Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

13.09.2017 р. [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.11.2009 р. Опаківською сільською радою Дрогобицького району Львівської області між нею та [PERSON] (далі відповідач) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 10. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Через вказані вище причини позивачка вважає, що їх спільне життя з відповідачем, як однієї родини, неможливе, а тому зберегти шлюб немає сенсу. Майнового спору між сторонами немає. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність; зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 18.11.2009 р. Опаківською сільською радою Дрогобицького району Львівської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 10, свідоцтво про шлюб серія I СГ № 117472, Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Сушко». Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серія I СГ № 268310. Спору щодо визначення місця проживання дитини, майнового спору та інших не заявлено. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно дост. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved