Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

14 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], на земельну ділянку, яка розташована на території [PERSON] сільської ради. Позовні вимоги обґрунтовані неможливістю в позасудовому порядку оформити прийняття спадщини через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку, крім того, при перевірці документації із землеустрою та обмінного файлу було виявлено, що фактична площа земельної ділянки в кадастровому плані не відповідає площі в державному акті. В ході судового засідання 01 квітня 2016 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник Держгеокадастру [PERSON] у цьому судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтувавши свою позицію тим, що на момент виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку вимоги щодо площі в гектарах обмежувалися двома знаками після коми, а в даний час чотирма, тому при переоформленні документів дуже часто виникають невідповідності. Від відповідача [PERSON] сільської ради, про час та місце розгляду справи повідомленої належним чином, представника не було направлено, справа розглянута за їх відсутності. В судове засідання 25 квітня 2016 року позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, представник Держгеокадастру також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, від [PERSON] сільської ради представника не було направлено. Розгляд справи закінчено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1225 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Позивач успадкував за заповітом земельну ділянку на території [PERSON] сільської ради площею 2,07 га, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON], яка померла 24 березня 2008 року, що підтверджується: - довідкою відділу Держгеокадастру у Теофіпольському районі Хмельницької області від 30 листопада 2015 р. № 4/19-15, відповідно до якої на імя [PERSON] видано Державний акт серії ІV-ХМ № 010740 на земельну ділянку площею 2,07 га на території [PERSON] сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; - архівною копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ХМ № 010740, виданого 29 грудня 1999 р. [PERSON] сільською радою Теофіпольського району та зареєстрованого в Книзі записів державним актів на право приватної власності на землю за № 173, згідно якого [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,07 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради; - заповітом [PERSON], посвідченим 05 травня 2006 року секретарем Гальчинецької сільської ради [PERSON] за № 37, яким спадкодавець заповіла все своє майно [PERSON]; - витягом № 43458308 зі Спадкового реєстр, наданого 01 квітня 2016 року Теофіпольською державною нотаріальною конторою про чинність даного заповіту; - свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 082570, виданим 24 березня 2008 р. [PERSON] сільською радою, відповідно до якого [PERSON] померла 24 березня 2008 року в с. Гальчинці Теофіпольського району; - рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року, яким позивачу визначений додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]; - витягом № 42935186 з Спадкового реєстру про реєстрацію 12 лютого 2016 року за № 58570166 (у нотаріуса № 19/2016) в Спадковому реєстрі спадкової справи після смерті [PERSON]; - довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 02 березня 2016 року № 207/02-14 про те, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], інших спадкоємців немає. Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 02 березня 2016 р. № 208/02-14, підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] є відсутність правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку. Статтею 131 ЗК України передбачене право громадян України набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, успадкування. Угода про перехід права власності, відповідно до п. «ж» ч. 2 ст. 132 ЗК України, має містити кадастровий номер земельної ділянки, який присвоюється земельній ділянці, згідно ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру. Оскільки відомості про земельну ділянку померлої [PERSON] згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку не відповідають вимогам до відомостей про обєкти Державного земельного кадастру щодо характеристик в натурі, позивач, як спадкоємець даної ділянки позбавлений можливості в позасудовому порядку визнати за собою право власності на неї через неможливість внесення відомостей до ДЗК та присвоєння кадастрового номеру. Відповідно до витягу № НВ-6802812172016 від 29 січня 2016 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка [PERSON], якій присвоєно кадастровий номер 6824782000:05:004:0147, при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проведеної 26 січня 2016 р. ФОП [PERSON], фактично має площу у 2,0706 гектара. З опису меж суміжних землекористувачів спірних земельних ділянок згідно державного акту та кадастрових планів цих ділянок вбачається, що суміжні землекористувачі залишилися незмінними з 1999 по 2016 рік. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що земельна ділянка, власником яких була покійна [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю, є саме тією земельною ділянкою, яку успадкував позивач, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved