Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

14 січня 2015 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою, в якій просила суд, стягнути з [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частину від усіх доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалась на те, що 23 жовтня 2010 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис № 911. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Таким чином, відповідач не виконує свої обов'язки щодо утримання своєї дитини у відповідності до ст. 180 СК України. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, обґрунтовуючи їх доказами, наявними в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 911. 23 червня 2014 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] року народився [PERSON], батьком якої є [PERSON], а матір'ю - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 квітня 2011 року, яке наявне в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік». Так, відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Нормою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ч. 2 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яку зобов'язаний утримувати до досягнення нею повноліття, є працездатним, дитина проживає разом з позивачем, доказів наявності у нього на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб або інших боргових зобов'язань суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе призначити аліменти на дитину у розмірі ? частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved