Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

14.04.2016 року Білгород-Дністровська районна рада звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позов, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить (а.с. 64-69) просить суд: - визнати недійним державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], кадастровий номер: [NUMBER], площею 0,0597 га., розташованої за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту; - скасувати запис про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER], площею 0,0597 га., розташованої за адресою: [ADDRESS]; - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: [NUMBER], площею 0,0597 га., розташованої за адресою: [ADDRESS]; - визнати за Білгород-Дністровською районною радою право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,008 га. під майстернею літ. «П», розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що в проваджені Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться справа за позовом [PERSON] до Білгород-Дністровської районної ради, КЗ «Білгород-Дністровська центральна районна лікарня», Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про витребування з чужого незаконного володіння та визнання технічного паспорту недійсним (справа № 495/3981/13-ц). В рамках зазначеного провадження заявлена позовна вимога про витребування майстерні літ. «П», розташованої за адресою: [ADDRESS]. В якості підтвердження права власності на будівлю [PERSON] було надано рішення Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів від 16.01.1997 року. Окрім цього, до позовної заяви було додано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0597 га (кадастровий номер [NUMBER]) розташованої за адресою : [ADDRESS]. Згідно з додатком до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 23 березня 2012 року на вказаній земельній ділянці значиться капітальна забудова площею 0,008 га. Зазначена забудова межує ( від Д до Е ) з земельною ділянкою, яка перебуває в фактичному користуванні КЗ «Білгород-Дністровська центральна районна лікарня». На зазначеній частині земельної ділянки [PERSON] площею 0,008 га знаходиться майстерня літ. «П», яка є об'єктом спільної комунальної власності територіальних громад району в особі Білгород-Дністровської районної ради. Зазначена будівля відповідно до інвентарної картки №56 перебуває на балансі КЗ « Білгород-Дністровська центральна районна лікарня» з 1966 року. Окрім цього, рішенням Білгород-Дністровської районної ради народних депутатів від 21 вересня 1994 року №ІІ-ХХІІ «О комунальной собственности районного Совета народних депутатов», яке прийняте на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та рішенням Білгород-Дністровської районної ради від 16 березня 1999 року №87-ХХІІІ «Про майно комунальної власності територіальних громад, управління яким здійснює районна рада» затверджено перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Білгород-Дністровського району, управління якими здійснює районна рада. Далі позивач зазначає, що Згідно додатку №1 «Перелік об'єктів спільної власності, управління якими здійснює районна рада» до рішення Білгород-Дністровської районної ради від 16 березня 1999 року №87-ХХІІІ «Про майно комунальної власності територіальних громад, управління яким здійснює районна рада» під номером дев'ять значиться майновий комплекс, який знаходиться на балансі центральної районної лікарні. Згідно довідки Білгород-Дністровської центральної районної лікарні від 22 грудня 1998 року №72 майстерня знаходиться на балансі Білгород-Дністровської центральної районної лікарні. 25 листопада 2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним управлінням юстиції Одеської області було видано Білгород-Дністровській районній раді свідоцтво про право власності від 25.11.2015 року Індексний номер 48349811 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до вище зазначених документів Білгород-Дністровська районна рада є власником майстерні літ. «П» площею 68,1 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS]. Також позивач зазначає, що під час виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0597 га (кадастровий номер [NUMBER]) розташованої за адресою : [ADDRESS] було допущено порушення чинного на той момент законодавства. Саме з урахуванням викладених обставин, позивач просить його позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON]. позов не визнав, просив його задоволенні відмовити у повному обсязі. Представник відповідача Білгород-Дністровської міської ради позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському Одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав лист, в якому просить справу розгляди без його участі . (а.с.43) Представник третьої особи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, але на адресу суду надіслав лист, в якому просить справу розгляди без його участі . (а.с.83) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так під час розгляду справи судом встановлено, а також підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.11.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2015 року Білгород-Дністровській районній раді належать будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS], до складу яких, у тому числі входить і будівля майстерні під літ. «П» (а.с.18, 19.) В свою чергу, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 20.03.2012 року, відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка, кадастровий номер: [NUMBER], площею 0,0597 га., розташована за адресою: [ADDRESS], тобто спірна земельна ділянка. (а.с.10) Як вже було зазначено вище, позивач просить задовольнити його позовні вимоги, у зв'язку з тим, що на земельній ділянці, яка належить відповідачу, в [ADDRESS] розташована будівля майстерні під літ. «П» , яка йому належить на праві власності, та знаходиться за адресою: [ADDRESS].. Представник позивача в судовому засіданні, зазначив, що підтвердженням того, саме вказана будівля майстерні під літ. «П», яка йому належить на праві власності, та знаходиться за адресою: [ADDRESS], фактично розташована на земельній ділянці яка належить відповідачу в [ADDRESS] є додаток до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки, що належить відповідачу, від 23.03.2012 року, з якого вбачається, що на відрізку цієї земельної ділянки від літ. Д до літ. Е, знаходиться тимчасова будівля, площею 0,0080 (а.с.14). Крім того, як пояснив представник позивача, свідченням того вказана будівля майстерні під літ. «П», яка йому належить на праві власності, та знаходиться за адресою: [ADDRESS], фактично розташована на земельній ділянці яка належить відповідачу в [ADDRESS] є письмова відмова начальника КП «Білгород-Дністровське МБТІ» від 16.05.2013 року, щодо заяви відповідача [PERSON] про проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на приміщення сараю. (а.с.24) Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не погоджується з доводами представника позивача, про те, що доказами перебування будівлі майстерні під літ. «П», яка належить позивачу на праві власності, та знаходиться за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці яка належить відповідачу в [ADDRESS] є додаток до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки, що належить відповідачу від 23.03.2012 року, з якого вбачається, що на відрізку цієї земельної ділянки від літ. Д до літ. Е, знаходиться тимчасова будівля, площею 0,0080 та письмова відмова начальника КП «Білгород-Дністровське МБТІ» від 16.05.2013 року, щодо заяви відповідача [PERSON] про проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на приміщення сараю. Суд вважає такі докази не належними, адже з них чітко не можливо встановити зазначені представником позивача в судовому засіданні обставини. Незважаючи на те, що судом під час розгляду справи, роз'яснювався обов'язок доказування, роз'яснювалися наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище обставин. Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що, що під час виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0597 га (кадастровий номер [NUMBER]) розташованої за адресою : [ADDRESS] було допущено порушення чинного на той момент законодавства. Як встановлено в судовому засіданні спір виник, між позивачем Білгород-Дністровською райрадою, яка є власником будівлі майстерні під літ. «П», яка належить позивачу на праві власності, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та відповідачем [PERSON] яка є власником спірної земельної ділянки, яка є суміжною із земельною ділянкою по [ADDRESS]. За своєю юридичною природою позов це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інших інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем) Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або спорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних права - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючі правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси к спосіб визначений законами України (ст. 4 ЦПК України) Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення відповідного права. З огляду на викладені обставини, суд дійшов до висновку, що, наявність у відповідача державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], відповідно до якого вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,0597 га (кадастровий номер [NUMBER]) розташованої за адресою : [ADDRESS] ніяким чином не порушує права та законних інтересів позивача. Що стосується позовних вимог, щодо визнати за Білгород-Дністровською районною радою право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,008 га. під майстернею літ. «П», розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст.12 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальної громади, у тому числі передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, є виключною компетенцією сільських, селищних та міських рад. Відповідно до положень ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Таким чином діючим законодавством встановлено, що виключно за рішеннями органів місцевого самоврядування може бути вирішено питання, щодо передачі у власність земельних ділянок за умови дотримання відповідного порядку. Саме з урахуванням викладених обставин, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed