Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

14.08.2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк « Приват банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позов тим, що відповідно до укладеного договору № №DOXRF 904000777 від 19 листопада 2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4010 грн. 82 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до цього договору Позичальник зобов'язався надавати Банку грошові кошти/ щомісячний платіж/ для погашення заборгованості, який складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позичальник умов кредитування не виконав у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість на 2 серпня 2013 року у сумі 45768 грн. 77 коп., у тому числі: -3601 грн. 34 коп.- заборгованість за кредитом; -1,91 г рн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; -320,88 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; -39188,98 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; -500,0 грн - штраф / фіксована частина/; -2155,66 грн. - штраф/ процентна складова/; Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 15 листопада 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, були задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 3601 грн.34 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 320 грн. 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 1грн. 91 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом у сумі 1056 грн. 83 коп. за період у один рік та штраф у сумі 500 грн.,/ фіксована частина/, а усього5487 грн. 96 коп. Не погодившись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство комерційний банк « Приватбанк» подало апеляцію. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 38132 грн. 16 коп. та штрафів в розмірі 2155 грн. 66 коп. та у частині стягнення судових витрат, в іншій частині рішення залишити без змін, обґрунтовуючи апеляційні вимоги тим, що рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, а саме неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 61 Конституції України з посиланням на необґрунтоване покладення на відповідача подвійної відповідальності за одне і теж невиконання зобов'язання , а також на застосування судом спеціальної позовної давності для нарахування пені за строк один рік. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином / а.с.91,93/; Судом першої інстанції встановлене наступне. 19.11.2010 року між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір №DOXRF 904000777 відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав та зобов'язався повернути кредит у розмірі 4010 грн. 82 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2011 року. Починаючи з 20 по 25 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти щомісячно у сумі 441 грн. 42 коп.. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Судом також встановлена наявність заборгованості за кредитом в сумі 3601 грн. 34 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 320 грн. 88 коп., що відповідає положенням укладеного між позивачем та відповідачем договору, та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1 грн. 91 коп., яку він стягнув на користь відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасність ви конання зобов'язань за договором в сумі 39188 грн. 98 коп., штрафу у сумі 2155 грн. 66 коп. та штрафу / фіксована частина/ у сумі 500 грн., суд задовольнив частково. Стягнув з відповідача пеню за період у один рік у сумі 1056 грн. 83 коп., штраф/ фіксована частина/ - 500 грн. У решті позовних вимог відмовив. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, як зазначав суд. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до п. 6.3.Умов кредитного договору штраф застосовується у випадку порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів. Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Пеня ж, у свою чергу, відповідно доп.6.1 Умов кредитного договору сплачується у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, у розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки платежу, але не менше 1 гривні. Апеляційним судом встановлено, що Умовами письмової заяви позичальника від 19 листопада 2010 року/ а.с.5/, яку підписано позичальником та Банком, передбачено, що Банк надає Позичальнику кредит у сумі 4010 грн. 82 коп. на строк 10 місяців з 19 листопада 2010 року по 18 вересня 2011 року включно на придбання товару, а також у розмірі 611 грн. 82 коп. на сплату страхового платежу зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 40 грн. 11 коп., сплати відсотків, винагороди, комісії, пені в розмірах зазначених у заяві та в Умовах, з якими Позичальник був ознайомлений, про що свідчить його підпис на зворотній стороні Заяви/ а.с.5, зворотна сторона/; Відповідно до Заяви Позичальника, встановлено строк договору, строк повернення кредиту, розмір кредиту, цілі кредиту, відсотки, винагорода, розмір щомісячної сплати кредиту, період сплати кредиту. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Розмір пені встановлений п.6.1Умов і становить 1,25% за кожень день прострочки платежу./ а.с.87/; Відповідно до п. 6.3. Умов кредитного договору/ а.с.87/, сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту, а саме: у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку одноразово штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості. Таким чином відповідно до ст. ст. 536, 549 ЦК України відсотки та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. За таких обставин доводи апелянта в частині про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 61 Конституції України з посиланням на подвійну цивільно-правову відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання обґрунтовані і підтверджуються матеріалами справи, а саме умовами кредитування та умовами Заяви, тому суд першої інстанції прийшов помилково до висновку про відмову у стягненні з відповідача [PERSON] на користь Банку частину штрафу у сумі 2155 грн. 66 коп. Разом з тим, суд першої інстанції вказуючи на подвійність цивільно-правової відповідальності за одне і те правопорушення договірного зобов'язання відмовив у стягнення з відповідача на користь позивача суму штрафу 2155 грн. 66 коп., а другу складову штрафу/ 500грн./ стягнув з відповідача не обґрунтувавши нічим такий висновок. Апелянт також просив суд змінити рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені й вказав на те, що пеня нарахована відповідно до умов кредитного договору і повинна бути стягнута з відповідача за весь термін невиконання зобов'язання. Аналізуючи доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норми ч. 2 ст. 258 ЦК при визначенні спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), апеляційний суд виходить з наступного: Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та Заяви Позичальника и Умов/ п. 6.1/ розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 1,25% за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно зробив висновок про стягнення пені за кредитним договором за термін один рік. У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на підставі п.2 ч.1,2 ст.309 ЦПК України Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» необхідно задовільнити частково. Рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 15 листопада 2013 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу у сумі 2155,66 грн./ процентна складова/ , скасувати, в частині судових витрат - змінити. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення штрафу у сумі 2155,66 грн. / процентна складова/ задовольнити. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» штраф у сумі 2155,66 грн. /процентна складова/, судові витрати у сумі 243 грн.60 коп. В іншій частині рішення залишити без змін.

Outcome: partial