Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

12 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з відповідачем, у період з 14 жовтня 2006 року по 16 червня 2009 року, перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з позивачем і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач протягом тривалого часу, а саме з моменту припинення шлюбних відносин, жодної участі в житті дитини не приймає, вихованням не займається, з донькою не спілкується, не цікавиться її станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, а тому позивач вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім того, щодо стягнення з відповідача аліментів, позивач вказує, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.12). Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.24). Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розгляд справи провести без його участі (а.с.18). Представник третьої особи - виконавчого комітету Новомосковської міської ради як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, а також висновок (а.с.19, 21-23). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , де її батьками значаться: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов`язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається у Новомосковському міському ліцеї «Самара», характеризується за місцем навчання як дисциплінована, старанна і працелюбна учениця, має навчальні досягнення високого і достатнього рівнів. [PERSON] виховується в родині, де роль батька виконує вітчим. Сім`я благополучна, у сім`ї доброзичливі відносини. Мати приділяє належну увагу вихованню дочці, систематично відвідує батьківські збори (а.с.10). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON] , [INFO] , у відповідності до якого шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що свідчить актовий запис № 239 від 16 червня 2009 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів, внесений Бабушкінським відділом реєстрації цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Їх малолітня дочка залишилася проживати з матір`ю. Спеціалістом служби у справах дітей проведено бесіду з [PERSON] для з`ясування думки щодо позбавлення його батьківських прав. Він пояснив, що не заперечує проти позовних вимог [PERSON] . Батько підтверджує, що не спілкується з дочкою та не бере участі у її вихованні, він не пам`ятає, коли вітав дитину із Днем народження чи іншими святами. В подальшому [PERSON] не має наміру налагоджувати та встановлювати стосунки з дочкою [PERSON] . З [PERSON] також проведено бесіду щодо з`ясування думки дитини про можливість позбавлення батьківських прав її батька. В своїй заяві від 26 березня 2021 року вона написала, що не пам`ятає батька, ніколи його не бачила за своє життя. Вона обізнана з позовними вимогами своєї матері до батька та згодна з ними. Таким чином, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с.21-23). Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до цього часу, всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю матері. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов до такого висновку. Так, згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд, одночасно з позбавленням батьківських прав, може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони у шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням позиції відповідача щодо визнання позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved