Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

12 жовтня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Також позивач зазначив, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , однак між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини у зв`язку з постійною відсутністю відповідача за місцем її проживання. Позивач, вважаючи, що проживання дитини саме з ним буде найкращим чином відповідати її інтересам, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 30.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.11.2020. Протокольною ухвалою суду від 18.11.2020 до у часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучене Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, підготовче засідання відкладено на 08.12.2020. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.12.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.12.2020. 22.12.2020 розгляд справи відкладено на 19.01.2021, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач та його представник 19.01.2021 у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи без їхньої участі в порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена у встановленому законом порядку, у заяві просила справу розглянути без її участі . За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). Згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час, неповнолітня дитина - [PERSON] , проживає з позивачем, однак між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини у зв`язку з постійною відсутністю відповідача за місцем її проживання, яке позивачу наразі невідоме. Рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради №150 від 22.06.2020 місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначено разом з її батьком - [PERSON] . Як убачається з інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу №71 Чернігівської міської ради Чернігівської області та Комунального некомерційного підприємства «Дитяча поліклініка №1» Чернігівської міської ради, наданої на адвокатські запити, здоров`ям, розвитком та вихованням [PERSON] , [INFO] , займається її батько - [PERSON] . З психологічної характеристики від 24.09.2020, складеною практичним психологом Інклюзивно-ресурсного центру №1 в м. Чернігові убачається, що когнітивна та емоційно-вольова сфера дитини - [PERSON] , [INFO] , відповідає віковій нормі. Дитина проживає разом з татом та бабусею, які приділяють достатньо уваги вихованню та розвитку дитини. Зі слів батька - [PERSON] , мати не займається вихованням та розвитком дитини. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019270010006607 від 30.10.2019 підтверджено те, що [PERSON] , [INFO] , 28.10.2019 залишила місце свого постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Місце її перебування на даний час невідоме. За частинами першою, другою статті 161 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України), якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина шоста статті 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів справи убачається, що позивач піклується про доньку, бере активну участь у її вихованні, духовному та фізичному розвиткові, забезпечує її матеріально. Натомість, своєю неявкою у судові засідання відповідач засвідчила індиферентне ставлення до спору щодо визначення місця проживання дитини та мовчазну згоду на його вирішення на користь позивача. Таким чином, надані позивачем докази, які в ході судового розгляду не спростовані відповідачем, свідчать про те, що позивач створив усі належні умови для виховання та розвитку дитини, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Також суд зауважує, що вирішення справи на користь позивача не впливає на право матері малолітньої [PERSON] спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Підмогильна Я.Я. на підставі договору про надання правничої допомоги №16/07/20 від 16.07.2020. З квитанції №06/10/20 від 06.10.2020 убачається, що [PERSON] сплатив адвокату 7 000,00 грн за правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, яка не висловила свої заперечення щодо розміру цих витрат. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved