Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

14 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Балаклійського районного суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Укргазвидобування», яку уточнив 11.02.2020, у якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 77\~297,68 гривень; компенсацію за час затримки у виплаті середньої заробітної плати за весь період затримки виплати в розмірі 14248,49 гривень; грошові кошти на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 20 000 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що з 02 лютого 2000 року по теперішній час знаходиться у трудових відносинах з Філією Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» Акціонерного товариства «Укргазвидобування». В серпні 2015 року був призваний на військову службу до Збройних Сил України за мобілізацією, з 17 серпня 2015 року перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] по теперішній час. В січні 2016 року у Філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» відбулось підвищення посадових окладів. Позивач усно звернувся до посадових осіб бухгалтерії ГПУ «Шебелинкагазвидобування» з питанням щодо перерахунку середнього заробітку, який йому виплачується, на що йому усно відповіли, що перерахунок середнього заробітку йому здійснюватися не буде. В період з 01.06.2015 року посадовий оклад на посаді «майстер цеху енергозабезпечення» становив 4630,00 грн., станом на 01.01.2016 становив 5200,00 грн., станом на 01.08.2016 - 8320,00 грн., 01.11.2018 - 10870,00 грн. За період з січня 2016 року по лютий 2018 року відповідачем нараховувалась та виплачувалась позивачу середня заробітна плата без коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу. Після неодноразових письмових звернень до керівництва ГПУ «Шебелинкагазвидобування», в березні 2018 року йому було здійснено перерахунок середньої заробітної плати та виплачено заборгованість за період січень-лютий 2018 року. В подальшому відповідач продовжував нарахування та виплату середньої заробітної плати з урахуванням підвищення посадового окладу, однак здійснити перерахунок за період січень 2016 р. - грудень - 2017 р. та виплатити належні кошти відповідач відмовляється. Тому позивач вважає такі дії відповідача протиправними. У визначений строк Відповідач подав відзив на позовну заяву разом із доказами на спростування вимог, що викладені в позовній заяві. Відповідач зазначив, що позивач мав бути звільненим в запас та приступити до виконання своїх трудових обов`язків, однак він, не бажаючи виконувати обов`язки за трудовим договором, виявив бажання виконувати військовий обов`язок за плату та з власної ініціативи 30.06.2016 року уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України. На весь період дії вказаного контракту на виконання ст. 119 КЗпП за позивачем зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. Протягом 2016-2017 років відповідачем здійснювалися всі належні нарахування та виплата заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, у терміни, встановлені чинним законодавством України та локальними нормативно-правовими актами відповідача. Наданий позивачем розрахунок заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є невірним, та безпідставним, оскільки до позовної заяви не додано допустимих та належних доказів вчинення відповідачем порушень трудових прав, не підтверджено та не доведено наявність правових підстав та обов`язку здійснення коригування середнього заробітку. Крім того, не надано суду будь-яких доказів факту завдання та існування моральної шкоди, не визначено, з яких саме міркувань виходить позивач, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 20000 грн., чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням. Позивач у визначений строк подав відповідь на відзив, в якій не погодився із позицією відповідача та вказав, що 2018 року йому було здійснено коригування середнього заробітку на коофіцієнт підвищення посадового окладу та зроблено перерахунок середньої заробітної плати за період січень-лютий 2018 та виплачена заборгованість за цей період. Позивачу незрозумілим є небажання відповідача здійснити перерахунок середнього заробітку, виплаченого за 2016-2017 роки. Відповідач у встановлений строк подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що у розрахунку позовних вимог позивачем не зазначені періоди, за яких розраховано компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Позовні вимоги також не містять визначення, чи підлягають розраховані суми оподаткуванню, чи вони розраховані вже з урахуванням утримання податків і обов`язкових платежів. Позивачем не підтверджено та не доведено наявність правових підстав та обов`язку здійснення коригування середнього заробітку. Крім того, позивач просить стягнути суму в якості моральної шкоди без її обґрунтування та підтвердження належними та допустимими доказами. Позивачем надано пояснення, в яких зазначено, що період, за який розраховано компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, складається з січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та відповідно до опублікованих Держкомстатом індексом споживчих цін станом на 31.12.2019. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, наполягала, що позивачем не доведено факту порушення роботодавцем його законних трудових прав, заподіяння йому моральної, немайнової шкоди, та спричиненого зв`язку між діями відповідача та зазначеними в позові наслідками. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Балаклійським РВ УМВС України в Харківькій області 24 квітня 2002 року (а.с. 7-9). Як вбачається з копії трудової книжки, заповненої 08.02.2000 року, на підставі наказу №59-к від 07.02.2000 р. [PERSON] було прийнято до Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» дочірньої компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» на посаду слюсаря-сантехніка 4 розряду в цех енергопостачання. З 25.02.2002 року [PERSON] переведено на посаду майстра теплоенергогосподарства санаторія «Факел» на підставі наказу 87-к від 25.02.2002 р. З 12.05.2009 року [PERSON] переведено на посаду майстра в цех енергозабезпечення (а.с. 11). З довідки Міністерства оборони України Військової частини [NUMBER] від 10.01.2020 р. №11 вбачається, що [PERSON] з 17 серпня 2015 р. перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] (а.с. 17). Згідно довідок про доходи [PERSON] , працівника ГПУ «Шебелинкагазвидобування»: за січень грудень 2016р. заробітна плата останнього склала 88263,08 грн.; за січень грудень 2017р. склала 88571,92 грн.; за січень грудень 2018р. склала 168305, 38 грн. (а.с. 14-16). Вищезазначені обставини сторонами не заперечуються та не є спірними. З довідки Акціонерного товариства «Укргазвидобування» Філія газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» вбачається, що станом на 12.12.2018 згідно даних бухгалтерського обліку заборгованість по середній зарплаті [PERSON] за 2016-2017 за час проходження військової служби за мобілізацією, відсутня (а.с. 24). Відповідно до\~листа Головного\~управління Держпраці\~у Харківській\~області від\~10.05.2019\~№ М-351/\~УГЛ/02.03/12-09/4963\~в період\~з01.06.2015 року посадовий\~оклад на\~посаді «майстер\~цеху енергозабезпечення»\~становив 4630,00\~грн.,\~станом на\~01.01.2016\~становив 5200,00\~грн.,\~станом на01.08.2016 - 8320,00 грн., 01.11.2018 - 10870,00 грн. (а.с. 26-28). \~ \~ \~ \~ Починаючи з 01.01.2016 року посадовий оклад майстра цеху енергозабезпечення, з якої було призвано позивача на військову службу, неодноразово збільшувався. За змістом ч.3 ст.94\~КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України\~«Про оплату\~праці» та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 2 ст.97\~КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Статтею 4 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці», встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Відповідно до ст.5\~цього Закону організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оплату праці», договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (ч.1\~ст.15 Закону України «Про оплату праці»). Згідно ч.3 ст.119\~КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до п. 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Аналогічна позиція викладена в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 04.04.2006 р. №266/13/84-06 щодо коригування середньої заробітної плати, яка зберігається за відрядженим працівником. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики від 03 серпня 2005 року № 18-441-1 коефіцієнт на який необхідно прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу), встановлено працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення. Суд зазначає, що з 01 січня 2016 року посадовий оклад позивача підвищено з 4630,00 гривень до 5200,00 гривень (коефіцієнт підвищення 1,123 (5200 : 4630). Збережений середній заробіток за робочий день 319,04 грн. х 1,123=358,28 грн. З таких підстав з 01 січня 2016 р. відкорегований середньоденний заробіток позивача повинно бути встановлено у розмірі 358,28 грн. З 01 серпня 2016 року посадовий оклад позивача підвищено з 4630 гривень до 8320 гривень (коефіцієнт підвищення 1,796 (8320 : 4630). Збережений середній заробіток за робочий день 319,04 грн. х 1,796=572,99 грн. З таких підстав з 01 серпня 2016 р. відкорегований середньоденний заробіток позивача повинно бути встановлено у розмірі 572,99 грн. У зв`язку з чим, відповідно до Порядку № 100, після кожного підвищення окладу змінюється середньоденна заробітна плата. Однак Відповідач розраховує середній заробіток Позивачу, призваному на військову службу, виходячи із виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю призову на військову службу, у розмірі 319,04 грн. на день, що не відповідає вимог п. 10 Порядку № 100 тому, оскільки перерахунок та підвищення середньоденного заробітку не відбувається, хоча підвищення окладу відбувалося неодноразово, а відповідно після кожного підвищення окладу Відповідачем не було встановлено відповідний коефіцієнт. Відповідно до п. 10 Порядку № 100 середньоденний заробіток повинен складати станом на 01.01.2016 р. 358,28 гривень (319,04 гривень середньоденна заробітна плата, яка розрахована після мобілізації * на коефіцієнт підвищення, а саме: 1,123); станом на 31.12.2017 р. 572,99 гривень (319,4 гривень середньоденна заробітна плата, яка розрахована після попереднього підвищення на коефіцієнт підвищення, а саме: 1,796). Для встановлення середньомісячного заробітку позивача підлягає множенню середньоденний заробіток на кількість днів, зазначених в табелю обліку робочого часу відповідно до інформації на арк. 65. Однак відповідні виплати у даному розмірі не здійснювались, у зв`язку з чим позивачу повинна була виплачена заробітна плата у розмірі за: - січень 2016 року у розмірі 746,20 гривень (6807,96 нарахована заробітна плата - 6061,76 виплачена заробітна плата; - лютий 2016 року у розмірі 824,08 гривень (7523,92 нарахована заробітна плата -6699,84 виплачена заробітна плата); - березень 2016 року у розмірі 864,02 гривень (7882,90 нарахована заробітна плата -7018,88виплачена заробітна плата); - квітень 2016 року у розмірі 824,75 гривень (7524,59 нарахована заробітна плата -6699,84 виплачена заробітна плата); - травень 2016 року у розмірі 746,20 гривень (6807,96 нарахована заробітна плата -6061,76 виплачена заробітна плата); - червень 2016 року у розмірі 824,69 гривень (7524,03 нарахована заробітна плата -6699,34 виплачена заробітна плата); - липень 2016 року у розмірі 785,54 гривень (7166,84 нарахована заробітна плата -6381,30 виплачена заробітна плата); - серпень 2016 року у розмірі 5587,03 гривень (12605,91 нарахована заробітна плата -7018,88 виплачена заробітна плата); - вересень 2016 року у розмірі 5587,03 гривень (12605,91 нарахована заробітна плата -7018,88 виплачена заробітна плата); - жовтень 2016 року у розмірі 5079,12 гривень (11459,92 нарахована заробітна плата -6380,80 виплачена заробітна плата); - листопад 2016 року у розмірі 5587,03 гривень (12605,91 нарахована заробітна плата -7018,88 виплачена заробітна плата); - грудень 2016 року у розмірі 8484,47 гривень (19143,35 нарахована заробітна плата -10658,88 виплачена заробітна плата); - січень 2017 року у розмірі 5079,12 гривень (11459,92 нарахована заробітна плата -6380,80 виплачена заробітна плата); - лютий 2017 року у розмірі 5079,12 гривень (11459,92 нарахована заробітна плата -6380,80 виплачена заробітна плата); - березень 2017 року у розмірі 5587,03 гривень (12605,91 нарахована заробітна плата - 7018,88 виплачена заробітна плата); - квітень 2017 року у розмірі 4825,16 гривень (10886,92 нарахована заробітна плата -6061,76 виплачена заробітна плата); - травень 2017 року у розмірі 5079,12 гривень (11459,92 нарахована заробітна плата -6380,80 виплачена заробітна плата); - червень 2017 року у розмірі 5079,12 гривень (11459,92 нарахована заробітна плата -6380,80 виплачена заробітна плата); - липень 2017 року у розмірі 5332,67 гривень (12032,01 нарахована заробітна плата -6699,34 виплачена заробітна плата); - серпень 2017 року у розмірі 5587,03 гривень (12605,91 нарахована заробітна плата -7018,88 виплачена заробітна плата); - вересень 2017 року у розмірі 5333,07 гривень (12032,91 нарахована заробітна плата -6699,84 виплачена заробітна плата); -\~жовтень 2017 року у розмірі 5332,67 гривень (12032,01 нарахована заробітна плата -6699,34 виплачена заробітна плата); - листопад 2017 року у розмірі 5587,03 гривень (12605,91 нарахована заробітна плата -7018,88 виплачена заробітна плата); - грудень 2017 року у розмірі 5079,12 гривень (11459,92 нарахована заробітна плата -6380,80 виплачена заробітна плата). Таким чином, загальна сума недоплаченого середнього заробітку [PERSON] за період з 01 січня 2016 р. по 31 груденя 2017 р. року складає 77297,68 гривень., (96021,97 податки 19,5%). Щодо вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне. За статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Згадані вище статті 2,3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації. Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону України «Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~ строків\~їх виплати» і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~ строків\~їх виплати» та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплаченого грошового доходу, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постанові від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Перевіряючи правильність обчисленого позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини доходів, суд приходить до наступного. Згідно із даними Держкомстату, індекси інфляції складають: за січень 2016 р. -грудень 2016 р. у підсумковому значенні\~112,4%; за січень 2017 р. - грудень 2017 р. у підсумковому значенні\~113,7%. (а.с.31) Отже, сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2016 р. по грудень 2017 року складає 17699,99 гривень.(без вирахування податку) Враховуючи ч. 1 ст. 13 ЦПК України, наявність з боку Відповідача порушення строків виплати заробітної плати Позивачу розмір компенсації втрати частини доходів становить загальний розмір 14248,49 грн. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення суми моральної шкоди у розмірі 20000 гривень, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 237 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач, перебуваючи на військовій службі, не отримував заробітну плату в повній мірі, відчував моральне та фізичне страждання внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, колег та друзів, тому, як наслідок, позивач зазнав моральних страждань. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, виходячи із засади розумності і справедливості, суд вважає, що 3000 грн. є достатньою сумою для компенсації завданої моральної шкоди. З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію за час затримки у виплаті середньої заробітної плати та моральну шкоду за 2016-2017 роки. Враховуючи, що позов задоволено частково, а також, що при подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 за вимогу про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоду, за інші позовні вимоги позивач звільнений від їх сплати, суд на підставі ст.\~141\~ЦПК України стягує судовий збір з Відповідача на користь Держави 1681 грн. 60 коп. та на користь позивача 126,12грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial