overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Фабрична (Крупська)[ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час проведення обстежень покинутого житла державної власності, було встановлено наступне: [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Фабрична (Крупська)[ADDRESS], але за вказаною адресою не мешкає з 2012 року. Вказана квартира однокімнатна, державна. Основним квартиронаймачем зазначеного житлового приміщення була [PERSON], яка померла 11.04.2004 року. [PERSON] обліковий рахунок на квартиру на себе не переоформлював. До квартири тривалий час не навідується, комунальні послуги не сплачує, у звязку з чим водопостачання та постачання електричної енергії до квартири відключено. [PERSON] обстеження [PERSON] фактично не мешкає у квартирі з 2012 року, його місце перебування невідомо. З метою надання житла для заселення категорії пільговиків та потребуючих житла, на теперішній час виникла потреба зняття з реєстрації [PERSON], як такого, що тривалий час без поважних причин не проживає у наданому житлі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідач у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сусідом [PERSON] з 2010 року. З 2011 року [PERSON] у квартирі не було. До квартири ніхто не приходить. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки він обґрунтований та документально підтверджений. Так з матеріалів справи вбачається, що за адресою: м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Фабрична (Крупська)[ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.7). [PERSON] актів від 20.06.2016 року, від 25.05.2017 року відповідач [PERSON] за адресою: м.Торецьк (м.Дзержинськ), вул.Фабрична (Крупська)[ADDRESS] не проживає з 2012 року (а.с.8,9). [PERSON] ст.71,72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не мешкає в жилому приміщенні за вказаною адресою понад 6 місяців. Поважних причин відсутності відповідача в жилому приміщенні понад шість місяців в суді не здобуто. За таких обставин суд вважає, що позов Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням слід задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 18\~840 грн. 02 коп. та судового збору в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи сповіщалась у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву №б/н від 25.08.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник рахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п.2.1.1.5.7 договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 05.06.2017 року виникла заборгованість в розмірі 18\~840 грн. 02 коп., яка складається з наступного: тіло кредиту 3743 грн. 70 коп., нараховані відсотки за користування кредитом 6909 грн. 76 коп., нарахована пеня 6813 грн. 23 коп., а також штрафи (фіксована сума) 500 грн., штраф (процентна складова) 873 грн. 33 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 5-7). Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 18 840 грн. 02 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 10 березня 2000 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З 2008 року сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 26.08.2010 року зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №807. Від спільного життя дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з 2015 року, спільне господарство не ведеться. Причиною є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.08.2010 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №807, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №217129 (а.с.3). Від спільного життя дітей не мають. Шлюбні відносини припинені з 2015 року, спільне господарство не ведеться. Наміру поновлювати шлюбні відносини позивач не має. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачем не ставиться питання про зміну прізвища, тому суд залишає прізвище «Бондаренко». Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] є державною. Вона отримана на підставі ордеру №891 від 29.12.1992 року на сімю з пяти осіб. У 2010 року син позивача [PERSON] виїхав за межі України на постійне місце проживання. У квартирі відповідач не проживає, особистих речей не має, обовязки наймача не виконує. У теперішній час позивач сама вимушена сплачувати комунальні платежі, що ставить її у тяжке матеріальне становище. Так як відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, позивач змушена звернутися до суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Квартира отримана на підставі ордеру на житлове приміщення №891 на сімю з пяти осіб (а.с.8). Згідно інформації виконавчого органу Торецької міської ради [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.10). Відповідно до Акту від 23.05.2017 року [PERSON] дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою. Однак з 2010 року за вказаною адресою не мешкає, особистого майна не має (а.с.7). Відповідно до вимог ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Судом було встановлено, що відповідач не мешкає в жилому приміщенні за вказаною адресою понад 6 місяців. За таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 10.05.1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені у травні 2017 року, до чого призвела відсутність взаєморозуміння, різні погляди на подружнє життя. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила його розірвати, повернути їй дошлюбне прізвище «Тепла». Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] також до суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою предявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Палацом одруження виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Маріуполя Донецької області від 10 травня 1991, актовий запис № 971. У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому вона просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 07.03.2017 року /а.с.10-11/. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.5/. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.4/. Відповідач працює, має постійний заробіток /а.с.21, 22/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і тому позов підлягає задоволенню. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до моменту досягнення спільною донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути втрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

13 червня 2017 року позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати, позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «Осадча». Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 16.08.2016 року вона перебуває з відповідачем в офіційному шлюбі. Від шлюбу дітей не має. Проте, спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на життя та ведення господарства. На даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть та шлюбно-сімейні відносини між ними припинено. Спору про поділ майна немає. Позивач вважає, що спільну сім'ю зберегти неможливо, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань чи заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, а позивач не заперечує проти заочного розгляду, 07.07.2017 року Іванківським районним судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 16.08.2016 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом № 214. Від шлюбу дітей не мають, спору про поділ майна також не має. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони втратили довіру та повагу один до одного, мають різні погляди на життя, сім`ю, ведення господарства, неодноразові спроби зберегти сім'ю не дали свого результату, а тому зберегти сім'ю не надається можливим. Таким чином, у відповідності до положень ст. 111 та ч. 2 ст. 112 СК України, суд вважає, що підстав для надання сторонам строку на примирення не має, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного. Крім того, стаття 113 СК України встановлює, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після реєстрації шлюбу позивач своє прізвище не змінювала. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

13 червня 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем спільне господарство не веде, мешкають окремо один від одного, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, що для неї є обтяжуючим фактором. Відповідач є працездатним, аліменти на утримання інших дітей не сплачує, тому просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частині його заробітку (доходів) щомісячно, до повноліття дитини. У судове засідання сторони не прибули. Позивачка направила суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причину не явки не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та постановити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони перебували у шлюбі з 06 лютого 1988 року, який рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.08.2013 року було розірвано. Сторони мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказане підтверджено копіями свідоцтва про шлюб, рішенням про розірвання шлюбу та свідоцтвом про народження (а.с. 10-13). Судом встановлено, неповнолітній син проживає з матірю, позивачкою по справі та перебуває на її утриманні. Позивач працює вчителем у КЗ «Новопавлівська ЗОШ» І-ІІ ст., її дохід з жовтня 2016 року по березень 2017 року становить 24299,44 грн, про що свідчить довідка (а.с. 15). Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Відповідач є працездатним, аліментних стягнень на користь третіх осіб не має, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що відповідають вимогам ст. 180 СК України, а тому підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судовий збір по справі.

Outcome: approved