Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

14 грудня 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO], права власності на 3/8 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03.11.2008 року він, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації отримали свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], квартира належала на праві спільної часткової власності, по 1/4 частини за кожним. [INFO] померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй 1/4 частини квартири. У встановлений законом строк спадкоємці першої черги - доньки померлої [PERSON] та [PERSON] звернулися до Першої маріупольської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Після спливу шести місяців вони отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких кожна з них має право на 1/8 частину кварти. Таким чином, після смерті [PERSON], [PERSON] належала 3/8 частини вищевказаної квартири. [INFO] померла його мати [PERSON] .21.10.2015року позивач звернувся до приватного нотаріуса Лашиної Н.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері у вигляді 3/8 части вищевказаної квартири. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру. Правовстановлюючі документи були втрачені, тому звернувся до суду. Позивач та його представник адвокат КонишевГ.А. надали суду письмові заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням міського майна міської ради 03.11.2008 року, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної приватної власносниками зазначені [PERSON] 1/4, [PERSON] - 1/4 , [PERSON] -1/4, [PERSON] - 1/4, загальна площа квартири 61,8 кв.м., квартира приватизована. [INFO] померла [PERSON]. Після смерті останньої, 14.07.2010 була відкрита спадкова справа, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. 23.07.2011 року державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на 1/2 частки з 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON]. Остання є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 10.10.2015, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015888050 від 10.10.2015. Позивач [PERSON] 21.10.2015 року звернувся з заявою до Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Лашиніої Н.Г. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті його матері [PERSON], [INFO], а саме на 3/8 часток квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно постанови приватного нотаріуса Лашиної Н.Г. від 22.10.2015 року, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/8 частки квартири за номером 4, що знаходиться у будинку за номером [ADDRESS] після [PERSON], яка померла [INFO], відмовлено оскільки заявником не були подані правовстановлюючі документи на квартиру. Відповідно до ст.1216, ст.1218, ст.1223, ст.1268 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, що передбачено статтею 1268 ЦК України. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05. 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням вищенаведених норм права та керівних розяснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, вищевикладеного, та з урахуванням того, що позивач звернувся в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнає за позивачем право власності на 3/8 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO].

Outcome: approved