Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

12 квітня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 березня 2007 року помер її син [PERSON], який працював в КСП «ім. Фрунзе» та був його членом. За його життя позивач проживала разом з ним за однією адресою, тому вважає себе такою, що прийняла спадщину. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у [PERSON] змоги немає, оскільки у неї відсутній оригінал документу, що підтверджує право на земельну частку (пай). З відповіді відповідача [PERSON] дізналась, що у книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) не значиться прізвища її сина [PERSON] До 2017 року [PERSON] не було відомо про наявність у її сина права на земельну частку (пай), однак після звернення до відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Дніпропетровської області вона дізналася, що [PERSON] значиться під №141 у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП МЖ №003, виданого 08 грудня 1994 року КСП «ім.Фрунзе». Строк позовної давності позивач не пропустив, оскільки право сина ніхто не порушував та на оспорював. Позивач, просить суд визнати за нею у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у розмірі 5,32 умовних кадастрових гектар на території [PERSON] селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, яке належало її синові [PERSON], померлому 12 березня 2007 року, як члену колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Фрунзе» Межівського району Дніпропетровської області. У судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини, які викладені вище. Позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Надав суду заперечення, в якому посилається на те, що [PERSON] дійсно працював у КСП ім.Фрунзе, однак членом зазначеного КСП «ім.Фрунзе» не являвся, про що свідчать довідки трудового архіву, в яких мається інформація про те, що йому в червні 1993 року відмовлено в прийнятті в члени колгоспу, а у вересні 1995 році по його заяві в прийняті в члени колгоспу вирішили прийнятий по трудовій угоді. При цьому не зміг надати пояснень з приводу трудової діяльності [PERSON] з липня 1993 року по вересень 1995 року, інформацією щодо наявності членства в КСП чи відсутності цього в цей період не володіє. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони були членами КСП ім.Фрунзе Межівського району Дніпропетровської області та працювали у зазначеному підприємстві разом з [PERSON], були також членами правління. Підтвердили, що останнього в кінці січня - початку лютого 1994 року на засіданні правління було прийнято в члени КСП ім.Фрунзе та включено до списку членів, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зазначили. що людину жодним чином не могло бути включено до такого списку, якщо вона не була членом КСП. Суд, вислухавши сторони, свідків, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно свідоцтва про народження серії I-АВ №022388, виданого [PERSON] Р/б ЗАГС 11 березня 1969 року, актовий запис №18, [PERSON] народився 13 лютого 1969 року, батьком якого записано [PERSON]. а матірю [PERSON], яка внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на «Варюха», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-КИ №434140, виданого [PERSON] райвідділом ЗАГС Дніпропетровської області 28 травня 1976 року, актовий запис №28. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №135174, виданого виконкомом [PERSON] селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 14 березня 2007 року, актовий запис №33, [PERSON] помер 12 березня 2007 року. Довідкою [PERSON] селищної ради Дніпропетровської області №48 від 21 лютого 2017 року підтверджується, що [PERSON], [INFO], разом із сином [PERSON], який помер 12 березня 2007 року, була зареєстрована та проживала по вул.Новославянська (Комсомольська), 21, смт Межова. Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області №161 від 01 березня 2017 року, в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №003, виданого 08 грудня 1994 року КСП «ім.Фрунзе», [PERSON] значиться під номером 141. Заявою, датованою 03 березня 2017 року, яка адресована [PERSON] районній державній адміністрації Дніпропетровської області підтверджується, що [PERSON] зверталася до відповідача з вимогою видати йому сертифікат на право на земельну частку (пай), як члену КСП «ім.Фрунзе», у розмірі, встановленому для членів зазначеного підприємства. Згідно відповіді [PERSON] РДА №42-196/0/312-17 від 22 березня 2017 року, у книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) не значиться прізвища її сина [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду. Довідкою відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області №158 від 27 лютого 2017 року підтверджується, що вартість земельної частки (паю) по колишньому КСП «ім.Фрунзе» станом на 01 січня 2017 рік становить 191504,48 гривень. Середній розмір паю по колишньому КСП «ім.Фрунзе» 5,32 ум.кад.га. Заявою позивача, яка 03 лютого 2017 року адресована державному нотаріусу Васильківської державної нотаріальної контори, підтверджується намір [PERSON] успадкувати спадщину після смерті її сина [PERSON], яка складається з права на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСП «Фрунзе», яке вона прийняла шляхом сумісного проживання з померлим. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46645358 від 03 лютого 2017 року підтверджується реєстрація спадкової справи №60194060, номер у нотаріуса:59/17, за якою спадкодавцем являється [PERSON] Згідно постанови державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори від 23 лютого 2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), після смерті 12 березня 2007 року її сина [PERSON], оскільки у неї відсутній оригінал документу, що підтверджує право на земельну частку (пай) до визначення судом права на нього в порядку спадкування. П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Положенням ч.1 ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач заяву про відмову від спадщини не подавала, постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON], а перешкодою в нотаріальному її оформленні є відсутність оригіналу документу, що підтверджує право на земельну частку (пай). З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено включення [PERSON] до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП МЖ №003, виданого 08 грудня 1994 року КСП «ім.Фрунзе», суд вважає доведеним факт членства спадкодавця та наявність права на земельну частку (пай), яке він набув згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а тому є всі підстави задовольнити позовні вимоги [PERSON] Що стосується заперечень відповідача слід зауважити, що йому було відомо про список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №003, який виданий ще 08 грудня 1994 року та про те, що [PERSON] було внесено до нього. Втім, протягом тривалого часу, в передбачений законом спосіб, останнього не було виключено із зазначеного вище списку. Таким чином, [PERSON] не був позбавлений речового права на земельну частку (пай), та ніким це право не оспорювалося. Надані відповідачем довідки архівного відділу [PERSON] РДА свідчать про те, що, згідно з протоколом засідання правління колгоспу ім.Фрунзе від 14 червня 1993 року №12 слухали заяву [PERSON] на прийом в члени колгоспу. Вирішили: відмовити [PERSON] в прийомі в члени колгоспу. Згідно з протоколом засідання правління колгоспу ім.Фрунзе від 25 вересня 1995 року №14 слухали заяву [PERSON] на прийом в члени колгоспу. Вирішили: прийняти [PERSON] по трудовій угоді з 3-х місячним випробувальним строком. З довідки [PERSON] районної ради Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] працював безперервно з вересня 1993 року по грудень 1997 рік. Інформації про те, чи був [PERSON] членом КСП з січня 1994 року, як про це повідомили свідки, чи був виключений з членів, відповідачем не надано. Спростувати факт того, що він був включений до списків на законних підставах саме як члена КСП, не зміг. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що заперечення відповідача є такими, що не узгоджуються з приписами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме статтею 1 Першого протоколу, за змістом якої майном є також і речове право на земельну частку (пай). Як вбачаєься з матеріалів справи, органом правління КСП [PERSON] включено до списків членів КСП, що додається до державного акта, свідки підтвердили, що він був членом, цей факт спростовано не було зі сторони відповідача. У справах Євросуду зазначено: «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38). По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved