Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

14.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на частку в спільному майні, та прохає суд в порядку поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, визнати за ним, [PERSON], [INFO] та відповідачем [PERSON], [INFO], право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах по 1/2 частки за кожним. Судові витрати покласти на відповідача [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та прохав суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач, в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, свої заперечення надала суду в письмовій формі, які суд долучив до матеріалів справи. Дослідив матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд прийшов до наступного висновку. Сторони перебували в шлюбі з 28.08.1993 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.№13) та [PERSON], [INFO] (а.с.№14). 27.05.2003 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Лозівського міськрайонного суду (а.с.№16). Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом та підтримувати подружні стосунки, що підтвердили як позивач, так і відповідач у судовому засіданні 05.06.2014 року. 26.08.2011 року сторони знову уклали шлюб (а.с.№15),який було розірвано за рішенням Лозівського міськрайонного суду від 02.09.2013 року (а.с.№17) та місце проживання дітей було визначено разом з відповідачем по справі [PERSON]. Судом встановлено, що у відповідача по справі [PERSON] належала на праві приватної власності однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яка їй належана на підставі договору дарування. Вказану квартиру відповідач, в період шлюбу, на підставі договору міни, здійснила обмін на трикімнатну квартиру, яка належала [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.№19). З огляду на вищезазначений договір міни (а.с.№19), а саме п.3, обмін квартири на квартиру проводився без доплати. Проте, за квартирою [PERSON] на час обміну квартири рахувався борг по комунальним платежам, а тому вартість квартири з урахуванням боргу була занижена, що також сторонами в судовому засіданні не оскаржувалось. Вказана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], за домовленістю подружжя була зареєстрована на відповідача по справі [PERSON] Як зазначили сторони в судовому засіданні, борги по квартирі згодом були погашені, вони разом проводили поточні ремонтні роботи у вищевказаній квартирі. Позивач по теперішній час продовжує проживати у спірній квартирі разом зі старшою дочкою [PERSON], даний факт було підтверджено в судовому засіданні сторонами. Посилання відповідача по справі на те, що спірна квартира була обміняна на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору дарування, а таким чином також належить їй, і відповідач не має на неї законного права, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки було встановлено, що на момент договору міни, сторони перебували в шлюбі, квартира за адресою: [ADDRESS], була з боргами по комунальним платежам, в підтвердження чого позивач [PERSON] надав довідку Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради про наявність боргів за комунальні послуги станом на 01.03.2000 року (а.с.№37). Та сторони не оскаржували в судовому засіданні факт сумісної сплати вказаних боргів та проведення поточних ремонтних робіт. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надала суду довідку Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради про наявність боргів за комунальні послуги станом на 01.05.2014 року (а.с.№44) та фотокартки стану спірної квартири (а.с.№40-43), в підтвердження того, що позивач не сплачує комунальні послуги та не утримує квартиру в належному стані. Вказані докази суд не може прийняти в підтвердження викладених обставин відповідача, оскільки на питання суду, чому [PERSON] як власник квартири сама не сплачує комунальні послуги за квартиру, відповідач не знайшла відповіді, обмежившись поясненням, що вважає вказані борги, боргами саме позивача по справі, оскільки він там проживає. Крім того, долучені до матеріалів справи фотокартки стану квартири не дають можливості огляду всієї квартири, а тільки її фрагменти. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК Ураїни, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: - частка є незначною і не може бути виділена в натурі; - річ є неподільною; - спільне володіння і користування майном є неможливим; - таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Однак в судовому засіданні сторони не ставили питання про виділення їх часток в натурі або сплати вартості їх часток один одному. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір та в своєму позові він прохає суд стягнути їх з відповідача по справі. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] частково, а саме визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, на квартиру [ADDRESS] - в рівних частках по 1/2 частки за кожним, а також стягнути солідарно судовий збір в розмірі в розмірі 250 гривень 00 копійок, по 125 гривень 00 копійок з кожного, відповідно до розподілених часток спільного майна.

Outcome: partial