Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

13.12.2018 року [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду з вказаним цивільним позовом до відповідачів [PERSON] та приватного нотаріуса Новобузького районного нотаріального округу Савченко А. В ., вобгрунтування якого зазначила, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] від 16.07.1996 року, вона мала право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КПСП «Майорівське», розміром 6,43 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 02.03.2000 рокуміж нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір дарування права на земельну частку (пай), який посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В . Посилаючись на те, що вказаний договір дарування всупереч чинним на час його укладення положенням Указу Президента України «Про захист прав власників земельних часток (паїв), після нотаріального посвідчення не був зареєстрований районною державною адміністрацією за місцезнаходженням колективного сільськогосподарського підприємства з внесенням відповідних змін до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), позивачка просила визнати його недійсним та стягнути з відповідачів на свою користь понесений судовий збір. 18.12.2018 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у загальному позовному провадженні. 09.01.2019 року до суду надійшли заперечення на позов від третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділу у Новобузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області згідно з яким, останній зазначив, що на підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 07.11.2016 року № 293 «Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Миколаївській області» відділ Держгеокадастру у Новобузькому районі Миколаївській області ліквідований як юридична особа публічного права, а новостворений відділ у Новобузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області таким правом не наділений, відтак не може бути учасником судових справ як юридична особа. 15.01.2019 року до суду надійшов відзив на позов від відповідачки [PERSON] , згідно з яким вона пред`явлений до неї позов не визнала, вказала, що спірний договір дарування укладений між нею та позивачкою [PERSON] 02.03.2000 року у повній відповідності з чинним на той час законодавством, волевиявлення позивача, як учасника правочину на момент укладення та підпису договору дарування було вільним та відповідало її внутрішній волі, сторони договору виконали всі істотні умови договору дарування. Після нотаріального посвідчення договору дарування, в подальшому договір було зареєстровано Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області, з внесенням відповідних змін до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Крім того, наголосила, що позовні вимоги [PERSON] подано до суду з попуском строку позовної давності, а тому посилаючись на вказані обставини просила у задоволені позовних вимог відмовити повністю. 16.01.2019 року від відповідача приватного нотаріуса Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В. надійшов відзив на позов згідно з яким вона просила пред`явлений до неї позов залишити без задоволення за його необґрунтованістю. Зокрема, вказала, що нотаріус може бути відповідачем лише у разі оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії або недотримання процедури їх вчинення, відтак вона не може бути відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією, втім підкреслила, що позивачка після укладення спірного договору звернулася до суду про визнання його недійним лише через 18 років, що свідчить про сплив строків позовної давності. 16.01.2019 року на адресу суду надійшли заперечення від третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області, згідно з яким, вона також, посилаючись на сплив строків загальної позовної давності і відсутність доказів та фактів, які свідчать про поважність такого пропуску, просила суд, з застосуванням наслідків пропуску строків позовної давності, передбачених ст. 80 ЦК Української РСР, відмовити у задоволенні позовних вимог. 17.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, заявлені [PERSON] вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] під час розгляду справи, посилаючись на обставини викладені у своєму відзиві просили у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Відповідач приватний нотаріус Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В. в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, посилаючись на поданий нею відзив, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору відділ у Новобузькому районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Новобузька районна державна адміністрація Миколаївської області, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомленні належним чином, втім своїх представників в судове засідання не забезпечили, про причину такої неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши відзиви відповідачів та заперечення третіх осіб, дослідивши письмові докази, що маються у справі, судом дійшов наступного висновку. У відповідності до вимог ст.ст. 227, 243, 244 ЦК Української РСР (чинного на час укладення спірного договору) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] від 16.07.1996 року, володіла правом на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КПСП «Майорівське», розміром 6,43 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.8). Відповідно до договору дарування від 02.03.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області Савченко А.В. за р./№ 345, громадянка [PERSON] подарувала вищезазначене належне їй право на земельну частку (пай) громадянці [PERSON] , і сторони підписали дану угоду (а.с.8, 9-11, 30). Згідно з приписами п. 2 чинного також на час укладення спірного договору Указу Президента України «Про захист прав власників земельних часток (паїв)» договори купівлі-продажу, дарування, міни права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, після нотаріального посвідчення підлягають реєстрації районною державною адміністрацією за місце знаходженням колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства з внесенням відповідних змін до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Як, позивачка [PERSON] у своєму позові, так і її представник [PERSON] під час судового розгляду справи, як на підставу для визнання недійсним спірного договору, наголошували, що після нотаріального посвідчення договору дарування, останній не був зареєстрований районною державною адміністрацією за місцезнаходженням колективного сільськогосподарського підприємства з внесенням відповідних змін до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Між тим, як вбачається з даних фотокопії Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), заведеної Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області, за написом № 1159 містяться відомості про реєстрацію за [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] від 16.07.1996 року, яка перебувала у колективній власності КПСП «Майорівське», розміром 6,43 умовних кадастрових гектарів, при цьому також занесені дані про реєстрацію 03.03.2000 року права на вищезазначену на земельну частку (пай) за громадянкою [PERSON] на підставі договору дарування від 02.03.2000 року (а.с.31-32). В силу вимог ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] не надано суду жодних доказів, які свідчать про укладення даного договору з порушенням закону саме з приведених ним підстав. Навпаки, досліджені під час розгляду справи докази вказують на дотримання відповідачем після нотаріального посвідчення угоди дарування приписів п. 2 Указу Президента України «Про захист прав власників земельних часток (паїв)». Таким чином, позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо визнання недійсним договору дарування земельної частки (паю) від 02.03.2000 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому у їх задоволенні належить відмовити. Питання що наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог через сплив строків позовної давності, на чому наполягали відповідачка та представники третіх осіб у своїх відзивах та запереченнях на позов, судом не вирішувалося, оскільки розгляд заяв про застосування наслідків спливу строку позовної давності має місце лише тоді коли позовні вимоги обґрунтовані. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою у зв`язку з розглядом справи, суд відносить на її рахунок.

Outcome: dismissed