Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 16 лютого 2001 року померла [PERSON]. Остання за життя склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Миру, 34. Вказує, що доглядала [PERSON], здійснила її поховання, зберігала документи і фактично прийняла спадщину, але у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний будинок, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 16 лютого 2001 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Миру, 34. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 27). Представник відповідача Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 22). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 25). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 16 лютого 2001 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжували діяти після набрання чинності вказаним Законом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 16 лютого 2001 року в с. Річки Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №105788 (а. с. 5). Після смерті останньої відкрилася спадщина на побудований у 1960 році житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Миру (колишня вул. Кіровська), 34, який знаходиться на земельній ділянці, переданій [PERSON] у приватну власність на підставі рішення виконкому Річківської сільської ради №13 від 27 липня 1993 року (а. с. 7-9, 11, 29). Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 01 лютого 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №19, [PERSON] заповіла все своє майно позивачці [PERSON] (дошлюбне прізвище Люта) [PERSON] (а. с. 4-5, 10). За інформацією Річківської сільської ради [PERSON] на день смерті 16 лютого 2001 року була зареєстрована та проживала одна по вул. Кіровській (нині вул. Миру), 34 у с. Річки Білопільського району. Заповіт від імені останньої, посвідчений виконавчим комітетом Річківської сільської ради 01 лютого 1996 року за №19, реєстраційний номер 44089438, не змінювався та не відмінявся (а. с. 12, 28). За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 15 травня 2017 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Миру, 34, за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 15). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 25 травня 2017 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 13-14). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 16 червня 2017 року спадкова справа після померлої 16 лютого 2001 року [PERSON] не заведена (а. с. 26). Таким чином, судом встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після [PERSON]. Статтею 1216 Цивільного кодексу України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що [PERSON], яка померла 16 лютого 2001 року, набула право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Миру (колишня вул. Кіровська), буд. 34, у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що [PERSON] у порядку спадкування за заповітом набула право на спадщину після смерті [PERSON] з моменту відкриття спадщини. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером 34, що по вул. Миру (колишня вул. Кіровська) в с. Річки, Білопільського району, Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved