Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

13 січня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 8 лютого 2008 року № 39/П/37/2008-840 у розмірі 1 344 929 грн. 74 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 8 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 39/П/37/2008-840. Згідно умов даного договору позивач надав відповідачу, у тимчасове користування, на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності, грошові кошти з метою придбання нерухомого майна у розмірі 84 702,72 доларів США із розрахунку 13,79% на рік, строком до 4 лютого 2028 року. 8 лютого 2008 року для забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 39/П/37/2008-840, згідно якого [PERSON] та [PERSON] зобов'язувалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач не сплачує заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 29 листопада 2013 року складає 168 263, 45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1344929 грн. 74 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення із викладених у позові підстав. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, зазначивши, що вона хоча і укладала кредитний договір із позивачем, однак, коштами не користувалася і по усній домовленості з певними особами, останні мали здійснювати проплати по кредитним зобов'язанням. Вважала їх дії шахрайськими та повідомила, що звернулася з цього приводу до правоохоронних органів. В свою чергу, представник відповідача [PERSON] також заперечував проти позову, зазначивши, що позивачеві потрібно було скористатись іншим способом захисту його прав, а саме з урахуванням забезпечення зобов'язання [PERSON] іпотекою, а не пред'являти позов до поручителя. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 8 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 39/П/37/2008-840, згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти з метою придбання нерухомого майна у розмірі 84 702,72 доларів США із розрахунку 13,79% на рік строком з 8 лютого 2008 року по 4 лютого 2028 року (а.с. 6-10). Згідно умов договору відповідач зобов'язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. 8 лютого 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 39/П/37/2008-840 (а.с. 13-14). Згідно пункту 1.1. зазначеного договору поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору від 8 лютого 2008 року № 39/П/37/2008-840. Також, 8 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 38/П/37/2008-840 відповідно до якого відповідачка передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: майнові права на земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер № 3221482210010210003 (а.с. 78-79). Судом встановлено, що 8 лютого 2008 року [PERSON] було видано кошти в сумі 83 368, 81 доларів США та 1 333,90 доларів США, зазначена обставина підтверджується валютним меморіальним ордером від 8 лютого 2008 року № 1 (а.с.23). Відповідач зобов'язання за умовами кредитного договору щодо повернення коштів, на визначених договором умовах не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29 листопада 2013 року складає 168263 доларів США 45 центів, еквівалент у гривнях за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 1344929 грн. 74 коп., з яких: - непогашений кредит - 84 633,83 дол. США (676 478 грн. 20 коп.); - несплачені відсотки - 66 070,86 дол. США (528 104 грн. 40 коп.), - не сплачена пеня за прострочення строку виконання зобов'язань - 9 088,49 дол. США (72 644 грн. 27 коп.); - несплачений штраф за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу - 8 470,27 дол. США (67 702 грн. 88 коп.). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо спростування суми заборгованості по кредитним зобов'язанням, наданим представником банку, відповідачами суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язувався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 10 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати суму не меншу, ніж зазначена в п.3.3.1 кредитного договору. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до пункту 4.2.4 кредитного договору Банк зобов'язаний вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливо штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежів у терміни, визначений п.3.3.3 договору, а також у випадку, невиконання умов передбачених п.4.3.6 кредитного договору. Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Пунктом 1.4 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зважаючи на те, що позивач свої обов'язки за кредитним договором виконав повністю, а свої договірні зобов'язання відповідачі належним чином не виконують, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відсоткова ставка по кредиту була встановлена за домовленістю сторін, Кредитний Договір, підписаний як позивачем так і відповідачем; відповідач не вимагав від позивача зменшення відсоткової ставки по кредиту, не ставив питання про розірвання Кредитного договору чи визнання його недійсним. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Крім того, всупереч вимогам статті 60 ЦПК України відповідачкою [PERSON] та представником відповідача [PERSON] не надано суду жодних належних доказів, які б могли підтвердити їх позицію у судовому засіданні та спростувати доводи банку у тому числі щодо розміру заборгованості чи безпідставності вимог банку, заявлених до суду. Посилання відповідачки [PERSON] щодо шахрайського способу укладення нею кредитного договору 8 лютого 2008 року із позивачем належними доказами не підтверджується, а навпаки свідчить про факт існування та укладення такого договору, обізнаність відповідачки із його умовами. Щодо доводів представника [PERSON] про недоцільність обраного банком способу захисту, то судом зазначається, що статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Право обирати спосіб захисту порушеного права належить саме позивачеві. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 грн.

Outcome: approved