Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

13 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними довіреності і договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію, зобовязання повернути майно в натурі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці належала квартири [ADDRESS]. Наприкінці 2016 року позивачка дізналася про те, що 19.05.2016 року між [PERSON], який діяв від імені позивачки за довіреністю від 13.05.2016 року, і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав належну позивачці квартиру. 23.05.2016 року квартиру було передано в іпотеку за борговими зобовязаннями, що виникли між [PERSON] та [PERSON] Насправді позивачка не видавала [PERSON] довіреність, отже на укладення договору купівлі-продажу її волі не було. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання недійсними довіреності від 13.05.2016 року, договору купівлі-продажу від 19.05.2016 року та договору іпотеки від 23.05.2016 року, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що були ухвалені при укладенні договорів купівлі-продажу та іпотеки, зобовязання [PERSON] повернути позивачці спірну квартиру (т. 1 а.с.а.с. 2 7). Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав. [PERSON], його представник у судових засіданнях заперечували проти задоволення позову; у судове засідання 15.01.2018 року не зявилися, були повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого у справі позову; у судове засідання 15.01.2018 року не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (т. 1 а.с. 213). Представник Першої дніпровської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] до суду також не зявилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності (т. 1 а.с.а.с. 55, 80, 193, 194, 216). [PERSON] до суду також не зявився, був повідомлений належним чином (т. 1 а.с.а.с. 95, 96, 116, 122, 125). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, а також матеріали кримінального провадження №42016041440000067, допитавши експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка від 19.12.2014 року є громадянкою [PERSON] і за швейцарським паспортом має прізвище [PERSON] (19.05.1995 року уклала шлюб з громадянином [PERSON] [PERSON] Пєр Лучо). 18.06.1996 року на імя позивачки Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області був виданий паспорт громадянина України серії АЕ №140346, згідно з яким позивачка від 02.09.1994 року зареєстрована за адресою: [INFO] (т. 1 а.с.а.с. 12 18, 202 205). Позивачці на підставі договору дарування квартири від 09.10.2001 року, укладеному з [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №2-5103, у цілому належала квартира [ADDRESS] (а.с. 8). 13 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено довіреність, за якою позивачка уповноважила [PERSON] замовити та отримати дублікат правовстановлювальних документів на спірну квартиру, продати або обміняти її. Довіреність була зареєстрована у реєстрі за №518. При посвідченні довіреності особою, яка її видавала, нотаріусу був наданий паспорт громадянина України серії АН №940351, виданий 08.04.2014 року Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, згідно з яким вона від 16.11.2007 року зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно з наданим паспортом [PERSON] від 25.02.2011 року перебувала у шлюбі із [PERSON] (т. 1 а.с.а.с. 138, 139). 19 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким позивачка, від імені якої за довіреністю від 13.05.2016 року діяв [PERSON], продала [PERSON] належну їй квартиру. Договір був зареєстрований у реєстрі за №704. При укладенні договору [PERSON] нотаріусу був наданий дублікат договору дарування квартири від 09.10.2001 року (т. 1 а.с.а.с. 22 25, 131-звор.). 23 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку як забезпечення виконання своїх боргових зобовязань спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за №720 (т. 1 а.с.а.с. 26 29). 02 грудня 2016 року позивачка за фактом незаконного заволодіння її квартирою звернулася до Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою було відкрите кримінальне провадження №42016041440000067 (т. 1 а.с.а.с. 128 130). 21 серпня 2017 року у рамках кримінального провадження №42016041440000067 Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром був складений висновок №21/1.1/489, згідно з яким: підписи і рукописний текст від імені позивачки у всіх екземплярах довіреності від 13.05.2016 року виконано не позивачкою, а іншою особою (т. 1 а.с.а.с. 223 234). Відповідно до частини третьої статті 244 Цивільного кодексу України (далі ЦК) довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За своєю юридичною природою довіреність є одностороннім, безоплатним, консенсуальним, каузальним, фідуціарним правочином, для якого за загальним правилом властива наявність волі довірителя. Згідно з частиною першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності з частинами другою, третьою статті 203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Воля це суб'єктивний елемент правочину, бажання його вчинити. Вона формується під впливом різних обставин, найважливіші з який визначаються матеріальними і духовними потребами. Люди усвідомлюють виниклі в них потреби і прагнуть їх задовольнити, прибігаючи до засобів, у тому числі і до правочинів. Судом встановлено, що позивачка в жодний спосіб не виявляла волю, спрямовану на видачу 13.05.2016 року [PERSON] довіреності, про що свідчать численні докази, зібрані судом у справі. Так, матеріали нотаріальної справи з посвідчення вказаного правочину, вилучені органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №42016041440000067 у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], свідчать про те, що насправді довіреність від 13.05.2016 року була видана [PERSON] іншою особою. Це, зокрема, підтверджується копією паспорта громадянина України, наданого вказаною особою при посвідченні довіреності, який не збігається з паспортом позивачки ані за серією, ані за номером, ані за датою видачі, ані за органом, що його видала, ані за місцем реєстрації позивачки, ані за її сімейним станом, ані за фотокарткою (т. 1 а.с.а.с. 12, 13, 139). При цьому органом досудового розслідування було встановлено, що бланк паспорта, наданий невідомою особою при посвідченні довіреності як позивачкою, насправді видавався іншій особі ([PERSON], [INFO], уродженці [INFO]) і був втрачений нею 03.11.2015 року (т. 1 а.с.а.с. 177 179). Крім того, той факт, що позивачка не видавала (не підписувала) довіреність від 13.05.2016 року додатково підтвердився у суді долученим за клопотанням представника позивачки висновком Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 21.08.2017 року №21/1.1/489 та показаннями експерта, що склав цей висновок, допитаного у судовому засіданні. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання довіреності від 13.05.2016 року недійсною. За правилами, встановленими абзацом першим частини першої статті 216 ЦК, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, аналізуючи встановлені факти та висновок про недійсність довіреності від 13.05.2016 року, якого дійшов суд, мають бути визнані недійсними і правочини, укладені за наслідками видачі такої довіреності, а саме: договір купівлі-продажу від 19.05.2016 року, укладений саме на підставі цієї довіреності (як такий, на укладення якого не було волевиявлення позивачки), та договір іпотеки від 23.05.2016 року (як такий, що був укладений на підставі недійсних правочинів). Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Ураховуючи викладене, суд вважає цілком обґрунтованим позов у частині зобовязання [PERSON] повернути спірне майно позивачці, оскільки саме з ним від імені позивачки був укладений договір купівлі-продажу від 19.05.2016 року, а також у частині скасування рішень про державну реєстрацію права [PERSON] на придбане майно, державну реєстрацію іпотеки, проведену на підставі договору іпотеки від 23.05.2016 року, державну реєстрацію припинення права позивачки на спірне майно (т. 1 а.с.а.с. 19 21). У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивачки у рівних частках підлягає стягненню компенсація її витрат з оплати судового збору в сумі 6 890,00 грн. (по 2\~296,67 грн.) (а.с. 1).

Outcome: approved