Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

12 серпня 2014 року померла бабуся позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.08.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 162. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 3/4 часток жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Словянська, 46 в м. Барвінковому Харківської області. Позивачі є спадкоємцями на вказаний будинок за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори 21.09.2002 року, зареєстровано в реєстрі за № 2312. Позивачі 24.10.2017 року звернулися до державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їм у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на жилий будинок з надвірними будівлями державним нотаріусом листом від 25.10.2017 року було відмовлено, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначений будинок. У звязку з викладеним вище у позивачів виникли перепони для оформлення спадщини, тому вони звернувся до суду з позовом про визнання за кожним з позивачів права власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно - 3/8 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Словянська, 46 в м. Барвінковому Харківської області, який належав [PERSON], яка померла 12 серпня 2014 року, оскільки на зазначене нерухоме майно ніхто більше не претендує, інші спадкоємці спадщину не приймали і на неї не претендують. Позивачі подали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач теж подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона проти задоволення позову не заперечує і прохає суд розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого.\~\~ На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. З довідки Барвінківського КПТІ Харківської області від 24.10.2017 р. № 226-17/3 вбачається, що за [PERSON] в Барвінківському КПТІ зареєстровано право власності на 3/4 частки жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вулиці Словянська, 46 в м. Барвінковому Харківської області, реєстрова книга № 10, реєстровий № 2143, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Барвінківською державною нотаріальною конторою 21.12.1964 року за реєстровим номером 1567. Право власності на іншу 1/4 частку вказаного будинку зареєстровано за [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Гусєва» і є матірю позивачів. З наведених вище доказів вбачається, що нерухоме майно - 3/4 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Словянська, 46 в м. Барвінковому Харківської області, дійсно належало [PERSON], яка померла 12 серпня 2014 року. Позивачі є спадкоємцями на вказаний будинок за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори 21.09.2002 року, зареєстровано в реєстрі за № 2312. Позивачі фактично прийняли спадщину після [PERSON], яка померла 12 серпня 2014 року, оскільки були зареєстровані і проживали разом зі спадкодавцем в будинку, розташованому по вулиці Словянська, 46 в м. Барвінковому Харківської області, що підтверджується відмітками в їх паспортах. Позивачі 24.10.2017 року звернулися до державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їм у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на жилий будинок з надвірними будівлями державним нотаріусом листом від 25.10.2017 року було відмовлено, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначений будинок. У звязку з викладеним вище у позивача виникли перепони для оформлення спадщини. З повідомлення державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної контори від 17.11.2017 року № 1537/01-17 вбачається, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 49908436 від 17 листопада 2017 року у Барвінківській державній нотаріальній конторі 22.10.2014 року відкрита спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 12 серпня 2014 року, за заявами [PERSON] та [PERSON]. Стаття 1268 п. 5 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Частиною 1 статті 3607 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Тому, виходячи з наведених вище обставин, на підставі ст. 392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і розяснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України захистити своє субєктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд доходить висновку, що позов підлягає повному задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved