Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

12 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Корабельний ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса)), в якій просив скасувати арешт нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ), накладений 06.07.2009 року за № 8856055 реєстратором: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, виданої 03.06.2009 року Корабельним відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції (Марянчук Р.Ю.) та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 8856055. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що належить йому на праві спільної часткової власності. Співвласниками зазначеного майна є: [PERSON] - 1/4 частина, [PERSON] 1/4 частина, та [PERSON] 1/4 частина, що є третіми особами поданій справі, оскільки порушені їхні права стосовно належних їм часток нерухомого майна. Позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладений арешт. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: тип обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] , власник: [PERSON] , зареєстровано: 06.07.2009 року 11:52:53 за № 885655 реєстратором Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. За результатами звернення до відповідача, згідно з інформацією, викладеною у листі від 21.05.2021 року за 32168/108-37/2, відповідачем встановлено, що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відповідача відсутня інформація, яка б дала можливість ідентифікувати вказане обтяження та внаслідок цього відсутня можливість перевірити правомірність підстав накладення та наявність чи відсутність підстав для його зняття. Для вирішення питання зняття арешту з нерухомого майна відповідачем позивачу було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 16.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини його неявки суду не відомі Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій посилаючись на те, що дії органу ДВС не оскаржуються, просив розглядати справу без участі представника відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи зворотніми поштовими повідомленнями, причини їх неявки суду не відомі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.05.2008 р., реєстраційний номер 11041831, номер запису: 4789, в книзі: 95. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.04.2021 року № 253414330 (далі - Інформація з реєстрів) у розділі відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис обтяження за № 8856055, згідно якого на нерухоме майно, що належить [PERSON] , зареєстроване обтяження за типом: арешт нерухомого майна, 06.07.2009 11:52:53 за № 8856055 реєстратором: Миколаївська філія державного підприємства Інформаційний центр міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 03.06.2009 Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Марянчук Р.Ю. Об`єктом обтяження зазначена квартира за адресою: [ADDRESS] . Також у вказаному реєстрі міститься відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2018 р. за номером запису про обтяження: 26393219, в якому об`єктом обтяження значиться вже невизначене майно, все майно власником якого є [PERSON] , [INFO] , з тих же підстав для обтяження, а саме: постанови АА166187 від 16.01.2004 р. Державної виконавчої служби Корабельного району Письменним А.О.9г15. Згідно з листом Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) № 32168/108-37/2 від 21.05.2021 за результатами перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що підстава обтяження за № 8856055 не містить інформації, яка дала б можливість ідентифікувати, в межах якого саме виконавчого провадження була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 03.06.2009, що видав Корабельний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, державний виконавець Марянчук Р.Ю. та внаслідок цього перевірити правомірність підстав накладення арешту та наявність чи відсутність підстав для його зняття/зміни. Повідомили, що станом на 21.05.2021 підстави для зняття арешту з майна чи внесення зміни до об`єкта обтяження у відділу відсутні. Для вирішення питання по суті запропоновано звернутись до суду з відповідним позовом. Так, згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України Про виконавче провадження підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України Про виконавче провадження). Норми Закону України Про виконавче провадження не передбачають здійснення державним (приватним) виконавцем будь-яких виконавчих дій після завершення виконавчого провадження, у тому числі й після знищення за строками зберігання. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved