Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

13 липня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просить визнати, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не\~менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 липня 2020\~року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з [PERSON] на її користь понесенні судові витрати, які складаються із судового збору - 840,80 грн та витрат на правничу допомогу - 6306 грн. Позов обґрунтовано тим, що з 2008 року до кінця 2013 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] .\~ [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] ; відомості про батька дитини було записано у свідоцтві про народження зі слів матері, оскільки батько дитини відмовився подавати в органи РАЦС заяву про реєстрацію батьківства. Позивачка вказує, що син з народження має інвалідність. Знаючи про це, відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина, однак така допомога мала не систематичний характер, її розмір є недостатнім для повноцінного утримання дитини, що стало причиною звернення з указаним позовом до суду. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження. 4 листопада 2020 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] .. У відзиві зазначає, що ніколи не заперечував своє батьківство щодо [PERSON] . Щодо стягнення аліментів не заперечує, однак зазначає, що може сплачувати щомісячно аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх своїх видів заробітків. Вказує, що заявлений позивачем розмір аліментів для нього є надмірно великим, оскільки на його утриманні перебуває повнолітня дочка [PERSON] , 1999 року народження, яка продовжує навчання, та батьки пенсійного віку, які постійно потребують його допомоги. Також вказав, що посилання позивача на інвалідність дитини, як на підставу для визначення аліментів в розмірі 1/3\~частини, не є достатньою підставою, так як позивачем не надано доказів, які б вказували на причинно-наслідковий зв`язок із встановленням інвалідності та потребою значних витрат на лікування дитини. 11 листопада 2020 року позивач подала до суду відповідь на відзив [PERSON] , в якій зазначає, що син має інвалідність з дитинства, проживає з нею та перебуває на повному її утриманні; відповідач коштів на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати таку у заявленому нею розмірі. 18 листопада 2020 року [PERSON] подав до суду заперечення на відповідь на відзив [PERSON] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 14 травня 2021 року провадження у справі відновлено. 25 травня 2021 року [PERSON] подав до суду заяву про часткове визнання позовних вимог. В заяві зазначає, що не заперечує щодо задоволенні позовних вимог в частині визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не\~менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 25 травня 2021 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У вступному слові в судовому засіданні 10 червня 2021 року позивачка та її представник - адвокат Логвин О.О. позов підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача адвокат Гриценко Л.О. у вступному слові в судовому засіданні вказала, що відповідачем позовні вимоги визнаються частково, а саме відповідач позовні вимоги в частині визнання батьківства та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) але не\~менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, визнає; щодо іншої частини позовних вимог просив відмовити у звязку з недоведеністю. Заслухавши вступне слово позивача, його представника та представника відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, [INFO] народився [PERSON] , про що зроблено актовий запис за № 503. (а. с. 9) У вказаному актовому записі про народження батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю\~ [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Крім того, за змістом\~ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом установлено, що запис про батька [PERSON] , [INFO] , у Книзі реєстрації народжень був вчинений відповідно до ч. 1\~ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно висновку експерта №103-299-2020 від 23 квітня 2021 року, біологічне батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99% та практично є доведеним. (а.с.116-119) Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висвітленій в постанові від 9 вересня 2020 року справа №277/836/16-ц. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінюючи в сукупності надані докази, та враховуючи визнання відповідачем позову в частині його батьківства, суд знаходить позов про визнання батьківства обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За змістом ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Надаючи оцінку позовним вимогам щодо стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою №3424600 про реєстрацію місця проживання від 24 червня 2020 року. (а.с.11) Відповідно до посвідчення Серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , 2013 року народження, призначена соціальна допомога як особі з інвалідністю з дитинства. (а.с.10) Згідно висновку про дитину-інваліда №164 від 11 жовтня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , має захворювання сітківки правого ока. (а.с.88) Відповідно до ч.\~1 ст.\~181\~СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину. Частиною 3\~статті 181 Сімейного Кодексу\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 1\~ст. 182 СК України\~ при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Положення ч.\~ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.\~ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами, враховувати матеріальне становище сторін, а також має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» прожитковий\~мінімум для\~дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до довідки №1/11-20 від 2 листопада 2020 року випливає, що [PERSON] працює в ТОВ «Річфілд Хімпостач», де його середньомісячний дохід складає 4\~541,54 грн. (а.с.77) Вирішуючи позов [PERSON] , суд враховує, що на даний час на утриманні відповідача перебуває ще одна дитина [PERSON] , 1999 року народження, яка продовжує навчання, а також батьки пенсійного віку [PERSON] , 1941 року народження, та [PERSON] , 1941 року народження. (а.с.62-77) Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову. З огляду на викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання [PERSON] , суд враховує, що дитина має інвалідність з дитинства по зору, потребує більших витрат для повноцінного пристосування. Крім того, суд враховує, що у відповідача на утриманні перебуває ще одна дитина [PERSON] , а також батьки пенсійного віку та робить висновок про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7/24 часток з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст.192\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Оскільки це\~рішення ухвалюється\~на користь\~позивача,\~яка звільнена\~від сплати\~судового збору\~за подання\~позову про\~стягнення аліментів\~на підставі\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~то відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~в дохід\~держави підлягає\~стягненню судовий\~збір у розмірі 840,80 грн. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо), на підставі яких суд має об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт. Крім того, відповідно до правового висновку КЦС ВС, викладеного в постанові від 3 травня 2018 року у справі № 372/1010/16, при стягненні витрат та правову допомогу треба враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом чи іншим спеціалістом у галузі права. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про їх відшкодування. Водночас якщо надано договір, акт прийому-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату, розрахунок витрат, то в суду відсутні підстави для відмови в їх стягненні. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правничої допомоги від 24 червня 2020 року, укладений між адвокатом Логвином О.О. та [PERSON] , згідно якого обумовлений гонорар адвоката 6\~306,00 грн. Судом перевірено, що на дату ухвалення рішення [PERSON] є діючим адвокатом України; відомостей про зупинення дії його адвокатського свідоцтва чи про припинення його адвокатської практики станом на 10\~червня 2021 року судом не\~здобуто. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням викладеного, з відповідача підлягають стягненню і витрати у виді судового збору за вимогами про визнання батьківства 840 грн 80 коп., а також витрати на правничу допомогу адвоката (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням лише 1 години сумарного часу участі в судових засіданнях із двох заявлених до оплати), в розмірі 5\~000 грн. Крім того, з огляду на звільнення позивачки від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів, необхідно стягнути з [PERSON] в дохід держави судові витрати за вимогами про стягнення аліментів у виді судового збору в розмірі 735\~грн 70 коп. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial