Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

13 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 жовтня 2006 року. Від подружнього життя сторони мають малолітню донку [PERSON], [INFO]. Однією сім»єю сторони проживали до жовтня 2015 року. З того часу сім»я розпалась, оскільки між подружжям постійно виникали сварки, фактично відповідач проживає з іншою жінкою сварки. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини, вона і звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надавши письмову заяву про те, що просить розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не зявився, надіслав заяву про те, що позов визнає, на розірвання шлюбу погодився. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 07 жовтня 2006 року у Виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №40. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як вбачається з позовної заяви, подружжя разом не проживають з жовтня 2015 року, між подружжям постійно виникали сварки, на даний час сім»я існує лише формально, відповідач фактично проживає з іншою жінкою. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. \~ Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, \~ збереження сімї та поновлення шлюбних відносин неможливе, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, малолітньої дитини, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а також на підставі заяви позивача, суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище, отримане при укладенні шлюбу [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved