Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

14 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову вказав, що він 21 жовтня 2016 року придбав 221/100 частину квартири за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований відповідач, який є колишнім власником зазначеної нерухомості та після переходу права власності до позивача повинен був знятися з реєстрації за цієї адресою. За вказаною адресою відповідач фактично не проживає з жовтня 2016 року, та жодної спроби вселитися за місцем реєстрації не здійснював. Реєстрація відповідача у зазначеному домоволодінні не дозволяє позивачу вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, чим порушуються права позивача. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 27 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, за останнім відомим місцем реєстрації, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Відповідно до договору дарування 21/100 частини квартири від 21.10.2016 року, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Терещенко Н.С., [PERSON] є власником 21/100 частини квартири [ADDRESS] . Згідно довідки голови правління ОСББ «Будинок Троїцький» Кривонос О.Г. від 05.02.2019 року, у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до акту від 26.12.2018 року, складеного сусідами позивача - [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені головою правління ОСББ «Будинок Троїцький» [PERSON] , [PERSON] з 21 жовтня 2016 року не проживає у квартири [ADDRESS] , особисті речей його в квартирі відсутні. Участі у матеріальних витратах по утриманню житла та сплаті комунальних послуг [PERSON] не приймає. У відповідності до ст. 191 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як з`ясовано судом, відповідач у спірному житлі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ч. 1 та 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки обставини, викладені позивачем свідчать про те, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з жовтня 2016 року, не надав доказів щодо наявності поважних причин свого непроживання у спірній квартирі, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved