Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

12 травня 2015 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогами: розірвати договір FR-827-I від 26.11.2014 р.; стягнути з відповідача суму завдатку 9320,00 грн. та додаткову суму у розмірі завдатку 9320,00 грн., всього 18640,00 грн.; стягнути з відповідача втрати від інфляції у сумі 3843,91 грн. та 3% річних за користування коштами у розмірі 124,86 грн.. Посилалася на те, що 26 листопада 2014 року за місцем свого проживання уклала з виконавцем зазначений договір та сплатила всю суму договору у виді завдатку, який становив 9320 грн.. Згідно договору виконавець зобовязався протягом 30 днів передати їй у власність ПВХ конструкцію, однак до цього часу свої зобовязання не виконав, у звязку з чим вона вправі вимагати розірвання договору відповідно до ст. 651 ЦК України та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», повернення завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку відповідно до ст. 571 ЦК України, втрат від інфляції та 3% річних за користування грошима відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідач належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи однак до суду не зявилась, про причини неприбуття суд не повідомила. Натомісць відповідач надіслала клопотання про зупинення провадження у справі, яке ухвалою від 2 липня 2015 року було залишено без задоволення. Зі змісту надісланого клопотання видно, що відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що підприємницькою діяльністю на території Чернігівської області не займається, договору з позивачем не укладала, а з використанням її імені та документів невідомими особами було вчинено шахрайські дії, у звязку з чим вона звернулася з відповідною заявою до Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області від 19.06.2015 р.. У звязку з неявкою відповідача в судове засідання та неповідомлення про причини неявки, що відповідно до ст. 77 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, суд ухвалив рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних матеріалів справи. Позивач просила задовольнити позов у повному обсязі і пояснила суду, що восени 2014 року у її квартиру прийшов чоловік, який назвався представником Чернігівської філії Дніпропетровського підприємства «Стеко», яке займається виготовленням металопластикових конструкцій і запропонував виконати такі роботи на її замовлення. Вона погодилась і в результаті переговорів, вимірювань та розрахунків 26 листопада 2014 року вона підписала договір на виготовлення і доставку ПВХ конструкції та встановлення в лоджії її квартири. Того ж дня через банківський термінал, який був у представника виконавця з собою, з свого банківського рахунку з використанням платіжної картки ПриватБанку вона сплатила всю суму по договору 9320 гривень у виді завдатку, що підтверджує наданим суду касовим чеком. Згідно договору протягом 30 днів після оплати виконавець повинен був виконати свої зобовязання, однак цього не зробив. Під час численних переговорів по телефону, в т.ч. особисто з відповідачкою, неодноразово було обіцяно доставити конструкцію, визначались конкретні строки, пояснювались причини затримки, однак в результаті свої зобовязання відповідач так і не виконала. Після того, як у погоджений останнього разу строк 3 травня 2015 року ПВХ конструкцію їй також не доставили, вона вирішила відмовитися від договору і вимагати повернення грошей, оскільки вже переконана, що свої зобовязання відповідач не виконає. Під час особистої з нею розмови, яка відбулася перед Великоднем, відповідач їй повідомила, що встановленням металопластикових вікон за її дорученням у м. Чернігові та в м. Славутичі займається її син і запевнила, що в пятницю перед Великоднем замовлені вікна будуть їй доставлені і встановлені, проте цього не відбулося. Вислухавши пояснення та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони уклали Договір FR-827-I від 26 листопада 2014 року, копія якого надана суду. Згідно умов Договору замовник [PERSON] доручає, а виконавець ФОП [PERSON] зобовязується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій (вироби) по розцінках виконавця (п. 1.1.). Замовник зобовязується оплатити і прийняти готові вироби і роботу згідно умов Договору (п.1.2.). Вартість виробів становить 9320,00 грн. (п. 2.1.). Завдаток 9320,00 грн. (п. 2.2.). Борг до передачі у власність 00,00 грн. (п. 2.3.). Замовник зобовязується оплатити вартість виробів, що становить 9320,00 грн (п.3.1.). Після виконання п. 3.1. виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення Договору (п. 3.2.). Зобовязання виконавця по Договору вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акта приймання-передачі виробів (п.3.9.). Договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобовязань. Договір вважається дійсним і таким, що набрав сили, за наявності печатки (п.3.12.). Фактична оплата всієї суми договору 9320 гривень підтверджена наданим позивачем касовим чеком ПриватБанку від 26.11.2014 р., копія якого долучена до справи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За правилом ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядчик зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обовязок не покладається на підрядника, прийняти обєкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Відповідно до ч. 4 ст. 882 цього Кодексу передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Такий же наслідок порушення зобовязання передбачено ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч. 3 цієї статті у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Беручи до уваги, що відповідачем тривалий час не виконуються зобовязання за договором, що позбавляє позивачку матеріального результату, на який вона розраховувала при його укладенні, суд погоджується з позовом в частині необхідності розірвання договору з підстави його істотного порушення відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Згідно ч. 2 цієї статті якщо не встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У п. 2.2. Договору чітко зазначена як завдаток сума 9320,00 грн., яка сплачена замовником при укладенні договору і яка становить всю суму договору. Крім того, у п. 4.1. Договору передбачено наслідки невиконання замовником п. 3.1. Договору у виді неповернення йому завдатку з посиланням на ч. 1 ст. 571 ЦК України, що свідчить про те, що сплачена замовником при укладенні договору сума 9320 гривень є завдатком, а не авансом. Статтею 571 ЦК України передбачено правові наслідки порушення або припинення зобовязання, забезпеченого завдатком. Так, згідно ч. 1 цієї статті якщо порушення зобовязання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Оскільки порушення основного зобовязання, забезпеченого завдатком, внесеним боржником, сталося з вини відповідача, який є кредитором у розумінні ст. 571 ЦК України, суд погоджується з доводами позивача, що відповідач повинен повернути їй суму завдатку і додатково сплатити суму у розмірі завдатку, що разом становитиме 18640,00 грн. ((9320,00+9320,00=18640,00). Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції на суму 3843,91 грн. та 3% річних на суму 124,86 грн. згідно наданого розрахунку суд вважає безпідставними і відхиляє з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення лише грошового зобовязання, яким є зобовязання сплатити гроші. Оскільки невиконаним зобовязанням є зобовязання виготовити продукцію та виконати роботу, яке не належить до грошових зобовязань, підстав для задоволення позову у цій частині немає. Заперечення відповідача про те, що договір вона не укладала і що він є наслідком вчинення шахрайських дій невідомими особами не спростовують позову і не можуть бути підставою для відмови у позові з наступних підстав. За правилом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Та обставина, що наданий позивачем договір є наслідком вчинення шахрайських дій іншими особами, тобто кримінального правопорушення, відповідачем не доведена, відповідний вирок суду, що набрав законної сили, суду не наданий. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині розірвання договору та стягнення суми завдатку і додатково суми в розмірі завдатку, а в іншій частині задоволенню не підлягають. Згідно правил ст. 79 і 88 ЦПК України та ст. 1-6 Закону України «Про судовий збір» стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір за кожною з вимог майнового та немайнового характеру на загальну суму 487 грн. 20 коп..

Outcome: partial