Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

14.01.2019 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, та на своє утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, сварки. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо, примирення неможливе. Син проживає з позивачем, при цьому відповідач є працездатним, офіційно працевлаштованим, а тому зобов'язаний сплачувати аліменти на її утримання та утримання сина. 18.01.2019 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 27.02.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала, при цьому зазначали щодо можливості зміни вимог позову, а саме стягнення з відповідача аліментів лише на утримання сина, проте в розмірі 1/2 частини його заробітку. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову в частині розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, при цьому вказував на те, що розмір аліментів визначений позивачем на своє утримання є завищеним. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази та аргументи позивача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.04.2017 р. у Печерському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а/з 863. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позові, позивач просить відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, та їх дитини, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу з відновленням дошлюбного прізвища позивача «[PERSON]». Встановлено, що син [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У відповідності до довідки про доходи від 30.01.2019 р. №63, відповідач працює в ПрАТ «Вентиляційні системи» з 24.05.2018 р. на посаді Інженер-технолог. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Згідно з ч. 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, суд критично оцінює та приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача на своє утримання. Зокрема, позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів на її утримання саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, наявності в останнього рухомого або нерухомого майна, грошових коштів, тощо. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, підлягають аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,4 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім вказаного, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 704, 8 грн., сплачений останньою за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: partial