Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

14 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, якої в подальшому змінював, та в остаточній редакції від 12.06.2017 року просив суд визнати житловий будинок за адресою Одеська обл., Овідіопольський район, смт.Таїрове, проспек Морский № 8а загальною площею 219,6 кв.м., житловою площею 79,9 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], визнати земельну ділянку площею 0,05 га за адресою Одеська область, Овідіопольський район, смт.Таїрове, проспект Морський, земельна ділянка № 8а, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], визнати недійсним договір суперфіції від 24.11.2015 року земельної ділянки № 8а проспект Морський смт.Таїрове, Овідіопольського району Одеської області, укладений між [PERSON] і [PERSON], скасувати державну реєстрацію договору суперфіції від 24.11.2015 року земельної ділянки № 8а проспект Морськкий, смт.Таїрове, Овідіопольського району, Одеської області, індексний номер 26733792 від 03.12.2015 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок № 8а проспект Морський, смт.Таїрове Овідіопольського району Одеської області, серія і номер 51642000, виданий 14.01.2016 року Овідіопольським районним управлінням юстиції Одеської області на ім`я [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] на житловий будинок № 8а проспект Морський, смт.Таїрове Овідіопольського району Одеської області, індексний номер 27812729 від 14.01.2016 року, визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою Одеська область, Овідіопольський район, смт.Таїрове проспект Морьский № 82 загальною площею 219,6 кв.м., житловою площею 79,9 кв.м. за [PERSON], визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,05 га за адресою Одеська область, Овідіопольський район, смт.Таірове проспект Морський 8а за [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 7 квітня 1990 року, між ним, [PERSON], і [PERSON] [PERSON] Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 316. Рішенням Київського районного суду м 21.06.2016 Одеси від року шлюб розірвано. Судом було встановлено, що сторони не підтримує шлюбні відносини, не мають спільний бюджет, разом не проживає з жовтня 2015 року. Ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON] Відповідачка по справі [PERSON] позов визнав і погодився з тим, що спільний бюджетом вони не мають з жовтня 2015 року. У період шлюбу з 2008 роком вересня 2015 року, вона займалися бізнесом (реалізація текстильної продукції виробництва Китаю). Відповідач [PERSON] займалася реалізацією, а він аж до 2014 року літав багато разів у Китай за товаром, що підтверджується відмітками в паспорті. У зв'язку з тими подіями що відбулися в країні в період лютий-березень 2014 року поставка товару припинилася, так як впала купівельна спроможність населення і утворилась велика кількість товару на складах. В період шлюбу 19.04.2013 року ними була придбана земельна ділянка площею 0,05 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський р-н, смт.Таїрове, проспект Морський, земельна ділянка 8а. Після придбання земельної ділянки в червні 2013 року вони почали будівництво житлового будинку, яке закінчили в жовтні 2014 року. У червні 2013 року був отриманий будівельний паспорт і укладені договори на комунальне обслуговування будинку. У 2013 році був закладений фундамент під будівельні споруди будинку і підведені різні комунікації. Основні роботи з будівництва будинку з травня здійснювалися по жовтень 2014 року. Після закінчення будівництва вони вселилися в зазначений будинок, несли витрати по комунальних платежах. Будівництво будинку здійснювалося за спільно зароблені кошти, в тому числі від реалізації майнових прав 24.6.2014 року в незакінченому будівництвом будинку, де він виступав стороною за договором. Від реалізації майнових прав були виручені грошові кошти в розмірі 41496 доларів США. У зв'язку з виниклими непереборними розбіжностями він прийняв рішення про розірвання шлюбу з [PERSON] і в вересні 2015 виїхав з житлового будинку № 8 по пр-ту Морський в смт.Таїрове Овідіопольського району Одеської області. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру майнових прав від 14.06.2016 року [PERSON] за договором суперфіції від 24.11.2015 року передала земельну ділянку синові [PERSON], який надав недостовірні відомості і зареєстрував житловий будинок № 8А по пр-ту Морський в смт.Таїрове Овідіопольського району Одеської області на праві власності на своє ім'я, що підтверджується інформаційної довідкою. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в останній редакції та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справі мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів наданих учасниками справи або витребуваних судом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу, для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружинні та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюб, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст.65 СК України для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів цінного спального сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ст.203 ЦК України, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Пунктами 21, 23, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які виді майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: жили будинки, земельні ділянці, майно належне подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами. До складу майна що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляди справи, та що знаходиться у третіх осіб. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. 11 березня 2015 р. Верховний Суд України у справі №6-21ЦС15 виклав наступну правову позицію: «Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку, що майно фізичної особи - підприємця може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу.» 07 лютого 2018 р. Верховний Суд України у справі 654/5243/14-ц (провадження № 61-524 св 18) виклав наступну правову позицію: «За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності и незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини) навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що налужить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обовязок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладеного на останнього». Суд встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеса від 21.06.2016 р. яке набрало законної сили 04.07.2016 р. шлю між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07.04.1990 р. [PERSON] Малиновським ВРАЦС ОМУЮ, актовий запис № 316, було розірвано. Рішенням Київського районного суду м.Одеса встановлено, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, разом не проживають, з жовтня 2015 року. Суд з`ясував що під час шлюбу сторін 19.04.2013 року між відповідачкою (покупцем) [PERSON] та [PERSON] (продавцем) був укладений договір купівлі-продажу земельній ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: проспект Морський, 8а, смт.Таїрове Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 512.23755800:01:003:2557. 15.07.2013 р. [PERSON] (замовник), реєстраційний № 349/1 було видано відділом містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрацій Одеської області будівельний паспорт на забудову присадибної земельної ділянки за адресою: смт.Таірове, проспект Морський, №8а, Овідіопольського району Одеської області. 05.06.2013 р. були укладені договори про користування електричною енергією, про надання послуг з водопостачання та водовідведення між [PERSON] та ТОВ «Комунсервіс». Згідно інформаційний довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухомо майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, [PERSON] по договору суперфіції від 24.11.2015 р. передала вказану земельну ділянку на 49 років відповідачу [PERSON] Згідно інформаційний довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухомо майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта [PERSON], він 14.01.2016 р. отримав свідоцтво на права власності на житловий будинок № 8а, проспект Морський у смт.Таірове Овідіопольського району Одеської області. З 01.05.2016 року Овідіопольське районне управління юстиції ліквідовано. У Овідіопольській районній державної адміністрації та управління юстиції в Одеської області вказані документі відсутні. Суд дійшов до висновку, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалося за рахунок сумісних коштів подружжя [PERSON] і [PERSON] [PERSON] надав докази, що він мав кошти, у тому числі договір купівлі-продажу квартири від 26.03.2010 року, додаткова угода від 26.02.2013 р., про участь в будівництву обєкта нерухомого майна, про банківські вклади. Суд звертає увагу, що у цей час у Приморським райсуді м.Одеса розглядається цивільна справа № 522/4610/16ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно позивних вимог [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину майнових прав по ряду обєктів нерухомого майна, які зареєстровані за [PERSON] В той же час, представник відповідачів не зміг довести суду, з наданням належних, допустимих та документальних доказів, передбачених ст.ст76-82 ЦПК України, що [PERSON] придбала земельну ділянку за власні кошти, а [PERSON] після укладання договору суперфіції за два місяця за власний рахунок збудував житловий будинок площею 219, 6 кв.м. Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, в звязку з чим задовольняє їх у повному обсязі. З урахуванням задоволення заявлених позовних у повному обсязі, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, які складають 3051,20 грн.

Outcome: approved