Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

14 січня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою згідно якої 09 листопада 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб від якого [INFO] народився син [PERSON] 29 листопада 2019 року шлюб між сторонами за рішенням суду розірвано, відповідно до судового наказу на користь позивача з відповідача стягнуто аліменти. Після розлучення сторони домовились, що їх син буде проживати з позивачем. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, син відвідує дошкільний навчальний заклад. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини, грає з сином у розвиваючі ігри, читає книжки, розглядає розвиваючі картинки, розповідає казки тощо. Позивач не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Відповідач іноді приїжджає до сина і бере його гуляти та в гості до себе, але в зв`язку із цим виникають проблеми. Ще до розлучення, через систематичні зловживання алкоголем, відвідування відповідачем закладів з гральними автоматами, постійну лайку та приниження, позивач звернулась до органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини і встановлення порядку побачення з дитиною, за результатами звернення встановлено графік відвідування батьком дитини, а саме - два дні два рази на місця до 17 год. 00 хв. Позивач не перешкоджала рішенню органу опіки та піклування, а відповідач систематично його порушував. Зокрема, було зафіксовано факт, коли відповідач примусово забрав у неї дитини, коли вона вела дитини в садочок. 24 грудня 2019 року за спільною домовленістю відповідач взяв дитини та обіцяв привести 01 січня 2020 року до 17 год., але свої обіцянки не виконав. Він привозив дитину кожен день і не віддавав тим самим шантажуючи позивача, щоб вона повернулась до відповідача, та примушення до дій сексуального характеру. Його дії мали негативний вплив на психічний стан дитини та позивача, адже це супроводжувалось нецензурною лексикою, криками та погрозами. Позивач неодноразово зверталась до органу опіки та піклування, поліції про невиконання відповідачем рішення комісії відділу опіки та піклування. Відповідач усно обіцяв і поліції, і службі у справах дітей виконати рішення, але так його і не виконував, він привозив дитину, показував її в автомобілі, але не віддавав. Дитину відповідач привозив в темну пору часу на автомобілі, який не обладнаний дитячим кріслом, а відстань між місцем проживання сторін становить більше 150 км. Такі дії відповідача завдають шкоди здоров`ю дитини. Піклуючись про здоров`я сина позивач постійно намагалась говорити з відповідачем про його обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, контролювати його побачення з сином, адже не довіряє відповідачу і побоюється, що він знову порушить своє слово і буде знову порушувати рішення органу опіки та піклування, проте відповідач став ще більше погрожувати їй, що забере дитину собі, що він краще знає як виховувати сина. Позивач зазначає, що увесь час дитина проживала з нею, вона займалася її вихованням та піклуванням, водила її до дитячого садочку, син прив`язаний до неї, відповідач ніколи надовго не залишався з сином, не виявляв проявів самостійного виховання сина, навіть в період коли сторони проживали разом, тому вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання дитини із нею. Позивачем створені найкращі умови для дитини, в нього є свій дитячий куточок, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Позивач любить свого сина та має змогу забезпечити його усім необхідним, має нормований робочий день, працює кондитером і має постійний заробіток, вона постійно слідкує за станом здоров`я сина, піклується про його розвиток, має з ним психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Недисциплінованість і безвідповідальність відповідача, його погрози відібрати дитину ускладнюють виконання усних домовленостей сторін, побачення з сином відповідача повинні бути контрольованими аби не завдати шкоди дитині. Позивач вважає, що проживання сина разом із нею відповідає його інтересам, позивач має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач не в змозі забезпечити. Позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання ( [ADDRESS] ). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнав, однак просить врахувати, що працює вахтовим методом - перших два тижні місяця працює, а два тижні перебуває вдома. Тому, просить суд визначити йому термін відвідування сина третій і четвертий тиждень місяця, що не буде обмежувати його право на піклування та турботу о сині. Представник третьої особи пояснив, що рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 17.10.2019 року № 284 [PERSON] було встановлено порядок участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вважає, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі суд встановив наступні обставини. Так, згідно свідоцтва про народження [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] 17 травня 2019 року фізичною-особою [PERSON] видано наказ №17 згідно якого [PERSON] прийнято на роботу кондитером з 20 травня 2019 року. 17 вересня Корчицькою сільською радою Шепетівського району Хмельницької області для [PERSON] видана довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб згідно якої вона зареєстрована по [ADDRESS] , до складу сім`ї входять батько [PERSON] та мати [PERSON] 17 вересня 2019 року Шепетівською міською радою для [PERSON] видано довідку №2089 про те, що вона разом з сином [PERSON] , [INFO] , не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] . 17 вересня 2019 року КП «КНП «Шепетівський Центр ПМСД» направив лист у службу у справах дітей Шепетівської міської ради згідно змісту якого [PERSON] , 12 травня 2015 року, [ADDRESS] , надійшов під нагляд дільничного лікаря-педіатра 20 травня 2019 року (переїзд з смт. Летичів). 24 травня 2019 року мама з дитиною зверталась до дільничного лікаря, огляд дитини також був 06 серпня 2019 року. 17 вересня 2019 року Шепетівським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №10 «Михайлик» Хмельницької області видано [PERSON] довідку в тому, що її дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує садочок з 06 вересня 2019 року. Зі слів вихователя приводила та забирала дитину тільки мама. 24 вересня 2019 року Шепетівський ВП ГУНП в Хмельницькій області надав відповідь [PERSON] на її заяву від 12 вересня 2019 року щодо того, що її чоловік [PERSON] забрав сина та рекомендовано звернутись в службу у справах дітей для винесення питання на комісію з питань захисту дітей щодо встановлення місця проживання сина та часу спілкування батька із дитиною. 09 жовтня 2019 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини служби у справах дітей Шепетівської міської ради Хмельницької області на якому рекомендовано виконкому: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за матір`ю, [PERSON] ; визначити такий спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] : два рази в два тижні з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 17 год. 00 хв. неділі. 17 жовтня 2019 року Виконавчий комітет Шепетівської міської ради прийняв рішення №284 «Про встановлення порядку участі батька у вихованні малолітньої С.Б.» згідно якого вирішено визначити такий спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] : два рази в два тижні з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 17 год. 00 хв. неділі. 17 жовтня 2019 року Виконавчий комітет Шепетівської міської ради також прийняв рішення №291 «Про визначення місця проживання [PERSON] » згідно якого вирішено визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] 29 листопада 2019 року згідно рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області (справа №688/3363/19), яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 17 лютого 2020 року, шлюб, зареєстрований 09 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. 29 листопада 2019 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист за результатами розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (справа №2/688/1160/2019). Із змісту виконавчого листа вбачається, що суд вирішив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. 10 січня 2020 року Шепетівський ВП ГУНП в Хмельницькій області надав відповідь [PERSON] на її заяви від 02 та 04 січня 2020 року щодо того, що її чоловік [PERSON] забрав сина та в результаті перевірки направлено повідомлення про порушення графіку та режиму спілкування [PERSON] до служби у справах дітей смт. Летичів для притягнення його до адміністративної відповідальності. 10 червня 2020 року Летичівський районний відділ Державної виконавчої служби для [PERSON] видав довідку в тому, що станом на 01 червня 2020 року вона не отримувала аліменти від [PERSON] , за період з 18 жовтня 2019 року по 31 травня 2020 року, згідно виконавчого листа №2/688/1160 від 29 листопада 2019 року Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області. 23 червня 2020 року фізична особа-підприємець [PERSON] надала характеристику на [PERSON] згідно якої остання працює з 05 травня 2020 року оператором комп`ютерного набору, є відповідальним працівником, на роботі характеризується позитивно, є турботливою матір`ю, яка сама виховує неповнолітню дитину. 10 серпня 2020 року ТОВ «Епіцентр К» для [PERSON] видана довідка згідно якої він працює з 04 березня 2019 року комплектувальником, вказано суму доходу за останні 6 місяців. Оцінивши докази по справі суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За приписами ч. 1 ст. 7 Конвенції кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. За змістом ч. 2, ч. 8, ч. 9, ч. 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. В ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В силу ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Як зазначено у ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). В силу ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивач не перешкоджає спілкуванню відповідача із сином, однак вважає, що такі побачення повинні бути контрольованими. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд встановив, що виконавчий комітет Шепетівської міської ради рішеннями від 17 жовтня 2019 року визначив місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] та визначив спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина: два рази в два тижні з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 17 год. 00 хв. неділі. Однак, матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] ухилявся від виконання в повній мірі зазначених рішень органу опіки та піклування, тому позивач й звернулася до суду за захистом своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Суд враховує, що на даний час спільна дитина сторін проживає з матір`ю, їй забезпечені належні умови для проживання та розвитку, позивач не заперечує у тому, щоб відповідач, як батько, регулярно бачився з дитиною і брав участь у її вихованні, активне та стабільне бажання батька приймати участь у житті дитини, вік малолітнього [PERSON] , відсутність за станом здоров`я дитини перешкод у побаченнях батька з дитиною. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням позиції як позивача, так і відповідача, обґрунтувань представника служби у справах дітей Шепетівської міської ради щодо рішення №284 від 17 жовтня 2019 року в частині конкретного періоду участі батька у вихованні дитини, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Зокрема, суд вважає, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , має бути визначене з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання ( [ADDRESS] ), адже дитині створені належні умови проживання, позивач має стабільний дохід. При цьому, суд зважає й на позицію відповідача, який не заперечує проти того, щоб дитина проживала з матір`ю. Крім того, враховуючи, що відповідач працює вахтовим методом і в нього вільний лише третій і четвертий тиждень місяця, необхідно визначити батьку дитини [PERSON] термін відвідування малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме: третій, четвертий тиждень кожного місяця з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 14 год. 00 хв. неділі, оскільки визначивши інші тижні місяця відвідування дитини будуть обмежувати право батька на побачення із дитиною, приймати участь у її вихованні та спілкуватися з нею. На переконання суду, визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини відповідачем є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Разом з позовною заявою позивач подала також заяву про забезпечення позову, однак в її задоволенні було відмовлено. Враховуючи зазначене, сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову не може бути відшкодований позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: approved