Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

14.03.2016 позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить присудити з відповідача кошти на утримання (аліменти) неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина. Більше року відповідач не проживає в сімї, приходить один або два рази на тиждень, не піклується на утримує сімю, витрачаючи весь свій заробіток на себе. Позивач зазначає, що одна не може забезпечити належний рівень утримання сина, а відповідач, будучи здоровим та працездатним, який працює в ТОВ «Аерохендлінг» на посаді заступника директора з безпеки та має постійний дохід, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу). В судове засідання сторони не зявились та згідно поданих до суду письмових заяв, про розгляд справи повідомлені, просять розглядати справу за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач просить врахувати його заперечення проти позову. Так, згідно з письмовими запереченнями відповідача від 26.04.2016 , він не згідний з підставами, викладеними в позові, оскільки з сімї не уходив, постійно проживає за вказаною в позовній заяві адресою, сплачує комунальні послуги, постійно надає матеріальну допомогу на утримання їхнього спільного сина: купує одяг, продукти харчування, оплачує приватних репетиторів, відкрив картковий рахунок, на який перераховує кошти на дрібні потреби сина. Він не погоджується з розміром аліментів, вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості предявлення вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), та що сума аліментів має бути зменшена до ? частки його доходів. Дослідивши подані заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК №043386, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області 12 листопада 1999 року (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК №281003, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області (а.с.3). Той факт, що неповнолітній син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч.2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що на утриманні відповідача є інші непрацездатні особи, суду відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, суд прийшов до висновку, що за матеріальним станом відповідача, який є особою працездатного віку, він може сплачувати аліменти на сина у визнаному ним розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), при цьому визначений позивачем розмір аліментів 1/3 частині усіх видів заробітку (доходу) відповідача є необґрунтовано завищеним, оскільки будь-яких обставин, а також доказів, які б ці обставини доводили, щодо необхідності стягнення аліментів саме у визначеному позивачем розмірі, нею не зазначено, а також враховуючи рівний обовязок батьків щодо утримання дітей. Визначений судом та визнаний відповідачем розмір аліментів, на думку суду, є справедливим і достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітнього сина сторін. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду. В звязку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial