Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

13.01.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] визнання недійсним договору дарування 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , №415 від 07.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною, укладеного між [PERSON] і [PERSON] ; визнання за [PERSON] в порядку спадкування права власності на 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Заявою від 22.01.2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви та просить визнати недійсним договір дарування 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від 07.03.2016 року №415, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25.06.2019 року їй стало відомо про існування договору дарування 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , №415 від 07.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною, укладеного між [PERSON] і [PERSON] . На думку позивача, [PERSON] не могла подарувати 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , оскільки зі своєю донькою - [PERSON] мала добрі стосунки та обіцяла дочці залишити вказане майно у спадок. Крім того, [PERSON] постійно перебувала під наглядом дочки та рідко виходила з дому, а тому не могла прибути до приватного нотаріуса для підписання договору дарування. З обдарованим [PERSON] позивач не знайома. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] подарував вищевказане майно [PERSON] , в свою чергу [PERSON] продала його [PERSON] . Виходячи з викладеного, [PERSON] вважає, що її мати не підписувала оскаржуваний договір дарування, тому його необхідно визнати недійсним відповідно до вимог ст. 203 ЦК України. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2020 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Віту Григорівну (адреса: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Миру, 29/23) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Віта Григорівна, про визнання недійсним договору дарування та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, згідно відзиву на позовну заяву від 19.02.2020 року представник позивача зазначив, що [PERSON] ставить під сумнів факт укладення нотаріально посвідченої угоди між [PERSON] та [PERSON] . Тим не менш, будь-яких фактичних обставин, які б доводили її позицію, не наводить. Те, що позивачка вважає, що [PERSON] не могла потрапити до приватного нотаріуса, оскільки рідко виходила з дому не є доказом. Це лише нічим не підтверджені слова позивачки, яка є зацікавленою в результаті розгляду справи особою, отже на її твердженнях не може ґрунтуватись судове рішення. Таким чином, не існує будь-яких доказів того, що [PERSON] не підписувала спірного договору дарування із [PERSON] .. А отже, не має жодних підстав вважати цей договір недійсним. Твердження [PERSON] про те, що вона проживала з матір`ю, доглядала за нею, проводила ремонтні роботи, готувала їжу, займалась пранням, прибирала, доглядала господарство, вела спільний бюджет, мала добрі стосунки з матір`ю та матір обіцяла залишити будинок їй, не відповідають дійсності. Так, у відповідача залишилась стара будинкова книга, з якої вбачається, що [PERSON] 12.01.2010 року була знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] на підставі судового рішення. Зазначені обставини спростовують твердження позивачки про те, що в неї були добрі стосунки із матір`ю та те, що вона проживала разом із померлою, доглядала її тощо. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , а договір дарування із [PERSON] був укладений 07.03.2016 року. Отже, на той час [PERSON] була жива та цілком можливо, що вона уклала спірний договір із [PERSON] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , були відчужені на користь [PERSON] , на момент смерті у [PERSON] не було права власності на зазначене майно. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. 19.02.2020 року представником позивача до суду подано заяву про застосування строків позовної давності, у зв`язку із тим, що спірний договір був укладений 07.03.2016 року.Відповідно до ст. 257 та ст. 261 ЦК України, протягом трьох років з цього часу, в строк до 07.03.2019 року, у позивача була можливість звернутись до суду із позовом про захист порушеного, як на її думку, права власності.Однак, цього зроблено не було, позовна заява була подана лише 01.01.2020 року, із пропуском строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] власноручно підписала договір у нотаріуса. Третя особа - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Віта Григорівна, в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та матеріали витребуваної справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частина 1 ст.20 ЦК України передбачає, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належало 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 22.06.1976 року, виданого Ізмаїльським відділом комунального господарства. 07.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від 07.03.2016 року №415, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною. Згідно заяви від 07.03.2016 року посвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною, [PERSON] , відчужувач 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , стверджує, що при укладенні договору дарування вищевказаних частин житлового будинку з надвірними спорудами, не буде порушено прав користування та законних інтересів неповнолітніх, малолітніх, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, у житловому будинку частини якого відчужуються зареєстрована [PERSON] , самовільних переобладнань, перебудов, прибудов, перепланувань у вищевказаних частинах житлового будинку немає. Відповідно до заяви від 07.03.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Вітою Григорівною, [PERSON] надає згоду своїй колишній дружині [PERSON] на дарування [PERSON] та на укладання договору дарування 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 19.02.2016 року, наданої житлово-комунальним господарством Ізмаїльської міської ради, в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 29.09.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Встановлено, що позивач [PERSON] являється дочкою [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 15.09.1977 року Ізмаїльським відділом ЗАГС. Крім того, встановлено, що 25.10.2016 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1-3 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 6 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягнення згоди про всі його істотні умови. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що [PERSON] не підписувала договір дарування, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини. Не приймаються судом до уваги як недоведені доводи позивача про відсутність у [PERSON] необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки процедура перевірки дієздатності сторін під час укладення договору дарування була дотримана нотаріусом. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.11.2009 року був задоволений позов [PERSON] та виселені [PERSON] та [PERSON] з будинку [PERSON] по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення із зняттям з реєстрації за даною адресою. Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 31.05.2010 року було закрите виконавче провадження по виселенню [PERSON] та [PERSON] з будинку [PERSON] по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, в зв`язку з виконанням рішення. Таким чином, спростовується твердження позивача про те, що в неї були добрі стосунки із матір`ю, вона проживала разом із померлою, доглядала її. Враховуючи те, що підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину судом не встановлені, позовні вимоги позивачем не доведені, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько Віта Григорівна, про визнання недійсним договору дарування 5/12 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] кут [ADDRESS] , від 07.03.2016 року №415, слід відмовити в зв`язку з його безпідставністю. В зв`язку з відмовою в позові за його безпідставності, суд не вирішував питання про застосування строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed