Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

12 квітня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 08 липня 2015 року між ним та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 16\~000 грн з умовою їх повернення до 08 липня 2018 року. На підтвердження укладення цього договору [PERSON] власноруч написав розписку про отримання зазначеної суми. [PERSON] зобов'язався повертати гроші частками згідно графіка повернення позики, однак не здійснив жодного платежу. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики 16 000 грн, плату за користування грошима, передбачену пунктом 4.4 договору позики 24 660 грн та судові витрати, понесені на сплату судового збору. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він дійсно отримував у відповідача гроші у позику і від його імені була надрукована відповідна розписка, але насправді домовленість була на суму 2000 грн і саме таку суму він отримав у позику. При отриманні ним позикових коштів зазначених у договорі свідків насправді не було, а була присутня лише його співмешканка [PERSON] Домовленості з позивачем щодо виплати відсотків за користування позикою у сумі 5% в день від суми простроченої заборгованості насправді не було, мова йшла лише про сплату 5% щомісячно за користування позикою. У зв'язку з хворобою співмешканки [PERSON] він не міг своєчасно повернути суму позики у фактично отриманому розмірі 2000 грн. Сума відсотків за користування позикою за його розрахунками становить 1100 грн. Вислухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~ \~ Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. \~ \~ \~ На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2015 року між позичальником [PERSON] та позикодавцем [PERSON] був укладений договір позики грошей (а.с.6) за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 16000 грн, а позичальник зобов'язався повернути позику частинами в термін до 08 липня 2018 року згідно графіка, наведеного у пункті 4.2 договору позики. Також [PERSON] була підписана розписка, якою він підтвердив отримання від [PERSON] грошей у розмірі 16 000 грн (а.с.7). Оригінали зазначених документів, які містять власноручний підпис відповідача, були оглянуті у судовому засіданні. Пунктом 7.2 договору позики грошей сторони підтвердили, що договір укладений ними добровільно і вони не знаходяться під впливом тиску, примусу, насильства, непереборних життєвих обставин, які б змушували їх погодитися на укладання та підписання цього договору. Згідно пункту 7.3 договору позики грошей сторони своїми підписами підтверджують, що вони повністю усвідомлюють зміст укладеного договору і при цьому не мають зауважень та доповнень до змісту цього договору. Відповідачем [PERSON] договір був підписаний без будь-яких застережень, тому суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він насправді отримав від позивача позику у меншому розмірі з домовленістю про виплату 5% щомісячно за користування позикою. Пояснення свідка [PERSON] про те, що сума позики, отримана відповідачем складає 2000 грн, суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються змістом власноруч підписаного відповідачем договору позики. Відповідно до положень ст.1051 ЦК України, оскільки договір позики укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідка для підтвердження того, що грошові кошти були одержані у меншій кількості, оскільки доказів того, що договір був укладений під впливом обману, насильства, або під впливом тяжкої обставини відповідач у судове засідання не надав. Крім того [PERSON] як співмешканка відповідача є особою, заінтересованою у результаті розгляду справи. Таким чином в частині стягнення боргу в сумі 16\~000 грн позов підлягає задоволенню. Пунктом 4.4 договору позики передбачено, що у разі неповернення грошей у строки, вказані у п.4.2 договору, позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. За період з 08 серпня 2015 року до 07 квітня 2016 року позивачем розрахована сума плати за користування позикою 24\~660 грн, цей розрахунок перевірений судом і відповідає умовам укладеного сторонами договору та вимогам діючого законодавства. Тому сума нарахованої плати за користування позикою також підлягає стягненню з відповідача. Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в сумі 551 грн 20 коп підтверджуються дублікатом квитанції (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved