Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

14 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 7 174 грн. 40 коп., посилаючись на те, що 21.06.2013 року він позичив відповідачу 6 300 грн., які останній зобов'язувався повернути до 01.07.2013 року, проте до часу подачі позову борг не повернув. У зв'язку з наведеним позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 6 300 грн., 679 грн. 70 коп. інфляційного збільшення боргу за період з 01.07.2013 року по 11.07.2014 року, 194 грн. 70 коп. відсотків, а всього - 7 174 грн. 40 коп. і судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням, проте жодним чином не підтвердив наведені в заяві обставини. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передай грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом об'єктивно встановлено, що 21.06.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики на суму 6 300 грн. 00 коп., що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджується розпискою позичальника (оригінал долучений до матеріалів справи). Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця, а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обов'язки згідно закону України. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розписки від 21.06.2013 року відповідач зобов'язувався повернути позивачу позику до 01.07.2013 року. Відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню позики, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу 6 300 грн. 00 коп. та відсотки за користування позикою за період з 01.07.2013 року по 11.07.2014 року в сумі 194грн. 70 коп., також інфляційне збільшення суми боргу в сумі 679 грн. 70 коп., а всього - 7 174 грн. 40 коп. Судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. сплачений позивачем, підлягає стягненню на його користь з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved