Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

14.05.2020 позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом, в якому просив: поновити його на посаді заступника начальника управління - начальника відділу розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської районної державної адміністрації з 18.04.2020; стягнути з Жмеринської районної державної адміністрації на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.04.2020 до поновлення його на роботі; зобов`язати відповідача виплатити компенсацію за 13 календарних днів щорічної додаткової відпустки та грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка виплачується разом зі щорічною відпусткою. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Стислий виклад позицій позивача. Позивач вказав, що з 17.02.2014 він працював в управлінні агропромислового та економічного розвитку Жмеринської районної державної адміністрації на посаді заступника начальника управління - начальника відділу розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку. 17.04.2020 розпорядженням № 9-рк від 13.04.2020 його звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штатних одиниць працівників, відповідно до п.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Відповідно до розпорядження, підставою звільнення послужило розпорядження голови Жмеринської районної державної адміністрації від 26.11.2019 № 21-рк «Про скорочення штатних одиниць та упорядкування структури штату працівників районної державної адміністрації». Дане звільнення вважає незаконним з наступних підстав: - в порушення норм статей 5, 6, 41 Закону України «Про державну службу» розпорядження № 21-рк від 26.11.2019 «Про скорочення штатних одиниць та упорядкування структури штату працівників районної державної адміністрації» підписано першим заступником голови Жмеринської РДА Монастирським О.І. ; - відсутнє погодження про його звільнення з відповідними органами обласної державної адміністрації; - він не отримував персонального попередження про скорочення посади, як і не отримував пропозиції про наявність всіх вакантних посад, хоча на день отримання попередження про наступне звільнення у структурних підрозділах районної державної адміністрації були наявні вільні вакансії, які відповідали його кваліфікації, проте запропоновані не були. Крім того, позивач вважає, що йому при звільненні відповідачем не було компенсовано 13 календарних днів щорічної додаткової відпустки, також з ним не було проведено розрахунок за 1 день роботи, а саме день звільнення 17.04.2020. Відзив на позовну заяву від представника відповідача до суду не надходило. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 18.05.2020 ухвалою судді позовна заява залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. 28.05.2020 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі. Справа призначена до підготовчого засідання на 24.08.2020. 04.08.2020 та 21.08.2020 підготовче засідання відкладено з об`єктивних причин на 18.09.2020. 18.09.2020 підготовче провадження закрито справа призначена до судового розгляду на 19.10.2020 19.10.2020 позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився надав заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути у його відсутність, у разі неявки представника відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Жмеринської районної державної адміністрації належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає. Відповідно частини 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 26.11.2019 року № 21-рк з додатками вирішено, серед іншого, скоротити штатні одиниці та встановити граничну чисельність по структурних підрозділах районної державної адміністрації, що мають статус юридичної особи публічного права, дане розпорядження підписане першим заступником голови районної державної адміністрації О. Монастирським. Затверджено склад ліквідаційної комісії управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської районної державної адміністрації (а.с.29-36). Додатками №3-5 до розпорядження визначено список державних службовців, які попереджаються про звільнення відповідно до п.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та про зміну істотних умов державної служби у відповідності до ст. 43 Закону України «Про державну службу» (а.с.36-39). Згідно копії розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 13.04.2020 № 9-рк за підписом першого заступника голови районної державної адміністрації О. Монастирського [PERSON] звільнено з посади заступника начальника - начальника відділу розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку управління агропромислового та економічного розвитку райдержадміністрації 17 квітня 2020 року відповідно до п.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» на підставі розпорядження голови Жмеринської районної державної адміністрації від 26 листопада 2019 року № 21-рк «Про скорочення штатних одиниць та упорядкування структурної районної державної адміністрації» (а.с.40). Відповідно до копії попередження Жмеринської районної державної адміністрації від 10.01.2020 [PERSON] повідомлено про звільнення, одночасно йому запропоновано переведення з 10.03.2020 на інші посади з переліку посад. [PERSON] був ознайомлений з попередженням 10.01.2020, що стверджується його власноручним підписом (а.с.41-42). Як вбачається з копії наказу управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської районної державної адміністрації від 10.03.2020 № 11 [PERSON] відбув в основну щорічну відпустку з 11.03. по 01.04.2020 за робочий період з 21.06.2019 по 11.03.2020 та додаткову відпустку на 15 календарних днів за робочий 2019 рік з 02.04. по 16.04.2020. Наказом визначено виплатити останньому на підставі його заяви відпускні (а.с.43). Згідно копії розпорядження № 7-рк від 17.02.2014 [PERSON] призначено заступником начальника управління - начальника відділу розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку управління агропромислового розвитку райдержадміністрації з 14.04.2014 (а.с.44). Відповідно до копії листа, адресованого голові Жмеринської районної державної адміністрації Твердохлібу Ю.М. департамент агропромислового розвитку облдержадміністрації погоджував кандидатуру [PERSON] для призначення на посаду заступника начальника управління - начальника відділу розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку управління агропромислового розвитку райдержадміністрації (а.с.45). 19.04.2018 головою районної державної адміністрації О. Легеза затверджено Положення про управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської районної державної адміністрації. Пунктом 8 вищевказаного положення, управління очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади головою райдержадміністрації згідно із законодавством про державну службу за погодженням із відповідними органами обласної державної адміністрації в установленому законом порядку (а.с.46-57). Як вбачається з листа в.о. голови національного агентства України з питань державної служби, адресованого [PERSON] , останньому повідомлено про його право на виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки (а.с.74-75). Згідно довідки Управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської РДА від 17.04.2020 № 08-1/53 середньоденна заробітна плата [PERSON] на день звільнення складала 356,96 грн. (а.с.78). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Докази та твердження відхилені судом. Суд відхиляє твердження позивача [PERSON] на які він посилається як на підставу задоволення позову про те, що його не попереджали про наступне звільнення, відповідно він не отримував пропозиції про наявність усіх вакантних посад, адже даний аргумент повністю спростований копією попередження, наявного в матеріалах справи, в якому перелічені усі вакантні посади та в якому наявний підпис позивача про його ознайомлення з даним попередженням. Також суд відхиляє твердження позивача як на підставу задоволення позову про те, що йому була не виплачена заробітна плата за 1 робочий день, адже на підтвердження цього позивачем не надано жодних доказів. Мотиви суду. Норми права, які застосував суд. Відповідно до п.2 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу Ст. 49-1 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як вбачається з матеріалів справи 10.01.2020 [PERSON] було попереджено про наступне звільнення та запропоновано іншу роботу. Відповідно до п.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу. Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону. Відповідно до ч.4 вищевказаної статті у разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього - один із заступників голови місцевої державної адміністрації. Згідно статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» перший заступник та заступники голів місцевих державних адміністрацій виконують обов`язки, визначені головами відповідних державних адміністрацій, і несуть персональну відповідальність за стан справ на дорученій їм ділянці роботи. Перший заступник та заступники голови обласної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою обласної державної адміністрації за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації. Частиною другою статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Отже, розпорядження № 9 - рк від 13.04.2020 Жмеринської районної державної адміністрації «Про звільнення [PERSON] » було підписано уповноваженою на це особою, зокрема першим заступником голови районної державної адміністрації, проте враховуючи, що [PERSON] як керівника структурного підрозділу місцевої державної адміністрації було звільнено без погодження з органами виконавчої влади вищого рівня, а доказів протилежного суду не надано, [PERSON] слід поновити на посаді заступника начальника управління - начальника відділу розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської районної державної адміністрації з 18.04.2020 Що стосується вимог позивача в частині зобов`язання відповідача щодо виплати йому компенсації за 13 календарних днів щорічної додаткової відпустки та грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка виплачується разом зі щорічною відпусткою суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно вимог ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. За приписами ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 3 Закону України «Про відпустки» встановлено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про відпустки» невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка. В ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» вказано, що право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади),заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. За змістом ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Натомість позивачем висунуто вимогу про поновлення його на роботі і суд прийшов до висновку про законність таких вимог та необхідність їх задоволення. Отже, за таких умов, вимоги позивача про стягнення компенсації є безпідставними, адже до кінця цього року позивач має право отримати невикористану відпустку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку, що звільнення [PERSON] відбулось з порушення вимог статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, відповідно позивача слід поновити на роботі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу розвитку сільської місцевості, врегулювання відносин власності та функціонування аграрного ринку управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської районної державної адміністрації з 18.04.2020. Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2016 року у справі №6-419цс16. Враховуючи, що позивача було звільнено з роботи 17.04.2020 то середньомісячне число робочих днів становить 20,5 днів (лютий 20 днів + березень 21 день=41 день/2). Разом з тим, зважаючи на відсутність детального розрахунку відпрацьованих позивачем днів, враховуючи, що позивач був звільнений 17.04.2020, тобто фактичне число робочих днів з дня звільнення становить 8 днів, а рішення у справі постановлено 19.10.2020, що також не становить повного місяця, то середній заробіток за час вимушеного прогулу слід вираховувати з фактичної кількості робочих днів у цих місяцях. Відповідно до довідки Управління агропромислового та економічного розвитку Жмеринської РДА від 17.04.2020 № 08-1/53 середньоденна заробітна плата [PERSON] на день звільнення складала 356,96 грн. (а.с.78). Оскільки звільнення позивача з роботи визнано судом протиправним та його поновлено на роботі, то з відповідача Жмеринської районної державної адміністрації на користь [PERSON] необхідно стягнути його середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.04.2020 по 19.10.2020 (день винесення рішення у справі), виходячи з її середньоденного розміру 356,96 грн., середня заробітна плата за час вимушеного прогулу становить: квітень 2020 року - 2855,68 грн. (8 робочих днів); травень 2020 року - 7317,68 грн. (20,5х356,96); червень 2020 року - 7317,68 грн. (20,5х356,96); липень 2020 року - 7317,68 грн. (20,5х356,96); серпень 2020 року - 7317,68 грн. (20,5х356,96); вересень 2020 року - 7317,68 грн. (20,5х356,96); жовтень 2020 року - 4283,52 грн. (12 робочих днів х 356,96). Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивачки на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (за вимогу майнового та немайнового характеру). На підставі викладеного та

Outcome: partial