Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

13.09.2019 заявник [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , звернувся до Недригайлівського районного суду Сумської області із заявою, про встановлення факту народження [PERSON] , [INFO] , дитини жіночої статі у м. Донецьку - на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] [PERSON] , у Донецькому клінічному територіальному медичному об`єднанні народила дівчинку, що підтверджено медичним свідоцтвом про народження невстановленого зразка, яке не має юридичної сили на території України. 13.09.2019 він разом зі [PERSON] звернулись до Недригайлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області із заявою про реєстрацію народження дитини. Проте, їм було письмово відмовлено із вказівкою, що медичне свідоцтво про народження неможливо прийняти як документ, що підтверджує факт народження, і не є підставою для державної реєстрації народження, оскільки він виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту народження необхідно для реєстрації дитини. Тому, просить встановити факт народження дитини - дівчинки, [INFO] , у м. Донецьку Донецької області, матір`ю якої є - [PERSON] , [INFO] , батьком - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.09.2019 було відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду на 15 год. 00 хв. 13 вересня 2019 року. У судове засідання заявник [PERSON] не прибув, подав до суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, та просив їх задовольнити, справу просив розглянути без його участі (а.с.18). Представник заінтересованої особи, Недригайлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень по справі не має (а.с.21). [PERSON] , заінтересована особа по справі, у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, та просила їх задовольнити, справу просила розглянути без її участі (а.с.20). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. В силу ч.ч. 1, 3 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Судом встановлено, що заявник, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа згідно довідки від 06.09.2019 № 5910-5000189193 (а.с.4-5, 12). Заінтересовна особа по справі, [PERSON] , [INFO] , також є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). Під час спільного проживання із заявником, [PERSON] , [PERSON] [INFO] о 12 год. 25 хв. у м. Донецьку Донецької області, народила дитину жіночої статі, що вбачається з виписки № 296 із медичної картки історії пологів та свідоцтва про народження від 17 квітня 2018 року невстановленого зразка та форми (а. с. 9-11). Заявником [PERSON] надані на підтвердження своїх вимог, медичні документи, щодо супроводження вагітності і пологів [PERSON] Недригайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області листом за вих. №637-15.10-24 від 13 вересня 2019 року [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації народження її дитини, з причини пред`явлення документа, який підтверджує народження дитини, що не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України (а.с. 19). Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме - документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. За ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] та їх дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] , про встановлення факту народження дитини жіночої статі, в м. Донецьку Донецької області, Україна, [INFO], оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження їх дитини, видане державним органом України. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а тому, необхідно допустити негайне виконання рішення у зазначеній справі.

Outcome: approved