Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зазначило, що 14.09.2006 року відповідно до укладеного договору №б/н від 14.09.2006 року (надалі Договір) [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (надалі Умови та Правила), «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту ПАТ КБ «Приватбанк» керувався п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п.6.5 Умов та Правил, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.8.6 Умов та Правил, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Внаслідок порушення [PERSON] своїх зобовязань за Договором, станом на 31.12.2014 року у неї виникла заборгованість в розмір 9954,13 грн., яка складалася з: 2262,11 грн. заборгованості за кредитом; 7692,02 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. В той же час, від цієї суми заборгованості, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» віднімає суму в розмірі 3233,52 грн., яка була задоволена судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 28.11.2008 року та зазначає, що різниця становить 6720,61 грн. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та Правил в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі 336,03 грн. (процентна складова). Таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] становить 7556,64 грн. Посилаючись, зокрема на ст.ст.525-527, 530, 610, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.09.2006 року в розмірі 7556,64 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] письмових заперечень проти позову до суду не подала. В судовому засіданні, представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, підтримала доводи викладені в позовній заяві, але змінила розмір позовних вимог, просивши суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» лише суму заборгованості за процентами в розмірі 6720,62 грн. за період з 31.10.2008 року по 31.12.2014 року. При цьому зазначивши, що в судовому наказі не вказано, що договір було розірвано, а картка, яку отримала відповідач діяла з вересня 2006 року по вересень 2012 року, отже й строк позовної давності не було пропущено, оскільки з позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у лютому 2015 року. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні, своє відношення до позовних вимог змінювала, остаточно вказавши, що їх не визнає. Крім того зазначила, що карточка була видана строком на 2 роки, іншої карточки у неї не було, жодної пролонгації або підписання якихось додаткових угод про продовження строку дії договору між нею та банком не підписувалося, а тому просила застосувати позовну давність до вимог банку, оскільки термін дії кредитного договору сплив ще 14.09.2008 року. Також вважала, що вся сума заборгованості по кредиту була з неї утримана за рахунок пенсійних виплат. В задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2006 року відповідач [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про встановлення їй на платіжну карту кредитного ліміту в сумі 3000,00 грн. строком на 24 місяці та зі сплатою за користування кредитним лімітом 3 процентів на місяць або 36 процентів на рік. Підписуючи вказану заяву, відповідач [PERSON] погодилася з тим, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Крім того, підписуючи вказану заяву [PERSON] погодилася з тим, що вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг (надалі Кредитний договір) /а.с.10/. При цьому, умов про зобовязання [PERSON] регулярно ознайомлюватися зі зміною Умов надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку на сайті банку вказана заява не містила. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд погоджується з тим, що 14.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір на умовах, викладених в заяві [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.09.2006 року. 27 листопада 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за вказаним Кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування заяви ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що у звязку з порушенням [PERSON] зобовязань за Кредитним договором, у неї станом на 28.10.2008 року виникла заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 971,40 грн. Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 3233,52 грн., з яких 2262,12 грн. це заборгованість за кредитом; 971,40 грн. це заборгованість по процентам за користування кредитом. До заяви про видачу судового наказу були додані копії Умов та Правил надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою. 28 листопада 2008 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області був виданий судовий наказ №2н-4597/08 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 3233,52 грн. та судових витрат на суму 40,50 грн. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що в судовому наказі не вказано, що Кредитний договір було розірвано. Так як за змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частина 1 ст.598 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Такі підстави припинення передбачені, зокрема, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. В той же час, ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України передбачають, що у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. На думку суду, подавши заяву про видачу судового наказу, відповідно до якої з [PERSON] передбачалося повне дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» змінив строк виконання основного зобовязання. Подальша видача Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області судового наказу №2н-4597/08 від 28.11.2008 року про стягнення заборгованості за Кредитним договором, позбавило ПАТ КБ «Приватбанк» підстав для нарахування процентів за Кредитним договором. Оскільки нарахування процентів за користування кредитом поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Суд не приймає до уваги доводи представника ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що картка, яку отримала відповідач діяла з вересня 2006 року по вересень 2012 року. Оскільки на зворотному боці заяви [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.09.2006 року зазначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки, а строк дії картки становить 24 місяці /а.с.10/. До того ж, як вбачається з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою, доданих ПАТ КБ «Приватбанк» до заяви про видачу судового наказу, їх редакція відрізняється від редакції Умов та Правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою, доданих ПАТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви. Зокрема, пункт 9.12. у первісній редакції зовсім не передбачає умов щодо автоматичного продовження строку дії договору. Доказів того, що [PERSON] отримувала в ПАТ КБ «Приватбанк» нові картки або продовжувала строк дії кредитного договору на новий строк суду не надано. Таким чином, суд вважає, що вимога банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами в розмірі 6720,62 грн. за період з 31.10.2008 року по 31.12.2014 року, тобто поза строком дії кредитного договору є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. Вказаний висновок узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах №6-35797св14, 6-36751св14, 6-41128св14, 6-42315св14. Крім того, як вбачається з відомості про відрахування по особовому рахунку [PERSON], виданої Управління Пенсійного фонду України, утримання за судовим наказом №2н-4597/08 від 28.11.2008 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» були виконані повність ще 21.06.2013 року. Суд враховує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. В той же час, вимоги щодо стягнення з [PERSON] індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не заявлялися. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed