Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

13.01.2020 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до повноліття дитини, та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до повноліття дитини. В обґрунтування зазначила про те, що 05.05.2017 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, котрий рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2019 року було розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться повністю на її утриманні. Зазначила, що самостійно оплачує найману квартиру, витрати на яку разом з комунальними послугами щомісячно складають 12 000,00 грн., через відсутність альтернативного державного закладу у близькій доступності до місця проживання дітей самостійно сплачує вартість дитячого садочку, що складає 7 500,00 грн. на місяць, несе витрати на харчування, одяг, дозвілля дітей, що за два місяця склало 28 996,00 грн. Крім того, донька відвідує додаткові гуртки, захоплюється спортом. До того ж, діти потребують витрат на придбання сезонного одягу, а витрати на зимовий одяг склали 10 000,00 грн. Зауважила, що відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги, домовленість щодо надання допомоги на утримання дітей між ними також не досягнута. Вказала, що відповідач, який є здоровою, працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, має мінливий, однак, високий дохід, є лікарем-стоматологом, має власну стоматологічну клініку, здійснює підприємницьку діяльність, має нерухоме майно у м. Києві, використовує для власних потреб два дороговартісних транспортні засоби марки INFINITI та KIA SPORTAGE, часто відпочиває та подорожує закордоном, відвідує дороговартісні курорти, що свідчить про його високий майновий стан, в той час як вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Тому, змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 10.03.2020 року. Ухвалою від 10.03.2020 року розгляд справи відкладено на 28.04.2020 року. Ухвалою від 28.04.2020 року розгляд справи відкладено на 19.06.2020 року на задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та витребування додаткових доказів щодо підтвердження майнового стану відповідача. Ухвалою від 28.04.2020 року витребувано інформацію з Державної прикордонної служби про кількість та тривалість перетинів кордону відповідачем, з Регіонального сервісного центру у м. Києві - інформацію про наявність зареєстрованих транспортних засобів за останні два роки, та з державної фіскальної служби у м. Києві - інформацію про розмір отриманих відповідачем доходів та місце здійснення підприємницької діяльності. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач 19.02.2020 року подав відзив на позовну заяву, в котрому з позовними вимогами погодився частково, а саме: не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, вважаючи саме такий розмір аліментів таким, що відповідає розміру його отримуваних доходів. Зазначив, що дійсно позивач ще 04.12.2019 року зверталася до нього з вимогою про сплату аліментів на утримання дітей, однак, він не погодився через їх завищений розмір та через наявність перешкод у спілкуванні з дітьми, тому їх сплату не здійснював. Стверджував, що він має намір особисто брати участь у витратах на дітей, в тому числі на їх розвиток, навчання, відпочинок за умови усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Також вважає, що не всі витрати позивача на дітей відповідають їх інтересам та є обґрунтованими, а витрати на придбання на обох дітей зимового одягу взагалі є необґрунтованими. В частині здійснення позивачем витрат на оренду квартири, дитячий садочок, гуртки для дітей та няню не заперечував. Щодо свого майнового стану зазначив, що має лише одну квартиру у м. Києві в Голосіївському районі, якою володіє спільно з матір`ю. Зазначених позивачем автомобілів у власності не має. Наявність стоматологічного бізнесу не заперечував, однак, посилався на те, що за останні вісім місяців 2019 року ним отримано доходу лише 157 040, 00 грн. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що сторони у справі з 05.05.2017 року перебували у шлюбі, котрий рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.12.2019 року було розірвано. З копії свідоцтв про народження № 423438 від 08.01.2015 року та № 611660 від 10.05.2018 року сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони проживають окремо. Діти проживають з матір`ю та повністю перебувають на її утриманні, що не заперечено та не спростовано відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що відповідач офіційно працює, має дохід, утриманців не має. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві за [PERSON] у період часу з 11.07.2018 року по 20.02.2019 року був зареєстрований автомобіль INFINITI [NUMBER] , та в період часу з 29.11.2019 року по 04.12.2019 року у його власності перебував транспортний засіб KIA SPORTAGE. Згідно відповіді Державної Прикордонної служби [PERSON] виїжджав закордон протягом 2018 року сім разів, з них відвідував наступні міста світу - Фумічіно, Анталію, Мадрид, Хургаду, Ригу шляхом авіаперельотів, двічі - на автомобілі. Протягом 2019 року відповідач виїжджав закордон дев`ять разів, з них шляхом авіасполучення відвідував Відень, Стамбул, Дубай, Анталію, Стокгольм, Лондон, Відень, Франкфурт, Мюнхен. Двічі перетинав кордон на автомобілі (державний номерний знак [NUMBER] ). Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 7 000,00 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви і до досягнення ними повноліття, та стверджує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі, разом з тим, останньою не зазначено доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, наявності в останнього грошових коштів, підтвердження необхідності саме вказаного розміру аліментів для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дітей тощо. Поїздки відповідача протягом 2018-2019 років, що останнім до речі не заперечувались, за кордон, та наявність у минулому у нього транспортних засобів, не є, на думку суду, беззаперечним доказом можливості останнього сплачувати аліменти саме у розмірі 7 000,00 грн. на кожну дитину. Проте, з огляду на вказане, судом критично оцінюється позиція відповідача про його недостатній рівень майнового забезпечення, адже наведене свідчить про протилежне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, відповідачем допомога в утриманні дітей не надається, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь аліменти, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Разом з цим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та, виходячи з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, враховуючи те, що позивач не обґрунтовує в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України необхідність та можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі саме у розмірі 7 000,00 грн. на кожну дитину, при цьому зазначає, що відповідач має можливість їх сплачувати, а отже має дохід, приймаючи до уваги позицію відповідача, надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей, аліментів у твердій грошовій формі у розмірі 5 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13.01.2020 року і до їх повноліття. На думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дітей буде відповідати інтересам та потребам останніх. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial