Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

14.03.2018 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 15.09.2007, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, шлюбні відносини між сторонами припинено і сім`я фактично розпалась, відповідач допускає подружню зраду, ображає позивача, з листопада 2017 року сторони проживають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишаться проживати з позивачем. Крім цього, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісяця, починаючи з 01.01.2018. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 15.09.2007, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач виконує самостійно, тому вона змушена звернутись до суду. Представник відповідача адвокат Тимофеєв А.В. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить позов задовольнити частково, шлюб розірвати, аліменти стягувати на утримання дочки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач подала до суду відповідь на відзив, згідно якої позивач підтримує стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Сторони у судове засідання не з`явились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує частково, просить шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Представник відповідача адвокат Тимофеєв А.В. до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив, що відповідач позов визнає частково, згідний виплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, проти розірвання шлюбу не заперечує. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 15.09.2007, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чуднівського районного управління юстиції Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №76 (а.с.5,6). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Будичанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області від 19.07.2014 року (а.с. 7). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дитини на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Враховуючи наявність у відповідача обов`язку утримувати дитину, часткове визнання позовних вимог відповідачем в частині сплати аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим, не порушуючи права сторін, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial