Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

13.10.2015 року представник ТОВ «Служба швидкого кредитування» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.07.2011 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 1500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 420,00 грн. та строком повернення кредиту - до 01.08.2011 року. У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань, взятих на себе за вказаним кредитним договором, у нього станом на 16.11.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 48 960,00 грн., внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] борг. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, до канцелярії суду надав заяву в якій просить розглядати справу без його участі та наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд справи без його участі. Також просить суд при розгляді справи застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені, що 19.07.2011 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 1500,00 грн. Згідно п. 3.3 договору відповідач зобовязаний повернути отримані грошові кошти в розмірі 1500,00 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 420,00 грн., що разом складає 1920,00 грн., у строк до 01.08.2011 року. В порушення договірних умов відповідач станом на 16.11.2015 року не виконав свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів, а також сплати процентів за користування кредитом. Згідно п. 6.1 кредитного договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання позичальником зобовязання щодо повернення кредиту, позичальник продовжує сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі визначеному п. 3.1 договору, а саме 2 % за кожен день користування кредитом, до повного виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Служба швидкого кредитування» станом на 16.11.2015 року становить 48960,00 грн., та складається з основного боргу у сумі 1500,00 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 47460,00 грн. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Будь-яких доказів, які б спростували наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. Крім того, ніяких клопотань від відповідача про призначення експертизи розрахунку заборгованості до суду не надходило. Розмір заборгованості є обґрунтованим, підтверджується умовами кредитного договору та іншими матеріалами справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №33 від 19.07.2011 року ТОВ «Служба швидкого кредитування», надав відповідачу кредит, однак [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. При цьому, згідно п. 2.1 кредитного договору строк повернення кредиту встановлено до 01.08.2011 року. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідачем до суду було надано заяву про застосування строку позовної давності. Представником позивача клопотання про поновлення строку звернення до суду через поважність причини пропуску строку позовної давності не заявлялось. Таким чином, оскільки строком погашення кредиту визначено 01.08.2011 року, а ТОВ «Служба швидкого кредитування» з позовом до суду звернулось 13.10.2015 року, суд приходить до висновку, що загальний строк позовної давності у три роки сплив, поважних причин для поновлення такого строку ТОВ «Служба швидкого кредитування» не навів, тому є всі підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. У відповідності до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена позовна давність, клопотання про поновлення позовної давності представник позивача не заявляв, а тому у задоволені позову слід відмовити. У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed