Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

14 листопада 2013 року позивач звернулася до суду в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] з позовом до відповідача у якому зазначила, що [INFO] року помер батько її сина [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, житлового будинку та предметів побуту. Спадкоємцями першої черги окрім її сина є відповідачка - [PERSON], донька покійного та її брат. Для оформлення спадщини вона звернулась до Снігурівської нотаріальної контори, де їй стало відомо що 26.04.2012 року [PERSON] склав заповіт посвідчений секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, за яким все належне йому майно заповів відповідачці. Посилаючись на те, що померлий [PERSON] за життя не мав намірів складати заповіт на користь відповідачки та в силу наявних у нього хвороб, фізичних вад не міг самостійно читати і писати, та перебував у психічному стані, що виключає усвідомлення значення своїх дій та керування ними, просила суд визнати недійсним заповіт складений [PERSON] 26 квітня 2012 року на користь відповідачки. Позивач та її представник - адвокат Яцук Н.М. (за угодою про надання послуг адвокатом від 25.11.2013 року) позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили суд їх задовольнити з тих підстав, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту не відповідало його внутрішній волі, оскільки він страждав на хвороби, що виключали усвідомлення ним своїх дій та керування ними. Також просили стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору та на проведення судової експертизи. Відповідач та її представник - адвокат Молчанов О.Г. (за договором про надання правової допомоги від 18.12.2013 року) позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, з тих підстав, що поведінка [PERSON] до складання заповіту була адекватною. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], убачається, що його батьками є позивачка та [PERSON] (а.с.7). Шлюб між яким було розірвано 11.10.2010 року на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30.09.2010 року (а.с.6). 26 квітня 2012 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрований у реєстрі за № 62, за яким все належне йому на праві власності майно заповів відповідачці (а.с.41). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 21.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області (а.с.17). За інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після його смерті 01 квітня 2013 року у Снігурівській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 54321188 (а.с.43).З матеріалів якою убачається, що сторони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, крім цього відповідно до заяви відповідачки про прийняття спадщини спадкоємцем першої черги за законом є також [PERSON] - інвалід ІІІ групи (а.с.38). За статтею 1217 ЦК України - спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом . Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). В судовому засіданні, допитаний свідок [PERSON] показав, що працюючи секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області у квітні 2012 року посвідчував заповіт [PERSON], друкований текст якого склав за проханням та на підставі документів наданих йому матір'ю відповідачки [PERSON] [PERSON] повідомляв йому, що переніс інсульт, однак заповіт прочитав та підписав сам. Свідок [PERSON] - в судовому засіданні показав, що померлий після перенесеного інсульту періодично перебував на стаціонарному лікуванні у Березнегуватській центральній районній лікарні. У 2011 року він здійснював лікування [PERSON], який мав діагноз дисциркуляторна енцефалопатія ІІ - ІІІ ст. змішаного генезу, як наслідок гострого порушення мозкового кровообігу - інсульту, в результаті чого мав порушення та зниження інтелектуальної функції, слабку пам'ять, постійні головні болі, порушення мови. Після перенесеного інсульту стан [PERSON] майже не відновився. Покази свідків повністю узгоджуються із записами амбулаторної та медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] досліджених в судовому засіданні. В яких зазначено, що 16.10.2009 року померлий переніс гостре порушення мозкового кровообігу, внаслідок чого мав діагноз «Гостре порушення мозкового кровообігу, постінсультна деменція (слабоумство).Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ - ІІІ ст. змішаного генезу з гіпертензійно-лікворним синдромом), внаслідок чого щороку, в періоди: з 16.10 - 26.10.2009 року, 16.07- 26.07.2010 року, 14.09.- 24.09.2011 року, 21.01.-01.02.2013 року перебував на стаціонарному обслідуванні та лікуванні у Березнегуватській центральній районній лікарні та з 20.10.2010 року по 29.10.2010 року - у неврологічному відділенні Миколаївської обласної лікарні (а.с.8-12). 26.01.2010 року за результатами огляду МСЕК був визнаний інвалідом ІІІ групи. Згідно з висновком посмертної судово - психіатричної експертизи №101 від 11.03.2015 року Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 - на момент складання заповіту 26 квітня 2012 року [PERSON] страждав психічним розладом в виді вираженого психоорганічного синдрому внаслідок судинного ураження головного мозку (F06/84). Ступінь вираженості психічного розладу у [PERSON] на момент складання заповіту була така, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.119-128). Таким чином, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо так і у їх сукупності суд доходить висновку, що при складанні [PERSON] заповіту на користь відповідачки його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, оскільки зібрані у справі докази свідчать про те, що в момент складання заповіту він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З урахуванням викладеного вище, суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] про усвідомлене складання померлим заповіту на користь відповідачки, оскільки вони спростовуються іншими доказами дослідженими в судовому засіданні. Також суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON], соціального працівника, оскільки вони не стосуються стану [PERSON] на момент складання заповіту. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 230 грн. та витрати за проведення посмертної судово - психіатричної експертизи в сумі 684 грн.

Outcome: approved