Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

«12» травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа Управління-служба з справ дитини Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що вона з вересня 2003 року проживала однією сімєю з відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В період спільного сімейного життя 05.06.2004 року у них народився син - [PERSON]. В липні 2008 року ми припинили сімейні стосунки і з цього моменту проживали окремо одне від одного. Син проживав разом з позивачкою, вона займалася його вихованням та матеріально забезпечувала з самого народження. В травні 2011 року позивачка з дитиною повернувся на Україну. На даний час дитина навчається у 4-му класі УВК №137. Після переїзду відповідач жодного разу не приїжджав, не спілкувався з сином ні особисто, ні по телефону, не вітав сина з днем народженням та іншими святами, не дарував подарунків , відмовлявся від придбання необхідних речей, а саме підручників для навчання, форми для школи та ін.. Неодноразово позивачка в телефонному режимі намагалася пробудити у відповідачі інтерес до його дитини, однак відповідач проявляв байдужість, мотивуючи тим, що у нього є інша сім'я та дитина , якій він приділяє свою увагу. Враховуючи викладене, позивачка просила суд позбавити [PERSON] [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська відповідно до Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах було направлено доручення про виконання окремих процесуальних дій до Компетентного суду Російської Федерації для вручення відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з додатками та поставити відповідні до суті спору питання. 28.03.2016 року на адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло виконане доручення про вручення документів та протокол судового засідання Одинцовського міського суду Московської області від 19.01.2016 року в якому викладені відповіді відповідача [PERSON] на поставлені питання. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Дніпропетровську ради, в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином. Вивчивши позовні вимоги та матеріали цивільної справи, заслухавши сторони, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Днірпопетровська, народженого 05 липня 2004 року у м. Дніпропетровськ (актовий запис № 764), його батьками записані позивачка та відповідач по справі (а.с. 6). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її вихавання, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які грунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не вживав заходів до спілкування з сином протягом п?яти років, ухиляється від своїх обов?язків по вихованню дитини, участі в житті та навчанні сина не бере, оплату за навчання дитини не здійснює, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 291 ЦК України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я має право на сім'ю, вона не може бути проти її волі розлучена з сім'єю, крім випадків, встановлених законом та має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, якщо це можливо, зростати опікою і відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому разі, в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Непорушне право на проживання дитини в повній сім'ї передбачено статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією № 44/25 Генеральної Асамблеї від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року: «Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають у відповідності із застосуванням законом і процедурами, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дітей. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться із дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини». Національне законодавство прямо передбачає право дитини на сім'ю і захист цього права статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (зі змінами), сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Право дитини на проживання в сім'ї забезпечується і Сімейним кодексом України, а саме статтею 143, в якій записано, що мати, батько, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я, такий обов'язок має і мати, яка не перебуває у шлюбі, забрати дитину з пологового будинку, тобто в сім'ю. Згідно характеристики, складеної класним керівником [PERSON], [PERSON] навчається у 4-Г класі НВК №137, гарно виконує всі доручення, приймає активну участь у різноманітних заходах. Мати приділяє увагу вихованню та навчанню сина, систематично відвідує школу та батьківські збори. Батько школу не відвідує, з сином не спілкується. (а.с. 10). Відповідно до довідки №02/404 від 30.04.2015 року виданої КП «Жилсервіс-2» ДМР [PERSON] проживає та зареєстрована разом з дитиною [PERSON] [INFO] за адресою [ADDRESS]. (а.с.7) Відповідно до протоколу судового засідання Одинцовського міського суду Московської області від 19.01.2016 року де батько [PERSON] повідомив,, що з позовними вимогами ознайомлений та згоден, письмові заперечення подавати не бажає, на розгляд справи у його відсутності згоден. (а.с.35) Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради № 13/15-233 від 13.06.2016 року, [PERSON] виховує та забезпечує малолітнього сина [PERSON] піклується про стан здоров?я дитини, створює всі необхідні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. [PERSON] навчається у 4 класі НВК № 137. Батько, [PERSON], участі у вихованні дитини не бере, його життям та станом здоров?я не цікавиться. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м. Дніпропетровську ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.164 п.2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд, проаналізувавши докази, заслухавши доводи учасників процесу приходить до висновку, що відповідач протягом тривалого часу ухилявся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини у зв'язку з чим суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 164 СК України,

Outcome: approved