overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

12 червня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13487 грн. 92 коп. У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» є фінансовою установою, що зареєстрована у передбаченому законодавством порядку та здійснює діяльність на ринку фінансових послуг з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Так, 15 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] на підставі заяви відповідача про отримання кредиту було укладено кредитний договір № 159164, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 6300 грн. зі сплатою 225% річних за користування ним строком на 9 місяців (а/с 5, 7-9). Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на день предявлення позову утворилася заборгованість в сумі 13487 грн. 92 коп., з якої 11987 грн. 92 коп. - заборгованість по кредиту та процентам, 1500 грн. - неустойка, що підтверджується розрахунком (а/с 12). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

12 червня 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 14 червня 2018 р. було відкрите провадження у справі. 18 липня 2018 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити заявлені нею вимоги. 11 вересня2018 р. відповідач [PERSON]звернувся до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги визнає, просить суд розірвати шлюб. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В звязку з тим, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 06 жовтня 2017 року Запорізьким міським державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області був зареєстрований шлюб між нею [PERSON] і [PERSON], за актовим записом № 1416, після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON]. Від шлюбу дітей не мають дітей. Позивач зазначила, що за останній рік у них часто виникали сварки, припинили сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, не проживають спільно, через різницю характерів, різницю поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки, внаслідок чого виникали непорозуміння. Зазначені обставини призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року Запорізьким міським державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області був зареєстрований шлюб між нею [PERSON] і [PERSON], за актовим записом № 1416, після реєстрації шлюбу їй було присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони дітей не мають. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони за останній рік не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не проживають спільно, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з вищенаведеним,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

12 червня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 28 січня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя, ведення господарства, утримання та виховання дитини. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. У судове засідання позивач не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 20). Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової Влади України, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ухвали суду від 28 грудня 2018 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 8). Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 9). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя, утримання дитини. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~12 червня 2018 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивує тим, що 26 вересня 1987 року між ним та [PERSON] укладено шлюб. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Спільне життя не склалося тому, що вони з дружиною мають різні погляди на сімейне життя та обовязки. Можливості зберегти сімю немає, подружні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно на даний час немає. До початку судового засідання позивач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав повністю та просив його задовольнити (а.с. 11). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої позов визнає повністю та не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 10). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що з 26 вересня 1987 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу - Кисла), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому Гурбинським ЗАГСом Срібнянського району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 8, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4). Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Згідно з\~викладеними позивачем\~[PERSON]\~обставинами спільне життя не склалося тому, що вони з дружиною мають різні погляди на сімейне життя та обовязки. Можливості зберегти сімю немає, подружні відносини припинені між сторонами, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно на даний час немає. Враховуючи викладені\~позивачем та\~визнані відповідачем\~обставини, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін дійсно давно розпалась та поновлена бути не може. Відповідно до\~ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

12 червня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 2014 року Парутинською сільською радою Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через втрату почуттів, взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, а тому просила розірвати їхній з відповідачем шлюб. Позивачка та відповідач в підготовче судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги та просить відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]; відповідач позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 2014 року Парутинською сільською радою Очаківського району Миколаївської області, про що складено відповідний запис за № 06. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. Причинами розпаду сім'ї стала втрата почуттів та взаєморозуміння, подружні стосунки фактично припинені. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

12 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати аліменти з відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], в розмірі по 1900 грн. на дитину, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог вказувала, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки працює не офіційно, тому просила суд здійснити стягнення з нього аліментів у вказаному розмірі. Відповідач, у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження від 06 липня 2018 року строк, відзив на позовну заяву не подав, тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується даними свідоцтва про народження дитини, котра проживає разом з матір`ю. [PERSON] не виконує в повному обсязі обовязок, передбачений ст.180 СК України по наданню утримання своїй малолітній дитині. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі, який з врахуванням обставин, названих в ст.182 СК України, на думку суду, має становити по 1400 грн. на дитину щомісячно, оскільки позивачем не надано доказів про дійсний дохід відповідача. Також на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України із [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

12 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], з 400 грн. щомісячно, на аліменти у розмірі ј частини із всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2011 року на її користь стягуються аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн., щомісячно і до досягнення дочкою повноліття. Однак, у звязку із збільшенням витрат на дочку, а також тим, що згідно законодавства мінімальний розмір аліментів на утримання дитини становить 930 грн., що не відповідає розміру аліментів, визначених рішенням суду від 18 січня 2011 року, просить переглянути їх розмір. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Судом встановлено, що згідно рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2011 року на її користь стягуються аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн., щомісячно і до досягнення дочкою повноліття. Однак, у звязку із збільшенням витрат на дочку, а також тим, що згідно законодавства мінімальний розмір аліментів на утримання дитини становить 930 грн., що не відповідає розміру аліментів, визначених рішенням суду від 18 січня 2011 року. Вказані обставини підтверджуються: копією паспортних даних позивачки; копією рішення 17.12.2010 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

12 червня 2018 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 09 липня 2016 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від подружнього життя в них з відповідачем є син [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. На грунті побуту відповідач часто влаштовував сварки і скандали, ображав її нецензурними словами та це призвело до того, що в січні 2018 року вони припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства та стали проживати окремо. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, збереження сім'ї є неможливим, а тому вона вирішила звернутись в суд. В підготовче судове засідання, яке було призначено на 17 серпня 2018 року о 14.00 год, учасники справи не з'явились та подали до суду письмові заяви, з яких убачається, що позивач [PERSON] позов підтримує, відповідач [PERSON] позов визнає та вони просять проводити розгляд справи без їх участі. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, фіксування підготовчого судового засідання 17 серпня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав чи охоронюваних законом інтересів У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

12 червня 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява за підсудністю з Дніпровського районного суду м.Києва. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач та відповідач звернулися до суду із заявами про слухання справи в їх відсутність та просять задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. А тому у відповідності до положень ст.223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 14 березня 2012 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №207. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Так, згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи що позивач бажає розірвати шлюб, а подальше його збереження буде суперечити його інтересам, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved