кошти з банківської картки в сумі 3761 грн. Ухвалою суду від 06.11.2018 року витребувано у Святошинському УП ГУ НП у м.Києві копію матеріалів за зверненням від 03.02.2017 року [PERSON] про те, що невстановлена особа заволоділа її майном та зняла грошові кошти з банківської картки (а.с.181-182). На виконання вказаної ухвали надано копії матеріалів кримінального провадження №12017100080000971 (а.с.191-210). Зокрема, в поясненнях [PERSON] від 03.02.2017 року зазначено, що 30.01.2017 року о 13 год 25 хв до неї зателефонувала особа, яка представилася працівником Приватбанку і повідомила, що з її картки намагаються оплатити купівлю товару. Вона в цей час перебувала дома, її картка була при ній, смс-повідомлення про те, що з її карткою проводяться операції не надходили. Тому вона зателефонувала на гарячу лінію Приватбанку уточнити стан рахунку. П.2.1.1.5.11 обов'язком клієнта є інформувати банк, а також правоохоронні органи по факту втрати карти, ПІНа або отримання відомостей про їхнє незаконне використання. При вказаних випадках необхідно звернутися у відділення банку або повідомити за телефоном. Згідно п.2.1.1.5.12 у випадку, якщо держателю карти відома інформація про незаконне використання карти, держатель карти зобов»язаний в триденний строк після усної заяви про втрату карти, ПІНа надати в банк детально викладені відомості про втрату і відомості щодо їхнього незаконного використання. Згідно п.2.1.1.9.5 держатель карти зобов'язується вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти. Згідно п.2.1.1.9.10 у випадку втрати карти, виникнення підозр, що карта втрачена, або виникнення ризику несанкціонованого використання карти/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів держатель повинен негайно виконати одну з таких дій: звернутися до Банку за телефоном, звернутися в Банк для блокування карти. Держатель карти несе відповідальність за всі операції з картою, вчинені по дату отримання банком повідомлення від клієнта про втрату карти включно (використовуючи телефон або через звернення в Банк) по дату отримання Банком повідомлення про втрату карти, відправленого у відповідності з керівництвом з використання системи MobileBanking або Internet Banking Приват-24 включно. Згідно п.6 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Національного банку України від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Згідно п.14.16 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III 14.16. користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Проте відповідач 30.01.2017 року лише зателефонувала на гарячу лінію Приватбанку уточнити стан рахунку, доказів про те, що вона зверталася до Банку за телефоном, чи зверталася в Банк для блокування карти та що вона письмово зверталася в банк з приводу неправомірного використання банківської картки не надано. Крім цього, відповідач не оскаржила постанову про закриття кримінального провадження від 06.02.2017 року винесену слідчим слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП у м.Києві у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе відповідач. Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів, які є належні і допустимі та якими позивач довів свої вимоги, суд вважає, що позивач належним чином довів, що відповідач не виконала умови Договору, а тому позов підлягає до задоволення частково та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 31847,56 грн, яка складається: 12201,15 грн. - заборгованість за кредитом; 10923,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8722,81 грн. - заборгованість за пенею. Що стосується стягнення штрафів в 500,00 грн (фіксована частина) та 1592,38 грн (процентна складова), суд відмовляє, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 1600 грн, ціна позову становить 33939,94 грн, судом позов задоволено частково та стягнуто 31847,56 грн, відсоток задоволених позовних вимог становить 93,8% (31847,56 грн*100%/33939,94 грн). Тому суд, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати (сплачений судовий збір) пропорційно розміру задоволених позовних вимог і становить 1500,80 грн (1600 грн*93,8%/100%).

Outcome: partial