overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 06.05.2010 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя спільних дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб та не надавати строк на примирення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, строк на примирення просив не надавати. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 06.05.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 06.05.2010 року, серія 1-БВ № 073574, актовий запис № 572. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається, сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просили не надавати. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 12 вересня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1321 розірвати. В обґрунтування позову він вказав на те, що від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 вересня 2014 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 11 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серії І-КИ № 129449 - розірвати. В обґрунтування позову він зазначив, що від шлюбу у них 24 квітня 2003 року народився син [PERSON], який проживає разом з відповідачкою. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Крім того, у нього вже є друга сімя з якою він проживає. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 11 серпня 2001 року уклали шлюб (арк.с.8). Від шлюбу 24 квітня 2003 року у них народився син [PERSON] (арк.с.9), який після розірвання шлюбу буде проживати разом з відповідачкою. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від жовтня 2007 року. Від спільного проживання сторони дітей не мають. Стосунки з відповідачкою розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримав. Відповідачка до суду не з'явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 19.10.2007 року (а.с. 4). Від спільного проживання сторони дітей не мають. Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від листопада 2014 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 05 грудня 2016 року. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1\~000 грн. щомісяця з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дитини - не виконує свого обов'язку по її вихованню та не утримує матеріально, дитина перебуває на утриманні матері. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 2002 року. За період шлюбу мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про шлюб та про народження дитини, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки суд встановив, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, погоджується сплачувати аліменти на доньку [PERSON], [INFO] в розмірі 1\~000 грн. щомісячно, то суд вважає, що за таких умов позов підлягає задоволенню. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 08.09.2011 року, зареєстрований у виконкомі Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 16. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2016 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 261540, 08.09.2011 року між [PERSON] (до шлюбу Свищ) [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у виконкомі Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 16. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки протягом довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінив прізвище, він має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що відповідач просить залишити йому прізвище «Кунічкін», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 640,00 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 26 лютого 2011 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 лютого 2011 року, актовий запис № 03 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а/с 8). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця до його повноліття. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 4). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону, обов'язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вона зазначила, що з 03 вересня 2013 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від шлюбу у них 10 жовтня 2013 року народився син [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, оскільки матеріальної допомоги відповідач добровільно не надає. У судове засідання позивач не зявилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, проте від нього надійшла телефонограма, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 03 вересня 2013 року було укладено шлюб (арк.с.3). Від зазначеного шлюбу 10 жовтня 2013 року у них народилась дитина [PERSON], який є рідним сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с.7). Дитина проживає разом з позивачкою (арк.с.5,6) та повністю знаходиться на її утримані, добровільно допомоги на утримання дитини відповідач не надає, тому з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved