Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

13 лютого 2014 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання довіреності недійсною та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. 11 березня 2014 року позивачка уточнила назву позову та коло осіб, залучивши у якості відповідача-[PERSON] В обґрунтування позову зазначила, що 19.05.2011р. на підставі поданої нею- [PERSON] заяви про прийняття спадщини, нотаріусом Ленінського району м. Єкатеринбурга [PERSON] була заведена спадкова справа №50/2011 після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO] від тяжкої хвороби. Окрім позивачки в неї був ще син [PERSON] Протягом життя до смерті матір мала у власності квартиру за адресою Дніпропетровськ, [ADDRESS]. У серпні 2011 року, під час оформлення спадщини вона дізналася, що зазначена квартира належить іншій особі - [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2010 року, укладеного за довіреністю від імені матері від 19.11.2010 р. - [PERSON] (яка, до речі, не була з нею знайома), з [PERSON] за 80 000,0 грн., тоді як в той час ринкова ціна зазначеної кварти дорівнює 400 000,0 грн. Довіреність від матері на ім'я [PERSON] була видана на українській мові. [PERSON] була росіянкою за національністю та громадянкою Російської Федерації, навчалася в школі у м. Оренбург та української мови не вивчала. На момент смерті мати українську мову не розуміла та не спілкувалася нею. Цей факт підтверджується копією паспорту, довідкою про реєстрацію та іншими документами, про які вона зазначить під час слухання справи. Крім того сама довіреність підписана матір'ю російською мовою. Позивач вважає, що її матір [PERSON] ввели в оману, скористалися її безпорадним станом та тяжкими обставинами для отримання цієї довіреності. Зазначена довіреність видана матір'ю - [PERSON] на розпорядження всім її майном не розуміючи зовсім її змісту, так як в її тексті застосовувались юридичні терміни на українській мові, яку вона не розуміла. У зв'язку з тим, що вона відчувала біль та страждання від 4-ої стадії тяжкої хвороби на майже за 1 день до смерті проявила недбальство та довірилася синові [PERSON], [PERSON] та нотаріусу. Також позивачка вважає, що при видачі зазначеної довіреності мав місце обман з боку зазначених осіб, зазначивши, що 15.11.2010 р. [PERSON] видала аналогічну довіреність майбутньому Покупцю квартири [PERSON], який 16.11.2010 р. замовив витяг на зазначену квартиру для її відчуження, а 17.11.2010 р. замовив термінову технічну інвентаризацію квартири з зазначенням причини «у зв'язку з переїздом», тобто майбутній Покупець діяв з боку Продавця. 19.11.2010р. майбутній Покупець квартири - [PERSON] видає довіреність в порядку передоручення [PERSON] на право розпорядження майном [PERSON], яка була посвідчена нотаріусом [PERSON] 19.11.2010р. за реєстровим № 4827, на підставі якої [PERSON] отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження зазначеної квартири. 19.11.2010 р. [PERSON] знову видає аналогічну довіреність [PERSON], як і [PERSON] від 15.11.2010 р., на розпорядження її майном, на підставі якої вона виступила від імені [PERSON] при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчена нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 4830; 19.11.2010р. був проведений правочин між [PERSON] та [PERSON] по відчуженню зазначеного нерухомого майна., посвідчений нотаріусом [PERSON] за реєстровим №4831, тобто, безпосередньо після посвідчення довіреності [PERSON]. 22.11.2010р. [PERSON] подає заяву до КП «ДМБТІ» про реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру. У зв'язку з тим, що правочин купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 19.11.2010 р., вчинений [PERSON] невід'ємно пов'язаний з довіреністю виданою [PERSON] на ім'я [PERSON] від 19.11.2010 р. під впливом обману та тяжких обставин, позивачка звертається до суду із вказаним позовом і просить суд, визнати недійсною довіреність, що видана [PERSON] 19.11.2010 року [PERSON], посвідчену нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4830 із застосуванням наслідків його недійсності, визнав недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] посвідчений 19.11.2010р. нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальної округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4831. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просила задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що її мати [PERSON], надаючи довіреність [PERSON] на розпорядження майном не розуміла змісту довіреності, оскільки в тексті застосовувалися юридичні терміни на українській мові, яку мати не розуміла, оскільки не вивчала, а також на час підписання довіреності мати хворіла тяжким невиліковним захворюванням, відчувала біль та страждання, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] скориставшись її хворобливим станом та нерозумінням української мови ввели мати в оману, щоб заволодіти її квартирою [ADDRESS] Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову та просив відмовити позивачу в повному обсязі, посилаючись на те, що довіреність була видана на законних підставах, оскільки його мати розуміла українську мову, бо тривалий час прожила в Україні, вона сплачувала комунальні платежі, заповнюючи абонентські книжки, оформлювала інші правовстановлюючі документи, які складані українською мовою, в тому числі і довіреності, а тому, твердження позивачки щодо нерозуміння померлою матір'ю української мови є безпідставними. Відповідач [PERSON] та третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Вислухавши позивачку, відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати вхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне питання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (відмовлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.44 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ (із змінами та доповненнями), п.13,39 наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за №283/8882 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (із змінами та доповненнями), під час вчинення правочину нотаріус перевіряє обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у них. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом. Згідно п.27 вказаної Інструкції, документи, на підставі яких вчинялася нотаріальна дія, долучаються до примірника правочину. В судовому засіданні встановлено, що 19 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] була посвідчена довіреність видана [PERSON] на ім'я [PERSON] щодо розпорядження майном, зареєстрована в реєстрі за №4830. 19 листопада 2010 року між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], на підставі вищевказаної довіреності посвідченої 19.11.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 4830, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4831. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.07.2011 року, серії [NUMBER], актовий запис № 4924. Позивачка - [PERSON] та відповідач - [PERSON] є рідними дітьми померлої [PERSON], що не заперечується сторонами по справі. В липні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною довіреність, що видана [PERSON] 19.11.2010 року [PERSON], посвідчену нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4830 із застосуванням наслідків його недійсності, визнавши недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 19.11.2010 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальної округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4831. Зазначивши, що в серпні 2011 року під час оформлення спадщини після смерті матері - [PERSON], вона дізналася від нотаріуса, що спірна квартира [ADDRESS], яка належала її матері, тепер належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2010 року, укладеного за довіреністю від 19.11.2010 року від імені матері відповідачем [PERSON]. Вона вважає, що її мати [PERSON], надаючи довіреність [PERSON] на розпорядження майном не розуміла змісту довіреності, оскільки в тексті застосовувалися юридичні терміни на українській мові, яку мати не розуміла, оскільки не вивчала, а також на час підписання довіреності мати хворіла тяжким невиліковним захворюванням, відчувала біль та страждання, а відповідачі [PERSON] та [PERSON], скориставшись її хворобливим станом та нерозумінням української мови ввели її в оману, при цьому посилалася на ст.230 ЦК України. В наданих письмових поясненнях нотаріуса [PERSON] від 13.11.2013 року, що маються в матеріалах даної цивільної справи, зазначено, що довіреність, посвідчена 19.11.2010 року за реєстровим № 4830, вчинялася нотаріусом від імені [PERSON] на дому за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з хворобою довірителя. Спілкування з [PERSON] проводилося на українській мові в кімнаті, що називається кухнею. На початку бесіди, упевнившись, що вона не страждає на психічний розлад, що в зв'язку з хворобою не вживає наркотичних та психотропних речовин, що володіє українською мовою, є повністю дієздатною, установлено волевиявлення її щодо посвідчення довіреності, при відсутності заперечення щодо посвідчення довіреності, встановивши дійсний намір посвідчити довіреність, розуміючи наслідки правочину та прочитавши текст довіреності [PERSON] засвідчила його своїм підписом. Крім того, зазначила, що від імені [PERSON], довіреність на українській мові була посвідчена не вперше. Згідно ч.1 ст.230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Як зазначено в пункті №20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Довіреність, відповідно до цивільного права, є одностороннім правочином. Ствердження позивачки [PERSON] про те, що її мати не розуміла українську мову і при підписанні довіреності не розуміла змісту довіреності, яка була викладена українською мовою, а відповідачі скористалися цим, чим ввели матір в оману, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як встановлено [PERSON] тривалий час проживала на території України, користувалася документами, викладеними українською мовою такими, як абонентські книжки по розрахунках за комунальні платежі, муніципальна картка, оформлювала і підписувала деякі документи на українській мові, в тому числі договір купівлі-продажу спірної квартири від 26 грудня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], довіреність [PERSON], виданої на ім'я [PERSON] щодо розпорядження майном від 15 листопада 2010 року, посвідченої державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], які самою [PERSON] за час життя не оспорювалися. Крім того, позивачкою суду не надано доказів, що підтверджують факт обману [PERSON] відповідачами [PERSON], [PERSON] при оформленні довіреності 19 листопада 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №4830, яка [PERSON] не оспорювалася, а сама позивачка [PERSON] не є стороною спірного правочину, а тому не має права оспорювати його. Виходячи з наведеного, суд вважає, що у судовому засіданні позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсною довіреності, що видана [PERSON] 19.11.2010 року [PERSON], посвідчену нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4830 із застосуванням наслідків її недійсності, визнавши недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 19.11.2010 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальної округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4831 слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed