Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

14.09.2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить винести рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька в період з 01.01.2017 року по 01.06.2017 року. Свій позов позивач обґрунтовує наступним. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак до суду подано заяву про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них є дитина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з позивачем. Позивач має намір з метою оздоровлення дитини тимчасово поїхати з дитиною за межі України, однак, відповідач згоди на виїзд дитини за кордон безпідставно не надає. Крім оздоровлення це позитивно вплине на розвиток дитини, розширить її кругозір. Батьки зобов'язані дбати також і про розвиток дитини, що зводиться не тільки до особистих побачень з дитиною. В ході судового розгляду справи представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], в Республіку Італія, місто Венеція, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] в період з 01.02.2017 року по 15.02.2017 року, а також просив допустити негайне виконання рішення суду. У судове засідання позивач не з'явилася, уповноважила на представництво своїх інтересів [PERSON] Представник позивача в обґрунтування позову навів доводи викладені у позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, подали заперечення на позов, в обгрунтування яких навели наступне. Дитина здорова і не потребує виїзду за межі України для оздоровлення. Згідно рішення опікунської ради відповідач має право спілкуватися з дитиною. Дитина навчається у школі. Виїзд дитини за кордон погано вплине на успішність дитини. Відповідач має сумніви, що позивач повернеться з дитиною через визначений судом період часу. Дитина всупереч її волі не повинна розлучатися з батьками. У випадку виїзду дитини за межі України вона буде позбавлена батьківської опіки. Якщо дитина виїде в Республіку Італія, повернути її на територію України буде складно, оскільки між даними державами немає договору про надання правової допомоги. А тому просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем. Відповідачу визначено режим спілкування з дитиною. Дані факти визнаються сторонами. Відповідно до характеристики від 10.11.2016 року, [PERSON] має задовільний стан здоров'я. Дитина проживає у хороших побутових умовах, дисциплінована, має середній рівень знань, відповідальна, вразлива, доброзичлива, потребує індивідуального підходу. Згідно довідки від 25.11.2016 року №1201, дитина спостерігається сімейним лікарем з народження. На обліку з приводу хронічних захворуювань не перебуває. У 2016 році мати з приводу гострих захворювань дитини не зверталася. 09.02.2016 року проводився медичний огляд дитини, діагноз - здорова. Відповідно до заяви запрошення від 23.11.2016 року, [PERSON], [INFO], з метою туризму запросила в м. Венецію, Республіка Італія на період з 01.02.2017 року по 15.02.2017 року [PERSON], яка доводиться дитині бабусею. Заявник засвідчила, що має фінансову можливість та відповідну житлову площу, щоб прийняти у себе дитину. Житло знаходиться на [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] підписала зобов'язання про забезпечення поверення у країну походження дитини у визначені терміни. Аналогічне запрошення [PERSON] зробила і щодо позивача. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що виїзд дитини за межі України та її зустріч з бабусею буде відповідати інтересам дитини та не порушить її прав. Зокрема, дитина перебуватиме за межами України не тривалий період часу (лише 15 днів), у цей час вона не буде позбавлена права на спілкування з батьком, оскільки зможе спілкуватися з ним за допомогою технічних засобів зв'язку. Доказів того, що дитина не бажає їхати у подорож суду не надано. Дитині буде забезпечено місце проживання та кошти необхідні для її утримання в період перебування за межами України. Дана поїздка сприятиме розвитку дитини та буде для неї цікавою, зокрема, дитина буде відвідувати екскурсії, дитячі розважальні заходи, зможе практикуватися у спілкуванні іноземною мовою. Крім того, [PERSON] зобов'язалася забезпечити поверення дитини у країну походження у терміни визначені у візі, а отже відсутній ризик того, що умови надання дозволу на виїзд буде порушено. Відповідно до ст.367 ЦПК України визначено вичерпний перелік випадків у яких допускаєть негайне виконання рішення суду. Однак, дана категорія справ не зазначена у вищевказаній статті, а отже у задоволенні позову у частині негайного виконання рішення слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: dismissed