Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

14.03.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , посилаючись на наступні обставини: вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 травня 2006 року був розірваний. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син зареєстрований та проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. В теперішній час [PERSON] , [INFO] є студентом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківського політехнічного інституту» на І курсі денної форми навчання. Термін навчання з 2018 року по 2023 рік. У зв`язку з навчанням сина вона несе постійні витрати, пов`язані з навчанням, а саме оплата за проїзд, проживання, придбання одягу та підручників, продуктів харчування. Відповідач в теперішній же час добровільної допомоги не надає. Просила стягнути аліменти з відповідача на свою користь на утримання сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей певного віку на період навчання до досягнення дитини двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 29.03.2019 року було відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, був залучений [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, у наданій суду письмовій заяві просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав відзив на позовну заяву (а.с. 25-27), в якому просив відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі по 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу) на дитину на період його навчання. При цьому посилався на наступне. [PERSON] є студентом військового інституту танкових військ національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», при цьому він знаходиться на повному державному забезпеченні та казарменому положенні, а не на утриманні позивача, яка не довела факт її самостійного матеріального утримання сина. Також вважає, що позивач не довела, що він може надавати матеріальну допомогу синові. В той час як він перебуває на обліку в нарколога з 2017 року та часто проходить лікування в Полтавській клінічній психіатричній лікарні , в звязку з чим він не може працевлаштуватися. Починаючи з 2012 року він є безробітним, постійного (щомісячного) джерела доходу він не має, на приватизованій земельній ділянці він вирощує сільськогосподарську продукцію для власних потреб, проживає в будинку, який належить його братові. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 травня 2006 року був розірваний (а.с. 3). Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 2). Згідно з довідкою № 977 від 30.08.2018 року (а.с. 7) [PERSON] навчається на І курсі денної форми навчання у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, син сторін [PERSON] навчається у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», знаходиться на повному державному забезпеченні та казарменому положенні. Разом з тим, суд вважає, що [PERSON] , 2001 року народження, навчаючись в вказаному навчальному закладі, хоча й перебуває на повному державному забезпеченні, є таким, що потребує матеріальної допомоги батьків. При цьому, суд виходить з того, що навчальний заклад знаходиться не за місцем проживання [PERSON] , він потребує матеріальних витрат на оплату проїзду з місця навчання додому, на одяг, засоби гігієни, на придбання додаткових продуктів харчування, оплату засобів зв`язку, що не забезпечується державою та є необхідним для підтримання нормальної життєдіяльності. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання повнолітніх окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Щодо посилання відповідача на недоведеність позовної вимоги про стягнення аліментів саме на користь позивачки, перебування сина на її утриманні, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з довідкою про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області за № 02-34/1-219 від 12.03.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем проживання матері (а.с. 6). Не дивлячись на перебування на казарменому положенні на період навчання в м. Харкові, повнолітній син [PERSON] фактично є членом сім`ї матері та знаходиться на її утриманні, будь-яких власних джерел існування не має. Доводи відповідача про те, що позивач не довела можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, судом відхиляються з огляду на таке. Аналіз ст.ст. 182, 191, 199, 200, 201 СК України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Позивачем суду надані докази, що підтверджують існування обставин, з яким закон пов`язує можливість покладення на батька (мати) обов`язку надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання. Разом з тим, у справі відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували неспроможність відповідача надавати допомогу своїй дитині. Заперечуючи можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, відповідач до суду надав виписку з медичної картки хворого та виписний епікриз, які датовані листопадом 2017 року та жовтнем 2018 року (а.с.30,31), відповідно до яких він перебуває на обліку у лікаря нарколога, проходив лікування та має діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю Між тим, вказані документи самі по собі не доводять факту існування обставин, які б унеможливлювали виконання ним свого обов'язку по наданню допомоги сину, який продовжує навчання. Посилання на незадовільний стан здоров'я не є тією безумовною обставиною, яка в розумінні ст. 199 СК України виключає можливість відповідача надавати матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання його сином. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення сином сторін повнолітнього віку, продовження ним навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, перебування на повному державному забезпеченні, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, враховуючи стан здоров`я відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 14.03.2019 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років. В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 182, 199, 200 СК України та

Outcome: partial