Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

14.05.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою від 27.05.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження, призначено розгляд справи з повідомленням сторін. В обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] у позовній заяві зазначила, що 05.03.2011 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю та після розірвання шлюбу залишиться з нею. Шлюбні відносини з [PERSON] остаточно припинені у грудні 2016 року через втрату почуття любові та поваги один до одного, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Подружніх стосунків не мають, спільне господарство не ведуть. Спору з приводу місця проживання неповнолітньої дитини та розподілу майна у позивача немає. Посилаючись на наведені обставини, [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. (а.с. 17). Відповідач, повідомлений про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, до суду не з`явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 18). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 05.03.2011 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 42 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 7). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у грудні 2016 року. Неповнолітня дитина проживає з позивачем, остання займається його утриманням та вихованням. Зі змісту позовної заяви випливає, що причиною припинення шлюбних відносин стала втрата почуття любові та поваги. Збереження шлюбу, відповідно до наданих письмових заяв, позивач і відповідач, вважають неможливим і таким, що суперечить їх інтересам, примирення вважають неможливим. Подружжя спільно не проживає протягом тривалого часу, спільне господарство не веде, подружніх стосунків не має. Кожен із них дійшов до переконання про необхідність розірвання шлюбу та неможливість збереження родини. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку буде суперечити їх інтересам. Позивач і відповідач також зазначили, що спір з приводу розподілу спільного майна подружжя та місця проживання дитини на теперішній час відсутній. Проаналізувавши встановлені обставини у справі, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім`ї неможливе, суперечить як інтересам кожного з них, так і інтересам їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. За таких обставин є підстави для постановлення рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, інші 50 % судового збору в розмірі 420,40 грн. повертаються позивачеві з державного бюджету. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved