Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

12 листопада 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повязаного із затримкою видачі трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 01 травня 2015 року вона була прийнята на роботу в магазин продовольчих товарів «Камянський» в смт. Межова по вул. Будьонного № 58 на посаду продавця продовольчих товарів фізичною особою-підприємцем - [PERSON] за усною домовленістю з нею з випробовуванням, як вона їй пояснила, але не вказала строк випробовування. В цей день вона почала працювати. Приблизно 07-11 травня 2015 року вона надала свою трудову книжку, копію паспорту ФОП [PERSON]. Інших документів від неї ФОП [PERSON] не вимагала і вона приступила до виконання своїх посадових обовязків: «продавця продовольчих товарів» в магазині «Камянський». З наказом (розпорядженням, трудовим договором з працівником) у письмовій формі про прийняття на вказану посаду роботодавець її не ознайомлювала. При прийнятті її на посаду продавця продовольчих товарів інвентаризація щодо приймання товарно-матеріальних цінностей по магазину «Камянський» не проводилася і її фактично без проведення інвентаризації було допущено до роботи. Приблизно 17-18 травня 2015 року роботодавцем було запропоновано написати заяву про звільнення за статтею 36 п.1 КЗпП України без вказівки в заяві дати звільнення, про що всі продавці, які працювали на той час, написали таку заяву. В кінці травня 2015 року була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей у магазині «Камянський», де за результатами інвентаризації будь-яких претензій до неї та інших продавців не було. Вона залишилася працювати на посаді продавця продовольчих товарів. За травень 2015 року отримала заробітну плату у розмірі 1000,00 (одна тисяча гривень). З цього часу вважала, що прийнята на вказану посаду на безстроковий строк, наказ або розпорядження не було видане, трудовий договір у письмовій формі не укладався. Приблизно 17-20 липня 2015 року була проведена повторно інвентаризація товарно-матеріальних цінностей у магазині. Результати інвентаризації були надані їм 24 липня 2015 року та оголошено, що при проведенні інвентаризації була встановлена недостача товарно-матеріальних цінностей приблизно 22 000,00 тисячі гривень. Було оголошено, що є її вина в цій недостачі, необхідно її погасити і тільки потім їй вручать трудову книжку з відповідним записом. Вона відмовилася від погашення цієї недостачі і прохала повернути їй трудову книжку. З цієї дати вона не була допущена до роботи на вказаній посаді. При звільненні з роботи їй не віддали трудову книжку. При неодноразовому усному зверненні відповідач взагалі відмовлялася від розмов та не відповідала на телефонні дзвінки, або відповідала, що не знає, де знаходиться її трудова книжка або відповідав її чоловік [PERSON] і говорив, що необхідно погасити недостачу, а потім отримаєш трудову книжку. По цьому факту недостачі її викликали в Межівський РВ УМВС України в Дніпропетровській області, де в усній формі працівник міліції розпитав, вона надала пояснення і поїхала додому. Позивач [PERSON] просить суд зобовязати фізичну особу-підприємця [PERSON] видати їй трудову книжку; зобовязати фізичну особу-підприємця [PERSON] внести запис у трудову книжку з таким формулюванням: «звільнена за згодою сторін по п.1\~ ст.\~ 36 КЗпП України з 12 листопада 2015 року»; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 7\~122,80 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в сумі 293,02 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 3500,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. 19 лютого 2016 року представник позивача [PERSON] надав суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд поновити процесуальний строк подачі позовної заяви; зобовязати фізичну особу-підприємця [PERSON] внести запис у трудову книжку з таким формулюванням: - «звільнена за згодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України з 03 лютого 2016 року; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 9\~642,96 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в сумі 293,02 грн.; стягнути з відповідача заробітну плату за липень 2015 року у розмірі 268,28 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач заперечує проти заявлених вимог позивача. Прохає суд відмовити у їх задоволенні, так як [PERSON] пропущено трьохмісячний строк звернення до суду за захистом прав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя і також вважає, що позивач пропустив встановлений законодавством трьохмісячний строк звернення до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували поважність причини пропуску строку звернення до суду. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог з даних підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає. За вимогами ст.ст.213, 214, 216 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішити справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або

Outcome: dismissed