Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

12 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Березнегуватського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до відповідачів, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, однак з 2014 року фактично не проживають, утриманням житла не займаються, їх речі в будинку відсутні, комунальні послуги не сплачують. Наявність реєстрації відповідачів заважає позивачу реалізувати її право власності належним чином, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] , ідтверджується рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 14.09.2007 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227008023 від 06.10.2020 року (а.с.7, 8). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані у житловому будинку, який належить позивачу, що вбачається з довідки про склад сім`ї від 01.10.2020 року, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.5). Актом обстеження від 28.09.2020 року, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради Пересуньком В.О. та засвідченим сусідами [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що у будинку, розташованому по [ADDRESS] проживає позивач [PERSON] , а зареєстровані в ньому відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2014 року по теперішній час (а.с.9). За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник будинку, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстровані відповідачі, які за вказаною адресою не проживають з 2014 року та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратили право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. Судовий збір з відповідачів не стягується, оскільки позивач заявила про це вимогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved