Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

14 лютого 2018 року до суду звернувся представник [PERSON], - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, із позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення від 01.02.1993 р. У вказаному житловому будинку зареєстровані - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, відповідач [PERSON] хоча й зареєстрована у вказаному будинку, але фактично в ньому не проживає з 2016 року, комунальні послуги не сплачує, особистий речей та речей, що їй належать у будинку немає. В теперішній час її місцезнаходження невідомо, внаслідок чого існують перешкоди у [PERSON] у користуванні та розпорядженні своїм майном. 15 лютого 2018 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про [PERSON], з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України. 01 березня 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. 03 березня 2018 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Виходячи з наведеного та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази в справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], яке було зареєстровано на підставі акту передачі будинку переселенцю, відповідно до розпорядження № 1076 від 24.12.1992 р., що також вбачається із копії листа-повідомлення № 173 від 21.05.2018 р., наданого Комунальним підприємством «Харківським районним бюро технічної інвентаризації (а.с. 20, 45) З копії довідки № 69 від 08.02.2018 р., виданої Березівською селищною радою Харківського району Харківської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS], станом на 08.02.2018 р. зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Аналогічні за змістом відомості містяться також у копії адресної картки, яку підписано секретарем Березівської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с. 14), картках реєстрації [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 15 - 18). Як вбачається з акта депутата Березівської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.02.2018 р. зі слів сусідів, [PERSON] та [PERSON], в домоволодінні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON], дійсно прописана, але з липня 2016 року не проживає [PERSON], [INFO]. Також зазначено, що при огляді вказаного домоволодіння сусідами не було виявлено ніяких особистих речей [PERSON] (а.с. 19) Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація проживання відповідача у будинку перешкоджає [PERSON] розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до положень, закріплених в ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Доказів, які б підтверджували факт того, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачу у користуванні спірним будинком, суду надано не було. Таким чином судом встановлено, що відповідач залишається зареєстрованою у вищевказаному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, оскільки фактично вона не проживає у спірному будинку. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які є і не були членами його сім'ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16. Враховуючи вищевикладене, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за рахунок позивача відповідно до заяви його представника.

Outcome: approved