Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

13 травня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ятесс» про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог вказала на те, що 11 січня 2013 року між нею та відповідачем ТОВ «Ятесс» було укладено договір № 014295. Предметом даного договору було надання інформаційних, консультаційних та роз'яснювальних послуг з питань діяльності та подальшої участі у Програмі діяльності «Ренесанс». Того ж дня, тобто 11.01.2013 року [PERSON] підписала Договір № 014295 та додатки до нього із ТОВ «Ятесс», щодо подальшої участі у програмі «Ренесанс». Про дане ТОВ «Ятесс» [PERSON] дізналась із засобів масової інформації, а саме із газети «Від і До», де вищевказане Товариство надає кредити для придбання нерухомості, техніки, транспортних засобів та інших товарів на вигідних для клієнта умовах. У офісному приміщенні відповідача після роз'яснення їй умов, 11.01.2013 року позивачка вважала, що уклала договір № 014295 із ТОВ «Ятесс» в особі Ватрич Д.О. та додатки до нього № 1 та № 2 на отримання кредиту в сумі 150 000 грн. на умовах програми «Ренесанс» та внесла вступний платіж у розмірі 5250 грн., що підтверджується копією квитанції №23759.79.3 від 11.01.2013 року ПАТ «ППРИВАТБАНК». Видати суму кредиту пообіцяли протягом доби з моменту внесення вступного платежу. Згодом, як вона з'ясувала, 11.01.2013 року вона вступила стороною при укладенні з відповідачем Договору № 014295 про надання послуг, предметом якого є надання ситеми послуг, спрямованих на придбання нею товару, зазначеного у додатку №1 до даного договору на умовах програми «Ренесанс». Крім того, 11.01.2013 року між нею та ТОВ «Ятесс» було укладено додаток №1 та додаток № 2 до договору № 014295, як уже зазначалося вище, яким визначено найменування товару та його вартість, визначено вступний платіж, що складає 5 250,00 грн., платіж до Фонду Учасників - 1250,00 грн., платіж за юридичний супровід - 600,00 грн. та загальний платіж - 1850,00 грн. Відповідно до умов договору позивачка повинна сплачувати кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару. Відповідач без залучення власних коштів формує об'єднання клієнтів, за рахунок коштів, яких здійснюється передача права на купівлю товару одним з учасників цього об'єднання, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Ренесанс», тобто діяльність відповідача з реалізації програми «Ренесанс» є такою, що вводить позивача, як споживача в оману та порушує її права, оскільки безвідсоткову позику вона не отримала, а інформаційні, консультаційні та роз'яснювальні послуги відповідачем надалися не належним чином та не в повній мірі, а у разі належного виконання даного договору та роз'яснення їй правових наслідків для неї підписання договору та справжніх намірів та умов вищевказаного договору, то на такі умови вона би не погодилася та відповідно б не підписала договір та додатки до нього. Пунктом 5.4. договору від 11.01.2013 року № 014295 передбачено, що замовник вправі розірвати цей договір в односторонньому порядку, в строк до моменту його реєстрації в центральному офісі виконавця без сплати будь-яких штрафних санкцій. В цьому випадку замовник зобов'язується подати письмову заяву на а/с виконавця, за адресою: [ADDRESS] про свій намір розірвати даний договір. У цій заяві має бути чітко зазначено рішення учасника щодо розірвання укладеного договору, прохання про повернення сплаченого вступного платежу та повідомлення власних банківських реквізитів (в повному обсязі), згідно з якими виконавець має здійснити повернення сплачених учасником коштів. Повідомлення учаснику про реєстрацію договору є обов'язковим та передбачено п.1.1. договору № 014295 від 11.01.2013 року, однак станом на сьогоднішній день безвідсоткової позики вона не отримала та відомостей про реєстрацію у центральному офісі даного договору у неї не має. Після неодноразового відвідування офісу ТОВ «Ятесс», та неодноразових телефонних дзвінків 14 березня 2014 року вона написала заяву про розірвання договору № 014295 від 11.01.2013 року із ТОВ «Ятесс» та повернення сплаченого вступного платежу у розмірі 5250,00 грн. Однак, 18 березня 2014 року на її адресу повернувся поштовий конверт із відміткою поштового відділення «по истечению срока хранения», тобто як вона вказує в позовній заяві відповідач відмовився отримувати даний лист. Враховуючи вищенаведені обставини, вона та члени її сім'ї зазнали переживання, постійної напруги, стресової ситуації та душевних страждань. Також погіршення стосунків у сім'ї, по тій причині, що вони недотримували фінансових ресурсів і відповідно були змушені обмежувати себе та свою сім'ю у витратах, у зв'язку із протиправною поведінкою фінансової установи до неї та членів її сім'ї. Вважає що, договір № 014295 від 11.01.2013 року є протиправним, а діяльність відповідача з реалізації програми «Ренесанс» є такою, що вводить її як споживача в оману та порушує її права. Просить визнати недійсним договір № 014295 від 11.01.2013 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Ятесс» та стягнути із ТОВ «Ятесс» на користь [PERSON] суму вступного платежу в розмірі 5 250,00 грн. а також стягнути з відповідача судові витрати в справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовну заяву підтримує , просить задовольнити її в повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення в справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання двічі не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав, доводів позивача не спростував, тому суд зі згоди позивача ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 січня 2013 року між позивачем та ТОВ «ЯТЕСС» укладено договір № 014295 з додатками № 1 та № 2 до нього (а.с.8-12). Згідно умов договору вона мала отримати кредит розмірі 150 000 грн. на умовах програми «Ренесанс» та внесла вступний платіж у розмірі 5250 грн., що підтверджується копією квитанції № 23759.79.3 від 11.01.2013 року ПАТ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 12). Як встановлено судом, видача суми кредиту мала проводитися протягом доби з моменту внесення позивачкою вступного платежу. Пунктом 5.4. Договору від 11.01.2013 року № 014295 передбачено, що замовник вправі розірвати цей договір в односторонньому порядку в строк до моменту його реєстрації в центральному офісі виконавця без сплати будь-яких штрафних санкцій. В цьому випадку замовник зобов'язується подати письмову заяву на а/с виконавця, за адресою: [ADDRESS] про свій намір розірвати даний договір. У цій заяві має бути чітко зазначено рішення учасника щодо розірвання укладеного договору, прохання про повернення сплаченого вступного платежу та повідомлення власних банківських реквізитів (в повному обсязі), згідно з якими виконавець має здійснити повернення сплачених учасником коштів. Повідомлення учаснику про реєстрацію договору є обов'язковим та передбачено п.1.1. договору № 014295 від 11.01.2013 року, однак станом на сьогоднішній день безвідсоткової позики позивачка не отримала та відомостей про реєстрацію у центральному офісі даного договору у неї не має. Однак, зі слів позивачки акту прийому-передачі наданих послуг вона не підписувала, а тому жодних документів про виконання послуг у неї немає. Пунктом 5.6. передбачено, якщо Сторони не пред'явили одна до одної ніяких претензій, та/або Замовник не розірвав цей Договір в односторонньому порядку протягом терміну, встановленого пунктом 5.4. даного Договору, то взяті ними зобов'язання вважаються виконаними належним чином, про що сторони складають акт прийому-передачі наданих послуг. Крім того 14 березня 2014 року позивач [PERSON] написала заяву про розірвання Договору № 014295 від 11.01.2013 року із ТОВ «Ятесс» та повернення їй сплаченого вступного платежу у розмірі 5250,00 грн., однак, 18 березня 2014 року на адресу позивачки повернувся поштовий конверт із відміткою поштового відділення «по истечению срока хранения», тобто відповідач відмовився отримувати даний лист (а.с.13-15). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно бути виконано належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. Згідно ч. І ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Частиною 1 ст. 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до положень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. І ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно ч.1 ст. 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняються дії як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно п. 1.1. Договору Товариство зобов'язувалося за згодою Учасника вчинити від її імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, на умовах діяльності Програми «Ренесанс», а саме: забезпечити обслуговування учасника за умовами договору, повідомити учаснику Програми про реєстрацію договору, організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень п.п. 4.1.- 4.9. Додатку № 2 умов програми «Ренесанс» у відповідності до ст. 1 Договору Товариство організовує Захід з розподілу Фонду Учасників, коли Фонд Учасників є достатнім. Захід проводиться не рідше одного разу на два місяці. Для проведення Заходу Товариство створює Координаційний Комітет. За відсутності заборгованості по сплаті Загальних платежів Учасник Програми має право брати участь у найближчому заході. Рішення про надання безвідсоткової позики надаються у кількості, встановленій Товариством, із врахуванням Фонду Учасників, сформованого не пізніше 3 (трьох) днів до дати проведення Заходу. З метою виконання умов Програми «Ренесанс», підприємство формує окремі фонди за рахунок коштів, внесених до Фонду Учасників, в залежності від строку графіків погашенням сум безвідсоткової позики. Перевагу має той Учасник, що надіслав заяву, яка містить максимальне повідомлення та/або найбільшу кількість сплачених Загальних платежів. Рішення про надання безвідсоткової позики, отримане учасником за результатами Заходу, є підставою для надання безвідсоткової позики у безготівковій формі за рахунок Фонду Учасників. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодуванні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід визнати недійсним договір 014295 від 11.01.2013 року, а також враховуючи те, що за умовами укладеного з ТОВ «Ятесс» договору, який є нікчемним, але позивачем були сплачені грошові кошти за умовами договору, як вступний внесок суд вважає, що з відповідача ТОВ «Ятесс» слід стягнути грошові кошти в розмірі 5250 гривень. Крім цього, суд, в силу вимог ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved