Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

13.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентал Карс», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № MKAU3.225778.001 від 10.02.2014 року позивач надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Рентал Карс» у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 550 000,00 грн., терміном користування до 09 лютого 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% річних. В забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] 10 лютого 2014 року був укладений договір поруки № PX029031.225864.001, згідно якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентал Карс»зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом. ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ТОВ «Рентал Карс» кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідачів заборгованість, яка станом на 10.11.2014 року складає 527 733,49 грн. за кредитним договором № MKAU3.225778.001 від 10.02.2014 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на вищевикладені обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Карс» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Виклики до суду направлялись за адресною місцезнаходження товариства, що зазначена в установчих документах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Під час розгляду справи зі сторони відповідача [PERSON] спостерігались дії, які свідчать про зловживання ним процесуальними правами, які полягають у наступному. Так, в судове засідання 04.07.2016 року з'явилась представник відповідача [PERSON], яка заявила клопотання про надання їй часу для ознайомлення з матеріалами справи. При цьому, суд наголошує, що справа в провадженні суду перебуває з січня 2015 року, декілька разів перебувала у суді апеляційної інстанції з підстав оскарження ухвали про відкриття провадження, у тому числі і відповідачем [PERSON] Крім того, і [PERSON] особисто і його представник (складаючи процесуальні документи) брали участь під час на апеляційного розгляду, що свідчить про їх обізнаність зі змістом позову та з обставинами справи, про достатність часу реалізувати свої права на ознайомлення з матеріалами справи та ін. Однак судом, з метою унеможливлення порушення процесуальних прав сторони, таке клопотання представника задоволено та розгляд справи відкладений. В судове засідання 11.07.2016 року ні [PERSON] ні його представник не з'явились. Відповідачем надіслане клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у щорічній відпустці. Представником відповідача [PERSON] надіслана телеграма, відповідно до якої просила відкласти розгляд справи через її хворобу. При цьому, будь-які підтверджуючі документи представником надані не були. В наступне судове засідання 11 серпня 2016 року відповідач та його представник не з'явились. Відповідачем надіслане клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням на лікування та надана довідка Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр МОЗ України» про перебування [PERSON] на лікуванні з 04.08.2016 року по теперішній час. При цьому, зазначена довідка видана саме 04.08.2016 року, тому встановити по який час відповідач перебуває на лікуванні у суду не було можливості. Для з'ясування цих обставин судом сформований судовий запит та надісланий до медичної установи, у зв'язку з чим розгляд справи відкладений. В судове засідання 30.08.2016 року з'явився новий представник відповідача [PERSON], який заявив клопотання про надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи, оскільки він не обізнаний щодо обставин справи. Суд, враховуючи невеликий обсяг долучених до справи документів, більшу частину з який складає позовна заява з додатками, відклав розгляд справи, надавши час представнику орієнтовно 1 годину для ознайомлення з матеріалами справи. Разом з тим, під час наданого судом часу, представником відповідача через канцелярію суду подане клопотання про відкладення розгляду справи через недостатність часу на ознайомлення. При цьому, представник покинув приміщення суду та не з'явився до наступного судового засідання. Суд вважає за необхідне зазначити, що зловживання процесуальними правами відповідачем в даному випадку, можна визначити як форму цивільного процесуального правопорушення, тобто, умисні несумлінні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб'єктивних процесуальних прав і вчиняються лише з видимістю реалізації таких прав, які поєднуються з обманом відносно відомих обставин справи, з метою обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, які беруть участь у справі, а також з метою перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи. Зловживання процесуальними правами завдають шкоди як інтересам правосуддя, що мають публічний характер, так і правам і законним інтересам учасників процесу, в даному випадку позивача, який систематично та вчасно з'являється на призначені судом засідання, виконує вказівки суду тощо. Враховуючи вимоги ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Красношапка проти України» суд розглядає цивільні справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням (рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93). Так, право на затягування судового розгляду в спосіб заявлення представником відповідача клопотань з одних і тих же правових підстав не ґарантується будь-якій стороні і в першу чергу, стороні відповідача, який виявляє незацікавленість в судовому розгляді позову з проханням про стягнення з нього грошових коштів. Така поведінка є порушенням принципу юридичної визначеності і юридичної певності в цьому спорі, а тому не може бути толерована судом, оскільки суд не є засобом для сторін в зловживанні їх правами. Вказаний висновок підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I, в якому вказано, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам. На підставі ч.2,4 ст.169 ЦПК України суд продовжив розгляд справи за відсутністю сторони відповідача, оскільки в даному випадку суд констатує факт зловживання процесуальними правами, оскільки в діях представника простежувалась прихована мета - унеможливлення винесення несприятливого для відповідача судового рішення. Подібні дії - це штучно створена ситуація особою, яка чітко усвідомлює свої дії, що не узгоджуються із принципами справедливості та добросовісності, порушують права та інтереси іншої сторони - позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно з ч.1 статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентал Карс»був укладений кредитний договір № MKAU3.225778.001, згідно умов якого позивач надав, а ТОВ «Рентал Карс» отримав грошові кошти у сумі 550 000,00 грн. у вигляді строкового кредиту на придбання основних засобів, терміном користування до 09 лютого 2017 року з процентною ставкою за користування кредитом 18,0 % відсотків річних. 10 лютого 2014 року в забезпечення договору кредиту був укладений договір поруки № PX029031.225864.001, згідно якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентал Карс»зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором (а.с. 16). Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати кредит, комісію та відсотки щомісяця з 1-ого по 2-е число кожного місяця, а при несплаті кредиту, комісії, відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Згідно з п.6.2. Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує заборгованість в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). ПАТ «ВБР» свої зобов'язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, а саме надала ТОВ «Рентал Карс» кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В порушення умов кредитного договору ТОВ «Рентал Карс» з 01.08.2014 року припинив сплату процентів, а з 01.08.2014 року припинив погашення основного боргу, внаслідок чого станом 10.11.2014 року утворилась заборгованості в сумі 527 733,49 грн., яка складається з наступного: 436 565,31 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту; 66 202,60 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 1 996,76 грн. - поточна заборгованість по процентам; 21 576,16 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 1 392,66 грн. - сума пені. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Виходячи з положень ч. 1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України, поручитель хоча і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 ЦК України). На виконання умов кредитного договору, відповідачам був направлений лист-попередження, вимога повідомлення про розірвання договору з проханням у добровільному порядку погасити заборгованість, але борг залишено непогашеним. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентал Карс»належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором, та враховуючі, що поручитель відповідає перед кредитором солідарно із боржником, а відповідач [PERSON], як поручитель, вимоги позивача про виконання боргових зобов'язань боржника за кредитним договором також не виконав, суд вважає, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1827,00 грн. з кожного. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved