Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

14.07.2016 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив: - встановити факт спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з липня 2009 року по теперішній час; - визнати будинок, загальною площею 158 кв.м., та інші споруди, побудовані на земельній ділянці, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] - спільно набутим майном подружжя; - визнати земельну ділянку, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0600 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] - спільно набутим майном подружжя(а.с.3-6). Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з осені 2008 року вони з [PERSON] почали зустрічатися, а з липня 2009 року почали проживати однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки дітей не було та бажали налагодити побут. За час спільного проживання ними було спільно побудований будинок на земельній ділянці, яка була приватизована відповідачкою та була розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Економіст», в будівництво якого позивачем вкладено особисті кошти з продажу власного автомобіля, заробітна плата та допомога його батьків, особиста праця на будівництві. А також придбані за кошти, отримані від продажу будинку: автомобіль марки CHERY BEAT. державний номерний знак [NUMBER] вартістю 110000 гривень та земельна ділянка площею 0,0600 га кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS]. А також, на вказаній земельній ділянці був побудований будинок загальною площею 158 кв.м., гараж шлакоблочний загальною площею 50,5 кв.м.. Крім того, придбано побутову техніку: посудомийна машина BOSCH, смартфон NOKIA 610 білий (для віповідачки), DVD автомобільний іPlay, телевізор LED LG32, газонокосарка, фотоапарат, що були придбані за рахунок отриманих позивачем а в кредит коштів, погашених ним власними силами. Позивач також зазначає, що з 2009 року по 01 травня 2010 року вони проживали в найманій квартирі в смт. Чубинське Бориспільського району Київської області, потім переїхали до будинку в СТ «Економіст», коли він був частково побудований та придатний до житла. Після продажу будинку, в серпні 2014 року переїхали в орендовану квартиру, в якій жили до 01 травня 2015 року, а з 01 травня 2015 року переїхали до нового недобудованого спірного будинку за адресою: [ADDRESS], де проживали однією сім'єю на момент звернення позивача з даним позовом до суду, вели спільне господарство. Після виникнення розладу в стосунках взимку 2016 року, він намагався з'ясувати причину конфлікту , домовитися з відповідачкою щодо мирного вирішення питання поділу майна, і відповідачка постійно погрожує, що поміняє замки, передарує їх майно своїй матері, не впускатиме його до їх будинку. В зв'язку з чим був вимушений звернутися до суду з даним позовом, посилаючись на вимоги ст.74 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач надав докладні пояснення щодо обставин їх спільного проживання з відповідачкою однією сім'єю, ведення спільного господарства до 29 липня 2016 року, що відповідають викладеним в позовній заяві обставинам. Представник відповідача [PERSON], а також відповідач [PERSON], явку якої для особистих пояснень було визнано обов'язковою відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, позовні вимоги не визнали. Згідно з поясненнями відповідача, вона заперечує факт проживання з позивачем однією сім'єю, стверджує, що знала його тривалий час, використовувала його як найманого працівника, що допомагав їй при будівництві будинку в СТ «Економіст» та в урочищі «Ніжні Бортничі», розраховувалась з ним тим, що давала йому харчування, а також надавала безкоштовно житло. Вона зазначає, що в її батьків є магазин в м.Києві, які їй допомагали, а також вона заробляла тим, що продавала земельні ділянки, організовувала будівництво будинків та їх продавала. Також стверджує, що будівництво будинків здійснювалось за її кошти, спільного бюджету в них з позивачем не було і останні два роки вони інтимних стосунків не підтримували, визнає, що вони разом відпочивали, ходили в гості, але не визнає, що жиди однією сім'єю. Дозволивши проживати в недобудованому будинку в Бортничах, вона в подальшому не могла примусити його залишити її помешкання, тому сама зібрала його речі. Стверджує, що позивач вивіз усі свої, а також частину її речей трьома «Газелями». Зазначає, що придбане позивачем в кредит майно він покупав для себе і все з будинку забрав. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. За положеннями ч. ч. 1, ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Діюче законодавство - ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні прав та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до вимог ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, якщо діючим законодавством не передбачено інший порядок їх встановлення. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Суд також враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Крім того, суд враховує роз'яснення, викладені в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно з довідкою, виданої Головою СТ «Економіст» Кокот С.О., від 18 вересня 2016 року вих.№2/20 та Актом від 18 вересня 2016 року, складеним членами СТ «Економіст» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони підтверджують, що [PERSON], дійсно, проживав за адресою: [ADDRESS] з членом вище вказаного садового товариства [PERSON] в період 01 травня 2010 року по 29 серпня 2014 року (т.1 а.с.45,46). А за змістом складного акту також зазначено про те, що [PERSON] та [PERSON] в зазначений період проживали однією сім'єю, разом вели спільне господарство, спільно будували будинок, в якому і проживали, спільним зусиллями слідкували за належним станом земельної ділянки (т.1 а.с.45). Крім того, ці обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також підтвердили той факт, що позивач особистою працею здійснював будівництво садового будинку на ділянці [ADDRESS]. Участь позивача у будівництві садового будинку в СТ «Економіст» на земельній ділянці, що була в користування відповідачки, а в подальшому нею приватизована, крім того, підтверджується долученими до матеріалів справи фотознімками та відповідачем не оспорюється (т.1 а.с.47-50). Крім того, з показів допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] встановлено, а також долученими позивачем до матеріалів справи оригіналами платіжних документів підтверджується, що для будівництва вказаного садового будинку він купляв будівельні матеріали за місцем своєї роботи в ПАТ «Комбінат будіндустрії» (т.1 а.с.176,177,178,180,183,196,198,200. т.2 а.с.41-44). Суд також заважає, що долучені до матеріалів справи фотознімки, на яких зображені позивач та відповідач, а також їх рідні, зроблені в період 2010-2015 років (т.1 а.с.51-65, т.2 а.с.38-40 ) свідчать про тривалі, близькі стосунки, що поєднували як сторони у справі так і їх родини, наявність у сторін спільного побуту, їх спільне проживання, та підтверджують показання допитаних в судовому засіданні свідків. Факт проживання сторін однією сім'єю також підтверджується показаннями допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], сусідами позивача та відповідача за місцем їх проживання в недобудованому будинку за адресою: [ADDRESS], в період з весни 2015 по 2016 рік. Крім того, як вбачається з письмових пояснень, наданих позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] працівникам Бориспільського відділу поліції 29.07.2016 року (т.1 а.с.224,225), вони на вказану дату проживали за вищевказаною адресою [ADDRESS], більше року. Крім того, в своїх письмових поясненнях відповідач [PERSON], зокрема, визнавала, що проживає за цією адресою більше року зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] [ADDRESS], та що 25.07.2016 року вона домовилась з ним, що сьогодні (29.07.2017) він разом зі своїми речами виїде з будинку. Так як у них не має подальшого бажання проживати спільно, та, що 29.07.2016 о 16.00 год. вона,

Outcome: partial