Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

14 квітня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], - [PERSON] (витяг з договору за №20 на надання юридичних послуг, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.16, 17) із вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначала, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON], шлюб між котрими було розірвано на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, та котрі мають від нього дитину, - [PERSON], [INFO]. Вказувала на те, що позивач [PERSON], працюючи на підприємстві ВАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», 21 жовтня 2008 року отримала на сім'ю із п'яти осіб кімнату за адресою: [ADDRESS], про що свідчить ордер за №050, та котра належить виконавчому комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу. Зазначала, що на сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстрованими значаться позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON] та відповідач [PERSON] Посилалася на ті обставини, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з листопада 2014 року, про що свідчить акт мешканців будинку [ADDRESS] який посвідчений паспортистом ОСББ [PERSON] Відсутні речі відповідача, за житло він не сплачує, проте позивачі вимушені сплачувати за нього комунальні платежі, які щомісячно складають значну суму. Заборгованість за послуги складає більше 2000,00 гривень. При цьому позивачі не перешкоджали проживанню відповідача в спірній квартирі, він пішов з квартири добровільно до іншої жінки, тривалий час в квартирі не проживає, але знятися з реєстраційного обліку не бажає. Позивач [PERSON] працює, має на своєму утриманні неповнолітню дитина, яка не отримує матеріальної допомоги від відповідача, який з 2014 року жодного разу не приходив до дитини, ухиляється від сплати аліментів за рішенням суду. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачам оформити субсидію. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем своєї реєстрації. Представник третьої особи, - Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивачів ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] (а.с.8) є колишнім чоловіком позивача [PERSON] (а.с.6, 7), шлюб між котрими було зареєстровано 29 липня 2005 року Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №159 (а.с.12), та розірвано на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, котре не було оскаржене, та набрало законної сили 14 липня 2015 року (а.с.14), та котрі мають від спільного шлюбу неповнолітню дитину, - [PERSON], [INFO] (а.с.13). Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач [PERSON], працюючи на підприємстві ВАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», 21 жовтня 2008 року отримала на сім'ю із п'яти осіб кімнату за адресою: [ADDRESS], про що свідчить ордер за №050 (а.с.9), та котра належить виконавчому комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу. З копії довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «[ADDRESS] №864 від 02 квітня 2015 року (а.с.11) вбачається, що на сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстрованими значаться позивачі [PERSON], [PERSON] (а.с.3-5), [PERSON], неповнолітня [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з листопада 2014 року, про що свідчить акт мешканців будинку [ADDRESS] який посвідчений паспортистом ОСББ [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.1ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї. Інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.191 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.ст.71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає, не сплачує витрати за користування житловим приміщенням, комунальних послуг, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: partial