Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

14.04.2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2011року у справі №2а-17/2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2011року, задоволено позов відповідачки [PERSON] та зобов'язано позивача здійснити перерахунок їй пенсії. Зазначає, що постановою державного виконавця відділу ДВС Мостиського РУЮ у Львівській області від 29.07.2011року ВП№27872877 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-17/2011 про зобов'язання Управління ПФ України в Мостиському районі Львівської області перерахувати [PERSON] пенсію за віком із урахуванням збільшення страхового стажу та заробітку, починаючи з 01.08.2010 року відповідно до вимог ст.ст.40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п.п.3 п.11 постанови КМУ №530 від 28.05.2008року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до згаданого Закону враховується для обчислення пенсії за 2009 календарний рік, та виплачувати на постійній основі, щомісячно, до появи нових підстав для її перерахунку чи припинення виплати. Вказує, що Управлінням ПФ України в Мостиському районі Львівської області була подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України по даній справі, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 31.05.2012року про скасування вищезазначеної постанови Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2011року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2011року. У задоволенні позову [PERSON] про перерахунок пенсії - відмовлено. Стверджує, що в ході примусового виконання вказаного виконавчого листа Управлінням ПФ України в Мостиському районі Львівської області була нарахована та виплачена відповідачці зайва доплата до пенсії в розмірі 1826,46 гривень. Вважає, що оскільки відповідачка [PERSON] згідно чинного законодавства не мала права на перерахунок пенсії і виплата вищевказаної суми їй проведена не добровільно, а на підставі рішення суду, яке в подальшому скасоване судом касаційної інстанції, то остання набула зазначені кошти у сумі 1826,46 гривень неправомірно і такі підлягають поверненню позивачу відповідно до положень ст.1212 ЦК України. Також зазначає, що Управлінням ПФ України в Мостиському районі Львівської області вчинялися дії спрямовані на добровільне повернення [PERSON] зайво виплачених коштів, однак відповідачка не здійснила жодних дій для повернення переплаченої суми пенсії. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача кошти у вигляді пенсійних виплат в розмірі 1826,46 гривень. Вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, а подала до суду заяву, в якій зазначила, що не визнає позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні таких з огляду на сплив позовної давності, яку, як вважає, слід обчислювати з 19.11.2011р.,з моменту нарахування їй оспорюваних пенсійних виплат. Крім того, просить розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Мостиському районі і з 23.04.2004р. отримує пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2011р. задоволено позов [PERSON] до Управлінні Пенсійного фонду України в Мостиському районі про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії. Зокрема, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Мостиському районі перерахувати [PERSON] пенсію за віком із урахуванням збільшення страхового стажу та заробітку, починаючи з 01 серпня 2010року, відповідно до вимог ст.ст.40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та підп.3 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до згаданого Закону враховується для обчислення пенсії за 2009 календарний рік, та виплачувати таку на постійній основі, щомісячно, до появи нових підстав для її перерахунку чи припинення виплати (зміни у законодавстві, збільшення страхового стажу позивачки та ін.). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2011р. залишено без змін постанову Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2011р.. На виконання постанови Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2011р. та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2011р. позивач у листопаді 2011 року нарахував та виплатив відповідачці доплату до пенсії в розмірі 1826,46 гривень. Постановою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2012р. задоволено касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі, а постанову Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2011р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.06.2011р. у справі за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі про перерахунок пенсії - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі про перерахунок пенсії. Свої вимоги щодо стягнення з відповідачки [PERSON] коштів у вигляді пенсійних виплат в розмірі 1826,46 гривень позивач обґрунтовує покликанням на ст.ст.1212, 1214 ЦК України, застосовуючи до спірних правовідносин норми щодо «набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» . Відповідно до частин 1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як встановлено судом зазначена сума грошових коштів у розмірі 1826,46 гривень була виплачена відповідачці позивачем за рішенням судів після набрання ними законної сили, які згодом були скасовані. Вищезазначене свідчить, що відносини сторін випливають із рішень суду і стосуються повороту виконання рішення суду. В адміністративному процесі поворот виконання судового рішення регламентується положеннями статті 265 КАС України, відповідно до якої питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його не чинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі. Частиною першою цієї статті передбачено, що суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням майно (кошти), або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання. Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа. Встановлено, що питання про поворот виконання рішення суду Вищим адміністративним судом не вирішувалось, а позивач з такою заявою до суду не звертався. В своїй постанові від 24 вересня 2014 року (справа № 6-122цс14) Верховний Суд України зазначив, що відповідно до змісту ст.1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що позов Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів у вигляді пенсійних виплат) є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки у відповідності до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а його позов залишено без задоволення, то суд не вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed