Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

13.10.2017 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 07 вересня 2013 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого 06.07.2014 року у них народився син [PERSON]. Сімейні відносини між ним та дружиною не склалися, тому він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. З червня 2017 року позивач не проживає з відповідачкою, не веде спільного господарства, проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, з якою вони чекають народження дитини та мають намір узаконити свої стосунки. При зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу він вважав, що питання щодо місця проживання, виховання та матеріальне забезпечення сина вони з відповідачкою вирішать безконфліктно. Але фактично з моменту, коли він залишив дружину, у нього почалися непорозуміння з відповідачкою щодо прийняття ним участі у вихованні сина, його відвідування. Зі сторони відповідачки створюються штучні перешкоди в нормальному спілкуванні із сином. Відповідачка вимагає, щоб його побачення із сином відбувалися виключно у її присутності, що перешкоджає нормальному спілкуванню дитини з батьком. В присутності сина у відповідачки виникають різні претензії до нього, відбуваються зясування з ним відносин, спілкування проходить на підвищених тонах, що негативно впливає на стан дитини, його розвиток, формування характеру, поведінку, психіку. Як батько він хоче матеріально забезпечувати свою дитину, мати родинні стосунки із сином, тому хоче сам на сам мати можливість спілкуватися із сином, допомагати тому розвиватися у всіх напрямках, які той забажає, оздоровлювати сина. Не зважаючи на його намагання налагодити нормальний звязок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, забезпеченні всім необхідним для нормального розвитку, його права як батька порушуються відповідачкою, тому він вимушений звернутися до суду з позовом про захист його права на спілкування з дитиною, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Позивач просить зобовязати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином [PERSON], визначити наступні способи його участі у вихованні дитини: побачення за погодженням з відповідачкою два рази на тиждень згідно його графіку роботи з понеділка по неділю включно з 14 год. до 18 год., в день його побачення із сином він має право забирати сина з дому або дитячого садочка, школи особисто; спільний із сином відпочинок у святкові дні, в період його відпустки, за погодженням з відповідачкою; спілкування із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; зобовязати [PERSON] за два дні до дня його зустрічі із сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомляти про це йому особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Також просить стягнути витрати по справі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому зазначено, що позов [PERSON] є надуманим, викладені в ньому обставини не відповідають дійсності. Як у період спільного проживання, так і після розриву стосунків з позивачем вона всіляко сприяє спілкуванню батька із сином, її дії спрямовані на збереження для сина сталої атмосфери, де присутні як мама, так і тато, та на усунення для дитини стресових ситуацій. Вважає, що до досягнення дитиною 6 років участь у вихованні дитини повинні брати обоє батьків. Жодних перешкод для спілкування із сином вона не створювала, її позиція щодо часу, місця та способах спілкування позивача із сином ґрунтується, виходячи з інтересів дитини, з огляду на вікові особливості його розвитку та враховуючи, що розпад їх сім»ї залишається для сина чинником, що травмує незрілу дитячу психіку. Небажання позивача узгоджувати з нею місце, час та способи спілкування із сином призводить до виникнення конфліктів між ними. Заперечує проти зустрічей позивача із сином за новим місцем проживання позивача в новій сім»ї, оскільки у сина різкий перепад у ставленні до нових людей, вважає доцільним проведення таких зустрічей на звичній для сина території. Висновок органу опіки та піклування вважає обґрунтованим, погоджується з висновком щодо визначення порядку та способів участі у вихованні дитини до досягнення нею 6 років. Просить визначити наступні способи участі позивача у вихованні їх спільного сина: особисті без участі сторонніх осіб зустрічі позивача з дитиною за місцем реєстрації дитини 2 рази на тиждень з понеділка по неділю з 16 до 18 год. згідно графіка роботи позивача за попереднім завчасним письмовим узгодженням з нею та за взаємним завчасним письмовим або електронним (не пізніше 2 днів) повідомленням щодо будь-яких змін у запланованих зустрічах; у день побачення з дитиною позивач має право особисто без участі сторонніх для дитини осіб забирати сина із навчального закладу та проводити з ним час за місцем проживання дитини або в інших місцях, письмово узгоджених з нею; у святкові дні та під час відпустки спільний відпочинок позивача із сином у її присутності за попереднім завчасним (не менше, як за 2 дні) письмовим узгодженням з нею, не порушуючи режим життя дитини (не раніше 09 год. і не пізніше 20 год. із забезпеченням денного сну дитини); спілкування позивача із сином здійснювати за узгодженим письмово графіком, що складається до першого числа кожного наступного місяця, проведення зустрічей, побачень, спільного відпочинку позивача із сином підлягає письмовій фіксації у складеному графіку. Також просить відмовити у стягненні на користь позивача витрат. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просить позов задовольнити в повному обсязі. Також пояснив, що у сина дійсно є психологічні розлади, але це повязано з віком дитини. Вважає, що він повинен бачитися із сином у відсутність відповідачки, оскільки вони постійно сваряться в присутності сина, що негативно відображається на психологічному стані дитини. Він хоче забирати сина до свого місця проживання, щоб той звикав до його нової сім»ї. Відповідач [PERSON], допитана у якості свідка, пояснила, що їх спільний з позивачем син [PERSON] дуже привязаний до позивача, який завжди до розірвання відносин з нею добре піклувався про нього. З червня 2017 року, коли позивач залишив сім»ю і фактично створив іншу, у сина погіршився психоемоційний стан, припинення спілкування та постійного проживання з батьком стало великим стресом для сина, якому на той час не виповнилося і 3 років. Вважає, що саме обоє батьків можуть створити для дитини атмосферу любові і розуміння. Повністю підтримує відзив на позов та просить визначити способи участі позивача, запропоновані нею та згідно висновку органу опіки та піклування, а також визначити, що зустрічі позивача з дитиною повинні відбуватися за узгодженим графіком. Представник служби у справах дітей Апостолівської РДА [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що районний орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення [PERSON] наступного порядку спілкування з дитиною: до досягнення шести років за місцем проживання дитини два рази на тиждень (згідно графіку роботи батька) з 16 год. до 18 год., не порушуючи режиму дитини, за попередньою згодою з матір»ю; у святкові дні та під час відпустки - спільний відпочинок батька із сином в присутності матері за попередньою згодою обох сторін. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до даних свідоцтва про народження серії 1-КИ № 494135 [PERSON] народився 06.07.2014 року в м. Апостолове Дніпропетровської області. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 9). З акту депутатського обстеження від 11.10.2017 року вбачається, що в присутності [PERSON] проведено обстеження помешкання за адресою: м. Апостолове, вул. Визволення, 25/7. В 3-кімнатній квартирі проживає сім»я з двох чоловік: [PERSON] та його цивільної дружини [PERSON] В квартирі все передбачено для проживання дорослих і дітей. Одна зі спалень обладнана для дитини, в кімнаті світло, затишно, є ліжко, тумбочка, стіл, два стільці, іграшки для хлопчика 3-5 - річного віку. (а.с. 8). Довідкою з місця проживання № 4160 від 26.07.2017 року підтверджено, що [PERSON] зареєстрована в [INFO], проживає разом із сином [PERSON], [INFO] (а.с. 10). [PERSON], [INFO], згідно довідки ДНЗ «Малятко» відвідує вказаний навчальний заклад з 01.07.2016 року по теперішній час. Вихованням хлопчика до 01.06.2017 року займався тато на рівні з мамою, до вказаної дати тато приводив та забирав дитину із садочка, відповідально відвідував батьківські збори, приймав активну участь у житті групи. З 01.06.2017 року [PERSON] не зявлявся до ДНЗ, особливостями розвитку дитини та її успіхами не цікавиться. Згідно довідки «Лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини» дитина [PERSON] спостерігається у групі дітей, які часто хворіють, та перебуває на обліку у невролога в звязку із затримкою мовного розвитку. З виписки із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] [PERSON] встановлено, що у дитини 03.01.2017 року встановлено затримку мовного розвитку, синдром нервово-рефлекторного збудження. Згідно психолого-педагогічної характеристики вихованця молодшої групи ДНЗ «Малятко» [PERSON] дитина відвідує садок з 01.07.2016 року. До дитячого садка адаптувався повільно, з тривалою відсутністю через хворобу. Сім»я неповна, відносини мами і сина будуються на теплій, доброзичливій основі, дитина спокійна та впевнена поряд з мамою. Хлопчик уразливий, імпульсивний. Під час сенситивного періоду дитина відкрита до зовнішніх впливів, наслідуючи всіх і у всьому. На контакт з дорослими та незнайомими іде не охоче. Важко адаптується до нових незнайомих людей. Характерна підвищена чутливість до тону, настрою і ставлення до себе оточуючих. Поведінка дитини непередбачувана, часто залежить від його настрою. Може бути дратівливим у процесі спілкування з дітьми та дорослими, примхливим та плаксивим. Також судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості з приводу графіку, місця спілкування батька із сином, що сторонами не заперечувалося в судовому засіданні. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у звязку з чим загострились взаємовідносини між відповідачем та позивачем. Така ситуація у їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну зі сторін по справі та враховувати при цьому інтереси малолітньої дитини. Висновком районного органу опіки та піклування Апостолівської РДА від 01.12.2017 року визначено порядок спілкування позивача з дитиною та встановлено наступні дні та години для спілкування: побачення до досягнення дитиною шести років за місцем проживання дитини два рази на тиждень (згідно графіку роботи батька) з 14 год. до 18 год., не порушуючи режиму дитини, за попередньою згодою з матір»ю; у святкові дні та під час відпустки - спільний відпочинок батька з сином в присутності матері за попередньою згодою обох сторін. Ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків тощо, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що вищевказане рішення органу опіки та піклування підтверджує наявність спору між батьками щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але вказане рішення не вирішує спірної ситуації між батьками дитини, тому суд приходить до висновку, що рішення органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та обєктивним. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Частинами 1, 2 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклуванні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст.3, ч.1 ст.18\~Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до частин 1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст.157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір'ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. У частинах 1, 2 ст.155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага («Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992 року, п.90, «Хант проти України», п.54), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з дитиною, що має наслідком недостатню участь позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею, судом не встановлено жодних перешкод для спілкування батька з дитиною. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, а також інших негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дитини, враховуючи вік, стать, стан здоровя та інтереси дитини, психоемоційний стан дитини, принцип рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку за доцільне визначити наступний спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON], [INFO]: систематичні побачення з дитиною щосереди з 17 до 19 години з правом позивача забирати дитину з дитячого садка та щосуботи з 09 до 13 години за місцем проживання дитини, сумісний відпочинок з дитиною у святкові дні з 09 до 13 години за місцем проживання дитини без присутності сторонніх для дитини осіб; спілкування з дитиною засобами телефонного та електронного (по скайпу) звязку . Визначаючи час спілкування позивача з дитиною у будні дні, суд враховує вік дитини, час перебування у дитячому садку та режим у вказаному закладі та вважає за необхідне визначити час спілкування із 17 год. до 19 год. Суд не враховує позмінний графік роботи позивача та визначає час його спілкування з дитиною щосереди та щосуботи, оскільки інтереси дитини переважають над інтересами батьків. Суд, враховуючи стан здоровя дитини та вік дитини, вважає за необхідне визначити місцем спілкування позивача з дитиною місце проживання дитини без присутності сторонніх для дитини осіб. На підставі вказаних обставин (вік та стан здоровя дитини) суд вважає не можливим на даний час визначати позивачу як спосіб участі у вихованні дитини спільний відпочинок з дитиною під час відпустки з можливістю виїзду за межі місця проживання, про що зазначав позивач в судовому засіданні, оскільки відсутність матері біля дитини протягом тривалого часу може негативно відобразитися на психологічному стані здоровя дитини. Суд, враховуючи відносини, які на даний час склалися між сторонами, вважає, що встановлення способу спілкування позивача із дитиною за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити його участь у вихованні дитини, що в свою чергу призведе до порушення права дитини на спілкування з батьком. Зазначений графік спілкування позивача із сином не буде порушувати режиму, встановленого в дитячому садку, відпочинку дитини, сталий уклад життя сторін, відповідатиме інтересам дитини та не суперечитиме законним інтересам позивача та відповідачки. У разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду. Оскільки в судовому засіданні не найшов підтвердження факт вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, суд приходить до висновку про відмову в позовних вимогах в даній частині. З відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України в розмірі 266 грн. 35 коп. в звязку з частковим задоволенням позовних вимог.

Outcome: partial