Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

14 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Черкаська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 15 серпня 2018 року відкрите провадження у справі. 05 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом. Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року підготовче провадження у справі було закрито, судом призначений розгляд справи по суті. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вона проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 26.07.2018 року вона звернулася до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро з заявою про передачу квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро за її заявою винесене рішення № 3408 від 26.10.2018 р., яким їй було відмовлено у передачі в приватну власність вищезазначеної квартири, з посиланням на те, що житловий фонд селищ міського типу Черкаське, Гвардійське на балансі КЕВ м. Дніпро не перебуває, відповідно до Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» розпорядником даного майна є Міністерство оборони України, крім того, що військове містечко смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області віднесене до числа «закритих» та не підлягає приватизації. Позивач зазначила, що дії відповідача вважає неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки саме Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є органом приватизації жилого фонду в смт. Гвардійське, Новомосковського району Дніпропетровської області, також, смт. Черкаське не віднесене до категорії «закритих» військових містечок. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд: - визнати протиправним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро № 3408 від 26.10.2018 р. про відмову їй, [PERSON] у передачі у приватну власність квартири [ADDRESS] за її, [PERSON] заявою від 26.07.2018 р.; - визнати її, [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] ; - зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, як орган приватизації, вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність їй, [PERSON] квартири [ADDRESS] , у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року. Позивач [PERSON] та їх представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяв просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав, посилався на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро отримала повноваження та є органом приватизації жилого фонду. В той же час, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» спірне житло є військовим майном, військове містечко смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області віднесене до числа «закритих» та не підлягає приватизації. Представник третьої особи - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи - Генерального штабу Збройних Сил України в судове засідання не з`явився. Представник Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно наданої до суду заяви просив справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої 16.07.2018 року Будинкоуправлінням № 2 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає позивач [PERSON] . Встановлено, що вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному\~оперативному управлінніКвартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро. У відповідності до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Згідно п. 3.2.4 Положення, на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро покладений обов`язок та повноваження щодо утримання житлового фонду. У відповідності до наказу Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», приватизація житлового фонду проводиться в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», крім того, на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки), покладені обов`язок здійснювати приватизацію квартир житлового фонду Міністерства оборони України. Встановлено, що наказом Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 р. визнано таким, що втратив чинність наказ Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають в будинках Міністерства оборони України», в той же час, суд приходить до висновку, що зазначений наказ не набрав чинності, оскільки, на підставі Указу Президента України № 493/92 від 30.10.1992 р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», , нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи і законні інтереси громадян або які мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Крім того, у відповідності до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства Оборони України № 1020/32472 від 31.07.2018 року, підготовка, оформлення документів та передача їх у власність громадян квартир органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ, (КЕЧ) районів, у повному господарському відання або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, проводиться в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є органом приватизації. Статтею 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Судом встановлено, що 26 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро з заявою про передачу квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро за заявою [PERSON] винесене рішення № 3408 від 26.10.2018 р., яким заявнику було відмовлено у передачі в приватну власність вищезазначеної квартири, з посиланням на те, що житловий фонд селищ міського типу Черкаське, Гвардійське на балансі КЕВ м. Дніпро не перебуває, відповідно до Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» розпорядником даного майна є Міністерство оборони України, крім того, що військове містечко смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області віднесене до числа «закритих» та не підлягає приватизації. Суд приходить до висновку, що рішення Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро підлягає скасуванню, з наступного. Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень ( підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в зв`язку з приватизацією житла, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19.06.1992 р. за № 2482-Х11. Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків пам`яток садове - паркового мистецтва, історико культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири ( будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильскій АЕС». Згідно Положенню, затвердженому Наказом Міністра оборони України №215 від 21.04.2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03.07.2013 року визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені. 03.09.2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України [PERSON] був затверджений останній чинний ( він базується на Наказі Міністра оборони СРСР №75 від 22.02.1977 р.) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку. На підтвердження того, що смт. Гвардійське, Черкаське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15.09.2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна. Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття «закрите військове містечко», в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що смт. Гвардійське, Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», в ійськове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. На підставі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Порядком вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29 серпня 2002 року, (далі- Порядок), передбачена процедура вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил (далі - військові частини), та його безоплатної передачі до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), самоврядним установам і організаціям, які провадять свою діяльність в інтересах національної безпеки і оборони та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність. Пунктом 4 Порядку визначено, що передача військового майна органам, повноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням: Міноборони - щодо об`єктів, визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього Порядку, а саме: 4) житловий фонд, інші об`єкти соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів. Таким чином, у відповідності до Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29 серпня 2002 року, саме Міністр Оборони України має повноваження щодо передачі житлового фонду у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність. На підставі вищенаведеного Порядку, наказом Міністра Оборони України № 569 від 15.09.2011, надане розпорядження про безоплатне вилучення з балансу Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району військового майна та передачу його у комунальну власність територіальних громад згідно Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області (Додаток № 1 до наказу), Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області (Додаток № 2 до наказу). У відповідності до Додатку № 1 до вищенаведеного наказу, до майна, яке передається у комунальну власність смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області входить житловий будинок [ADDRESS] . Судом встановлено, що спірне житло фактично не передане у комунальну власність територіальної громадисмт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області. Суд приходить до висновку, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» є пріоритетним при застосуванні до спірних правовідносин, зазначений закон визначає вичерпний перелік житла, яке не підлягає приватизації, але, судом не встановлені перешкоди щодо приватизації спірного житла. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року передбачене, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно п.5 ст.5 вищевказаного Закону України кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Судом встановлено, що позивач зареєстрована в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брала. Згідно п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» орган приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.1999 р. затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої, 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2.\~Передача квартир\~(будинків),\~житлових приміщень\~у гуртожитках\~здійснюється в\~спільну сумісну\~або часткову\~власність за\~письмовою згодою\~всіх повнолітніх\~членів сім`ї,\~які постійно\~мешкають у\~цій квартирі\~(будинку),\~житловому приміщенні\~у гуртожитку,\~в тому\~числі тимчасово\~відсутніх,\~за якими\~зберігається право\~на житло,\~з обов`язковим\~визначенням уповноваженого\~власника квартири\~(будинку),\~житлового приміщення\~у гуртожитку. 3. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 5. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Враховуючи наведене, оскаржуване рішення є протиправним, як таке, що не відповідає вимогам законодавства України, та порушує права позивача. Вимоги [PERSON] про визнання права на приватизацію квартири також підлягають задоволенню, оскільки судом встановлене право позивача на приватизацію квартири, відповідачем не визнається право позивача, в зв`язку з чим, зазначене право підлягає захисту В той же час, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність квартири є передчасними, оскільки в цій частині право позивача не було порушене, в зв`язку з чим, в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, пропорційно задоволених вимог у розмірі 1\~409,60 грн.

Outcome: partial