Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

14.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив позбавити її батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Представник органу опіки та піклування і прокурор позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в ньому, зазначили, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Відповідачка в судове засідання не прибула. В судовому засіданні від 25.02.2014 року позов не визнала, заперечила щодо позбавлення її батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON]. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з відповідачкою, доглядала за дитиною [PERSON] з трирічного віку, надавала їй матеріальну допомогу, неодноразово опікувалась нею під час канікул. Свідок [PERSON], класний керівник [PERSON], пояснила що відповідачка навчанням дочки в Новоград-Волинській школі інтернат І-ІІ ступенів Житомирської обласної ради цікавиться, однак участі у її вихованні не бере, протягом 2012-2013 року мати її не відвідувала, на вихідні дні додому не забирала. Судом встановлено, що відповідачка у справі є матір'ю неповнолітньої - [PERSON], [INFO] /а.с.6-7/. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як слідує з характеристики, наданої Корецькою районною державною адміністрацією Рівненської області від 29.10.2013 року, відповідачка по місцю проживання характеризується негативно, ніде не працює, особистого господарства не веде, не займається вихованням дитини (а.с. 38). При обстеженні умов проживання відповідачки 20.11.2008 року, 09.01.2009 року, 27.03.2010 року, 15.07.2010 року, 25.05.2011 року було встановлено, що [PERSON] проживала разом з матір`ю в будинку без зручностей, постільна білизна відсутня, помешкання не опалюється, запас продуктів недостатній, дитина недоглянута та голодна (а.с.9-13). З 01.09.2009 року [PERSON] влаштовано в Новоград-Волинську школу-інтернат І-ІІ ступенів, у зв`язку з тим, що відповідачкою не було забезпечено їй належного утримання та догляду. Відповідно до висновку органу опіки від 12.11.2013 року /а.с.42-44/, який узгоджується з матеріалами справи та відповідачкою не спростований належними та допустимими доказами, [PERSON] не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, підготовку до самостійного життя тощо, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання. За таких обставин, враховуючи також думку дочки [PERSON], якій на час розгляду справи виповнилось 10 років і яка не хоче проживати разом з матір'ю, суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідачка є працездатною особою молодого віку 28 років, постійного місця роботи не має, але має тимчасові заробітки, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що вона спроможна сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини і матеріальний стан відповідачки, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє її від обов'язку утримувати свою дитину, а навіть дозволяє їй виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Також суд стягує з відповідачки в дохід держави судовий збір в сумі 365 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved