Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

15.01.2015 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання положень договору недійсними та внесення змін до договору. (а.с. 1-4) Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні, в обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилались на те, що позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» 01.06.2006 року було укладено кредитний договір № СМ-300/1706/2006. В подальшому, всі права та обовязки кредитора за кредитним договором перейшли до ПАТ «ОТП Банк». Згідно положень укладеного кредитного договору відповідач зобовязався надати позивачу споживчий кредит в сумі 529\~000 доларів США на умовах встановлених цим договором, а позивач зобовязується погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах цього договору. 17.02.2015 року позивачем було отримано повідомлення про наявність заборгованості та 24.02.2015 року досудова вимога, де відповідач вказував про існуючу заборгованість позивача за кредитом у сумі 96 463 долари США 61 цент США, та заборгованість за процентами по кредиту у сумі 7 543 долари США та 68 центів США. 30.03.2015 року позивач маючи на руках суму у розмір 20\~000 дол. США у вигляді монет, звернувся до відповідача за дозволом на дострокове часткове погашення кредиту, але працівниками ПАТ «ОТП Банк» було відмовилено приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет. 08.04.2015 року у відділенні банку «Гвардійське» позивач отримав відповідь банку з зазначеними причинами відмови за підписами керуючого відділенням та провідного експерта. Таким чином відповідач відмовився прийняти від позивача належне виконання за умовами кредитного договору, мотивуючи свою відмову тим, що внутрішніми положеннями банку внесення готівкових коштів іноземної валюти у вигляді монет не передбачено, в той же час стверджуючи, що керується НПАНБ України. Внаслідок односторонньої відмови відповідачем виконання свого зобовязання прийняти до сплати кошти у валюті кредиту, що унеможливило належне виконання позивачем умов кредитного договору, позивач вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 615 ЦК України та визнати кредитний договір № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року припиненим з моменту відмови відповідача прийняти належне виконання, тобто з 30.03.2015 року(а.с.104-108) У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с. 87,94,101-103,116-118,122-127) Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 01.06.2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № СМ-300/1706/2006, за умовами якого відповідач зобовязався надати кредит у сумі 529 000 дол. США, а позивач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 6-13) Встановлено, що 30.10.2009 року, 30.08.2010 року, 31.12.2010 року, 01.06.2012 року,22.10.2013 року та 25.06.2014 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було укладені додаткові договори до кредитного договору № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, що підтверджується копіями вказаних договорів (а.с.14-46) Встановлено, що позивач отримав від відповідача суму еквівалентну 529 000 дол. США на виконання умов кредитного договору № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, що підтверджується поясненнями самого позивача. Встановлено, що позивач виконував зобовязання за кредитним договором № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, але 17.02.2015 року ПАТ «ОТП Банк» направив позивачу досудову вимогу про необхідність дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а саме: суму кредиту у розмірі 96 463 долари США 61 цент США та заборгованості за процентами по кредиту у сумі 7 543 долари США та 68 центів США, що підтверджується копією повідомлення про наявність заборгованості вих. № 22-2/865180 від 10.02.2015 року та копією досудової вимоги відповідача № 22-2/865856 від 17.02.2015 року(а.с.112) 30.03.2015 року позивач звернувся до відділення «Гвардійське» установи «ОТП Банк» з заявою про сплатити існуючої заборгованості та зробити частковий достроковий платіж по кредитному договору № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, а саме сплатити 10\~017, 94 доларів США на погашення заборгованості по кредиту та 9\~982, 06 дол. США на погашення заборгованості по процентам. Позивач мав намір здійснити оплату у формі монет (центів) США, але банком було відмовлено у прийняті платежу монетами, оскільки така форма платежу не передбачена внутрішнім положенням банку, що підтверджується поясненнями позивача, заявами та відповіддю(а.с. 109-111) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно кредитного договору № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року встановлено, що підписання цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому цим договором. Згідно ст.. 598 Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов'язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з приписами статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених\~частиною четвертою статті 545\~цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Стаття 614 ЦК України передбачає, що \~ особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. Згідно ст.. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Відповідно до ст.. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд при вирішенні позовних вимог [PERSON] виходив с того, що зазначені позивачем обґрунтування припинення зобовязання по кредитному договору № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року не можуть бути підставою для визнання його таким, так як часткове прострочення виконання своїх зобовязань банком, а саме не прийняття сплати [PERSON] платежу по кредитному договору у вигляді центів США, може бути лише підставою зменшення розміру збитків та неустойки, які нараховуються боржнику, але не є підставою припинення зобовязання за кредитним договором в цілому. Позивач, мав та має право оскаржити вищезазначені дії банку, зобовязати відповідача вчинити певні дії (прийняти платіж), або відповідно до ст.. 615 ЦК України відмовитися від зобов'язання частково або у повному обсязі у звязку з порушення зобов'язання банком, в разі чого могло б вирішуватися питання про зміну умов зобов'язання або його припинення саме на цих підставах. Отже, суд критично оцінює посилання позивача на той факт, що прострочення зобовязання кредитором є підставою припинення зобовязання взагалі. Оцінюючи всі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не надано належних доказів припинення зобовязань по кредитному № СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року і з обставин зазначених позивачем у позові, суд не вбачає підстав для його задоволення, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed