Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

12 грудня 2018 року [PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та про визнання права власності на частину квартири як обовязкову частку у спадщині та свої вимоги мотивує неступним. 06 жовтня 2015 року помер батько позивача [PERSON]. За життя батько позивача був власником ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на яку в тому числі відкрилася спадщина після його смерті. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач та його рідний брат [PERSON], які є громадянами РФ. Позивач зазначає, що він у визначений законом шестимісячний строк звернувся до Сумської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і після того дізнався, що батько склав заповіт, відповідно до якого свідоцтво про право на спадщину на ? частину спірної квартири отримала [PERSON]. Позивач вважає, що цим порушено його право на обовязкову частку у спадщині як непрацездатної особи. Позивач вказує, що з 29 листопада 2012 року він є непрацездатною особою у звязку із виходом на пенсію, яка призначена йому в РФ. Вважає, що на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення Україна зобовязана визнавати пенсійний статус громадян держав-учасниць Угоди, а тому вважає, що має право на обовязкову частку у спадщині як непрацездатна особа. Тому позивач вважає, що він як пенсіонер (непрацездатна особа) у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України має право на отримання обовязкової частки у спадщині, яка складає 1/8 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на вимоги ст. 1241 ЦК України, ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» просить суд: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 травня 206 року, видане державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON], громадянином РФ, право власності на 1/8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] як на обовязкову частку в спадщині в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 06 жовтня 2015 року. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала. Надала письмовий відзив (а.с.55-57). Пояснила суду, що спірна квартира була придбана за їх спільні кошти з померлим, оскільки вони проживали однією сімєю, без укладення шлюбу. Вказує, що реалізуючи волю померлого, викладену у заповіті, вона подала до Сумської районної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частину спірної квартири. Вказує, що позивачу призначено пенсію безстроково з 29 листопада 2012 року, на пільгових умовах, тобто по досягненню ним віку пятдесяти років. Відповідач вважає, що нотаріусом правомірно було відмовлено позивачу в видачі свідоцтва про право на обовязкову долю у спадщині, оскільки до непрацездатних осіб закон відносить осіб, які досягли загального пенсійного віку жінки 55 років, чоловіки 60 років, тобто віку, який дає їм підстави для одержання пенсії за віком на загальних умовах, та інвалідів І,ІІ,ІІІ груп. Вказує, що позивач не досяг загального пенсійного віку та замовчує, що йому призначена не загальна пенсія за віком, а дострокова пільгова пенсія за віком. Відповідач вважає, що позивач не має права на обовязкову частку у спадщині. Представник третьої особи завідувач Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні та надала письмовий відзив (а.с.24-26). Представник третьої особи вказала, що відповідач [PERSON], яка є громадянкою РФ, після смерті громадянина РФ [PERSON] звернулася із заявою до Сумської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. У своїй заяві [PERSON] повідомила, що інших спадкоємців, у тому числі осіб, що мають право на обовязкову частку немає. На підставі вказаної заяви було відкрито спадкову справу, після померлого [PERSON] Крім того, заявницею державному нотаріусу було надано заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповів належну йому ? частину спірної квартири [PERSON] 25 березня 2016 року на адресу Сумської районної держнотконтори від громадянина РФ Кононенка [PERSON], [INFO], надійшла заява про прийняття спадщини, відомостей, що він є непрацездатною особою або інвалідом І,ІІ,ІІІ групи, він не надав. 01 квітня 2016 року аналогічна заява про прийняття спадщини надійшла від громадянина РФ Кононенка [PERSON], [INFO], який також не надав відомостей, що він є непрацездатною особою або інвалідом І,ІІ,ІІІ групи. 25 травня 2016 року [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, а саме: на ? частину кватири, що знаходиться в м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 211 А кв. 97. Третя особа пояснила, що видаючи свідоцтво про право на спадщину, нотаріус керувалася положенням ст. 69 Закону України «Про нотаріат», п.п. 5.5 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ч. 1 ст. 1241 ЦК України та абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування». Суд, вислухавши представників сторін, третю особу, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами ст. 1241 ЦК України. Вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що 06 жовтня 2015 року помер [PERSON]. Після смерті якого відкрилася спадщина, до сукупності якої також входить ? частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного 15 листопада 2010 року, громадянин РФ Кононенко [PERSON] та громадянин РФ Король [PERSON], які проживають однією сімєю без укладення шлюбу, у рівних частинах кожний придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Із копії реєстраційного посвідчення, виданого КП «СМБТІ» 01 грудня 2010 року вбачається, що вказана квартира зареєстрована за [PERSON]В ? частка та [PERSON] ? частка на праві приватної спільної часткової власності (а.с.42). 11 січня 2011 року приватним нотаріусом посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] зробив розпорядження на випадок своєї смерті щодо належної йому на праві власності ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] та заповів вказану частину квартири - громадянці РФ Король [PERSON] (а.с.29 зворот). Із копії довідки, виданої Червоненською сільською радою Сумського району Сумської області вбачається, що на день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO] (а.с.30). Із копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що 19 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Сумської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за місцем відкриття спадщини (а.с.27). Як вбачається із копії вказаної спадкової справи, [PERSON], батьком якого є померлий [PERSON] (а.с.31 зворот), 25 березня 2016 року звернувся із заявою, підпис на якій засвідчено нотаріусом нотаріального округу міста Нягань Ханти-Мансійського автономного округа Югри Тюменської області РФ (а.с.30 зворот). У вказаній заяві [PERSON] зазначає, що приймає все належне йому по закону майно після смерті батька, направивши копію паспорта та свідоцтва про народження. Позивач [PERSON] 01 квітня 2016 року також звернувся до нотаріальних органів України із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Підпис у вказаній заяві засвідчено нотаріусом нотаріального округу міста Нягань Ханти-Мансійського автономного округа Югри Тюменської області РФ (а.с 32). У заяві [PERSON] зазначає, що приймає все належне йому по закону майно після смерті батька. До вказаної заяви додано копію пенсійного посвідчення та копію паспорта (а.с.32 зворот, а.с.33). Відповідач [PERSON] 25 травня 2018 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно (а.с.33 зворот). Із наданих позивачем письмових доказів встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином РФ та зареєстрований відділом УФМС Росії по Ханти-Мансійському Автономному Округу-Югрі в м. Нягань (а.с.16) Відповідно до наданої позивачем копії довідки, виданої ГУ УПФ РФ в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу-Югри 18 серпня 2017 року №326416/17, [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні ПФ та йому встановлена страхова пенсія по старості у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 30 Закону № 400-ФЗ, починаючи з 29.11.2012 року безстроково (а.с.15). Спірні правовідносини врегульовані нормами спадкового права. Так, заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236, 1237, 1240, 1254 Кодексу). За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині. Право на обовязкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця. У Рішенні Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014 надано офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України щодо прав повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязку частку у спадщині. Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України\~«Про прожитковий\~мінімум» від 15 липня 1999 року № 966ХIV (далі Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058IV з наступними змінами (далі Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. В абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» в редакції від 09.07.2003 року визначено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. У свою чергу, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право на призначення пенсії мають особи, що досягли 60-ти річного віку при наявності страхового стажу не менше 15 років. Судом встановлено, що сини померлого [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на момент відкриття спадщини (06.10.2015 року) не досягли встановленого чинним законодавством України загального пенсійного віку 60-ти років. Отже, у нотаріуса були відсутні підстави вважати вказаних осіб (синів померлого спадкодавця) непрацездатними повнолітніми дітьми, а доказів того, що вони є інвалідами І,ІІ,ІІІ групи - ні нотаріусу ні суду надано не було. Суд не\~приймає до\~уваги аргументи\~позивача,\~що [PERSON]\~починаючи з\~29\~листопада 2012\~року є\~непрацездатною особою\~у звязку\~із виходом\~на пенсію,\~яка призначена\~йому відповідно\~до законодавства\~Російської Федерації\~і це\~дає йому\~право як\~непрацездатному сину\~спадкодавця на\~отримання половини\~частки від тої, яку б він міг мати як спадкоємець першої черги за законом. У відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Діючим законодавством України передбачено, що особи які отримали пенсію на пільгових умовах, а не за віком, не відносяться до категорії «непрацездатних». Ця норма розповсюджується на громадян України та в силу ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» є обовязковою для виконання щодо іноземних громадян. Таким чином, у нотаріуса були відсутні правові підстави вважати позивача непрацездатним повнолітнім сином та розраховувати обовязкову частку в майні спадкодавця щодо нього. Із урахуванням викладеного, суд вважає, що право позивача не порушене, тому в задоволенні позову в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та про визнання права власності на частину квартири як обовязкову частку у спадщині, слід відмовити. Судові витрати залишити за позивачем, в звязку з відмовою в задоволенні позову.

Outcome: dismissed