Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 22 січня 2015 року, та стягнення на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення суду. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Надьон». В обгрунтування заявлених вимог [PERSON] указує на фактичне припинення подружжям шлюбних відносин з лютого 2017 року та подальше проживання за різними адресами. Шлюб існує формально, підстави для примирення відсутні. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], котрий на час розгляду справи у суді залишається малолітнім, проживає з матірю і знаходиться на її утриманні. [PERSON] є батьком дитини, працює електриком ТОВ «Псьол»,але матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає. Позивач уважала, що останній має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, зважаючи на те, що є особою працездатного віку, інвалідом не являється, має постійний заробіток, інших утриманців не має. Спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та про поділ майна відсутній. Сторони у судове засідання не зявилися. Позивач згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує і не заперечує проти ухвалення заочного рішення /ас 28/. Відповідач повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною пятою статті 74 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України / /ас 22-24, 32 /, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197,224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Суд розглядає справу згідно до вимог статей 11, 60, 137 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом за матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 січня 2015 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] і відповідач записаний його батьком, дитина сторін проживає з матірю і знаходяться на її утриманні /копії ас 6-7, ас 8/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Згідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України / далі СК України / шлюб припиняється\~\~внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає\~\~право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно до частини другої статті 112 СК України\~\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше\~\~спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б\~\~інтересам\~\~одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 01.05.2017 становить 1426 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років - не менше 427,80 грн /30% від 1426 грн./. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд встановив, що з часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна зі сторін не вважає можливим збереження сім'ї, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; доводи позивача відповідачем не спростовані. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, [PERSON] записаний батьком дитини, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «Надьон». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 13 березня 2017 року. Згідно з п.1 частини першої статті 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України згідно із Законом України «Про судовий збір», що діяв на час подачі позову до суду. При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 640 грн. 00 коп. та 640 грн. 00 коп. в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved