Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

14 серпня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON], в якому просив суд постановити рішення в силу якого, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 22 418,70 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.09.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між відповідачем та банком договір. Позивач вказує, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 31.07.2014 року становить 22 418,70 грн. Представник позивача, Скляр М.С., який діє на підставі довіреності від 20.08.2013 року, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов підтримав в повному обсязі, крім того просив суд стягнути з відповідача витрати за публікацію оголошення у пресі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в тому числі через засоби масової інформації, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] від 15.09.2006 року про відкриття рахунку та надання банківських послуг, 15.09.2006 року відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 12-13) Відповідно до п. 3.1, датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «Відмітки банку» заяви. [PERSON] погодився, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 14-25) Банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитну картку та ПІН-конверт до неї. (а.с. 13) Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Відповідно до п. 6.5 умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі порушення строків платежів, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову (пункт 8.6 умов і правил надання банківських послуг). Пунктом 5.5.1 Правил користування платіжною карткою передбачено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри якої визначаються Тарифами. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 31.07.2014 року відповідач має прострочену заборгованість, яка становить 22 418,69 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3 947,51 гривень, заборгованість за відсотками - 16 927,44 грн., штраф - 1 543,74 грн. (а/с 9-11) Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у, визначеній банком, частині у разі невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за кредитним договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплату процентів належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущено строк позовної давності для повернення споживчого кредиту, що у свою чергу є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицьовому боці картки (місяць, рік). Кратка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 5.4 цих же правил передбачено, що строк погашення кредиту по платіжним карткам без встановленого Мінімального обов'язкового платежу, проводиться у наступному порядку: строк погашення відсотків - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці (поле MONTH). В даному випадку, строк дії картки встановлений у два роки, тобто дія картки закінчилась дія кратки закінчилась 30 вересня 2008 року. (а.с. 20) Отже, сторони встановили як строк дії договору (пункт 9.12 Умов і правил надання банківських послуг), так і строк виконання основного зобов'язання до 30.09.2008 року. Відповідно до п. 7ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повне повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці, повинна обчислюватися з моменту настання такого строку, тобто з 01.10.2008 року. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням наведених вище обставин та факту пред'явлення позову тільки 14.08.2014 року, враховується судом та є підставою для відмови у позові. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України №6-14цс14 від 19.03.2014 року, та у рішенні Верховного Суду України №6-20цс14 від 19.03.2014 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed