Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

14 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, третя особа ПАТ «Лисичанськвугілля» в якому просить: 1) поновити строк на оскарження наказу № 904-о від 06.12.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та визнати причину пропуску строку на оскарження поважними; 2) визнати протиправним та скасувати наказ № 904-о від 06.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » та звільнення його від виконання обов`язків генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України; 3) поновити [PERSON] на посаді виконувача обов`язків генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля»; 4) стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.12.2019 по 02.01.2020 в сумі 25273,6 грн; 5) стягнути з Міністерства енергетики та захисту довкілля України моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 06 грудня 2019 року наказом Міністра енергетики та захисту довкілля України № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення від виконання обов`язків генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України. Оскаржуваний наказ йому було вручено 07.12.2019. З метою відновлення своїх прав, він 03 січня 2020 засобами поштового зв`язку направив до Луганського окружного адміністративного суду адміністративний позов про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Тобто, адміністративний позов був поданий ним у межах строків, визначених ч.1 ст. 233 КЗпП України. В подальшому, 10.01.2020 ухвалою судді Луганського окружного адміністративного суду йому було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі та роз`яснено право звернутися з позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. Зазначену ухвалу разом з позовною заява та додатками до неї він отримав 13.01.2020. У зв`язку із помилковістю у визначенні предметної юрисдикції спору з питань порушення його конституційних прав, він фактично допустив порушення строків, визначених ч.1 ст. 233 КЗпП України. З огляду на помилковість його дій щодо визначення суду до якого він звернувся з метою поновлення його порушених конституційних прав, зокрема, права передбаченого ст. 43 Конституції України, вважає причини пропуску зазначеного строку, на момент звернення до суду загальної юрисдикції, поважною, в контексті положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Своє звільнення за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України вважає незаконним з огляду на таке. Як убачається з оскаржуваного наказу підставою про притягнення його до дисциплінарної відповідальності стала записка заступника директора Департаменту вугільно - промислового комплексу [PERSON] . від 02.12.2019 № 8.3-вих/21-19, а також його пояснення від 04.12.2019 № 01/12-819. Зазначені документи стали підставою для помилкової кваліфікації відповідачем його дій, як одноразового грубого порушення трудових обов`язків, в розумінні п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України та як наслідок застосування такого дисциплінарного заходу, як звільнення. Відповідач в преамбулі наказу № 904-о, окрім посилання на доповідну записку заступника директора Департаменту вугільно промислового комплексу, зазначив про невиконання ним планових показників роботи ПАТ «Лисичанськвугілля», допущення заборгованості із заробітної плати та за спожиту електроенергію, а також перед держбюджетом без зазначення відповідних термінів, або дати, які могли би свідчити саме про наявність такого (таких) саме одноразових порушень. Більше того, за своєю сутністю доповідна записка заступника директора Департаменту вугільно- промислового комплексу є лише фіксацією факту загальних недоліків та порушень в організації роботи, у зв`язку з чим остання не може бути належним та достатнім доказом правомірності його звільнення. Натомість, як вбачається із тексту цієї доповідної записки, а також тексту його пояснень, ці документи є фактично ідентичними і останні лише констатують про наявність в діяльності ПАТ «Лисичанськвугілля», що до моменту покладення на нього обов`язків генерального директора, а саме за період 2018-2019 р.р. На підтвердження зазначеного факту на адресу відповідача неодноразово надходити листи запити від нього, як керівника підприємства про надання відповідного фінансування, а також у наданні допомоги при вирішенні питань щодо наявності заборгованостей як по заробітній платі, держбюджетом так і перед постачальниками електроенергії, але жодних відповідей на ці листи не надходило. Окрім цього, ці листи не були прийняті до уваги уповноваженими особами (органами) відповідача під час прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та взагалі під час оцінки його діяльності, як керівника ПАТ «Лисичанськвугілля». Як убачається з пункту 27 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суди при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, повинні виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. З огляду на це, а також на обставини, викладені в доповідній записці заступника директора Департаменту вугільно промислового комплексу, його поясненнях, а також у численних його листах на адресу відповідача, де неодноразово зазначалося про наявність проблеми на підприємстві, у тому числі про відсутність фінансування, а також причини цієї відсутності. Тобто на момент видання наказу № 904-о відповідачем не було правильно та належним чином застосовано положення п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а також положення, визначені статтями 147-1,148,149 КЗпП України, якими визначено правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Відповідачем проігнорована стаття 149 КЗпП України, так як відповідач не звертався особисто до нього надати письмові пояснення про начебто виявлені конкретні порушення трудової дисципліни особисто ним, що підтверджується листом ПАТ «Лисичанськвугілля» від 04.12.2019 № 01/12-819, який з невідомих підстав в порушення ст. 149 КзПП України, визначений відповідачем у якості особистого його письмового пояснення. Звертає увагу, що особисті письмові пояснення викладаються на аркуші А-4, а не на офіційному бланку підприємства для листування, у зв`язку з чим, лист ПАТ «Лисичанськвугілля» від 04.12.2019 № 01/12-819 не може вважатися його особистим письмовим поясненням, а також на підставі того, що в ньому викладена інформація щодо фінансово- господарського становища Товариства та пояснення виникнення такого становища на запит Міністерства, які підписані ним як в.о. генерального директора, що не є тотожним з письмовими особистими поясненнями порушника трудової дисципліни відповідно до ст. 149 КЗпП України. Також не було встановлено: чи був факт порушення; яка у цьому провина працівника (умисна, необережна, відсутність провини працівника); обставини порушення, його причини; ставлення працівника до порушення; відношення працівника до подальшої роботи. Не визначений також термін начебто виявленого порушення трудової дисципліни від якого необхідно здійснювати відлік часу на притягнення до відповідальності винного працівника відповідно ст. 148 КЗпП України. Таким чином недотримання роботодавцем обов`язку витребувати пояснення від порушника трудової дисципліни є беззаперечною підставою для скасування стягнення у вигляді звільнення з роботи. Крім того, важливим елементом вищенаведених приписів є те, що звільнення керівника можливе лише за порушення, яке має ознаку одноразовості. У зв`язку із цим як рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які він був звільнений, а повинен містити лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків із зазначенням відповідної дати та часу такого порушення, що в свою чергу в оскаржуваному наказі не зазначено. В свою чергу, якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це фактично позбавляє роботодавця законних підстав для застосування положень п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 15.04.2019 у справі 4671/605/18. Крім того, як неодноразово зазначалося в судовій практиці з розгляду трудових спорів, роботодавець, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, повинен виходити з характеру проступку, а не лише факту невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й в цілому можливість виконання ним зазначеного обов`язку. Тобто задля належного застосування положень п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України роботодавцеві необхідно встановити саме наявність вини в діях працівника до якого будуть застосовані вищенаведені положення. Однак, як убачається з наказу № 904-о, а також матеріалів його листування із відповідними органами управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України, всі необхідні умови для застосування п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України при його звільненні не були виконані, у зв`язку із чим, як зазначалося раніше, цей наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 01.02.2018 у справі № 661/1171/16-ц. За період з моменту видання наказу № 904-о, а саме з 06.12.2019 та до теперішнього часу, 02.01.20 він фактично не перебуває у трудових відносинах з Міністерством енергетики та захисту довкілля України, у зв`язку із чим не отримує відповідну заробітну плату. З огляду на це, з урахуванням того, що середня заробітна плата за жовтень листопад 2019 року складала 24103 грн, а кількість робочих днів у грудні 2019 року складала 22 дні, а у січня 2020 2 дні, то фактичний розмір не отриманої заробітної плати внаслідок вимушеного прогулу складає 25\~273,6 грн. Крім того, діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в такому. Так, його звільнення, яке мало місце 06.12.2019 було здійснено без попереднього попередження та будь-яких пояснень з боку уповноважених осіб відповідача. В свою чергу оскаржуваний наказ взагалі був надісланий засобами електронної пошти на адресу ПАТ «Лисичанськвугілля». Така форма надіслання наказу призвела до його розповсюдження серед користувачів електронної пошти, які в свою чергу є його підлеглими. Наведене свідчить про зниження його авторитету серед підлеглих йому працівників, а подальше звільнення, яке триває вже понад 1 місяць, призвело до того, що він позбавлений можливості отримувати гідну заробітну плату та працювати за отриманням ним фахом та професією. Враховуючи зазначені критерії вважає, що моральна шкода у вигляді 1000,00 грн є співмірною з огляду на засади розумності та співмірності відшкодування із спричиненою шкодою. Відповідач Міністерство енергетики та захисту довкілля України подав відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с.42-49), в якому просив: застосувати строки пропуску позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на таке. Відповідач заперечує та вважає недоведеними та безпідставними доводи позивача щодо поновлення строку на оскарження наказу від 06 грудня 2019 року № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » та визнання причин пропуску строку на оскарження поважними. Так, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється на інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як убачається із наданої копії наказу Мінекоенерго від 06 грудня 2019 року № 904-о, позивач був ознайомлений з його змістом ще 06.12.2019 про що свідчить особистий підпис позивача та напис «ознайомлений». Так, згідно частини першої статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачу трудової книжки. Таким чином, законодавством чітко врегульовано питання стосовно звернення із позовами про поновлення на роботі та надано місячний строк для звернення за захистом своїх прав. У цьому випадку [PERSON] своєчасно не скористався своїм процесуальним правом та подав позов лише 14 січня 2020 року. У свою чергу, відповідно до статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі впливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У позовній заяві з додатками не наведено жодної поважної причини та обґрунтованих мотивів стосовно поновлення строку на оскарження наказу Мінекоенерго від 06 грудня 2019 року № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ». За таких обставин, вважає, що [PERSON] повинно бути відмовлено у поновленні строку на оскарження вищезазначеного наказу. Щодо оскаржуваного наказу зазначив таке. Підставою для звільнення [PERSON] була доповідна записка заступника директора Департаменту вугільно промислового комплексу [PERSON] від 02.12.2019 № 8.3. вих./21-19, а також пояснення виконуючого обов`язки генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» Ласікова Ю. О. від 04.12.2019 № 01/12-819. Зазначені документи стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Зміст положень ч.3 ст. 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Виходячи з зазначеної норми, поновлення працівника на роботі можливе лише у разі його незаконного звільнення або переведення. Згідно з п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справи про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. В той же час, позивач не зазначив які саме положення оскаржуваного наказу не відповідають або суперечать закону чи актам вищої юридичної сили. Згідно з положеннями ст. 4 Закону України від 21.09.2006 № 185-У «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктом управління об`єктами державної власності є, зокрема, Міністерство. За положеннями ст. 6 вищевказаного Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду. Згідно зі ст. 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботи є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення. У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає. З позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 759/19440/15 вбачається, що неможливо визнати наказ незаконним, якщо він відповідає нормам законодавства. Також наголошує, що викладені доводи в позовній заяві стосовно звільнення [PERSON] відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України носять помилковий характер, адже відповідно до копії наказу Міненерговугілля від 06 грудня 2019 року № 904-о, [PERSON] було звільнено відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України. Відповідно до ст. 149 КЗпП України для застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як убачається із копії листа Мінекоенерго від 02.12.2019 № 1.1-22-13746 Міністр енергетики та захисту довкілля [PERSON] звертається особисто до виконуючого обов`язки генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] щодо надання особистих пояснень останнім. [PERSON] документ у відповідь на вище зазначений лист Міністра, назвав «пояснення» і в преамбулі вказав, що надає «особисте пояснення….». Як убачається з доповідної записки заступника директора Департаменту вугільно промислового комплексу [PERSON] від 02.12.2019 № 8.3 вих./21-19, одноразовим грубим порушенням [PERSON] як виконуючого обов`язки генерального директора слугувала несвоєчасна виплата заробітної плати. При обранні виду стягнення власник або уповноваженим ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено про пусток, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку. Письмові пояснення виконуючого обов`язки генерального директора ПАТ «Лисичанськвугілля» Ласікова Ю. О. були надані 04.12.2019 № 01/12-819. Крім того, представник позивача не спростовує той факт, що доповідна записка заступника директора Департаменту вугільно-промислового комплексу Пижова від 02.12.2019 № 8.3- вих./21-19 є фіксацією порушення та недоліків у роботі [PERSON] . Щодо надання наказу Мінекоенерго від 06.12.2019 № 904-о для ознайомлення [PERSON] шляхом надсилання на e-mail Управління по роботі з персоналом Міністерства енергетики та вугільної промисловості листом від 07.12.2018 за № 16.2 ВИХ/2344-18 звернулося до підприємств паливно енергетичного комплексу, підпорядкованим Міністерству щодо надання контактів для обміну документацією. В свою чергу ПАТ «Лисичанськвугілля» листом від 08.01.2019 № 14/4 надало для комунікації поштову адресу підприємства та e-mail: [INFO] Враховуючи вимогу законодавства щодо зобов`язання власника у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи та неможливість це зробити особисто чи поштою, наказ Мінекоенерго від 06.12.2019 № 904-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » було надіслано на загальний e-mail ПАТ «Лисичанськвугілля». З огляду на це можна дійти висновку, що виконуючого обов`язки генерального директора [PERSON] із наказом від 06 грудня 2019 року № 904-о було ознайомлено в установленому законом порядку. Щодо стягнення моральної шкоди зазначив таке. Позивачем не обґрунтована та ні чим не підтверджена сума моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між діями Мінекоенерго та спричиненою позивачеві моральною шкодою безпосереднього причинного зв`язку, тобто не доведена вина Мінекоенерго у заподіяній позивачеві шкоді. Також зазначив, що Мінекоенерго є державною установою, яка утримується за рахунок бюджетних коштів і здійснює свої видатки в межах встановленого бюджетного фінансування. Кошти мають цільове призначення і використовуються відповідно до затвердженого кошторису. Цільових бюджетних програм, відповідно до яких можливо фінансування витрат на погашення заборгованості за зобов`язаннями підприємств, установ чи організацій, що входять до сфери управління Міністерства, Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» не передбачено. Крім того, представником позивача не враховано та не доведено особливу правову природу моральної шкоди, як і не врахований короткочасний період давності подій, описаних у позовній заяві. У цьому контексті у доводах позивача відсутні належні та допустимі докази на підтвердження нематеріальних витрат. У постанові від 12.09.2018 у справі № 335/11779/16-ц ВС вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь якою особою, так як необхідності довести наявність всіх складових цивільно правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Крім того, позивач не звертався до спеціальних експертних установ на предмет проведення психологічної експертизи, передбаченої Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та причинно наслідкового зв`язку. З огляду на вище наведе, можна струджувати про недоведеність факту наявності моральної шкоди саме у розмірі 1000,00 грн. Третя особа ПАТ «Лисичанськвугілля» подало письмові пояснення на позов [PERSON] (а.с. 80-84), в яких просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на таке. Згідно із відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Лисичанськвугілля», єдиним засновником (акціонером) і центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство є Міністерство енергетики та захисту довкілля України. Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 02 вересня 2019 року № 829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» Міністерство енергетики та вугільної промисловості реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля. Позивача призначено в.о. генерального директора 18.07.2019 згідно із наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 16.07.2019 № 72-к/к, а звільнено 06.12.2019 на підставі наказу Мінекоенерго від 06.12.2019 № 904-о. Строк перебування на посаді 5 місяців 12 днів. Відповідно до пункту 9. 5 розділу 9 Статуту ПАТ «Лисичанськвугілля», затвердженого наказом Мінекоенерго від 22.11.2019 № 439 генеральний директор несе відповідальність за заборгованість Товариства до державного бюджету до доведення підприємства до банкрутства. Згідно із пунктом 9.7 розділу 9 цього Статуту повноваження генерального директора припиняються за рішенням Мінекоенерго, як єдиного акціонера. Підстави припинення повноважень генерального директора встановлюються законодавством, цим Статутом та контрактом з ним. Позивачем за період виконання обов`язків керівника ПАТ «Лисичанськвугілля» (з 18.07.2019 по 06.12.2019) було допущено грубе порушення трудових обов`язків несвоєчасна виплата заробітної плати працівника підприємства, яке спричинило збільшення заборгованості товариства по сплаті єдиного соціального внеску (ЄСВ). Факт заборгованості з виплати заробітної плати підтверджується: -звітами із праці за формою № 1- ПВ (місячна), затвердженою наказом Держстату від 10.06.2016 № 90, за липень листопад 2019 року. Так, сума заборгованості з виплати заробітної плати (код рядка 2010) на 01.08.2019 склала 21508,6 тис. грн, на 01.09.2019 23000,9 тис. грн, на 01.10.2019 51693,8 тис. грн, на 01.11.2019 82363,7 тис. грн, на 01.12.2019 24605,7 тис. грн; -доповідною запискою заступника директора Департаменту вугільно промислового комплексу [PERSON] від 02.12.2019 за № 8.3 вих/21-19 на ім`я міністра [PERSON] . Так, заробітної плати за липень 2019 року нараховано 47,2 млн. грн, а виплачено тільки 45, 3 млн. грн, за серпень 2019 року нараховано 44,5 млн. грн, а виплачено 43,1 млн. грн, за вересень 2019 року нараховано 48,2 млн. грн, а виплачено тільки 46,1 млн. грн. Також факт порушення позивачем трудових обов`язків, який полягає у несвоєчасній виплаті заробітної плати працівникам підприємства, підтверджується особистими поясненнями [PERSON] від 04.12.2019 № 01/12-819, наданими на ім`я міністра [PERSON] . Згідно із ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків спричинило порушення цього конституційного права працівників підприємства. У свою чергу міністерством цьому факту була надана належна правова оцінка, та винну посадову особу було притягнуто до встановленої законом дисциплінарної відповідальності. У зв`язку з цим, Мінекоенерго, діючи у межах дискреційних повноважень,

Outcome: partial