Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

14 грудня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до ПАТ «Платинум Банк» про визнання пунктів договору недійсними, застосування наслідків недійсності правочину. Свої вимоги мотивує тим, що 28 листопада 2015 року між сторонами укладено кредитний договір № 1944/5296ЕS5АР3ІР. За умовами договору (п.п. «д» п. 1.2. кредитного договору) передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 302 гривні. Разом з тим, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними у відповідності до пункту 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Обов'язок сплачувати комісію є несправедливою умовою договору, яка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому така умова підлягає визнанню недійсною з моменту укладення договору, та мають бути застосовані наслідки недійсності правочину. Пунктом 6.1. договору визначено, що всі спори розбіжності та вимоги які виникають при виконанні даного договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків або в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтерес споживача»...». Цей пункт також є несправедливою умовою договору та порушує істотний баланс договірних прав і обов'язків сторін, тому його також слід визнати недійсним. Крім цього п. 6.1. кредитного договору порушує його права на судовий захист, що підтверджується позицією Конституційного суду України та Верховного Суду України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15. Просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати недійсним п.п. «д» п. 1.2. кредитного договору № 1944/5296ЕS5АР3ІР від 28 листопада 2015 року щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 302 гривень; -застосувати наслідки недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 302 гривень; -визнати недійсним пункт 6.1. кредитного договору № 1944/5296ЕS5АР3ІР від 28 листопада 2015 року, в якому зазначено: «Всі спори розбіжності та вимоги які виникають при виконанні даного договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків або в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтереса споживача»...». Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем ПАТ «Платинум Банк» подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 54-56). Посилається на те, що кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами, зокрема позичальнику було в письмовому вигляді надано детальну інформацію про те, за надання яких саме послуг він сплачує щомісячно комісію. Позичальник не скористався наданим йому правом та від кредитного договору у встановлений строк не відмовився, крім того, щомісячно сплачував комісію за кредитне обслуговування, що свідчить про його згоду з такою умовою договору. Вважає, що невідповідність пункту 6.1. кредитного договору вимогам Закону України «Про третейські суди» не може бути підставою для визнання недійсності інших частин і кредитного договору в цілому. Цей правочин був би вчинений і без включення до нього оскаржуваного пункту. Крім того, включення даної умови до кредитного договору не позбавило позичальника права звернутися з позовом про захист своїх прав до місцевого суду в загальному порядку. У відповіді на відзив (а.с. 64-65) сторона позивача зазначила, що пункт 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на який посилається відповідач, є загальною нормою права, тоді як пункт 3.6 Правил, у якому міститься пряма заборона на встановлення платежів за послуги, які супроводжують кредит, є спеціальною нормою права і саме її суд має брати до уваги. Також вказує на те, що на час укладення кредитного договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, тобто п. 6.1. на момент укладення договору суперечив чинному законодавству. Заперечень сторона відповідача в порядку ст. 180 ЦПК України до суду не подавала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 листопада 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та Хім»яком І.І. укладено кредитний договір № 1944/5296ЕS5АР3ІР. За умовами договору банком надано позичальнику грошові кошти в сумі 8875 гривень 87 копійок на купівлю товару, зазначеного в п. 4.5. договору, строком кредитування 18 платіжних періодів зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом - 0,0001 % річних (а.с. 7-8). Позивач [PERSON] в позовній заяві посилався на те, що умови п.п. «д» п. 1.2. та п. 6.1. кредитного договору є несправедливими та мають бути визнані судом недійсними. Так, підпунктом «д» п. 1.2. кредитного договору передбачено комісію за обслуговування кредиту - 302 гривні. У пункті 6.1. кредитного договору міститься третейське застереження в якому зазначено: «Всі спори розбіжності та вимоги які виникають при виконанні даного договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків або в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтереса споживача»...». Відповідно частин 1, 2 ст. 15 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. За умовами кредитного договору від 28 листопада 2015 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 цього Закону містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Зі змісту цієї норми вбачається, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з пунктом 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Наведене свідчить про несправедливість умов договору (порушення принципу добросовісності, істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін, завдання шкоди споживачеві). Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746цс16. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положення п.п. «д» п. 1.2. кредитного договору, яким передбачено комісію за обслуговування кредиту - 302 гривні є несправедливою умовою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тому дана умова договору підлягає визнанню судом недійсною. У такому випадку підлягають застосуванню й наслідки недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Суд вважає, що також підлягає задоволенню й вимога позивача про визнання недійсним п. 6.1. кредитного договору, в якому міститься третейське застереження. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Пунктом 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на час укладення кредитного договору) визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року в справі № 6-64цс15. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1280 гривень судового збору, оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved