Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

13 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 11 липня 2009 року та зареєстрований у Першому Малиновському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 453. Позивач зазначає, що від спільного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Проте з 2015 року сторони фактично стали проживати окремо, з того часу спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що подружнє життя не склалось, причиною цього є різні погляди на життя, відсутність взаємопорозумінь, несумісність характерів, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання 15.03.2018 року позивач не зявився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. До канцелярії суду надав заяву, в якій позов визнав, просив розглянути без його участі. В підготовче судове засідання 15.03.2018 року відповідач не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином. Проте надала до суду заяву, до змісту якої просила позов задовольнити, справу розглядати без її участі. В матеріалах справи міститься заява в якій відповідач, просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Грищенко». Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 11 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Грищенко) [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 453, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 107567. Від спільного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що слідує з свідоцтва про народження, батьками в якому вказані сторони у справі. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 2015 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно утримання дитини та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.\~\~ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями\~ст. 112 СК України. Згідно з\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.\~\~ За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.\~ Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відтак, побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Судом не приймається вимога відповідача про відновлення їй дошлюбного прізвища «Грищенко» з наступних підстав. Як встановлює ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку з тим, що відповідачем не було заявлено вимогу про зміну прізвища відповідно до процесуального законодавства, суд не може вийти за межі позовних вимог. Проте розяснює, що відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану,\~\~внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначенням засад діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану, регулює Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ч. 1 ст. 15 зазначеного Закону, державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. За положеннями ч. 6 ст. 15 Закону, той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved