Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

14.02.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами дійсним. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 03.04.1998 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], який вони зареєстрували цього ж дня у Південній товарній біржі м. Миколаєва за реєстраційним № 8553. В січні 2014 року при вирішенні питання щодо відчуження вищевказаного жилого будинку, їй було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеної нею угоди, оскільки вона нотаріально не посвідчена. Внаслідок чого вона неодноразово зверталася до відповідача, як продавця належного їй будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але остання з різних причин на протязі тривалого часу від цього ухиляється, тому просила визнати зазначений правочин дійсним. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання на виклик суду не з'явилася, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, пред'явлений до неї позов визнала, підкреслила, що вона дійсно продала [PERSON] вищевказаний житловий будинок. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 8553 від 03.04.1998 року, зареєстрованого Південною товарною біржею м. Миколаєва в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 8553 03 квітня 1998 року, [PERSON], як власниця житлового будинку, житловою площею 10,1 кв.м., з верандою саманною а1, сараєм саманним Б, туалетом дерев'яним В, огорожею № 1, що розташований по [ADDRESS], продала покупцю [PERSON] належний їй будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 15.02.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 8553 від 03.04.1998 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, їй стало відомо лише у січні 2014 році від нотаріуса, коли мала наміри продати куплений у відповідача будинок, але остання ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок і користується ним з квітня 1998 року до цього часу так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, звільнила житловий будинок та передала його покупцю у власність). Позивач [PERSON] на виконання п. 8 біржової угоди, 07 квітня 1998 року зареєструвала своє право власності в бюро технічної інвентаризації за р./№ 3092, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідач, яка уклала з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 03.04.1998 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого до неї позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. В той же час позивачем заявлено вимоги про визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку, де житлова площа будинку зазначена вже в більшому розмірі 26,5кв.м. ніж та яка зазначена за умовами п. 2 спірного договору, при цьому, також у вимогах зазначені додатково певні господарські будівлі, як то літня кухня саманна -Б, вбиральня цегляна - В, огорожа 2 та споруди - І, які не обумовлені вищезазначеним пунктом договору. Такі будівлі та споруди зазначені позивачем у свої вимогах з посиланням на відповідні дані у технічному паспорті на житловий будинок, який виданий БТІ набагато пізніше від дати придбання будинку (11.11.2013 року). Тобто, збільшення житлової площі будинку, добудова певних господарських будівель та споруд відбувалося позивачем вже після укладення спірного правочину, відповідач на час продажу житлового будинку не була власником цих будівель та споруд, а тому продати їх позивачу не могла. Оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання спірного правочину дійсним, то суд приймає відповідне рішення саме з врахуванням досягнутих між сторонами умов цього договору (п.2). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial