Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

14 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем та стягнути з нього понесені нею судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 31.12.1998 року з відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий період часу не проживають разом, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з'явилися. Представником позивача подано до суду заяву від 02.07.2018 року, якою він підтримав позовні вимоги, просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали у повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову. Що стосується вимог про залишення неповнолітніх дітей проживати з позивачкою, то просили їх не розглядати, оскільки мають намір ставити питання про вилучення дітей у позивачки. Також не визнали вимоги щодо стягнення судових витрат, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Вислухавши відповідача та його представника, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.12.1998 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24.05.2018 року. Від спільного сумісного проживання народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що визнання позову відповідачем в частині розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов, не заперечував проти розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Що стосується заперечень відповідача щодо визначення проживання дітей з позивачкою, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Під час розгляду справи судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача понесених судових витрата, то суд виходить з наступного. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ні позивачем, ні його представником Договір про надання правничої допомоги, укладений між ними суду не надано, а тому суд позбавлений можливості перевірити повною мірою інформацію вказану у долученому до матеріалів справи акті наданих послуг від 27 червня 2018 року щодо понесених витрат. Достовірно доведені позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved