Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

14 вересня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, свої вимоги мотивує тим, що 21 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося, шлюб існує лише формально. Позивачка вважає, що збереження сім'ї неможливе, сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між нею відповідачем. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 43 (а.с.5). Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 30 липня 2015 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області (а.с.4). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивачка примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в заяві просила залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Стосовно визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За наведених обставин, враховуючи відсутність спільної домовленості батьків щодо місця проживання дітей, суд відмовляє у задоволені вимог в цій частині. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial