Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

13.07.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту нецільового витрачання аліментів та відшкодування майнової шкоди, у якому просить: встановити факт нецільового витрачання аліментів одержувачем аліментів, які сплачувались на утримання малолітньої дитини [PERSON] шляхом встановлення суми витрачених не за цільовим призначенням аліментів, зобов`язати відповідачку відшкодувати дитині завдану йому майнову шкоду шляхом перерахування грошових коштів у сумі витрачених не за цільовим призначенням аліментів на його особистий рахунок відкритий у Державному ощадному банку України, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що на виконання постанови державного виконавця від 20.06.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ДП Обслуговування повітряного руху України щомісячно із заробітної плати позивача здійснювало утримання аліментів на дитину позивача та перераховувало їх відповідачу на рахунок відкритий у АТ «УкрСиббанк» № [NUMBER] . З липня 2019 року по квітень 2020 року із заробітної плати позивача утримано та перераховано одержувачу аліментів грошові кошти в загальній сумі 171790,49 грн. 08.11.2019 року позивач звернувся до служби у справах дітей з проханням перевірити цільове витрачання аліментів шляхом проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів. У грудні 2020 року позивач отримав висновок служби у справах дітей щодо цільового витрачання аліментів, у якому зазначено, що розмір сплачуваних аліментів не перевищує двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та одержувач аліментів забезпечує виключно базові індивідуальні потреби дитини. Працівники служби зробили висновок, що одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів. Позивач із таким висновком служби у справах дітей не погодився, вважаючи його формальним, та 24.12.2020 року подав ще одну заяву вказавши, що з червня 2019 по грудень 2019 із заробітної плати позивача отримувачу аліментів було перераховано 114159,17 грн., тому просив повторно перевірити цільове витрачання аліментів та з`ясувати яка сума витрачалася щомісячно на утримання дитини, визначити необхідну суму для щомісячного утримання дитини. Однак відповіді позивач не отримав. Позивач неодноразово запитував відповідачку про цільове витрачання аліментів, але відповідної інформації не отримав. 13.03.2020 року позивач направив відповідачу рекомендований лист із запитанням про витрачання аліментів, однак відповідачка жодної інформації на звернення не надала. Позивач вказує, що являється батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не позбавлений батьківських прав, а тому має право представляти інтереси свого неповнолітнього сина в суді. Позивач вважає, що відповідачка витратила аліменти, які перераховували на утримання сина, не за цільовим призначенням і саме тому вона не надає інформацію про їх витрачання. Такими діями, на думку позивача, відповідачка завдала дитині майнову шкоду. Користуючись положеннями ст. 93 ЦПК України позивач у своїй позовній заяві поставив позивачці десять запитань щодо витрачання перерахованих на її рахунок аліментів. Ухвалою суду від 21.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 27.07.2020 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 16.03.2021 року частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 18.08.2021 року залишене без задоволення клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 18.08.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 04.09.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі щодо поданої позовної заяви у яких представник третьої особи зазначає, що чинним законодавством України передбачено обов`язок одержувача аліментів розпоряджатися ними виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини, однак при цьому не визначено на які саме потреби дитини можуть бути використані аліменти. При здійсненні відповідної перевірки працівники служби у справах дітей керуються «Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року та «Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину», затвердженим постановою КМУ №1713 від 15.11.2018 року. У своїх поясненнях третя особа прохала суд розглядати справу без участі представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства України. 16.03.2021 року до суду надійшла заява відповідачки із відповідями на поставлені позивачем питання, які фактично є ідентичними та зводяться до того, що відповідачка використовувала отримані від позивача кошти на придбання продуктів харчування, взуття, одягу, купівлі іграшок, конструкторів (лего, ніндзяго), розвиваючих ігор, сплати коштів за дитячий садок, проведення дозвілля у вихідні дні тощо. Чеки, квитанції та інші платіжні документи позивач не просив зберігати. Відповідачка будь-які платіжні документи не зберігала, оскільки не готувалась до судового розгляду та не знала, що через рік чи навіть більше позивач подасть такий позов. Якщо б позивач просив звітувати, чи зберігати квитанції, чеки, будь-які інші платіжні документи, відповідачка б їх зберігала, а оскільки цього не було, таких документів не зберіглось. Відповідачка вказує, що не пам`ятає, яку саме суму зі сплачених аліментів вона витратила і в які саме дні, однак гарантує, що отримувані кошти не витрачались одразу, за один, два чи три дні, а витрачались по мірі необхідності на утримання дитини. Щодо надання доказів, які б підтверджували цільове витрачання, то вони не збереглись, однак відповідно до висновку служби у справах дітей: «одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до сум коштів, сплачених на дитину платником аліментів». Також відповідачка зазначає, що позивач тривалий час відмовлявся належним чином утримувати дитину. Маючи високий заробіток, що у 20-30 разів перевищував мінімальний розмір заробітної плати в державі, він не сплачував аліменти і за ним утворилася заборгованість з березня 2019 по червень 2019, тому відрахування із заробітної плати позивача за червень та липень стягувались у розмірі 50% його доходу. Позивач неодноразово оскаржував відкриття виконавчого провадження щодо сплати аліментів, мав заборгованість з їх сплати, а на сьогодні сплачує аліменти на власний розсуд. Посилаючись на положення ст. 186 СК України відповідачка вказує, що закон чітко передбачає права платника аліментів у випадку доведення факту нецільового витрачання аліментів. Крім того, станом на 04.12.2020 року на картковому рахунку, куди позивач перераховує аліменти, залишок коштів становить 60669,38 грн. Позивач не надав жодного доказу який би свідчив про те, що відповідачка отримані аліменти витрачала на особисті цілі, на користь інших осіб чи будь-які інші потреби, не пов`язані з утриманням і вихованням дитини. Позивач не надав жодних належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б свідчили про нецільове використання аліментів, а надані позивачем документи свідчать про те, що не виявлено фактів нецільового використання аліментів, що підтверджується висновком служби у справах дітей. Фактично позивач не звинувачує відповідачку у нецільовому витрачанні аліментів, а лише хоче отримати відповіді на питання та покладається на те, що сума нецільового використання аліментів буде встановлена судом, отже позивач не надав доказів нецільового витрачання аліментів, а його вимоги ґрунтуються лише на можливих припущеннях, які начебто повинен встановити суд при розгляді справи. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що дитина проживає разом з відповідачкою і в межах виконавчого провадження із заробітної плати позивача утримувались аліменти та перераховувались на рахунок відповідачки в АТ «УкрСиббанк». З липня 2019 по квітень 2020 із заробітної плати утримано більше 170 тис. грн. Сума велика, тому позивач звернувся до служби у справах дітей з проханням перевірити куди такі кошти витрачаються. Служба дала висновок, що мати забезпечує базові потреби дитини, однак із таким висновком позивач не погодився та ще раз звернувся до служби у справах дітей, але відповіді не отримав. Із питанням щодо витрачання аліментів позивач звертався і до відповідачки, однак вона не відповіла. За таких обставин позивач зробив висновок, що кошти витрачаються не на дитину, а на інші цілі. В межах розгляду справи була витребувана виписка по руху коштів на картковому рахунку із якої вбачається, що кошти дійсно витрачались не на дитину. Відповідачкою здійснювались якісь внутрішньобанківські платежі, перекази, а даних про те, що кошти витрачались на дитину виписка не містить, тож така виписка доводить, що кошти на дитину не витрачались. Відповідачка вводить суд в оману вказуючи суму залишку аліментних коштів, адже ці кошти були зараховані на картку 03.12.2020 року, довідка щодо них зроблена 04.12.2020 року і у цей же день кошти з картки були переведені. На письмові питання позивача відповідачка надала одноманітні та поверхневі відповіді, чеків, квитанцій на підтвердження витрат немає, а у виписці по рахунку лише незрозумілі перерахування і жодного призначення платежу, який би вказував на витрачання коштів на потреби дитини. На теперішній час позивач не працює, а станом на час коли здійснювались відрахування отримував на руки близько 53 тис. грн. За рішення суду у 2016 році було присуджено до стягнення аліменти у розмірі 1000,00 грн., а в 2019 році рішенням суду розмір аліментів змінений на ј частину від доходу і спочатку виконавчого провадження стягували 50% від заробітку, оскільки сплачуючи по 1000,00 грн. позивач не вказував призначення платежу і відповідачка скориставшись цим сказала, що це не були аліменти, тому державний виконавець спочатку стягував Ѕ частину заробітку. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позов є надуманим та побудований на припущеннях, а викладені у ньому обставини не відповідають дійсності. Позивач фактично перекладає свій обов`язок доказування то на службу у справах дітей, то на суд. Крім того, представник вказує, що доказів отримання відповідачкою листа позивача щодо звітування про витрачання коштів матеріали справи не містять. Позивач не навів фактів нецільового витрачання аліментів і відповідно нецільове витрачання нічим не доведено. Необхідного складу, що передбачений ст. 1166 ЦК України, впродовж розгляду справи не встановлено. Відповідачка не зберігала чеків, квитанцій про здійснені витрати, тому і були надані саме такі відповіді на письмові питання позивача. Крім того, закон не вимагає зберігання відповідних документів, а у самих чеках та квитанціях не вказується ПІБ дитини. На теперішній час, зіткнувшись із такою ситуацією, відповідачка стала зберігати всі чеки та квитанції, адже позивач і надалі може звертатись із такими позовами. Позивач не сплачував аліменти на утримання свого сина, тому створилась заборгованість у зв`язку із цим з позивача стягувалось 50% заробітку. На думку представника, виписка по рахунку нічого не підтверджує, лише вбачається рух коштів, а не нецільове витрачання аліментів. Нецільового витрачання аліментів не встановлено, наявний позитивний висновок служби у справах дітей, який не оскаржений позивачем та не спростований, а проведений позивачем аналіз по виписці банку є лише його власним припущенням. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 48). Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2019 року відповідачка звернулась до відділу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення, додавши оригінал виконавчого документу від 19.06.2019 та рішення від 04.12.2018 року, у якій просила проводити стягнення аліментів за виконавчим документом та зазначала, що боржником з 07.03.2016 року рішення суду не виконується, аліменти не сплачуються. Також відповідачка просила утримувані кошти перераховувати на її р/ [NUMBER] в АТ «УкрСиббанк» (а.с. 5). Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.06.2019 року у ВП №59386870, звернуто стягнення на доходи позивача, який отримує дохід у Державному підприємстві Обслуговування повітряного руху України, а також постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 50% до погашення заборгованості по аліментам, яка станом на 27.05.2019 року становить 39000,00 грн., а заборгованість по аліментам з 27.05.2019 року по теперішній час, дорахувати згідно доходів боржника після утримання податків, з них 25% на погашення заборгованості по аліментам, 25% на стягнення поточних аліментів від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 49-50). За наданими позивачем копіями звітів про здійснені відрахування та виплати, роботодавцем позивача було перераховано: 04.07.2019 року - 26661,60 грн.; 06.08.2019 року - 26609,52 грн.; 05.09.2019 року - 16067,76 грн.; 04.10.2019 року - 13330,80 грн.; 05.11.2019 року - 27715,23 грн.; 05.12.2019 року - 3774,26 грн.; 03.01.2020 року - 6915,98 грн.; 06.02.2020 року - 13328,86 грн.; 06.03.2020 року - 13330,80 грн.; 07.04.2020 року - 24055,68 грн., а всього 171790,49 грн. (а.с. 52-61). За змістом наявного в матеріалах справи копії Висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 02.12.2019 року, затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, 29.11.2019 року було проведено інспекційне відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину. Розмір аліментів на дитину: не перевищує двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Під час інспекційного відвідування встановлено, що: одержувач аліментів забезпечує базові індивідуальні потреби дитини. Висновок щодо цільового витрачання аліментів на дитину: одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів (а.с. 62-63). 24.12.2019 року позивач звернувся до начальника служби у справах дітей із заявою в якій зазначив, що вважає висновок служби не коректним та просить повторно перевірити цільове витрачання аліментів шляхом проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів, з`ясувати яка сума грошових коштів витрачалась щомісяця за період з червня 2019 по грудень 2019 на утримання дитини та визначити необхідну суму для щомісячного утримання дитини (а.с. 64). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач також додав до свого позову копію листа від 13.03.2020 року на адресу відповідачки з проханням повідомити цілі використання коштів із підтвердженням направлення такого листа відповідачці (докази отримання листа в матеріалах справи відсутні), а також довідку про відкриття карткового рахунку на ім`я дитини в Ощадбанку (а.с. 65-68). На виконання вимог ухвали суду АТ «УкрСибабанк» надало суду інформацію про рух коштів по рахунку відповідачки з 19.06.2019 року по 29.03.2021 року, згідно якого оборот коштів склав: поповнення - 332898,76 грн.; списання - 765658,92 грн. Операції з картковим рахунком: списання коштів - 343494,39 грн., поповнення - 245277,41 грн. Операції з платіжними картками: списання - 422164,53 грн.; поповнення - 87621,35 грн. (а.с. 152-175). Зі змісту наданої банком виписки по рахунку відповідачки вбачається, що на цьому рахунку акумулювались кошти, які надходили не лише як аліменти від позивача, а й інші кошти не пов`язані з аліментними зобов`язаннями та з особою позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Також, статтею 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713. За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. Отже, саме на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків або інші особи, відповідно до ст. 179 СК України, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Сама неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Між тим, матеріалами справи не доведено нецільове використання аліментів матір`ю дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем не надано доказів які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме стосовно нецільового витрачання матір`ю дитини аліментів, які стягуються з позивача. За висновком служби у справах дітей, одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, і в матеріалах справи відсутні будь-які дані які б вказували на не забезпечення відповідачкою спільного з позивачем сина харчуванням, одягом, турботою про його здоров`я, отриманням дошкільної освіти тощо. При цьому, відсутність фінансових документів на підтвердження щомісячних витрат не може бути єдиним і достатнім доказом використання відповідачкою отримуваних нею аліментів на особисті цілі, на користь інших осіб або на будь-які інші потреби, не пов`язані з утриманням і вихованням сина. Не може бути належним та достатнім доказом нецільового витрачання аліментів і наявна в матеріалах справи виписка по руху коштів на рахунку відповідача по-перше ураховуючи, що кошти на цьому рахунку є не лише аліментними виплатами, тому такі операції як поповнення мобільного зв`язку або переказ на накопичувальний рахунок не може свідчити взагалі про використання для цього саме коштів перерахованих позивачем на утримання дитини. Інші операції по картковому рахунку та за платіжною карткою свідчать про здійснення перерахувань коштів, поповнень інших рахунків, зняття готівки, оплату товарів тощо, і такі операції жодним чином не можуть свідчити про нецільове використання аліментів, адже в України, як і у всьому світі, розповсюдженим способом оплати за товари та послуги є оплати шляхом поповнення рахунку, здійснення перерахувань, розрахунки в мережі Інтернет, тож відсутні підстави для обґрунтованого висновку про те, що поповнення та перерахування вчинялись не в інтересах дитини, не на товари та послуги для потреб спільного сина сторін. Те саме стосується і операцій з оплати товарів та зняття готівки, адже за цими операціями не можна стверджувати, що зняті готівкою кошти не були витрачені на потреби дитини, а оплачені товари не призначались для хлопчика. Виходячи із змісту норм чинного законодавства та оцінивши встановлені у справі докази і обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав для встановлення нецільового використання аліментів з боку відповідачки, а тому, підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення факту нецільового використання аліментів - немає. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту нецільового витрачання аліментів, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про зобов`язання відповідача відшкодувати дитині майнову шкоду, як похідна вимога від основної. При цьому, суд також враховує, що згідно положень ст. 186 СК України нецільове витрачання аліментів надає платнику право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини, а не зобов`язання одержувача аліментів відшкодувати шкоду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed