Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

14.03.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 12.12.1997 року належить житловий будинок [ADDRESS] . Даний будинок зареєстрований в Первомайському МБТІ 17.02.1998 року. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0624 га, належній на праві приватної власності [PERSON] , продавцю будинку відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 22.02.1994 року Первомайською міською радою народних депутатів. Даний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] померла і спадкоємцем після її смерті стала її донька [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть та ксерокопією свідоцтва про право на спадщину, які додаються до матеріалів позовної заяви. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на жилий будинок, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Отже, у зв`язку із переходом до позивача права власності на жилий будинок, то він повинен набути і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Позивач в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від відповідача на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.12.1997 року, укладеного між ним та [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований за № 2816 (а.с.7). Право власності було зареєстровано за позивачем, що підтверджується реєстровим написом Первомайського МБТІ від 17.02.1998 року. Однак, право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,0624 га, що розташована по [ADDRESS] , залишилось зареєстроване за колишнім власником будинку [PERSON] , що підтверджується копією державного акту серії [NUMBER] , зареєстрованого за № [NUMBER] від 26.05.1994 року (а.с. 8). [PERSON] померла [INFO] в с. Вітольдів Брід, Первомайського р-ну Миколаївської області, та спадкоємицею після її смерті є [PERSON] , яка є відповідачем по справі. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved