Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

12 січня 2018 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своєму позові та позивач посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування. У зазначеній квартирі зареєстровані три особи: позивач, [PERSON] і відповідач. З червня 2016 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, за його ініціативою було розірвано шлюб між ним та [PERSON] та будь які стосунки припинені між сторонами. Мешкає відповідач окремо, проте з реєстрації не знявся. Житло звільнив, речей не має. Тому позивач вважає, що реєстрація [PERSON] у вказаній квартирі порушує його права, тому просив позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] Н.П. через канцелярію надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, відповідно до договору дарування від 13.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 754 квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 03.01.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 3 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 7). Вказану обставину зазначено у довідці про склад сімї від 14.02.2018 року (а.с. 38). Згідно акту від 21 червня 2017 року, складеного комісією у складі сусідів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та засвідченого головою ОСББ «Слави 8» [PERSON], про те, що [PERSON] за адресою: квартира № 491 у будинку 8 на бульвару Слави у м. Дніпрі, фактично не проживає з червня 2016 року (а.с. 30). Актом про відсутність (не проживання) за місцем реєстрації від 30.01.2018 року складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] та засвідченого головою ОСББ «Слави 8» [PERSON], копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 31), підтверджено, що відповідач [PERSON] фактично за адресою своєї реєстрації: квартира 491 на бульварі Слави у м. Дніпрі, не проживає понад півтора року. Згідно приписів ст. 163 Житлового кодексу Української РСР У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач фактично не проживає більше року у будинку № 6 по вулиці Снайперській, що у Дніпрі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 704,8 грн., сплата якого підтверджена квитанцією (а.с. 1, 16а). На підставі викладеного,

Outcome: approved