Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

12 грудня 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень просив суд визнати договір купівлі-продажу товару між позивачем та відповідачем від 01 листопада 2013 року розірваним з 08 листопада 2013 року; стягнути з відповідача вартість придбаного товару в сумі 5299,00 гривень; зобов'язати відповідача після виплати грошей узгодити з позивачем зручні для нього час та місце, та в призначений термін прийняти у позивача придбаний товар; стягнути з відповідача за прострочення повернення позивачу грошей неустойку (1% в день) в сумі 4451,16 гривень; стягнути з відповідача в якості компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди суму 1428,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01 листопада 2013 року між позивачем та інтернет - магазином відповідача було складено договір купівлі - продажу товару на відстані, товар, який придбався - це комп'ютер формфактору ноутбук «Lenovo V580А», вартість товару склала - 5299,00 гривень. Отримання товару позивачем відбулося в пункті видачі відповідача в м. Дніпропетровську вул. Ленінградська, 27/31, майд. 4, корп. 1. В момент здійснення видачі позивачем було проведено поверхневий огляд товару на предмет відповідності заявленої моделі та моделі, що видавалася в пункті видачі. Розпакувавши товар вдома, зробивши декілька пробних запусків та після більш ретельного огляду товару в позивача склалось враження, що йому продали товар, який вже кимось використовувався. Це враження ґрунтувалося на неідеальному зовнішньому вигляді товару, присутності хоч і дуже незначних, але наявних слідів використання досить тривалий час. На рамці монітору були малопомітні подряпини, хоча на новому товарі там має бути захисна плівка. При цьому на днищі корпусу ноутбука були виявлені сліди подряпин на шурупах. Як зазначає позивач, він вважає, що йому скоріш за все доставили так званий «вітринний» екземпляр товару, тобто предмет, що використовувався досить тривалий термін, хоча б і лише з демонстраційною/рекламною метою. 02 листопада 2013 року, тобто, на наступний же день, позивач звернувся до відповідача через його гарячу телефонну лінію з описом ситуації та проханням замінити товар на інший, але йому було відмовлено в заміні з підстав того, що в Дніпропетровську знаходиться лише пункт видачі інтернет - магазину, відповідно там відсутній належний обмінний фонд та асортимент товару, крім того, позивачу було запропоновано більш ретельно розглянути товар до вирішення питання про розірвання договору купівлі - продажу останнього з відповідачем. У зв'язку з чим вдома позивач протестував ноутбук на коректність роботи операційної системи Windows та фірмових утиліт Lenovo, коректної роботи камери, звукових динаміків, dvd - приводу, якості монітору, клавіатури та інше. Під час перевірки додатково викликав невдоволення і ще один фактор - це якість збірки товару. Загальне враження від матеріалу корпусу, тактильних відчуттів, якість з'єднання рухомих та відокремлюваних частин прибору, насиченість кольорової гами манітору, склали у позивача загалом враження того, що товар не відповідає його очікуванням від нього, які склалися під час процесу вибору саме цього товару. Наслідком наведених факторів стало неприємне відчуття незадоволеності цією покупкою і неможливістю належного та комфортного користування неприємною річчю. За сукупністю наведених факторів позивач вирішив розірвати договір та повернути ноутбук відповідачу, у зв'язку з чим 08 листопада 2013 року позивач і звернувся до відповідача з відповідною заявою. 15 листопада 2013 року позивачу була вручена відповідь відповідача, в якій товариство відмовило [PERSON] в задоволенні його вимог та розірванні договору купівлі-продажу товару, з огляду на що останній і був змушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач замовив через інтернет - магазин відповідача ноутбук фірми «Lenovo V580А», вартістю 5299,00 гривень. Отримання товару позивачем відбулося в пункті видачі відповідача за адресою: м.Дніпропетровськ вул. Ленінградська, 27/31, майд. 4, корп. 1. Товар був отриманий позивачем після повної сплати його вартості в пункті видачі відповідача (а.с. 7). 08 листопада 2013 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, відповідно до якої просив повернути йому сплачені грошові кошти за придбаний ним товар Lenovo V580А, який він забажав повернути продавцю з підстав того, що товар не сподобався покупцю його якістю збірки (а.с. 8). Листом від 15 листопада 2013 року ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» повідомив позивача про відмову в задоволенні його вимог з підстав того, що товар використовувався позивачем (наявні сліди експлуатації, встановлене інше програмне забезпечення), що було виявлено під час огляду товару та прийнятті заяви від позивача (а.с. 9). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», Правилами продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджені наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року № 103 та іншими нормативно-правовими актами. Так, статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Статтею 708 ЦК України передбачено, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Пунктом 1.7 Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року №103 передбачено, що споживач має право розірвати договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, за умови повідомлення про це продавця протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття товару або першої поставки такого товару, за умови, що такий товар є річчю, а прийняття чи поставка товару відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Продавець повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати товар до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Згідно п. 1.10 Правил продавець повинен повернути сплачені гроші та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв'язку з поверненням продукції, протягом тридцяти днів з моменту одержання повідомлення споживача про недійсність договору. У разі розірвання договору споживач повинен повідомити продавця про місце, де товар може бути повернений. Будь-які витрати, пов'язані з поверненням товару, покладаються на продавця. Продавець повинен відшкодувати витрати споживача у зв'язку з поверненням товару. Відповідно до п. 1.11 Правил знищення, пошкодження або псування товару, що сталося не з вини споживача, не позбавляє його права на розірвання договору. Зменшення вартості товару внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки товару не позбавляє права споживача на розірвання договору. Згідно п. 1.13 Правил якщо всупереч вимогам цього розділу протягом установлених строків продавець не здійснює повернення сплаченої суми грошей за товар у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості товару за кожний день затримки повернення грошей. Аналогічні норми містяться і в пунктах 3, 4, 9 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, доказів на спростування викладених в позовній заяві обставин не надав, вимоги позивача щодо повернення грошових коштів, сплачених за ноутбук не виконав та взагалі не вжив будь-яких інших заходів на добровільне врегулювання спору. Оскільки відповідач не повернув протягом тридцяти днів грошові кошти позивачу після відправлення останнім йому повідомлення - вимоги - тобто до 08 грудня 2013 року (повідомлення - вимогу було відправлено 08 листопада 2013 року) - то відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару за кожний день затримки повернення грошей. Станом на 03 березня 2013 року неустойка складає: 5299,00 гривень х 85 днів х 1 % / 100% = 4504,15 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України та в межах заявлених вимог, суд вважає за не обхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки за прострочення повернення грошових коштів в сумі заявленій позивачем у розмірі 4451,16 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, ступень страждань та ступень наслідків з врахуванням принципів розумності та справедливості. Враховуючі, вищевикладене, суд вважає адекватним стражданням позивача моральну шкоду у сумі 500,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ - Дістрибьюшн» про стягнення сум. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати по справ у розмірі 243,60 гривень стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial