Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 1982 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час у вказаному будинку зареєстрований [PERSON], який відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з її дочкою, яка теж зареєстрована за вказаною адресою. Однак, з листопада 2012 року відповідач не проживає за зазначеною адресою, не сплачує комунальні послуги, особистих речей в будинку не має. У зв'язку з цим, просить позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням. У судове засідання позивачка не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоч був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 липня 1982 року, [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-8). У відповідності до домової книги, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 26 квітня 2006 року (а.с. 9-13). Згідно із рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний(а.с.16). Відповідно до довідки, виданої керівником комітету мікрорайонів Семенівка і Високоіванівка від 10 жовтня 2014 року № 304, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 01 січня 2013 року (а.с. 15). З витягу про державну реєстрацію прав нерухомого майна, право власності на будинок [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано (а.с.33-34). Вказані обставини відповідачем не спростовані та підтверджуються вищеприведеними доказами. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізірованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї позивача, за адресою: [ADDRESS], з січня 2013 року не проживає та особистих речей в будинку не зберігає, понад встановлений законом строк терміном в 1 рік, що підтверджується довідкою комітету мікрорайонів Семенівка і Високоіванівка від 10 жовтня 2014 року, не є власником будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу, даними КП БТІ та реєстраційної служби. Суду. При цьому безперечних доказів у підтвердження виникнення у них з позивачем нових житлових правовідносин і виникнення права користування зазначеного житлового будинку нових правових підстав суду не представлено. За таких обставин, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судовий збір, який позивач [PERSON] сплатила при подачі даної позовної заяви у сумі 243 грн. 60 коп., про що в матеріалах справи знаходяться квитанції про сплату судового збору.

Outcome: approved