Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

13 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 2014 року проживала із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у позивача і відповідача народилася дочка, [PERSON] . Після народження дочки відповідач переїхав до іншого житла, участі у вихованні дочки не бере, матеріально її не утримує. Через відсутність згоди відповідача позивач не може зареєструвати місце проживання дочки, тому звернулася до суду із цим позовом. Представник позивача до судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглядати без його участі. Представники третіх осіб, у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили ухвалити рішення в інтересах дитини. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. 30 серпня 2019 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. 17 лютого 2020 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 928. Позивачеві на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 03 березня 2010 року Негрич О.М. нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий №286. Право власності на квартиру зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про що записано в реєстрову книгу №601-88 за реєстровим №45829. На теперішній час позивач разом із малолітньою дочкою проживають у будинку батька позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області 10.09.2019, [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] постійно проживають в будинку батька позивача за адресою: [ADDRESS] . Указаний житловий будинок придатний для проживання [PERSON] разом з малолітньою дитиною. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, згідно з приписами ч. 1 ст. 160 СК України, визначається за згодою батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається за місцем проживання матері або батька. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд має урахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд бере до уваги аргументи позивача щодо віку [PERSON] , [INFO] , яка на цей час не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, належність позивачеві на праві власності житла та створення належних умов проживання дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, неможливість здійснити реєстрацію місця проживання дочки без згоди відповідача, яка передбачена Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 02.03.2016 за № 207. Відтак визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, яка фактично від народження проживає саме з матір`ю, буде відповідати інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. На підставі викладеного, з урахуванням визнання позову відповідачем [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved