Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

14 липня 2016 року представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 26 лютого 2004 року помер [PERSON], та 22 травня 2005 року померла [PERSON]. Після їх смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 37,3 кв.м, загальною площею 66,9 кв.м, та господарських будівель, а саме: літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «в», «Д», погреба літ. «в1», колодязю питного № 1, що розташовані за адресою: с. Кунцеве, вул. Центральна, 25, Новосанжарського району Полтавської області, двох земельних ділянок площею по 2,560 га кожна в межах згідно з планами, що розташовані на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельної ділянки площею 0,40 га в межах згідно з планом, що розташована на території с. Кунцеве Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку 0,09 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,31 га. Спадкоємцем за заповітами після померлих [PERSON] та [PERSON] є позивач [PERSON] Крім того, в заяві представник позивача просила встановити факт родинних відносин, а саме, що позивач [PERSON] є племінником померлої 22.05.2005 року [PERSON] Постановами в.о. завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області від 16.03.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, тому він звернувся до суду з цим позовом. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, в матеріалах справи є заяви, в яких вони просять позов задовольнити повністю, справу розглянути без їх участі. Представник відповідача Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областів судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 02-31/473 від 23.08.2016 року про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Із письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], наявних в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON], [INFO], є племінником померлої 22.05.2005 року [PERSON] (а.с. 28, 29). Суд не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», по вул. Леніна, 25, в с. Кунцеве Новосанжарського району Полтавської області знаходяться житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 37,3 кв.м, загальною площею 66,9 кв.м, та господарські будівлі, а саме: літня кухні літ. «Б», сараї літ. «В», «в», «Д», погріб літ. «в1», колодязь питний № 1 (а.с. 13-16). Згідно довідки виконкому Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області№ 02-29/136 від 31.03.2016року домоволодіння в с. Кунцеве по вул. Центральній, буд. 25, Новосанжарського району Полтавської областізгідно погосподарської книги № 1, особовий рахунок № 62, станом на 01.07.1990 року відносилося до колгоспного двору. Головою колгоспного двору є [PERSON], членом колгоспного двору є [PERSON] (а.с. 19). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 619749, виданого Кунцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 16.06.2003 року, перебувала земельна ділянка площею 2,560 га в межах згідно з планом, що розташована на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 21). З державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 032553, виданого Кунцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 25.11.1997 року, вбачається, що у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,40 га в межах згідно з планом, що розташована на території с. Кунцеве Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку 0,09 га, та ведення особистого підсобного господарства 0,31 га (а.с. 25). Згідно заповіту від 04 вересня 2001 року [PERSON] заповів все своє майно племіннику [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 263437, виданого Кунцівськоюсільською радою Новосанжарського району Полтавської області 27.02.2004 року, [PERSON] помер 26 лютого 2004 року (а.с. 6). В повідомленні в.о. завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 1208/01-16 від 19.07.2016 року вказано, що після померлого 26.02.2004 року [PERSON] заведена спадкова справа № 391 від 02.08.2005 року. Спадкоємцем згідно поданої заяви про прийняття спадщини є [PERSON], а також на підставі довідки Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області№ 02-31/175 від 08.06.2012 року, спадщину фактично прийняла шляхом спільного проживання з померлим дружина [PERSON] (а.с. 38, 39). У власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 619750, виданого Кунцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 16.06.2003 року, перебувала земельна ділянка площею 2,560 га в межах згідно з планом, що розташована на території Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 20). Згідно заповіту від 04 вересня 2001 року [PERSON] заповіла все своє майно племіннику [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 000483, виданого Кунцівськоюсільською радою Новосанжарського району Полтавської області 23.05.2005 року, [PERSON] померла 22 травня 2005 року (а.с. 7). В повідомленні в.о. завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 1209/01-16 від 19.07.2016 року вказано, що після померлої 22.05.2005 року [PERSON] заведена спадкова справа № 309 від 29.06.2005 року. Спадкоємцем згідно поданої заяви про прийняття спадщини є [PERSON] (а.с. 40, 41). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved