Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

13.01.2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить витребувати квартиру за адресою: [ADDRESS] із незаконного володіння відповідача [PERSON] та зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити квартиру за адресою: [ADDRESS] від належних їй речей. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 16.09.2015 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, позивач [PERSON] набув право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. На час підписання договору, ніяких перешкод в користуванні даною квартирою не було, в квартирі ніхто крім продавця [PERSON] не був зареєстрований. 22.10.2015 року, прийшовши до квартири, позивач виявив, що в ній знаходиться невідома особа. Працівниками поліції було встановлено, що в квартирі позивача знаходиться відповідач [PERSON], якій позивач надав для ознайомлення правовстановлюючі документи на квартиру. 05.01.2016 року [PERSON] отримав висновок перевірки, проведеної ДІМ ВДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві старшим лейтенантом міліції Каракай О.Ю. від 30.10.2015 року за заявою від 22.10.2015р. В даному Висновку було встановлено, що [PERSON] є членом сім`ї колишнього власника квартири - [PERSON] 14.11.2015 р. та 26.11.2015 року позивачем надсилались листи з вимогами-повідомленнями до відповідача про звільнення незаконно утриманої квартири, одна вимога залишена без задоволення. 10.12.2015 року позивач звертався до правоохоронних органів, однак відповідач продовжує незханонно володіти квартирою. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача також подав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином - за місцем реєстрації та місцем проживання, про причини неявки в судове засідання не повідомила, заяв чи клопотань суду не надала. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже право члена сім'ї власника квартири щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.09.2015 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с 8), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 9). Згідно п.7 цього договору, продавець заявляє, що квартира буде повністю звільнена від речей належних продавцю чи будь-яким третім особам для вільного користування і безперешкодного володіння і розпорядження квартирою покупцем, а також зняття з реєстраційного обліку відбудеться у строк до 30 вересня 2015р. Також продавець заявляє, що в квартирі проживає та зареєстрований тільки він, в квартирі будь-які інші особи не проживають. Відповідно до довідки форми 3 від 13.10.2015 р. в квартирі [ADDRESS], ніхто не зареєстрований (а.с. 11). З рапорту старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 23.10.2015 р. вбачається, що особою, яка його склала встановлено, що в квартирі [ADDRESS], проживає колишня дружина [PERSON] з його дітьми, які вважають, що останній не мав підстав для продажу їх спільно набутого нерухомого майна (а.с.53). З відповіді Старшого слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 07.10.2015 р. вбачається, що в ході досудового слідства встановлено, що 23.03.2015р., приблизно о 10 год. 20 хв. [PERSON], [INFO], з невстановленими особами невстановленими особами незаконно проникли до житла [PERSON], а саме до квартири [ADDRESS], із застосуванням насильства (а.с.74). Повідомленням від 24.12.2015р щодо розгляду заяви [PERSON], позивачу рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою в порядку, передбаченому цивільним судочинством України (а.с.37). Відповідно до Висновку від 30.10.2015 р. ДІМ ВДІМ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, при спілкуванні з мешканцями квартири [ADDRESS], а саме - [PERSON], встановлено, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] повідомила, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1988 року, в 1991 р. вона та [PERSON] набули спірну квартиру, яку [PERSON] отримав у спадщину (а.с.51-52). Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві, місце проживання відповідача [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою; [ADDRESS] (а.с.23). Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт того, що відповідач [PERSON] без достатньої правової підстави користується та проживає в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що є підставою для витребування цієї квартири з незаконного володіння відповідача та зобов'язавши її звільнити дану квартиру від належних їй речей. Тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн. На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 346, 391, 406, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: approved