Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

12 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення коштів. Посилалась на те, що вона та відповдач [PERSON] 23 травня 2012 року досягли усної домовленості про підписання договору купівлі-продажу частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В підтвердження зобов'язання вона передала [PERSON] завдаток у сумі 24 000 грн., що підтверджується розпискою від 23.05.2012 року , а відповідач зобов»язалась оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром чотири сотки за адресою [ADDRESS], а після підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки вона зобов»язалась віддати відповідачеві ще 24 000 грн. В подальшому договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, оскільки відповідач не виготовила відповідну документацію на частину земельної ділянки та не зважаючи на завдаток і домовленість продала всю земельну ділянку іншій особі. Вона декілька разів зверталась до відповідача з вимогою повернення грошей, але [PERSON] уникала зустрічей та спілкування з нею, а потім виїхала і перестала відповідати на дзвінки. Просила, стягнути з [PERSON] на її користь кошти в розмірі 24 000 грн., 251 грн. судового збору , 1100 грн. витрат за послуги адвоката. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що дійсно у травні вони домовлись про те, що відповідач продасть їй 4 сотки земельної ділянки по [ADDRESS] району за 48 000 грн. В підтвердження цієї домовленості вона передала відповідачеві аванс, кошти у розмірі 24 000 грн., а залишок суми в 24 000 грн. зобов»язалась віддати після оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, але не пізніше 1 жовтня 2012 року. У жовтні 2012 року відповідач не змогла продати їй земельну ділянку, повідомила її про те, що вона ще оформляє документи на неї. Вони домовлись, що відповідач виконає свої зобов»язання по продажу земельної ділянки навесні 2013 року, однак цього не відбулося, а коли вона приїхала на свою дачу в с. Петрівка, яка знаходиться поряд із земельною ділянкою відповідача, побачила там чужих людейё які повідомили їй, що купили у відповідача будинок та повністю усю земельну ділянку. Вона стала телефонувати відповідачці, але остання на зв»язок не виходила. У травні 2013 року вона звернулась до Полтавського районного суду з позовом про стягнення коштів, за місцем знаходження земельної ділянки, але їй повернули позовну заяву бо відповідач на території Полтавського району не була зареєстрована. Оскільки їй стало відоме місце реєстрації відповідача вона звернулась до Київського районного суду м. Полтави з вимогою про стягнення сплачених нею коштів. Протягом усього літа та осені 2013 року відповідач не виходила з нею на зв»язок, ніяких даних щодо продажу земельної ділянки чи повернення грошей не повідомляла. Тільки у грудні 2013 року, коли відповідач отримала позовну заяву та повістку про виклик до суду їй зателефонувала, вони домовились зустрітись та обговорити питання повернення грошей, але відповідач зустріч скасувала та повідомила її, що вони зустрінуться у суді. Зараз у неї відпала необхідність придбавати спірну земельну ділянку . З часу їхньої домовленості пройшло майже два рокиё у неї обставини змінились, вона не має бажання купляти спірну земельну ділянку, а оскільки відповідач не виконала свої зобов»язання та не продала їй земельну ділянку в установлений ними строк, відповідач повинна повернути їй кошти, які вона вважає авансом , а також просила стягнути усі витрати по справі. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Не оспорюючи факту домовленості продажу відповідачем спірної земельної ділянки у розмірі 4 сотки за 48 000 грн., тобто до 1 жовтня 2012 року , та строку у який вона повинна була підготувати документи на земельну ділянку та продати, розміру коштів, які вона отримала за вказану земельну ділянку від позивача , відповідач пояснила, що виконати зобов»язання у строк, який вони визначили вона не змогла у зв»язку з форс-мажорними обставинами. Для продажу цієї частини земельної ділянки їй необхідно було отримати спадщину на будинок та земельну ділянку після смерті її чоловіка, отримати кадастровий номер на неї, виділити 4 сотки земельної ділянки із загальної земельної ділянки, що їй належала, отримати на цю частину земельної ділянки окремий кадастровий номер, зареєструвати все на своє ім»я , а потім тільки вона могла здійснити її продаж. Оскільки у період з літа 2012 року по січень 2013 року це неможливо було зробити із-за зміни земельного законодавства , порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно, вона виконати все це до 1 жовтня 2012 року не змогла, про що повідомила позивача. Позивач погодилась почекати, а також пообіцяла, що у розстрочку придбає у неї усю земельну ділянку з будинком. Вона уклала угоду з адвокатом, який займався оформленням документів. Оформлення у власність земельної ділянки є дуже тривалим, тому до весни 2013 року вона оформила на своє ім»я будинок та всю земельну ділянку на якій він розташований. Оскільки позивач відмовилась від купівлі-продажу усієї земельної ділянки, вимушена була продати 29 квітня 2013 року будинок і всю земельну ділянку по [ADDRESS] іншим особам, бо станом на час продажу земельна ділянка розміром 4 сотки не була виділена в окрему одиницю нерухомого майна і продати її окремо від усієї садиби вона не могла. Але під час домовленостей про продаж будинку іншим особам, вона повідомила їх , що продає не всю земельну ділянку, що у неї є зобов»язання продати позивачеві 4 сотки цієї земельної ділянки, а тому під час оформлення договору купівлі-продажу новий влаасник її домоволодіння видав на її ім»я довіреність про те, що їй надається право відокремити від загальної земельної ділянки 4 сотки та продати цю землю саме позивачеві по справі. Пояснила також, що вона хворіла влітку та восени 2013 року , не могла буии на зв»язку з позивачем. Однак між ними була домовленість, що позивач буде чекати поки вона не оформить усі документи для продажу вказаної земельної ділянки. У січні 2014 року усі документи для здійснення цієї угоди у неї були готові, але позивач відмовилась купити у неї вказану земельну ділянку. Вважає, що позивач грубо порушила їхні домовленості, відмивилась купити земельну ділянку в однсторонньому порядку, а у такому випадку отримні нею кошти у розмірі 24 000 грн. у якості завдатку не підлягають поверненню. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Сторонами не оспорюється той факт, що у травні 2012 року у них відбулась домовленість про те, що відповідач продасть, а позивач придбає 4 сотки земельної ділянки, що розташтована по [ADDRESS] за 48 000 грн. . У результаті цієї домовленості позивач передала, а відповідач отримала 24 000 грн. в рахунок вартості земельної ділянки Відповідач взяла на себе зобов»язання продати вказану земельну ділянку до 1 жовтня 2012 ркоу, а позивач сплатити залишок вартості земельної ділянки у розмірі 24 000 грн. після оформлення 1 жовтня 2012 року договору купівлі-продажу земельної ділянки. Станом на 1 жовтня 2012 року сторони не реалізували свою домовленість та договір купівлі-продажу не був укладений між ними. Сторони не заперечують, того що їм були відомі причини не укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки, а саме те, що відповідач продовжує оформлення документів на продаж земельної ділянки. Як визнала у судовому засіданні позивач вона погодилась відкласти оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки до весни 2013 року, бо саме такий строк визначила відповідач для оформлення усіх необхідних документів для здійснення їхньої домовленості про продаж земельної ділянки. 29 квітня 2013 року відповідач продала належне їй домоволодіння разом із усією земельною ділянкою іншим особам. Про продаж земельної ділянки позивача не повіодмила, а також не поставила до відома позивача про продовження оформлення земельної ділянки площею 4 сотки для продажу їй. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті осбтавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випаків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не надала суду жодного доказу у підтвердження того, що після продажу нею всього домоволодіння та усієї земельної ділянки іншим особам між нею та позивачем була домовленість про те, що позивач буде чекати, коли відповідач буде мати змогу продати їй земельну ділянку, про яку вони домовлялись. Відповідач не укладала з цього приводу з позивачем жодних угод, не направляла їй жодних документів та повідомлень, які б підтверджували її наміри виконати зобов»язання по продажу земельної ділянки по договору, що відбувся між сторонами 23 травня 2012 року. Відповідач не заперечувала того факту, що після продажу домоволодіння, вона хворіла, неодноразово лікувалась на стаціонарі , не мала змоги телефонувати позивачці, відповідати на дзвінки, але зазначала про те, що і позивач не дзвонила їй. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки позивач визнає ту обставину, що строк домовленості про продаж земельної ділянки був продовжений до весни 2013 року , суд приходить до висновку про те, що строк виконання зобов»язання у відповідача щодо продажу земельної ділянки був продовжений з 1 жовтня 2012 року до весни 2013 року. Відповідач не виконала своїх зобов»язань , не продала весною 2013 року позивачеві обумовлену земельну ділянку, а продала її іншим особам. Та обставина , що нові власники домоволоддіння та земельної ділянки 29 квітня 2013 року видали відповідачеві довіреність на виділ земельної ділянки площею 4 сотки та продаж її саме позивачеві не свідчить про те, що відповідач виконала свої зобов»язання. Так, домовлодіння та вся земельна ділянка по [ADDRESS] в результаті купівлі-продажу перейшла новим власникам. Відповідач на час офомлення договору купівлі-продажу не погоджувала з позивачем подальший механізм оформлення документів для здійснення продажу земельної ділянки по їхньому договору, та не отримувала від неї згоди саме на такий розвиток подій з приводу офомлення земельної ділянки для її продажу. Більш того нові власники у будь-який час мали змогу передумати та скасувати видану відповідачеві довіреність, а інших угод чи договорів відповідач з новими власниками, щодо спірної земельної ділянки не укладала. Отже продаж земельної ділянки іншим особам , саме навесні 2013 року, коли між позивачем та відповідачем відбулась домовленість про продовження строку на продаж зежельної ділянки саме весною 2013 року, стало законною підставою для позивача вимагати від відповідача повернення коштів , які були передані нею в рахунок придбання земельної ділянки. За таких обставин посилання відповідача та її представника про те, що позивач в одностронньому порядку відмовилась від купівлі-продажу земельної ділянки, а тому завдаток який отримала відповідач за земельну ділянку не повертається є неприйнятними. Як установлено судом, 23 травня 2012 року між сторонами з метою зобов'язання укласти в подальшому договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений договір, за умовами якого вони домовилися укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки до 1 жовтня 2012 року , та передано відповідачу 24 000 грн. Проте як у цей строк, так і в подальшому договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладений не був. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних із нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, унесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладений не був, передана [PERSON] відповідачу сума в розмірі 24 000 грн. грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Так як позовні вимоги підлягають задоволенню, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1% від ціни позрову - 240 грн., та 1100 грн. за надання правової допомоги.

Outcome: approved