Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

13.08.2012 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 25.06.2008 року в розмірі 663290,62 долари США, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.06.2008 року між [PERSON] «[PERSON] ЛТД» та ВАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір №166/08, за умовами якого банк зобовязується надавати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку строковий кредит в іноземній валюті, що дорівнює 800000 доларів США у порядку та на умовах, визначених цим договором. Банк надає позичальнику кредит згідно умов кредитного договору на підставі укладеної між сторонами відповідної додаткової угоди до кредитного договору, в якій зазначаються термін надання кредиту, а також терміни та розміри повернення/погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Підставою для надання банком кредиту позичальнику є укладена між сторонами така додаткова угода до кредитного договору.\~\~Банк неодноразово надавав позичальнику транші в доларах США зі строком повернення траншу не пізніше 24.06.2013 року. 28.12.2009 року позичальником та банком укладена додаткова угода №15 до кредитного договору, згідно якої встановлено новий графік погашення кредитної заборгованості по наданим позичальнику траншам, а 31.03.2011 року додаткова угода №16 до кредитного договору, згідно якої встановлено новий графік погашення кредитної заборгованості по наданим позичальнику траншам.Свої зобовязання за договором [PERSON] «[PERSON] ЛТД» виконувало неналежним чином, в результаті чого виникла заборгованість станом на 25.05.2012 року на загальну суму 663290,62 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань було укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручився за виконання [PERSON] «[PERSON] ЛТД»зобовязань за кредитним договором. Аналогічний договір було укладено і з [PERSON] 21.11.2011 року банк звернувся до позичальника та [PERSON] і [PERSON] з вимогами про сплату заборгованості. Оскільки вимоги були залишені без задоволення, ПАТ «Універсал Банк» просить стягнути заборгованість за кредитним договором з поручителів солідарно. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.03.2013 року позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» передано за підсудністю до Сихівського районного суду м. Львова. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що позичальник не виконав зобовязання за кредитним договором, а відповідачі є його поручителями та несуть солідарну відповідальність. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 26.04.2017 року не зявилася, подавши клопотання про закінчення судового розгляду без її участі. В судових засіданнях, що мали місце раніше, позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачки не надходило. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 25.06.2008 року між позивачем ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] «[PERSON] ЛТД» укладено кредитний договір №166/08, за умовами якого банк зобовязується надавати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку строковий кредит в іноземній валюті, що дорівнює 800000 доларів США у порядку та на умовах, визначених цим договором з встановленням строку погашення кредиту не пізніше 24.06.2013 року. Банк надає позичальнику кредит згідно умов кредитного договору на підставі укладеної між сторонами відповідної додаткової угоди до кредитного договору, в якій зазначаються термін надання кредиту, а також терміни та розміри повернення/погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Підставою для надання банком кредиту позичальнику є укладена між сторонами така додаткова угода до кредитного договору. 27.06.2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 300 000 доларів США. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером №015WCL3081790002 від 27.06.2008 року. 27.06.2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 10 000 доларів США. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером №015WCL3081790003 від 27.06.2008 року. 02.07.\~2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 140 000 доларів США. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером №015WCL3081840001 від 02.07.2008 року. 16.07.2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №4 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 10 000 доларів США. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером №015WCL3081980001 від 16.07.2008 року. 21.07.2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №5 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 27 600 доларів США. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером №015WCL3082030001 від 21.07.2008 року. 29.07.2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №6 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 112 400 доларів США. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером №015WCL3082110001 від 29.07.2008 року. 08.09.2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №7 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 100 000 доларів США. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером №015WCL3082520001/101339 від 08.09.2008 року. Пунктом 1.3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами, наданими\~\~у формі траншу, відповідач сплачує позивачу проценти в розмірі 12 mnth Libor + 8,88 процентів річних, якщо згідно з умовами кредитного договору не встановлений інший розмір процентної ставки. Відповідно до п.1.3.2 кредитного договору за користування кредитними коштами (всією сумою або частиною) понад встановлений кредитним договором строк (зокрема, понад терміни, встановлені графіком погашення платежів, у разі наявності такого графіку) встановлюється нова процентна ставка 12 mnth Libor + 17,88 процентів річних за кредитом в доларах США. Такий розмір підвищеної процентної ставки підлягає застосуванню до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором. Додатковими угодами №№8-14 від 30.05.2009 року сторони підтвердили прийняті на себе зобовязання та встановили наступний порядок користування кредитними коштами, виданими позичальнику у формі траншів на підставі додаткових угод №№1-7, а саме: починаючи з 30.03.2009 року позичальник сплачує банку проценти за користування траншами у розмірі 3 mnth Libor + 12,48 річних; за користування траншами понад встановлений відповідними додатковими угодами до кредитного договору строк встановлюється процентна ставка у розмірі 3 mnth Libor + 21,48% річних; встановлено нові графіки погашення кредитних коштів. 28.12.2009 року позичальником та банком укладена додаткова угода №15 до кредитного договору, згідно якої встановлено новий графік погашення кредитної заборгованості по наданим позичальнику траншам на підставі додаткових угод №№1-7. 31.03.2011 року між позичальником та банком укладена додаткова угода №16 до кредитного договору, згідно якої встановлено новий графік погашення кредитної заборгованості по наданим позичальнику траншам на підставі додаткових угод №№1-7. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № SU-01/166/08. В той же день між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № SU-02/166/08. Позивач вказує на те, що позичальником умови договору не виконувалися, в результаті чого виникла заборгованість станом на 25.05.2012 року на загальну суму 663290,62 доларів США. Тому позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів, як з поручителів позичальника. Вирішуючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлено строку його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобовязаннь, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Тобто, солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі. Враховуючи, що між банком та поручителями укладено окремі договори, солідарний обовязок виник лише між позичальником та поручителем [PERSON] та одночасно між позичальником та поручителем [PERSON], а між самими поручителями солідарного обовязку не існує. Тому вимога про солідарне стягнення заборгованості з поручителів не ґрунтується на законі. Також при вирішенні позову суд керується правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-990цс15 від 27.01.2016 року, де зазначено, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 3 ст. 559 ЦК України) від дати порушеного боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. У постанові від 02.11.2016 року у справі № 6-1174цс16 Верховний Суд зазначив, що якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і банк повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Таким чином, враховуючи положення п. 1.2.2 кредитного договору та вимогу № 3509ГО від 21.11.2011 року, банк змінив строк виконання кредитного договору з 24.06.2013 року на 31.12.2011 року. В договорі поруки зазначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобовязань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою. Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після припинення, тобто повного виконання своїх зобовязань позичальником за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки події, з якою повязується таке припинення, не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України. Такий правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від: 21.05.2012 року у справах № 6-48цс11, № 6-68цс11, від 23.05.2012 року у справі № 6-33цс12, від 18.07.2012 року у справі № 6-78цс12. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк виконання основного зобовязання за кредитним договором настав 31.12.2011 року. Відповідно у банку виникло право предявити вимогу до поручителя з 01.01.2012 року і протягом наступних шести місяців, тобто до 01.07.2012 року. Строки дії поруки, які передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. У постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року за результатами розгляду справи № 6-53цс14 зроблено такий правовий висновок: виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з позовом до поручителів 13.08.2012 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду після спливу встановленого законом шестимісячного строку, порука відповідачів припинилася. Крім того, судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 609 ЦК України зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Представником відповідача подано докази, що підтверджують ліквідацію позичальника [PERSON] «[PERSON] ЛТД» (ідентифікаційний код юридичної особи 20815632) у порядку передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвалою господарського суду Львівської області від 19.11.15 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс\~ [PERSON] «[PERSON] ЛТД» (ідентифікаційний код юридичної особи 20815632). Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2016 року апеляційну скаргу ПАТ\~«Універсал Банк» задоволено повністю, Ухвалу господарського суду Львівської області від 19.11.2015 року у справі № 914/687/15 скасовано. Матеріали справи передано на розгляд в господарський суд\~\~Львівської області. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.03.2016 року у справі № 914/687/15 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.04.2016 року) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс\~ [PERSON] «[PERSON] ЛТД» (ідентифікаційний код юридичної особи 20815632). Встановлено,\~\~що вимоги всіх кредиторів до банкрута, в тому числі, що заявлені у даній справі, зокрема вимоги ПАТ\~«Універсал Банк»\~на суму 22886835,57 грн.,\~а також ті вимоги, що не заявлені взагалі по даній справі, вважаються погашеними.\~Зобовязано\~державного реєстратора провести державну реєстрацію припинення [PERSON] «[PERSON] ЛТД» (вул. Литвиненка, буд. 3, м. Львів, 79034; код ЄДРПОУ 20815632) та внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення [PERSON] «[PERSON] ЛТД». Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 року у справі № 914/687/15 ухвалу господарського суду Львівської області від 25.03.2016 року у справі № 914/687/15 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» без задоволення. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (номер запису 14151170017002653, дата запису 27.11.2015) вбачається, що станом на дату розгляду справи здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи [PERSON] «[PERSON] ЛТД» (вул. Литвиненка, буд. 3, м. Львів, 79034; код ЄДРПОУ 20815632). Згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Суд вважає безпідставною посилання представників позивачів на Постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі №6-21цс14 із посиланням на приписи ст. 526, 599 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про іпотеку» та зазначенням, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. В даній справі предметом позову не є звернення стягнення на предмет іпотеки, а стягнення заборгованості з поручителів. Отже, вказана правова позиція не може бути застосована до даної справи. Судом встановлено що Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.03.2016 року у справі №914/687/15, встановлено,\~\~що вважаються погашеними вимоги ПАТ\~«Універсал Банк» до боржника [PERSON] «[PERSON] ЛТД» (вул. Литвиненка, буд. 3, м. Львів, 79034; код ЄДРПОУ 20815632)\~на суму 22886835,57 грн. (в тому числі ті, які виникли з кредитного договору №166/08 від 25.06.2008 року), а також ті вимоги, що не заявлені взагалі по даній справі. У звязку з цим, необґрунтованою є позиція ПАТ\~«Універсал Банк», що у боржника [PERSON] «[PERSON] ЛТД» є наявна заборгованість за кредитним договором, оскільки вимоги Банку погашені у встановленому законом порядку (ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed