Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

14.05.2019 до Краснолиманського міького суду Донецької області, відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2019 за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Шахторін Артем Сергіович, до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про стягнення грошових коштів за продаж автомобіля, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, моральної шкоди в розмірі 5000 грн., всього 193157,96 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що йому на праві власності належав автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 08.12.2015 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданим 09.12.2015 року Центром ДАІ 1241. Відповідач [PERSON] по справі є знайомою позивача. 05.03.2018 згідно з довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., зареєстрованою в реєстрі за № 167, позивач надав відповідачу [PERSON] права на належний йому на праві приватної власності автомобіль, зокрема, право розпоряджатись: в тому числі продати, обміняти, здати в оренду, заставити, зняти з обліку, експлуатувати та користуватись, представляти інтереси позивача з питань відчуження транспортного засобу. Довіреність видана строком на 3 роки та дійсна до 05.03.2021 року. До початку травня 2018 року відповідач була постійно на телефонному зв`язку з позивачем, однак в середині травня 2018 року [PERSON] припинила будь-який зв`язок з позивачем, згодом взагалі вимкнула телефон. 29.12.2018 року позивач зупинив дію довіреності від 05.03.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., зареєстрованої в реєстрі за № 167, та повідомив про таке РСЦ у Дніпропетровській області та Головний сервісний центр МВС України. В січні 2019 року позивачу стало відомо, що належний йому автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був проданий [PERSON] 16.05.2018 року та перереєстрований за договором купівлі-продажу на ім`я [PERSON] .. [PERSON] не має можливості звернутись до [PERSON] з метою отримання грошових коштів, оскільки остання всіма способами уникає будь-якого спілкування з позивачем. Ринкова вартість автомобіля складає 193157,96 грн., ці кошти позивач просить стягнути з [PERSON] .. Крім того, як вважає позивач, неналежним виконанням відповідачем наданого ним доручення, йому спричинено моральну шкоду, котра полягає в душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача позивач перебуває в пригніченому стані. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] 5000,00 грн. моральної шкоди. Додатково позивач, посилаюсь на норми ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за час прострочення боргу в розмірі 11635,38 грн. та 3% річних від простроченої суми, що становить, згідно з розрахунками [PERSON] , 4537,58 грн.. Ухвалою судді від 13.06.2019 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання, встановлений відповідачці строк для надання відзиву на позов (а.с. 45). Ухвалою суду від 08.08.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.92-93). Позивач [PERSON] в судовому засіданні виклав зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Представник позивача адвокат Шахторін А.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] для участі в судовому засіданні не прибула, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, про наявність поважних причин для своєї неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача по справі, [PERSON] для участі в судовому засіданні не прибула, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи судом, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, пояснень на позовну заяву не надала, клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Ухвалою суду від 25.11.2019 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи за правилами гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві власності належав автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 08.12.2015 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданим 09.12.2015 року Центром ДАІ 1241 (а.с. 5). 05.03.2018 згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., зареєстрованої в реєстрі за №167, позивач [PERSON] надав [PERSON] , права на належний йому на праві приватної власності автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зокрема, розпоряджатись: в тому числі продати, обміняти, здати в оренду, заставити, зняти з обліку, експлуатувати та користуватись, представляти інтереси позивача з питань відчуження транспортного засобу. Довіреність видана строком на 3 роки та дійсна до 05.03.2021 року (а.с.6). Згідно з копією договору купівлі-продажу №1249/2018/943061 від 16.05.2018 продавець [PERSON] , яка діє за довіреністю, зобов`язується передати у власність покупця [PERSON] автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за 171985,00 грн. (а.с.7). Відповідно до п. 2 згаданого договору право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання цього договору, договір підписаний 16.05.2018 року [PERSON] в РСЦ МВС в Дніпропетровській області в присутності адміністратора [PERSON] (а.с. 7 зворотній бік). Відтак, саме з 16.05.2018 року право власності на вказаний автомобіль перейшло до покупця. Натомість, відповідач, отримавши кошти за договором купівлі-продажу, до теперішнього часу не передала їх попередньому власнику автомобіля [PERSON] , уникає будь-яких спроб позивача встановити контакт з нею. Позивач [PERSON] та його представник Шахторін А.С. неодноразово звертались до органів ГСЦ МВС Укріїни з метою встановлення місця знаходження транспортного засобу, однак ці спроби виявились безрезультатними. 29.12.2018 року позивач зупинив дію довіреності від 05.03.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., зареєстрованої в реєстрі за № 167, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за № 38254011, виданим 29.12.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О. (а.с. 17), повідомив про таке РСЦ у Дніпропетровській області та Головний сервісний центр МВС України. Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги [PERSON] суд виходить з такого. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права чи інтересу (ст. 16 ЦК України), одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Спричинення майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є, зокрема, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків(ч.2 ст. 11 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно зі ст. 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного після закінчення виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом довіреності від 05.03.2018 року [PERSON] уповноважив [PERSON] від його імені розпоряджатись автомобілем ( продати, обміняти, здати в оренду, заставити тощо). Довіреність згідно з ст. 237, 244 ЦК України свідчить про наявність між особою, яка її видала та особою, якій її видано, правовідносин, котрі є представницькими відносинами. На підставі вказаної довіреності 16.05.2018 року [PERSON] продала [PERSON] SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] в свою чергу прийняла від відповідача автомобіль та надала [PERSON] кошти за отримане майно в розмірі 171985,00 грн..Отримання відповідачем грошових коштів за укладеним правочином обумовило виникнення у неї обов`язку передати довірителеві все одержане в зв`язку з виконанням доручення. Проте [PERSON] обов`язку щодо повернення належних позивачу коштів не виконала, наявності поважних для цього причин під час розгляду справи судом не встановлено. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] не отримав грошові кошти від продажу автомобіля, отже, у нього виникло право вимагати вказані кошти від [PERSON] в розмірі вартості реалізованого автомобіля. Тобто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача коштів в розмірі 171985,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується із наведеним позивачем розрахунком (а.с.2 зворотній бік) і з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства у межах заявлених [PERSON] вимог задовольняє позов, стягнувши з відповідача суму на відшкодування 3% річних в розмірі 4537,58 грн., інфляційні втрати в розмірі 11635,38 грн.. Вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд вирішує таким чином. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України). Згідно з правовими позиціями, висловленими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору (п.5 постанови); розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості й враховувати глибину моральних страждань. Враховуючи тривалість неотримання позивачем коштів за правочином у власність, душевні переживання, пов`язані з неможливістю здійснення права власності на транспортний засіб, з необхідністю неодноразових звернень до територіальних органів МВС , що не дали результатів, суд встановлює розмір моральної шкоди,обґрунтований і достатній для відшкодування позивачеві - 5000,00 грн. та стягує цю суму з відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать,зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача за розгляд справи в суді сплачено судовий збір в розмірі 1931,58 грн. (платіжне доручення № 320 від 04.06.2019 року, а.с. 42), а також сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 384,20 грн.(платіжне доручення № 334 від 26.06.2019 року, а.с. 56). З огляду на повне задоволення вимог позивача, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати щодо сплати судового збору на суму 2315,78 грн.. Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вирішуючи питання, пов`язане з оплатою правової допомоги, суд має з`ясувати склад та розмір таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок зробив ВС в постанові № 301/1894/17 від 17.10.2018. Позивачем надані до суду на підтвердження витрат, пов`язаних із отриманням правничої допомоги, договір від 24.12.2018 року (а.с. 76-77), квитанції про сплату коштів адвокату від 04.03.2019 року, 29.03.2019 року, 01.04.2019 року, 25.04.2019 року, 13.05.2019 року (а.с 79-80). Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що послуги адвоката за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих навантажень та професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 10000 грн. за цією справою є неспівмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 5000 грн. та стягнути вказані кошти з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] ..

Outcome: approved