Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами в 2011 році було зареєстровано шлюб. Однак рішенням Шацького районного суду Волинської області від 03.09.2014 року вказаний шлюб розірвано. У даному шлюбі сторони мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу [PERSON] разом з дитиною проживає в [ADDRESS] та дитина знаходиться на її утриманні. Батько дитини [PERSON] фактично проживає з ними, однак матеріальної допомоги на утримання дитини з травня 2014 року не надає. На даний час [PERSON] не працює, утримувати дитину їй самій вкрай тяжко. Батько дитини [PERSON] офіційно не працює, однак має нерегулярний, мінливий дохід і може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення у справі позивач не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений завчасно і належним чином, про причину неявки суд не повідомив, пояснень та заперечень на позов, а також заяву про відкладення розгляду справи, не подав, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16.09.2011 року Світязькою сільською радою Шацького району Волинської облаті (а.с. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач фактично проживає разом з дитиною, однак, участі в утримані дитини не бере, добровільної угоди про сплату аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто. Відповідач офіційно не працює, однак має нерегулярний, мінливий дохід, є здоровим, працездатним. Враховуючи викладене, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі статей 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved