Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

12 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суд з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню та матеріальному забезпеченню. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалися на обставини, наведені в позовній заяві, та зазначили, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини, оскільки не займається ні утриманням, ні вихованням своєї дитини. Не виявляє турботи про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Посилаючись на викладене, просять позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомив про причини неявки, у зв'язку з чим за згодою позивача суд відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник третьої особи звернувся до суду із заявою про розгляд позову у його відсутність, з урахуванням висновку органу опіки і піклування. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 29 лютого 2012 року, актовий запис № 160. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання та утримання сина, [PERSON], який перебуває на вихованні та утриманні матері [PERSON] Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ст. 164 даного кодексу батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до роз'яснень, даних у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як убачається з представлених матеріалів, [PERSON] без поважних причин не приймає ніякої участі в вихованні та утриманні дитини, не проявляє турботи про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідач [PERSON] не виконує у відношенні неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, ухиляється від прийняття участі в його утриманні в грошовій чи якій-небудь іншій формі. Відповідно до висновку представника органа опіки і піклування Харківської міської ради - в особі Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини. Виходячи з інтересів неповнолітнього [PERSON] орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні сина. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, навмисне тривалий час ухиляється від їх виконання у відношенні своєї дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], а позов - таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved