Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

14 грудня 2020 року та уточнено 01 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживачів. Позовна заява мотивована тим, що протягом 2017-2020 років позивачу телефонували представники акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - АТ «Банк Форвард») повідомляючи про наявність боргу перед банком в розмірі 73000 грн., а також приходили СМС повідомлення про щомісячну заборгованість в розмірі 3600 грн. В 2011-2013 роках позивач користувався кредитом АТ «Банк Форвард», однак борг перед ним відсутній, у нього немає кредитного договору та діючої кредитної картки. При зверненні до відділення АТ «Банк Форвард» з проханням надати копію кредитного договору укладеного між [PERSON] та АТ «Банк Форвард» йому було відмовлено, з роз`яренням звернутися до Головного офісу м. Києва, однак на адресований їм лист від 30.11.2020 він відповіді не отримав. Позивач вважає, що немає заборгованості перед відповідачем, однак банк неправомірно нараховує йому великі відсотки та штрафи. Самого кредитного договору не існувало, під ним розумілося отримання кредиту в розмірі 30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, під 36% річних. Відповідач вважає, що позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами договору, на підставі яких позивач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак, Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Банк Форвард», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не підписувались позивачем. Немає підтвердження, що ці Умови та Правила були додатком до підписаної позивачем анкети-заяви. Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки не містить підпису позичальника, не датований як документ, а тому Умови та Правила надання банківських послуг Банку, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовими частинами укладеного між відповідачем та позивачем кредитного договору. Останню суму платежу повинні були здійснити через 30 календарних днів, тобто зобов`язання повинно було бути виконано в цей строк, через місяць з дати отримання грошових коштів на карту. Строк дії пластикової карти банку 3 роки, тобто до 01.01.2014, однак відповідач продовжує нараховувати відсотки та штрафи хоча зобов`язання за кредитом на картці закінчилося. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд визнати дії відповідача нечесною підприємницькою практикою, що ввела позивача в оману та є агресивною, зокрема вводила його в оману щодо ціни, способу розрахунку й зобов`язань оплати по кредиту, з 01 січня 2014 року. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 16 грудня 2010 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Банк Російський Стандарт», правонаступником якого стало АТ «Банк Форвард», що підтверджується витягом із статуту АТ «Банк Форвард», було укладено договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] шляхом підписання заяви № 86763229, пункт 3 якої містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки, після чого 27.06.2011 банк акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві позивача, було укладено договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] , та відкриття поточного рахунку, після чого випущено на ім`я позивача платіжну картку Форвард 45% № [NUMBER] строком дії до 30.06.2013 та платіжну кратку № [NUMBER] строком дії до 31.05.2015 (а.с.45-127). Відповідно до п. 11.1 Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Російський Стандарт», дострокове припинення дії картки можливо в порядку, передбаченому даними Умовами. Закінчення терміну дії картки не означає закінчення дії договору (а.с.121). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами, як при підписанні кредитного договору так і впродовж всього строку його дії. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; вживання образливих або загрозливих висловів; загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики як здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивачем надано роздруківки чотирьох СМС повідомлень, зі змісту яких встановлено, що відповідач попереджав позивача про зобов`язання сплатити суму заборгованості в розмірі 7421,32 грн., та 7246 грн., однак зі змісту СМС повідомлень не можливо встановлено дати їх відправлення, ідентифікувати номер одержувача (а.с.14). Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності зі сторони відповідача нечесної підприємницької практики, з урахуванням часу, характеру, та повторюваності пропозицій здійснення незаконних або неправомірних дії, що ввели позивача в оману щодо способу розрахунку й зобов`язань оплати кредиту з 01 січня 2014 року. Також, позивачем не зазначено, якими діями відповідача його було введено в оману, оскільки з досліджених письмових матеріалів судом встановлено, що він добровільно підписав заяву-приєднання до Умов та Правил банківських послуг, що склала між ним та відповідачем договір, умови якого позивачем не оскаржувалися, та як зазначає сам позивач в позові, він добровільно виконав його, оскільки немає заборгованості перед банком. Таким чином суд приходить до висновку, що у порушення статті 81 ЦПК України позивачем не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів обґрунтованості заявленого ним позову. Без подання позивачем зазначених доказів і їх дослідження у межах розгляду справи про захист прав споживачів, суд не може встановити істотні обставини у такій категорії справи, що зумовлює необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими із постановленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом пов`язаним з порушенням його прав, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed