Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

13 листопада 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачка звернулась до позивача із заявою про отримання банківських послуг, у відповідності до якої позивач відкрив відповідачці кредитний рахунок з обумовленим лімітом, відповідачка в свою чергу зобов`язалась здійснювати погашення кредиту. Своїх зобов`язань відповідачка не виконує, тому позивач в судовому порядку просить суд стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість, яка станом на 24 вересня 2020 року становить 13 095,18 грн., яка складається з 10 473,04 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2622,14 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам, також позивача просить стягнути судові витрати по справі. (а.с.1-6) З адресно-довідкового підрозділу на запит суду надійшла інформація про те, що фізичної особа [PERSON] станом на 19 листопада 2020 року зареєстрованою не значиться. Згідно наявної в матеріалах справи інформації [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що територіально розташоване в Кіровському районі міста Дніпро. 01 грудня 2020 року ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська було прийнято дану позовну заяву на підставі п.9 ст.28 ЦПК України, за останнім відомим місцем проживання, та відкрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України і призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників (а.с. 161 - 162). Представник позивача у судові засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення на його адресу судових повісток. Позивачем до позовної зави було додане клопотання в якому він просить суд розглянути справу за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. (а.с.9) Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не находив. Відповідачка про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України (а.с.а.с.164-165, 169), а також шляхом направлення на адресу колишньої реєстрації судових повісток (а.с.а.с.163, 168). Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. 02 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н, в якій вивила намір оформити на своє ім`я платіжну картку (кредитку). (а.с. 21) Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості з основної суми за кредитом, суд виходить з наступного. 17 травня 2017 року [PERSON] було надано кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 05/21, 12 вересня 2018 року [PERSON] було надано кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 08/22. (а.с. 20) Як вбачається з матеріалів справи позивачем був встановлений відповідачці 09 червня 2017 року кредитний ліміт в сумі 12 000 грн., який в подальшому змінювався, в 2019 році кредитний ліміт становив 9 299,09 грн. (а.с. 19) З виписки за договором № б/н укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] вбачається, що відповідачка користувалась кредитною карткою, здійснювала покупки, поповнювала мобільні рахунки, тобто реалізовувала своє право на користування кредитними коштами (а.с. а.с. 150 - 156). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що банком було виконано взяті на себе зобов`язання щодо відкриття відповідачу кредитного рахунку із можливістю користування кредитними коштами. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. З наявної в матеріалах справи виписки по картковому рахунку, вбачається, що відповідачкою неналежно виконуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення основної заборгованості за кредитом. (а.с.150-156) Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою умов договору у зв`язку з цим суд вважає за можливе в судовому порядку стягнути з відповідачки на користь позивача основної заборгованості за кредитом. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованість суд зазначає, що згідно наданої позивачем виписки за договором б/н, остання операція відповідачки з кредитною карткою відбулась 31 січня 2020 року, де на картку було зараховано кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості, після чого на ній залишилась заборгованість в розмірі 9 761,17 грн. (а.с. 150) Доказів того, що відповідачка після 31 січня 2020 року користувалась кредитним лімітом, і у неї наявна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 10 473,04 грн. не було встановлено при розгляді справи. З огляду на викладене з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документальна підтверджена основна сума заборгованості за кредитом в розмірі 9 761,17 грн. В решті стягнення основної заборгованості за кредитом слід відмовити, через не доведення користування відповідачкою такою сумою. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитним лімітом, суд виходить з наступного. На підтвердження факту обумовлення між сторонами процентної ставки за користування кредитним лімітом надано вищевказану анкету-заяву від 02 лютого 2016 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. а.с. 21), проте, яка не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), як це передбачено нормами ст. ст. 207, 1055 ЦК України. Наданому витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не може бути надана правова оцінка в частині визначення розміру процентної ставки, оскільки достеменно встановити, який саме вид платіжної картки був наданий відповідачу з наявних в матеріалах справи доказів визначити неможливо. В анкеті заяві відсутні відомості про те, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви. Окрім цього, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей про те, що [PERSON] був ознайомлений з даними умовами, підпис останньої на вказаному витягу відсутній. Також слід зауважити, що витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» має декілька видів Тарифів в залежності від типу кредитної картки: «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», «Універсальна - 55 днів пільгового періоду», «Універсальна - Contract», «Універсальна - Gold». Кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Умови та Правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача, у судовій практиці, із застосуванням ст. 207 ЦК України за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки такий документ не може без сумнівів підтверджувати, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету. За офіційним тлумаченням частини четвертої статті 42 Конституції України в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин і свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, з огляду на що споживач послуг банку приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений, а банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно, суд відкидає аргументи позивача про застереження у заяві-анкеті перед місцем її підписання відповідачем, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між сторонами договір банківських послуг, внаслідок їх явної неприйнятності з огляду на усталену судову практику застосування ст. ст. 207, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними третього липня 2019 року у постанові № 14-131цс19, про неприпустимість покладання на слабшу сторону - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. За відсутності в заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані позивачем витяги з тарифів і умов, які не містять підпису відповідача, в судовій практиці застосування ст.ст. 633, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду у зазначеній постанові № 14-131цс19 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не можуть підтверджувати вказаних обставин. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що з матеріалів справи неможливо встановити розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом, вирішувати питання щодо наявності у відповідачки перед позивачем заборгованості по відсоткам в розмірі 2 622,14 грн. неможливо. У зв`язку із цим, вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитним лімітом задоволенню не підлягають. Такі висновки судом зроблені відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19, постановах Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 203/4297/18, 09 січня 2020 року у справі № 204/6608/18, а також у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року №703/3063/18. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1566 грн. 83 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial