Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

14 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26.06.2020 року, зазначає, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району помер [PERSON] - батько позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 23.11.2000 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. [PERSON] постійно по день смерті проживав і був зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] і разом із ним були зареєстровані та проживали його дружина - [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] і син [PERSON] , що підтверджується даними довідки Хмільнівської сільської ради Радехівського району №754 від 27.07.2017 року. За життя [PERSON] заповідального розпорядження не складав. У склад спадкового майна увійшло право власності на земельні ділянки загальною площею 1,7763 га, що складаються з двох земельних ділянок площами 1,2975 та які розташовані на території Хмільнівської селищної ради Радехівського району та на які виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛB №025478. Після смерті спадкодавця - [PERSON] , спадкоємцями та відповідачами у справі, було одностайно вирішено, що єдиними претендентом на спадкове майно буде син померлого та позивач у справі, до якого померлий відчував найбільшу прихильність. Відповідно, [PERSON] за спільним рішенням [PERSON] , яка на той час була тяжко хворою і потребувала сторонньої допомоги, а також [PERSON] та [PERSON] було передано усі належні [PERSON] правовстановлюючі документи, які той прийняв на відповідальне зберігання, в тому числі і Сертифікат на право на земельну частку (пай). Про стан здоров`я [PERSON] , а також про те, що остання потребувала і потребує на даний час постійної сторонньої допомоги, вказують дані Довідки, серії 12 ААА №374657. Усіма документами та належним померлому майном [PERSON] володіє і опікується станом і на сьогоднішній день. Позивач зазначає, що він у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що спадкові права після смерті батька набув автоматично. Так само він не звертався і до нотаріуса із заявою про відмову прийняття спадщини. Таким чином, Позивач пропустив визначений законодавцем строк для прийняття спадщини і вагомих причин, за наявності яких можна було б клопотати про визначення його додаткового строку для прийняття спадщини, не має. За таких обставин Позивач наголошує, що більш дієвих заходів для забезпечення реалізації своїх майнових прав, окрім як звернення до суду, він не має. Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом першої черги, окрім як вказаних у позові в якості сторін, не має. Просить встановити факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,7763 га, що складається з двох земельних ділянок площами 1,2975 га із кадастровим номером 4623987600:02:000:0152 та 0,4789 га із кадастровим номером 4623987600:06:000:0292, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №025478, виданого 12.04.2000 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У підготовче судове засідання позивач з`явився, скерував заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити (а.с.57 ). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] скерували суду заяви, в яких позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.51,53,55,59). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області, помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 23.11.2000 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.17). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС Кустинської сільської Ради народних депутатів 16.06.1987 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтва про щлюб, серії [NUMBER] виданим повторно 21.08.2018 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб та після реєстрації присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (а.с.16). З довідки № 754 від 27 липня 2017 року, виданої виконкомом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] постійно по день смерті (помер [INFO] ) проживав і був зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS] . Виконкомом сільської ради від імені померлого заповіт не посвідчувався. В житловому будинку разом з померлим гр. [PERSON] були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON] , 1962 р.н., дочка - [PERSON] , 1985 р.н., син - [PERSON] , 1987 р.н., син - [PERSON] , 1991 р.н. (а.с.18). Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААА №374657, виданої головою міжрайонної спеціалізованої онкологічної МСЕК від 16.08.2019 року, [PERSON] є інвалідом І-Б групи та потребує постійної сторонньої допомоги (а.с.19). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №025478, виданого 12.04.2000 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9422, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,7763 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] . Право власності [PERSON] на дані ділянки, також підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки №НВ-4608438002019 та НВ-4608438052019 (а.с.20-31). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області 21.03.2019 р. (а.с.87). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку можливості оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved