Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

13.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Мотивував тим, що 08.07.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 2 580 доларів США на строк до 16.10.2016 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписку. 13.11.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 1 000 доларів США на строк до 21.11.2016 року. На підтвердження укладення даного договору позики відповідач написав розписку. Однак, відповідач позичені кошти у строки, зазначені в розписках не повернув, від повернення боргів ухиляється, чим порушив взяті на себе зобов`язання, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідно до заяви про уточнення суми боргу (а.с. 53-54) [PERSON] просив стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 16.10.2016 року станом на 08.12.2017 року в сумі 83 015,42 грн., який складається з: суми боргу - 2580 доларів США, що еквівалентно 69 943,80 грн.; 3% річних за період з 16.10.2016 року до 08.12.2017 року - 88,59 доларів США, що еквівалентно 2 401,67 грн.; відсотки за користування позикою за 418 днів відповідно до облікової ставки НБУ в сумі 393,58 доларів США, що еквівалентно 10 669,95 грн. За договором позики від 13.11.2016 року позивач просив стягнути заборгованість в сумі 31 714,34 грн., який складається з суми боргу - 1 000 доларів США, що еквівалентно 27 110 грн.; 3% річних за період з 22.11.2016 по 08.12.2017 року - 31,39 доларів США, що еквівалентно 850,98 грн.; відсотки за користування позикою за 382 дні відповідно до облікової ставки НБУ в сумі 138,45 доларів США, що еквівалентно 3 753,36 грн. Відповідно до ухвали суду від 22.12.2017 року позов [PERSON] був залишений без руху. 10.01.2018 року відкрите провадження у даній справі. 26.02.2018 року закрите підготовче провадження і призначена справа до судового розгляду. В судовому засіданні 21.05.2018 року позивач [PERSON] позов підтримав, повідомив, що відповідач неодноразово позичав у нього кошти для відкриття свого бізнесу, обіцяв погасити борги, але своїх зобов`язань не виконував, переховувався, ще і погрожував. Розписки відповідач писав власноручно, без тиску, гроші отримував від нього особисто. Вважає, що відповідач обманним шляхом заволодів його грошима, тому звертався до правоохоронних органів із заявою щодо порушення кримінального провадження. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що відповідач 08.07.2016 року позичив у позивача 2580 доларів США на строк до 16.10.2016 року, і 13.11.2016 року позичив 1000 доларів США, однак станом на день розгляду справи борги не повернув. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, а в зв'язку із простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до уточненого розрахунку представник просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу по розписці від 08.07.2016 року в розмірі 83015,42 грн., а по розписці від 13.11.2016 року в розмірі 31 714,34 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 19.04.2018 року позов не визнав, пояснив, що коштів по розпискам від 08.07.2016 року, від 13.11.2016 року у [PERSON] він не позичав, але писав розписки на вимогу позивача в рахунок процентів по минулих боргах. В судові засідання 21.05.2018 року, 01.06.2018 року відповідач не з`являвся, причин неявок суду не повідомляв, відзиву на позов, доказів в підтвердження заперечень не надавав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08.07.2016 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] був укладений договір позики на суму 2 580 доларів США. Грошові кошти відповідач отримав та зобов`язався повернути до 16.10.2016 року. На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей позичальник [PERSON] написав власноручно розписку (а.с. 5). 13.11.2016 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] був укладений договір позики на суму 1 000 доларів США. Грошові кошти відповідач отримав та зобов`язався повернути до 21.11.2016 року. На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей позичальник [PERSON] написав власноручно розписку (а.с. 6). Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договорів позики щодо предмету, порядку і строку виконання і дані договори відповідають вимогам ст. 1046 ЦК України. Позикодавець [PERSON] виконав умови договору позики від 08.07.2016 року та передав грошові кошти в сумі 2 580 доларів США позичальнику [PERSON], який, в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк, зазначений в розписці - до 16.10.2016 року борг не повернув. Позикодавець [PERSON] виконав умови договору позики від 13.11.2016 року та передав грошові кошти в сумі 1 000 доларів США позичальнику [PERSON], який, в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк, зазначений в розписці - до 21.11.2016 року борг не повернув. Правовідносини, що виникли між сторонами із договорів позики є зобов`язальними, і регулюються нормами глав 47, 48, 51, 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частинами 1, 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не був оспорений відповідачем, станом на 08.12.2017 року борг за договором позики від 16.10.2016 року становить 2 580 доларів США, що складає еквівалент 69943,80 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 16.10.2016 року до 08.12.2017 року - 88,59 доларів США, що складає еквівалент 2 401,67 грн. Крім того, оскільки договір позики не був безпроцентним в розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позивач має право на отримання процентів від позичальника на рівні облікової ставки Націнального банку України. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15. Згідно розрахунку позивача за період з 17.10.2016 року до 08.12.2017 року проценти за користування позикою від 08.07.2016 року становлять суму 393,58 доларів США, що еквівалентно 10 669,95 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не був оспорений відповідачем, станом на 08.12.2017 року борг за договором позики від 13.11.2016 року становить 1000 доларів США, що складає еквівалент 27 110 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 22.11.2016 року до 08.12.2017 року - 31,39 доларів США, що складає еквівалент 850 грн. Крім того, оскільки даний договір позики також не був безпроцентним в розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позивач має право на отримання процентів від позичальника на рівні облікової ставки Націнального банку України Згідно розрахунку позивача за період з 22.11.2016 року до 08.12.2017 року проценти за користування позикою становлять суму 138,45 доларів США, що складає еквівалент 3 753,36 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 08.12.2017 року 100 доларам США відповідає 2711,9363 грн. Представником позивача було розраховано еквівалент суми боргу відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 08.12.2017 року і в судовому засіданні представник наполягав на стягненні суми боргу станом на 08.12.2017 року, тому сума боргу підлягає до стягнення в еквіваленті станом на визначену позивачем дату. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК). Відповідач не визнав позов і заперечив щодо отримання ним позики, разом з тим, належних і допустимих доказів в підтвердження заперечень він не надав. Також відповідач не оспорив договори позики на підставі ст. 1051 ЦК України. Наявність оригіналів розписок у позивача, які залучені до матеріалів справи, свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір - 1147,29 грн.

Outcome: approved