Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

12 лютого 2014 р. до Приморського районного суду м. Одеси звернувся представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - Позивач) до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третіх осіб: [PERSON] та Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, з позовною заявою про скасування постанови про накладання арешту. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 26 липня 2007 р. між Позивачем та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 7860/0313-072, за яким було надано кредит для придбання квартири у сумі 48 200, 00 доларів США, що складає 243 410, 00 грн., строком до 26 липня 2034 р. У забезпечення виконання зобов'язань по договору про іпотечний кредит № 7860/0313-072 від 26 липня 2007 р. між Позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є однокімнатна квартира, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань, за договором про іпотечний кредит № 7860/0313-072 від 26 липня 2007 р., виникла заборгованість. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 р. з [PERSON] на користь Позивача стягнуто заборгованість у розмірі 565 013, 47 грн. та судовий збір. Дана сума заборгованості значно перевищує вартість заставного майна - однокімнатної квартири, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якої, згідно іпотечного договору від 26 липня 2007 р., складає 286 200, 00 грн. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 р. було направлено на виконання до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Але у ході проведення виконавчих дій з'ясувалось, що в рамках виконавчого провадження № в-18/1117 державним виконавцем 27 жовтня 2010 р. було винесено постанову про накладання арешту на все нерухоме майно [PERSON], у тому числі і на однокімнатну квартиру, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка перебуває в іпотеці Позивача. Також в рамках виконавчого провадження ВП № 25864800, в-18/558 державним виконавцем 11 квітня 2011 р. було винесено постанову про накладання арешту на все нерухоме майно [PERSON], у тому числі і на однокімнатну квартиру, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка перебуває в іпотеці Позивача. У відповідності до іпотечного договору, Іпотекодержатель (банк) має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна іпотеко держателя, на задоволення забезпечених іпотекою вимог вони підлягають задоволенню за кредитним договором. На даний час Позивачем проводяться дії з підготовки до добровільної реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення суми боргу, за згодою [PERSON] Однак наявність арештів, накладених Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції є перепоною у проведенні цих дій. У зв'язку із зазначеним Позивач, як іпотекодержатель та стягувач, був вимушений звернутись до суду із відповідною позовною заявою про скасування постанови про накладання арешту. Сторони в судове засідання 25 червня 2014 р. не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла письмова заява, у якій вона просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Від [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона просить справу розглянути у її відсутність, проти винесення заочного рішення на користь Позивача не заперечує. Представник Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, про місце, день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, всебічного та об'єктивного їх дослідження суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що 26 липня 2007 р. між Позивачем та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 7860/0313-072, за яким [PERSON] було надано кредит для придбання квартири у сумі 48 200, 00 доларів США, що складає 243 410, 00 грн., строком до 26 липня 2034 р. (а.с.4-10). У забезпечення виконання зобов'язань по договору про іпотечний кредит № 7860/0313-072 від 26 липня 2007 р. між Позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 26 липня 2007 р., предметом якого є однокімнатна квартира, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 р. № 261» 07 червня 2011 р. проведено державну реєстрацію зміни до Статуту АТ «Ощадбанк», відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (а.с.16-17.) У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань, за договором про іпотечний кредит № 7860/0313-072 від 26 липня 2007 р., виникла заборгованість. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 р. по справі № 1519/2-831/11 з [PERSON] на користь Позивача стягнуто заборгованість у розмірі 565 013, 47 грн. та судові витрати у розмірі 1 820, 00 грн. (а.с. 9-10). Дана сума заборгованості значно перевищує вартість заставного майна - однокімнатної квартири, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість якої, згідно іпотечного договору від 26 липня 2007 р., складає 286 200, 00 грн. Виконавчий лист згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 р. було направлено на виконання до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Але у ході проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження позивачу стало відомо, що на об'єкт іпотеки накладено інші заборони на відчуження. Як вбачається з відповіді 2-го Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 26.05.14р. №12765/07 (а.с.53) у них перебувало на примусовому виконанні виконавчий лист №2-7507/10 від 07.12.2010р. виданий Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь КС «Кредитінвест» заборгованості у розмірі 10951,93 грн. , в рамках якого було накладено за постановою В-18/558 ЄДРВП 25864800 від 11.04.2011р. арешт на все нерухоме майно боржника за заявою стягувача. Також у 2-му Малиновському ВДВС Одеського МУЮ перебувало примусовому виконанні судовий наказ №2-н-1147/10 від 22.04.2010р. виданий Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 21918,16 грн. , в рамках якого було накладено за постановою В-18/1115 ЄДРВП 22352500 від 27.10.2010р. арешт на все нерухоме майно боржника за заявою стягувача, у тому числі і на однокімнатну квартиру, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка перебуває в іпотеці Позивача (а.с. 54). Зазначене також підтверджується копією витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27.10.10. та від 05.05.11р.(а.с.54). Вищезазначені постанови про накладання арешту ухвалено в межах виконавчих проваджень за виконавчими листами, відповідно до яких позивач по справі не є стягувачем. На даний час Позивачем проводяться дії з підготовки до добровільної реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення суми боргу, за згодою [PERSON] Однак наявність арештів, накладених Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції є перепоною у проведенні цих дій. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 26 липня 2007 р., за реєстровим номером в реєстрі №1581, та накладено 26.07.2007р. заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна в реєстрі заборон за № 232, про що свідчить відповідний запис на іпотечному договорі від 26.07.2007р. (а.с.11-13). У відповідності до іпотечного договору від 26 липня 2007 р., Іпотекодержатель (банк) має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки за рахунок майна Іпотекодержателя, на задоволення забезпечених іпотекою вимог (п.4.1. Договору). У випадках, коли суми, вирученої від реалізації предмета іпотеки недостатньо для повного задоволення вимог, одержати суму з майна Іпотекодавця в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п.4.8. Договору). Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Постанови Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладання арешту на все нерухоме майно від 27 жовтня 2010 р. та від 11 квітня 2011 р. перешкоджають банку (Іпотекодержателю) реалізувати своє право на задоволення своїх вимог, шляхом реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до приписів ч.1. ст. 20 Закону України «Про заставу» та ч.1, 2 ст. 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави згідно вимог ч.1.ст. 590 ЦК України та ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу» здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю. Заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором № 7860/0313-072 від 26 липня 2007 р. перед Позивачем станом на день пред'явлення позову становить 565 013, 47 грн. Виходячи з наведеного вбачається, що право на відчуження однокімнатної квартири, загальною площею 26,6 кв.м, жилою площею 9,6, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої Є [PERSON] та яке перебуває в іпотеці Позивача і накладена 26.07.2007р. , виникло значно раніше ніж накладання заборони від 27.10.10р. та від 11.04.2011р. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» спори, які виникають у виконавчому провадженні, щодо звернення стягнення на заставне майно, вирішуються судом. Відповідно до приписів ч.2 ст. 114 ЦПК України, передбачено, що «позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини». Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», заставодержатель набуває права стягнення за рахунок предмета застави у випадку порушення умов кредитного договору. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved