Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

14.02.2019 р. [PERSON] (далі позивач) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) в якій просить суд: стягнути з відповідача на свою користь суму коштів в розмірі 221000 грн. в рахунок погашення суми боргу за розпискою, 9663 грн. 45 коп. розмір процентів річних від простроченої суми боргу та 34209 грн. 75 коп. інфляційні витрати, а всього в 264873 грн. 20 коп. В обґрунтування вимог позовної заяви, позивач зазначає, що 31.05.2017 р. відповідач взяла, а вона передала відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 8500 доларів США що за курсом НБУ на 31.05.2017 р. становило 221000 гривень, строком на 3 місяці, кінцевим терміном повернення 31.08.2017 р., про що відповідачем було написано розписку. Проте, відповідач, у визначені у розписці строки, грошові кошти не повернула, спочатку обґрунтовуючи проблемами особистого характеру та пізніше стала уникати зустрічі з позивачем, у зв`язку з відсутністю іншої можливості вирішення питання, позивач звернулась до суду з даним позовом (а.с.2-5). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.02.2019 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.16). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.04.2019 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.31). В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, справу розглянути без її участі, за участю представника за письмовим договором адвоката Темненко Валентини Олександрівни (а.с.22). Представник позивача: адвокат Темненко Валентина Олександрівна, яка діє в інтересах позивача на підставі письмового договору (а.с.35, 36), в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а також надавши оригінал розписки (а.с.54, 55). У судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] не з`явилась повторно, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, розгляд справи у відсутності, відзиву на позовну заяву до суду не надала. Про день, час та місце розгляду справи судом відповідач повідомлялась шляхом направлення судових викликів рекомендованої поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» в порядку визначеному ч.7 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за адресою її місця проживання чи місця перебування зареєстрованого у встановленому законом порядку, відповідно до даних зазначених в інформаційному листі Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.18), проте, до суду повернулися поштові конверти судового відправлення з відміткою відділення поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.33, 40, 45, 48, 52). Місце роботи відповідача або її офіційна електронна поштова скринька суду не відомі. Враховуючи, що явка відповідача та позивача не визнавалась судом обов`язковою (п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України), згідно положень ст.128 ЦПК України, відповідач вважається повідомленою про розгляд справи судом, сторона позивача не заперечує розглядати справу у відсутності відповідача в заочному провадженні, відповідачем не надано відзову або заперечень проти позову, суд, враховуючи наявність сукупності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України,ухвалив: розглянути справу у відсутності сторін, в порядку заочного провадження на підставі наявних у суду матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.2\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно\~ст.16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1 та 2\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позикові відносини регулюються положеннями\~глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 р. по справі №6-1967цс15, на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч.2\~ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом, з оригіналу розписки, встановлено, що 31.05.2017 р. [PERSON] , інн: [NUMBER] (відповідачем по справі) було написано розписку про те, що вона взяла у борг у [PERSON] інн: [NUMBER] (позивача по справі) грошові кошти в розмірі 8500 доларів США в еквіваленті 221000 грн., які зобов`язалась повернути до 31 серпня 2017 р.(а.с.55). Відповідно до частини 1\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень статей\~526,\~530,\~598,\~599 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зазначена вище розписка в оригіналі, підтверджує факт виникнення у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання та встановлює строк його повернення. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 р. у справі №723/304/16-ц, провадження №14-360цс19, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. За змістом положень\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до статті\~611 ЦК України,\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною 2\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі №\~373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). \~З огляду на те, що відповідач порушила взяте на себе грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що з розписки встановлено, що грошові кошти було отримано відповідачем у іноземній валюті доларах США, сторони у розписці визначили і гривневий еквівалент іноземної валюти наданої відповідачу позивачем, при цьому не обумовивши безпосередньо обов`язок позичальника (відповідача по справі) щодо повернення позикодавцю (позивачу по справі) грошових коштів саме тільки в іноземній валюті долари США, або саме тільки в гривневому еквіваленті, а отже позивач має право обрати у якій саме валюті, він вважає необхідним вимагати у боржника виконання грошового зобов`язання. При вирішенні питання, суд враховує, що позивач просить про стягнення з відповідача виконання грошового зобов`язання у гривневому еквіваленті наданої відповідачу суми грошових коштів іноземної валюти, яка на дату надання становила суму у 221000 грн. У частині 2\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Судом встановлено, що розмір 3%річних за користування грошовими коштами, позивач визначив виходячи із розміру гривневого еквівалента зазначеного у розписці 221000 грн.та кількості днів прострочки - 532 дні за період з наступного дня який слідкує за днем до якого відповідач зобов`язалась виконати грошове зобов`язання на користь, тобто з 01.09.2017 р. до 14.02.2019 р. дня звернення позивача до суду з даним позовом, що становить розмір 9663 грн. 45 коп., надавши відповідний розрахунок. Законних підстав для неприйняття, як належного, зазначеного розрахунку позивача стосовно розміру 3% які він просить стягнути на свою користь з відповідача, як це визначено положеннями ч.2 ст.625 ЦПК України, суд не вбачає. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат, визначених позивачем в розмірі 34209 грн. 75 коп., слід зазначити наступне. За змістомстатті 1 Закону України від 03.07.1991 р. №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення`індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Офіційний індекс інфляції, що розраховуєтьсяДержавним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Як встановлено, позивачем вимоги заявлено у гривневому еквіваленті суми 8500 доларів США, наданої у борг відповідачу позивачем, в розмірі 221000 грн. станом на 31.05.2017 р. дату передачі грошових коштів. Позивачем гривневий еквівалент відносно іноземної валюти наданої відповідачу у борг щодо рівня облікової ставки НБУна дату звернення позивача до суду або дати розгляду справи судом не уточнювався та не заявлявся до стягнення відповідача, та розмір боргу взятого позивачем у гривневому еквіваленті зазначений у розписці змінено не було. Іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Позивачем надано розрахунок інфляційних витрат, підстав не погодження з яким судом не встановлено. Отже, враховуючи зазначене, є можливим стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 34209 грн. 75 коп. нарахованих на суму простроченої заборгованості зазначеної у розписці, у зв`язку з чим, в цій частині вимоги позову підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами та за встановленого судом вище підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: прострочена сума боргу за розпискою від 31.05.2017 р. в розмірі 221000 гривень, три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 9663 гривень 45 копійок, інфляційні нарахування в сумі 34209 гривень 75 копійок, а всього підлягає стягненню: 264873 гривні 20 копійок. Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Відповідно до квитанції №П7102 від 13.02.2019 р., позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2648 грн. 74 коп. (а.с.1) Враховуючи що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, приписи ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved