Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

13 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 29 липня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з травня 2016 року через те, що у них відсутнє взаєморозуміння, розходженні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Позивач позбавлена можливості самостійно належним чином утримувати сина а відповідач матеріально допомоги на утримання дитини не надає, а тому, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 1/3 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно, та розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності наполягала на задоволенні позовних вимог. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явились до суду. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 липня 2011 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбні відносини фактично припинені з травня 2016 року через те, що у них відсутнє взаєморозуміння, розходженні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та дійсні обставини справи, зокрема: - матеріальне становище та стан здоров'я позивача; - матеріальне становище відповідача; - потребу дитини у харчуванні, забезпеченні її одягом. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує ту обставину, що обов'язок утримання сина покладається в рівній мірі на обох батьків, однак враховуючи середній щомісячний дохід батька та прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби сина і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 235 Цивільного процесуального кодексу України позивачу залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «[PERSON]». В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved