Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

13 січня 2014 року [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», [PERSON] та ПАТ «СГ «ТАС» про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в результаті аварії, що сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді в с. Городище, в районі м. Марганець загинули її батьки [PERSON] та [PERSON]. За наслідками даного випадку їй завдано моральну шкоду. Просила суд стягнути солідарно з Державного підприємства «Придніпровська залізниця», [PERSON] моральну шкоду в розмірі 400 000 гривень, оскільки вони є власниками джерел підвищеної небезпеки, внаслідок взаємодії яких їй завдано шкоду, та стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» - 5100 гривень (а.с.1-4). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Стягнуто солідарно з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень. Стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь [PERSON] - 5100 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто солідарно з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» [PERSON], АТ «СГ «ТАС» судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн.60 коп. (а.с.38-41). В апеляційній скарзі Державне підприємство «Придніпровська залізниця», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відмовити (а.с.114-121). В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог до ПАТ «СГ «ТАС» в сумі 5100 грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги до Приватного акціонерного товариство «СГ «ТАС» частково, в сумі, яка не перевищує 2550 грн. (а.с.126-128). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «СГ «ТАС» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ДП «Придніпровська залізниця» частковому задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді в с. Городище, в районі м. Марганець сталася ДТП, що підтверджується Актом розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді 115 км+566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці від 12-13 жовтня 2010 року, відповідно до якого в результаті зіткнення загинуло 43 особи та 10 осіб травмовано. В результаті аварії, що сталася на залізничному переїзді в с. Городище, в районі м. Марганець загинули батьки позивача - [PERSON] - батько, та [PERSON] - мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 01 квітня 1987 року, копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 04 червня 2011 року, копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 14 жовтня 2010 року та копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 14 жовтня 2010 року. Відповідно до Акту розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді 115 км+566 м перегону Нікополь-Марганець Криворізької дирекції залізничних перевезень Придніпровської залізниці від 12-13 жовтня 2010 року, автобус БАЗ-А079 «Еталон», державний номер [NUMBER], що належить ПП «[PERSON]», перевізник ПП «Ремсервіс», ліцензія на перевезення [NUMBER], дійсна до 29.11.2014 року, видана на фізичну особу [PERSON]. Автобус здійснював рейс за маршрутом «Б» у місті Марганець. Електровоз ВЛ-8 №1583. приписаний до Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці. Побудований 10.01.1967 на Тбіліському електровозобудівному заводі. Згідно Полісу ВЕ 0789663 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 листопада 2009 року з АТ «СГ «ТАС» [PERSON] застрахував цивільну відповідальність за шкоду, завдану третім особам під час ДТП. Строк дії з 20 листопада 2009 року до 19 листопада 2010 року, забезпечений транспортний засіб - автобус БАЗ А 079-04, номерний знак [NUMBER]. Згідно з зазначеним полісом АТ «СГ «ТАС» несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд 1 інстанції виходив із того, що позивачу внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, судом було враховано значні тяжкі зміни його життєвих зв'язків, глибину душевних страждань, те, що загинуло двоє батьків, інші обставин справи, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, стягнуто солідарно з відповідачів Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 200 000 грн. Суд також дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки завдана шкода підлягає стягненню солідарно з ДП «Придніпровська залізниця» та [PERSON] а відповідальність [PERSON] застрахована, то сума завданої моральної шкоди в межах ліміту відповідальності страховика - 5100 гривень, повинна бути стягнута з АТ «СГ «ТАС». При цьому суд 1 інстанції належним чином обґрунтував рішення нормами матеріального права. Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. А частиною 5 передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно із частиною 2 статті і 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Крім того, пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина 2 ст. 1188 ЦК). Відповідно до ст.. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, а також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції, оскільки внаслідок зіткнення двох транспортних засобів - джерел підвищеної небезпеки (автобуса та поїзда) загинули двоє батьків позивачки (батько та мати), які були пасажирами автобуса, то володільці цих джерел підвищеної небезпеки несуть солідарну відповідальність перед позивачкою. А оскільки завдана шкода підлягає стягненню солідарно з ДП «Придніпровська залізниця» та [PERSON] а відповідальність [PERSON] застрахована, то сума завданої моральної шкоди в межах ліміту відповідальності страховика, повинна бути стягнута з АТ «СГ «ТАС». Виходячи із встановлених фактів, та те, що у позивачки загинули і мати, і батько, суд першої інстанції,

Outcome: partial