Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

12 січня 2016 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом №6. Подружнє життя у сторін не склалось, так як вони різні за характерами та звичками люди, що призводило до постійних сварок та непорозумінь та, як наслідок, до розпаду сім'ї у березні 2016 року. На даний час [PERSON] має двох дітей від іншого чоловіка та не має бажання зберегти сім'ю. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 12.01.2016 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №6. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] до початку розгляду справи по суті надала через канцелярію суду письмову заяву в якій вона підтримує позов і просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] також надіслав до суду нотаріально посвідчену заяву в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у його відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не явилися, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 12.01.2016 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). З копії свідоцтв про народження (а.с.6,7) вбачається, що [PERSON] є матір'ю двох малолітніх дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Однак їх батьком вказано не відповідача, а іншу особу, що свідчить про те, що суд може не застосовувати вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України щодо неможливості пред'явлення позову про розірвання шлюбу протягом одного року після народження дитини. Судом з'ясовано, що сторони наміру зберегти сім'ю не мають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання , що свідчить про те, що їх сім'я розпалася і зберегти її неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що спільне життя між сторонами не склалось, були припиненні шлюбно-сімейні відносини, відсутнє бажання проживати надалі однією сім'єю, спір з приводу майна відсутній, спільних дітей у них немає, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачка не виявила бажання змінювати своє теперішнє прізвище. На підставі викладеного і

Outcome: approved