Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

14.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами дійсним та визнання права власності на вказане майно.. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 27.04.2000 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], який вони зареєстрували цього ж дня в Універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс» м. Миколаєва за реєстраційним № 1-96. В лютому 2014 року при вирішенні питання щодо відчуження вищевказаного жилого будинку, йому було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеної ним угоди, оскільки вона нотаріально не посвідчена. Внаслідок чого він неодноразово звертався до відповідача, як продавця належного йому будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але останній з різних причин на протязі тривалого часу від цього ухиляється, тому просив визнати зазначений правочин дійсним та визнати за ним право власності на вказаний будинок. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа без самостійних вимог - Універсальна товарна біржа «Ріко-Альянс» про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про розгляд справи за його відсутності відповідної заяви суду не надіслала. Зважаючи на те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходе наступного висновку. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу № 1-96 від 27.04.2000 року, зареєстрованого Універсальною товарною біржею м. Миколаєва в журналі реєстрації біржових угод за № 1-96, 27 квітня 2000 року, [PERSON], як власник житлового будинку, житловою площею 56,0 кв.м., з літньою кутньою - Б, сараєм - В, туалетом - Д, огорожею № 2, 3, 4, спорудами - І', ІІ, що розташований по [ADDRESS], продав покупцю [PERSON], належний йому будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 27.04.2000 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 1-97 від 03.04.2000 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, йому стало відомо лише у лютому 2014 році від нотаріуса, коли мав наміри продати куплений у відповідача будинок, але останній ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселився в будинок і користується ним з квітня 2000 року до цього часу так і продавцем (отримав обумовлену суму грошових коштів, звільнив житловий будинок та передав його покупцю у власність). Позивач [PERSON] на виконання п. 9 біржової угоди, 15 травня 2000 року зареєстрував своє право власності в бюро технічної інвентаризації за р./№ 182, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідач, який уклав з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 27.04.2000 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та визнання права власності на придбане майно, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справ, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, понесений останнім та документально підтверджений судовий збір у розмірі 297 грн., а недоплачена позивачем сума судового збору (243,60 грн.) за пред'явлення позовної вимоги немайнового характеру (про визнання дійсним договору), яку судом задоволено, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved