Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

13 січня 2016 року позивач, [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 26 травня 2006 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №216. Вказувала, що від спільного шлюбу мають малолітню доньку, - [PERSON], [INFO], котра проживає разом із нею, та перебуває на її утриманні. Зазначала, що спільне життя з відповідачем у них не склалося. Фактично вони припинили шлюбні відносини з липня 2012 року у зв'язку з погіршенням взаємовідносин та відсутністю порозуміння один до одного. Позивач переконана, що подальше сімейне життя і збереження шлюбу неможливе. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини вона наміру не має. Спору щодо місця проживання дитини та про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю у них немає. На підставі вищевикладеного просила суд позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Присутня у судовому засіданні позивачка надала суду пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримала з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Відповідно до положень ст.197 ЦПК України, зі згоди сторін, фіксування судового засідання звукозаписувальними засобами не відбувалося. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача, та розірвати шлюб, укладений 26 травня 2006 року між, - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №216, виходячи із наступного. У відповідності до положень ст.110 ч.1 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і тоді відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановленні таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Однак, дане питання суд не вирішує, оскільки при реєстрації шлюбу позивачем прізвище змінено не було. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що 26 травня 2006 року між сторонами, Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було укладено шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис №216 (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку, - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Сторони ствердили, що вони припинили сімейне життя, їх шлюб існує формально, поновлювати сімейні відносини не бажають. Спір стосовно місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя між сторонами відсутній. Відповідач не заперечував проти обставин, викладених позивачкою у позовній заяві. За таких обставин, суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору у розмірі 551,20 гривень (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved