Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

13 червня 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Макіївської міської ради, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд», про визнання права користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони вселились в квартиру на законних підставах, але їх право не визнається. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені в позовній заяві та зазначив, що відповідно до витягу з протоколу № 38 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства «ММК» від 25 вересня 1991 року [PERSON] було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] в Кіровському районі міста Макіївки для тимчасового поліпшення житлових умов без прописки з оплатою комунальних послуг. 01 жовтня 1997 року [PERSON], згідно його заяви про обмін тимчасового житла, відкритим акціонерним товариством «Макіївський металургійний комбінат» була надано квартиру за адресою: [ADDRESS] на тих самих умовах. [PERSON] разом із родиною, яка складається з нього, доньки [PERSON] та сина [PERSON], вселились в спірну квартиру та дотепер проживають в ній. За весь час свого проживання у спірній квартирі, позивачі власними силами і за власні кошти шляхом капітального ремонту зробили квартиру придатною для проживання. Позивачі користуються квартирою у продовж останніх років, підтримують її у санітарному стані, періодично здійснюють ремонт та сплачують комунальні платежі. На теперішній час стало відомо, що в них не має ордера на вселення. Вважає, що оскільки це сталося не з їх вини, а право на вселення вони отримали за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, тому в них виникло право користування спірним жилим приміщенням. Також вони неодноразово зверталась до Управління з обліку, розподілу та приватизації житла Макіївської міської Ради та Кіровської районної адміністрації Макіївської міської ради з питанням про отримання ордера на тимчасове житло, однак їм було відмовлено та рекомендовано звернутися з позовом до суду. Посилаючись на викладене, представник позивача просив визнати за позивачами право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] не використали наданого законом права на участь в судовому засіданні, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача - Макіївської міської ради, Малофєєнко Н.Ю., не використала наданого законом права на участь в судовому засіданні, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд», не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказах. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно виписки з протоколу № 38 сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат» від 25 вересня 1991 року [PERSON] була надана двохкімнатна кімнатна квартира житловою площею 29,6 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS], для тимчасового покращення житлових умов без прописки зі сплатою комунальних послуг. 09 вересня 1997 року [PERSON] до відкритого акціонерного товариства «ММК» надано заяву про розгляд питання про обмін тимчасового житла на житло, розташоване на тому ж майданчику, тобто на квартиру [ADDRESS]. 01 жовтня 1997 року згідно заяви [PERSON] про обмін тимчасового житла, йому та його родині на тих самих умовах було надано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаної виписки [PERSON] разом із членами своєї родини, сином - [PERSON] та донькою [PERSON] вселились без прописки до спірного житла. Із наданих суду документів убачається, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки, наданої житлово - комунальним відділом ВАТ «ММК», [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з часу вселення по теперішній час [PERSON] разом із членами своєї родини безперервно проживали в спірному житлі, здійснювали витрати щодо його утримання, укладали договори з підприємствами та організаціями щодо надання комунальних послуг. Заборгованість по сплаті будь-яких комунальних послуг з обслуговування квартири [ADDRESS], відсутня. З урахуванням положень ст. 4 Житлового кодексу України квартира, надана [PERSON] відноситься до громадського житлового фонду. Статтею 53 ЖК України передбачено, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. У відповідності до положень ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР. Приписами ст. 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем-житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Ордер [PERSON] на спірне житлове приміщення не видавався, договір найму житлового приміщення між ним та житлово-експлуатаційною організацією не укладався, що об'єктивно підтверджено матеріалами справи та визнано представником позивача в судовому засіданні. Таким чином, при вселенні [PERSON] до спірної квартири був порушений встановлений діючим законодавством порядок вселення - не був виданий ордер на приміщення, в зв'язку з чим не був укладений договір його найму. Статтею 7 Закону України від 24 червня 2004 року N 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що громадяни мають право на одержання у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, а також у будинках житлово-будівельних кооперативів надаються громадянам у безстрокове користування. Право членів сім'ї наймача на проживання разом з ним, користування нарівні з наймачем усіма правами та обов'язками, що випливають з договору найму житлового приміщення, визначене ст. 64 ЖК України. У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що відсутність ордеру на житлове приміщення за встановлених фактичних обставин по справі не може бути об'єктивною перешкодою для визнання за позивачами права користування спірною житловою квартирою, оскільки вони вселились в неї за достатніх правових підстав, безперервно володіють та використовують дану квартиру протягом тривалого часу, здійснюють витрати щодо її утримання; питання щодо виселення позивачів зі спірного житлового приміщення відповідачами не порушувалось. Наявність реєстрації позивачів в іншому приміщенні не береться судом до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено, що за адресою реєстрації вони не проживають. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] разом із членами своєї сім'ї мають достатні правові підстави для користування житловою квартирою [ADDRESS]. Під час надання спірної квартири в її користування не був дотриманий встановлений законом порядок, [PERSON] не був виданий ордер на житлове приміщення, що суттєво порушує її житлові права, в зв'язку з чим позовні вимоги про визнання права користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved