Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

14.03.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 10 000,00 грн., зі сплатою 36 відсотків річних на залишок заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Дані обставини були встановлені рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29.07.2013 по справі № 322/555/13-ц, яким з відповідача було стягнуто 52 999,79 грн. заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказування під час розгляду цієї справи. Доданим до позовної заяви розрахунком підтверджується невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором б/н від 14.03.2006, внаслідок чого, станом на 30.06.2015 він має заборгованість в розмірі 65 158,71 грн., яка з урахуванням рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29.07.2013 по справі № 322/555/13-ц становить: 65 158,71 52 999,79 = 12 158,92 грн. Крім цього, відповідачу нараховані штрафи за невиконання умов кредитного договору, передбачені п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, у фіксованому розмірі 500,00 грн. та в розмірі 5% від суми заборгованості: 12 158,92 * 5% = 607,95 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить: 12 158,92 + 500,00 + 607,95 = 13 266,87 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобовязань зазначені в ст. ст. 599 601, 604 609 ЦК України та не передбачають можливість припинення зобовязання у звязку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, передбачених договором. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). З огляду на викладене, з урахуванням наведених положень чинного законодавства та зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнає його таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 08.09.2015, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1218,00 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved