Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

13.07.2015 року позивач [PERSON] звернулась до Новодністровського міського суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Посилається на те, що вона перебувала із відповідачем, [PERSON], у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2010 році. Від спільного шлюбу у них народилися діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі виконавчого листа Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09.12.2010 року № 2-2395/10, з [PERSON] на користь позивача на утримання дітей стягувалися аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з 04.11.2010 року і до повноліття дітей. У своїй позовній заяві [PERSON] посилається на те, що після досягнення 23.02.2011 року повноліття старшою донькою - [PERSON], [INFO], на підставі ч. 3 ст. 183 СК України, аліменти на утримання молодшої доньки - [PERSON], стягуються за врахуванням частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вимоги щодо збільшення розміру аліментів позивачем мотивовано тим, що на даний час коштів, що стягуються із відповідача, для утримання дитини не вистачає, вона сама перебуває у скрутному матеріальному становищі, у доньки існуєть проблеми із здоровям, що призводить до збільшення витрат. Позивач просить суд збільшити розмір нарахованих аліментів, а саме: стягувати з [PERSON] 1/3 частину усіх його доходів (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня предявлення позову і досягнення дитиною повноліття та припинити нарахування аліментів згідно виконавчого листа від 09.12.2010 року № 2-2395/10 Сокирянського районного суду Чернівецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримувала свої позовні вимоги і просила їх задовільнити, а також надала пояснення, що станом на сьогоднішній день вона працює у ДНЗ «Радість» на тимчасовій основі та отримує заробітну плату у розмірі 1100 грн., при цьому зазначила, що цих коштів на утримання молодшої доньки не вистачає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, подав заперечення на позовну заяву та просив суд стягувати з нього аліменти на користь позивача на утримання молодшої доньки в розмірі ? частини усіх його доходів (заробітку), надавши при цьому пояснення, що у нього проблеми із здоровям, які потребують значних витрат на лікування, а збільшення розміру аліментів до 1/3 від усіх його доходів поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2010 році. Від спільного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно виконавчого листа від 09.12.2010 року № 2-2395/10 Сокирянського районного суду Чернівецької області з [PERSON] на користь позивача на утримання дітей стягувалися аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.11.2010 року і до повноліття дітей. 23.02.2011 року старша дитина сторін, [PERSON], досягла повноліття, у звязку з чим аліменти на її користь з відповідача більше не стягувалися, натомість аліменти на утримання молодшої доньки - [PERSON], [INFO], стягувалися з відповідача за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Дана обставина підтверджується довідкою від 07.07.2015 року № 777/02-43 начальника відділу Державної виконавчої служби Новодністровського міського управління юстиції (а.с. 9). З 28.02.2011 року на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.04.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 28.02.2011 року і до закінченя нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23-річного віку (а.с. 22). Позивач та відповідач визнали в судовому засіданні, що [PERSON] припинив виконувати свої зобовязання щодо сплати аліментів на старшу доньку, [PERSON], 30.06.2015 року у звязку із закінченням останньою навчання у Вінницькому національному технічному університеті. Отже, з відповідача на виконання рішень Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.11.2010 року та від 08.04.2011 року стягувалось в загальному 41,6% із його заробітку (доходу) за період з 28.02.2011 року по 30.06.2015 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав ту обставину, що на його утриманні немає інших непрацездатних членів сімї та неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положення ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року передбачають, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. А тому, із врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що збільшенням розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання [PERSON], до 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], що становитиме у процентному співвідношенні приблизно 33,3%, не порушуватиме вимоги ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року та не погіршить матеріального становища відповідача у порівнянні із тим розміром аліментів, що сплачувались ним до 30.06.2015 року. Крім того, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] щодо погіршення стану його здоровя та виникненням у нього у звязку з цим додаткових витрат на лікування, оскільки відповідачем на підтвердження даних обставин не було надано жодних доказів. Відповідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не бере також до уваги виписний епікриз № 3001, в якому вказано про лікування відповідача у відділенні планової хірургії Віськово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця) з 06.08.2014 року по 12.08.2014 року, як доказ, що підтверджує наявність у [PERSON] захворювання «ЖКХ. Хронічний калькульозний холецистит. ІХС. Дифузний кардіосклероз СН 0» станом на сьогоднішній день, оскільки даний діагноз було поставлено відповідачу 12.08.2014 року (а.с. 26), тобто за рік до предявлення ним цього доказу. Судом встановлено та визнано самим відповідачем, що останній є особою працездатного віку та отримує заробітну плату, а також те, що за період часу з 28.02.2011 року по 30.06.2015 року він не звертався до суду із заявою про зменшення розміру аліментів у звязку зі змінами його матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя. У звязку з тим, що наявність в 2014 році вищевказаного захворювання не перешкоджала відповідачу виконувати рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.11.2010 року та від 08.04.2011 року в повному обсязі, суд дійшов висновку, що теперішній стан здоровя [PERSON] не перешкоджатиме останньому сплачувати аліменти в збільшеному розмірі. При цьому, суд зважає на те, що молодша донька сторін - [PERSON], [INFO], має захворювання на ВСД по гіпотонічному типу, а позивач міокардичний міокардіофіброз, хронічний пієлонефрит, що підтверджується заключеннями ЛКК від 02.07.2015 року № 639 та № 640 (а.с. 7, 8). Отже, із врахуванням того, що матеріальний, сімейний стан [PERSON] не змінився, а стан здоровя не погіршився, натомість стан здоровя позивача та особи, на утримання якої стягувались аліменти, погіршився, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі ст. 180, 192 СК України та

Outcome: approved