Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

13 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. 26 травня 2014 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про зміну позовних вимог, якою остаточно визначила їх осяг. В обгрунтування позовних вимог, позивачка [PERSON] зазначила, що з квітня 2011 року проживала спільно з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] року вона народила від відповідача [PERSON] дитину - [PERSON]. У зв'язку з тим, що вона не перебувала з відповідачем у шлюбі, та не просила відповідача [PERSON] подати спільну заяву батьків через припинення з ним відносин, запис про батька дитину було зроблено за її вказівкою відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України (надалі - СК України). У листопаді 2013 року вона звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із заявою про встановлення батьківства [PERSON], яка згодом була залишена нею без розгляду. Проте ще до цього, ухвалою цього суду від 10.12.2013 року по справі була призначена судова імунологічна експертиза. Відповідно до висновку експерта №1016 від 22.04.2014 року, після молякуряно - генетичного аналізу крові [PERSON], [PERSON] та дитини [PERSON] було встановлено, що достовірність батьківства відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON], народженого [PERSON] [INFO] року становить 99,99%, що за даними K.Hummel, відповідає формулюванню «батьківство практично доведено». Зазначила, що з моменту народження дитини та по теперішній час, відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання їх сина не надає, не дивлячись на її неодноразові звернення до нього. Посилаючись, зокрема на ст.ст.125, 128, 180 СК України, просила суд: визнать, що [PERSON] [INFO], уродженець м.Маріуполя, громадянин України, який мешкає за адресою: [ADDRESS] є батьком [PERSON] [INFO]; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], 1/4 частки від всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно до повноліття дитини, але не менше встановленого законом мінімуму; внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] [INFO]: в графі «батько» включити відповідача, яка батька [PERSON]; в графі «прізвище» [PERSON] змінити на [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях на позов зазначив, що не є біологічним батьком дитини. З позивачкою [PERSON] мав лише епізодичні інтимні відносини в 2011 році, але до настання 2012 року всі відносини між ними були припинені. Ознайомившись з копією висновку експерта, вважав, що воно є недостовірним, так як не перебував у близьких відносинах з позивачкою на момент зачаття нею дитини. Під час судового засідання, позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], під час судового засідання, проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 08.01.2013 року серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області батьками [PERSON], який народився [INFO] року є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Суду не надано доказів, які б спростовували твердження позивачки [PERSON] про те, що на момент зачаття дитини вона не перебувала у шлюбі або від батька була заява про батьківство дитини. Отже, у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що запис про батька дитини був зроблений за вказівкою позивачки [PERSON] Частина 1 ст.128 СК України передбачає, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частина 2 цієї статі встановлює, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду, позивачкою [PERSON], наданий висновок експерта №1016, підготовлений експертами імунологічного відділення Донецького обласного бюро судово - медичної експертизи Коваленко О.П та Зябліцевим С.В., який було складено за результатами проведення судової імунологічної експертизи, що була проведена на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10.12.2013 року. Відповідно до вказаного висновку, вірогідність батьківства громадянина [PERSON] відносно дитини [PERSON], народженої [PERSON] [INFO] року, складає 99,99%, що за даними K.Hummel, відповідає формулюванню «батьківство практично доведено» (а.с.53-57). Відповідач [PERSON], під час судового засідання, підтвердив, що у нього, у дитини та у позивачки відбирали зразки крові для проведення вказаної судової експертизи (а.с.45). Інших доказів, які б спростовували вищевказаний висновок експерта або доводили б протилежні факти, суду зі сторони відповідача не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що батьком [PERSON], народженого позивачкою [PERSON] [INFO] року є відповідач [PERSON], оскільки даний факт доказується вищезазначеним висновком експерта, який на сьогодні є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність батьківства відповідача щодо дитини в сенсі ч.2 ст.28 СК України, та який не може бути спростований свідками, які не є фахівцями в галузі імунології. При цьому суд не приймає при вирішені спору по суті доводи відповідача [PERSON] , що даний висновок імунологічної експертизи не може бути покладений в основу доказування позову, оскільки дана експертиза проведена з порушенням норм закону, так як наданий позивачкою висновок експерта №1016, був складений Коваленко О.П., який має вищу категорію, стаж роботи 30 років за фахом судово-медична імунологія, 3 кваліфікаційний клас та 7 ранг судово-медичного експерта та Зябліцевим С.В., який є також експертом та науковим консультантом відділу молекулярно-генетичних досліджень Центральної науково - дослідної лабораторії Донецького національного медичного університету ім. М.Горького МОЗ України, доктором медичних наук, старшим науковим співробітником, професором зі стажем роботи за фахом 25 років, експерти попереджені про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, відбір матеріалів для експертизи провадився в присутності відповідача, дитини, позивача, як того вимагають нормативи проведення даної експертизи, вказана експертиза була проведена в рамках судового провадження. Отже у суду, відсутні будь-які підстави для неприйняття вказаного висновку у якості належного доказу. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не досягнуто згоди щодо виконання останнім обов'язку з утримування своєї дитини - [PERSON] Суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] приймає участь в утриманні дитини, та про його матеріальний стан. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач [PERSON], добровільно позивачці [PERSON] грошової допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 14 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2014 і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З урахуванням вищезазначеної норми права суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в частині внесення змін в актову запис про народження дитини, оскільки підставою для внесення даних змін є рішення суду про встановлення батьківства. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved