Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

14 березня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім. В заяві зазначила, що [PERSON] є батьком її неповнолітнього сина [PERSON] Син мешкає разом з нею, з батьком відносин не підтримує, оскільки останнє місце знаходження його їм не відомо. Останній раз вона бачила його у 2014 році, коли він проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] у селищі Очеретине Ясинуватського району. У січні 2015 року [PERSON] зник при невідомих обставинах. 15 лютого його мати [PERSON] звернулась з заявою до Служби безпеки України з приводу зникнення [PERSON], але отримала відповідь про те, що затримання та відповідних доручень на затримання [PERSON] компетентним органам не надавалось. 18 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до Димитрівського відділення поліції Красноармійського відділу ГУНП в Донецькій області, де на теперішній час він перебуває в розшуку. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно для надання його синові правового статусу відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», а також можливості виїзду його за межі території України разом з матір'ю. У судовому засіданні заявник [PERSON] пояснила суду, що останній раз вона спілкувалася з [PERSON] у листопаді 2014 року. Він зловживав спиртними напоями і з нею та сином спілкувався не часто. Матеріальної допомоги на утримання сина він також не надавав. Зі слів його матері заявниці стало відомо, що 28 січня невідомі озброєні люди забрали [PERSON] з квартири і повезли в невідомому напрямку. З того часу про нього немає ніяких звісток. Ані його друзі, ані знайомі, ані правоохоронні органи не знають про місце його перебування. Просить суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім для того, щоб вона могла вільно виїжджати з дитиною за кордон. У судове засідання представник зацікавленої особи - виконавчого комітету Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти ухвалення рішення. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] Він мешкав разом з нею у селищі Очеретине Ясинуватського району Донецької області. 21 січня 2015 року у квартиру, де вони мешкали, увірвалися озброєні люди, вдягнуті у військову форму, забрали [PERSON], одягли йому на голову мішок та повезли в невідомому напрямку. Хто вони і куди повезли [PERSON] вони їй не сказали. Вона зверталася до Служби безпеки України та поліції, але ніякої інформації стосовно сина не отримала. Суд, дослідивши матеріали справи встановив таке. Згідно з п.3 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи визнання її померлою. Згідно з п.1-3 статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З листа Служби безпеки України №56/32-К3 від 12 лютого 2015 року у відповідь на заяву [PERSON] суд встановив, що слідчими СВ УСБ України в Донецькій області не здійснювалось в порядку ст. 208 КПК України затримання гр. [PERSON] та відповідних доручень на його затримання компетентним підрозділам не надавалось (а.с.9). Довідкою Димитрівського відділення поліції Красноармійського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області №1725/402/06-2016 від 18 лютого 2016 року [PERSON] було повідомлено, що [PERSON] значиться у категорії «Розшук» за Димитрівським відділенням поліції Красноармійського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області (а.с.12). Згідно з інформацією, наданою УСЗН Дружківської міської ради 01 квітня 2016 року, [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб не перебуває (а.с.28). Начальник ВДРАЦС Дружківського МУЮ у Донецькій області повідомив, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про смерть [PERSON], [INFO] (а.с.29). Служба безпеки України на запит суду надала інформацію, що за наявними обліками слідчі дії відносно [PERSON] не проводилися, в розшуку за управлінням СБ України в Донецькій області він не значиться (а.с.31). Суд вважає, що факт відсутності відомостей про місцеперебування [PERSON] підтверджується зібраними у справі доказами та показами свідка. З урахуванням наведеного у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком та заявником. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать інших зібраним у справі доказам. Тому суд приходить до висновку про можливість визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки протягом одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про місце перебування [PERSON]

Outcome: approved