overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 26 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації акутів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 562. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Позивач зазначила в заяві, що з січня 2014 року вона та відповідач не підтримують сімені відносини, не проживають спільно, в зв'язку із непорозуміннями, конфліктами, сварками, що призвело до припинення відносин, вона втратила до чоловіка почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 26 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації акутів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 562, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Встановлено, що сторони не мають малолітніх, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з січня 2014 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття довіри та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що шлюбні відносини між подружжям припинені з кінця 2012 року, Між ними відсутні взаєморозуміння, почуття любові і поваги. Примирення неможливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання позивач не з'явилась, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, обставини, викладені в позові, підтвердила, просила позов задовольнити. До судового засідання відповідач не з'явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнавав, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 8 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого виконкомом Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області. За час перебування в шлюбі мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.05.2012 року серії [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] не склалися. Відповідач участі у вихованні дітей і веденні спільного господарства не приймає. Мають місце постійні шлюбні зради [PERSON] Фактично шлюбні відносини між ними припинені з кінця 2012 року. Сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові і поваги. Примирення між ними неможливе. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам їхньої дитини. За такого, суд вважає, що їх сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в на користь позивача судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\2 частини зі всіх видів його заробітку та на її утримання в розмірі 1\\3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача аліменти на сина [PERSON], в розмірі 1\\4 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно та на її утримання в розмірі 1\\6 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачкою. Ці обставини визнаються учасниками процесу та підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, свідоцтвом про шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 СК Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання сина та її утримання, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання в розмірі 1/6 частини із всіх видів його прибутку щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в твердій грошовій сумі щомісячно, до закінчення ним навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач добровільно свій обовязок по утриманню сина не виконує. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і просив суд стягувати з нього аліменти в розмірі 600 грн., оскільки ніде не працює, тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], який навчається на І-му курсі денної форми навчання у Вінницькому національному технічному університеті, але добровільно свого законного обовязку по утриманню свого повнолітнього сина не виконує. Дані правовідносини регулюються ст.ст.182, 199 ч.1, 200 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких продовження навчання повнолітніми дітьми і наявність у звязку з цим потреби в матеріальній допомозі, зобовязує батьків утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за наявності можливості надавати матеріальну допомогу; при ухилянні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у визначеній судом твердій грошовій сумі, при цьому враховується можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню повнолітнього сина, який навчається на І-му курсі денної форми навчання у Вінницькому національному технічному університеті і потребує у звязку з цим щомісячних витрат, чим порушує його права, то з нього потрібно щомісячно стягувати на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі, яку суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, перебуванням на його утриманні неповнолітньої дитини, а також виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, в розмірі 600 грн. в примусовому порядку до закінчення ним навчання. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. га кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що з 17 жовтня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із матір'ю, повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач участі у вихованні і матеріальному забезпеченні дітей не бере. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю учасників процесу, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які в теперішній час проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дітей не надає. Якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між сторонами досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1000 грн. на кожну дитину. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

12 жовтня 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Разом з нею за даною адресою зареєстровані донька [PERSON] та син [PERSON]. З 1996 року її син [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №135 в будинку №45 по вул. Артема в м.Полтаві. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, про що в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20.10.1992 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки № 6127 від 31.07.2015 року, виданої КП «ЖЕО №2» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до акту від 09.10.2015 року, [PERSON] з 1996 року не проживає в квартирі №139, що розташована за адресою: м.Полтава, вул. Артема, 45. Крім того, особисті речі відповідача в вищевказаній квартирі відсутні (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи встановлені судом факти та відповідні їм відносини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

12 жовтня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.10.2015 р. о 13 год. 46 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 11.10.2015 р. о 13 год. 46 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Прокопенко лікарні КП КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий підозрілий, ухиляється від прямих відповідей, говорить загадково. Мова прискорена. Часто змінює тему розмови. Емоційно нестійкий. Негативно налаштований в адресу матері, каже, що вона все навмисно влаштувала. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - біполярний афективний розлад, поточний маніакальний епізод з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

12 жовтня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., с. Васильківка, пров. Парниковий, 24. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.10.2015р. о 17 год. 50 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.10.2015р. о 17 год. 50 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням ф-р Лобань лікарні КЗ „Васильківська ЦРЛ ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий висловлює скарги на тревогу, безсонню. Емоційно напружений, тривожний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

12 жовтня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Очаківська, 11. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.10.2015р. о 13 год. 43 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.10.2015р. о 13 год. 43 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий на питання відповідає переважно не в плані заданого. Доступний малопродуктивному мовному контакту. Орієнтування всіх видів збережено. Виказує маячні ідеї переслідування, впливу на адресу матері, оточуючих, маячні ідеї побутових відносин. Впевнений, що його мати винна у всіх його проблемах: „вона мене не сприймає, тому й здає мене в лікарню. Каже про те, що: „з нею треба розібратися. Підчас бесіди поступово становиться азатованим, відповідає не в плані поставлених. Мислення паралогічне, дезорганізоване. Свої хворобливі переживання до кінця не розкриває. Психічно хворим себе не вважає. Критика до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved