Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

13.02.2019 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про зобов`язання [PERSON] не перешкоджати у вільному спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] та визначити способи його участі у вихованні доньки на особисте спілкування : побачення п`ять раз на тиждень з понеділка по п`ятницю за місцем навчання доньки без присутності матері; кожну другу суботу місяця з 14 до 18 забирати дитину та проводити з нею час у громадських місцях без присутності матері; необмежене спілкування з донькою, засобами телефонного, електронного зв`язку; спільний відпочинок у день народження дитини та в інші святкові дні, не менш ніж чотири години без присутності матері. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком [PERSON] [INFO] , яка проживає разом з [PERSON] .. На підставі рішення суду він сплачує аліменти на користь відповідача на утримання дочки. Також вказує, що з народження дочки, між ним та відповідачем виникали непорозуміння щодо участі у її вихованні та відвідуванні. Відповідач створювала перешкоди у спілкуванні з дочкою та категорично забороняє дитині спілкуватися з ним. В зв`язку з чим він звернувся до органу опіки та піклування з клопотанням про встановлення графіку зустрічей з дитиною. Розпорядженням комісії № 899 від 30.11.2017 було встановлено графік, але відповідач категорично відмовляється його виконувати, про що подала заяву до органу опіки та піклування обґрунтовуючи тим, що таке спілкування шкодить психічному стану дитини. Також він звернувся до шкільного психолога, щоб вона підготувала дитину до зустрічі з ним, але відповідач написала заяву та заборонила шкільному психологу проводити будь-які розмови з дитиною. На зустрічі в присутності працівника органу опіки та піклування відповідач також відмовила. В зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав на спілкування з рідною дочкою та участь у її вихованні. 16.05.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про поновлення строку встановленого для подання відзиву на позовну заяву та відзив (а.с. 49-55). За змістом відзиву представник відповідача просить відмовити в позові [PERSON] в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. Батько дитини ніколи не приймав участі у вихованні дочки та спілкуванні з нею. Крім того він не визнавав свого батьківства, в зв`язку з чим відповідач зверталась до суду з позовом про встановлення батьківства. Починаючи з 2010 року вона намагалась примусити позивача як батька приймати участь у житті дитини, натомість він уникав такого спілкування. 21.03.2012 відповідач зверталась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, проте відкликала позов, надавши батьку дитини шанс на виправлення. Однак він уникав спілкування з дитиною. У 2017 році позивач дізнався, що відповідач разом з дитиною виїжджали на відпочинок за кордон та подав заяву до прокуратури про вчинення протиправних дій. Однак при проведенні перевірки було встановлено, що батько дитини не звертався до органів реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей його як батька. Крім того зазначено, що на ґрунті неприязних відносин, позивач 14.11.2017 подав заяву про встановлення йому порядку спілкування з дитиною. 30.11.2017 розпорядженням №899 Бориспільської РДА встановлено тимчасовий порядок зустрічей, яким впродовж місяця щосуботи не більше 3-х годин у присутності директора Бориспільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] (або іншого працівника за відсутності директора) та впродовж наступних двох місяців за домовленістю батьків на обраній території в присутності матері дитини. Такий порядок був прийнятий, оскільки дитина фактично від народження не знала свого батька, він не виявляв до неї любові, опіки та не спілкувався з нею. Проте позивач порушив рішення органу опіки та піклування, проігнорував встановлений графік та порядок його виконання, натомість приходив до дитини в школу, до класу та вимагав спілкування, на що дитина лякалась та була розгубленою. Крім того дії позивача призвели до того, що вони звертались до невролога та психолога. Ухвалою від 28.02.2019 відкрито провадженні у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 19-20). Ухвалою від 21.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а. с. 100). Крім того ухвалою від 04.03.2020 було вирішено здійснити опитування малолітньої [PERSON] , [INFO] в закритій частині судового засідання за участі учасників справи (а. с. 156-157). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вважає, що відповідачка налаштовує дитину проти нього, чим створює перешкоди у їх спілкуванні. Відповідач та її представник заперечували проти позову, підтримали відзив та просили відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві, також звертають увагу, що позивач тривалий час не виявляв бажання спілкуватись з дочкою, а також не виконав рішення органу опіки та піклування щодо встановленого порядку його участі у спілкуванні з дочкою, та порушив його, що негативно вплинуло на дитину. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації підтримала наданий суду висновок щодо недоцільності встановлення порядку участі позивача у спілкуванні з дитиною, зважаючи на стан дитини її небажання спілкуватись з батьком, у зв`язку з цим проти позову заперечує Заслухавши пояснення учасників справи, думку малолітньої [PERSON] , допитавши свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 17 листопада 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 7). Позивач [PERSON] є батьком дитини, відповідач [PERSON] - її матір`ю (а.с. 7). Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі та неодноразово вирішували в суді, а також в органі опіки та піклування, питання, що стосуються їх малолітньої дочки. Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2010 ухваленим у справі 2-792/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] , встановлено походження [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] (а.с. 56). На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2009 ухваленого у справі 2-326/2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.11.2008 (а. с. 8). З досліджених документів вбачається, що в 2010 році відповідач у справі [PERSON] неодноразово (25.02.2010, 18.05.2010 та 12.10.2010) зверталась до Органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації із заявами щодо участі батька дитини - позивача у справі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] (а.с.57,58,59), а в подальшому, в березні 2012 року, - з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] дочки [PERSON] (а.с.63). Водночас, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2012 ухваленим у справі № 1005/2817/2012, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а. с. 77). За змістом вказаного рішення підставою для відмови в задоволенні позову суд зазначив, що в актовий запис про народження дитини відповідні зміни внесені не були, отже належних доказів того, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] позивачка не надала. Суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] офіційно не являється батьком дитини, отже позбавити його батьківських прав неможливо, оскільки такого права він не набув (а.с.77). Встановлено, що восени 2017 року позивач [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації щодо встановлення графіку його спілкування з дочкою [PERSON] . Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №899 від 30 листопада 2017 року встановлено тимчасовий порядок зустрічей [PERSON] з малолітньою [PERSON] [INFO] (а. с. 9), а саме: - впродовж місяця, з дня прийняття розпорядження, щосуботи не більше трьох годин у присутності директора Бориспільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] (або іншого працівника за відсутності директора) (п.1.1); - впродовж наступних двох місяців за домовленістю батьків на обраній території в присутності матері дівчини [PERSON] (п.1.2). Встановлено, що дане розпорядження сторонами виконано не було. Як вбачається з листа директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Бориспільської районної державної адміністрації від 26.01.2018 №18 [PERSON] (а.с.11) 18 січня 2018 року громадянин [PERSON] звернувся з проханням до директора Бориспільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] бути присутньою на суботніх зустрічах з його малолітньою донькою [PERSON] . Також, в листі зазначено про те, що, зателефонувавши матері [PERSON] з`ясовано, що вона не дозволяє зустрічатися доньці з батьком, мотивуючи це тим, що донька його боїться (а.с.11). З цього ж приводу щодо невиконання [PERSON] розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №899 від 30.11.2017 «Про встановлення графіку спілкування громадянина [PERSON] з дочкою [PERSON] » позивач [PERSON] в січні 2018 року звертався до Служби у справах дітей та сім`ї, та листом від 22.01.2018 №60 йому було роз`яснено ст.159 Сімейного кодексу України, а саме право одного з батьків дитини звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.10). Водночас, встановлено, що відповідач [PERSON] 17 січня 2018 року, тобто, до звернення [PERSON] із заявами щодо невиконання розпорядження матір`ю дитини, звернулась із заявою на ім`я начальника Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації (а.с.68), в якій повідомила, що 16 та 17 січня 2018 року було порушено розпорядження №899 від 30 листопада 2017 року «Про встановлення графіку спілкування громадянина [PERSON] з дочкою [PERSON] ». А саме, [PERSON] без повідомлення її та директора Бориспільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] 16 та 17 січня 2018 року сам, без присутності дорослих, підійшов до їх спільної дитини [PERSON] , і почав говорити про себе і про неї. Їх дитина вперше побачила свого батька і розплакалась. Також повідомила, що 17 січня [PERSON] , увірвався в клас, де йшов уроку, і почав на підвищених тонах розмовляти з класним керівником [PERSON] в присутності учнів, і дана ситуація ще більше налякала її доньку. У зв`язку з даною ситуацією, просила перенести графік побачення в присутності її та психолога на 2-3 місяці пізніше, так як дитина налякана неадекватною поведінкою [PERSON] . Крім того, 22 та 24 січня 2018 року відповідач [PERSON] зверталась із письмовими заявами до директора Гірської ЗОШ, якими повідомляла, що [PERSON] , біологічний батько її дитини, має право спілкуватись з [PERSON] лише в її присутності та психолога, та просила сприяти виконанню розпорядження, а також повідомляла, що [PERSON] в січні 2018 року порушив розпорядження №899, внаслідок чого дитини боїться перебувати на території школи та спілкуватись з біологічним батьком (а.с.12,13). Частинами 1 та 2 ст. 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Тлумачення ст. 159 Сімейного кодексу України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. У судовому засіданні позивач стверджував, що відповідач, не зважаючи на вищевказане розпорядження, чинить йому перешкоди його участі у вихованні і вільному спілкуванні з дочкою з моменту її народження та просив усунути ці перешкоди шляхом встановлення визначеного ним порядку графіку побачень та порядку спілкування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами, що йому дійсно чиняться перешкоди з боку матері у спілкуванні з дочкою та її вихованні, оскільки ним не підтверджено, що відповідач не давала йому змоги бачитися і спілкуватися з нею з народження та перешкоджала виконанню розпорядження органу опіки та піклування. Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування про участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] (а.с. 36-37), за результатами співбесіди з малолітньою [PERSON] , яка заявила що не бажає спілкуватися з батьком, а також беручи до уваги психолого-педагогічну характеристику дитини, надану Гірською ЗОШ 1-ІІІ ступенів Бориспільського району, висновок оцінки потреб сім`ї, складену Бориспільським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, вважає неактуальним розгляд питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з його дочкою малолітньою [PERSON] .. Крім того суд враховує вимоги чинного законодавства щодо врахування думки та забезпечення інтересів дитини під час розгляду справ даної категорії. Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ, кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, засобів масової інформації, засобів зв`язку (комп`ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. Їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю. Статтею 15 Закону №2402-ІІІ визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 23 Конвенції також встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Відповідно до вимог ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Малолітня [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні вказала, що бачитися і спілкуватися зі своїм батьком вона не бажає, оскільки не знає його з народження та була налякана його поведінкою. Пояснила, що їй не було відомо проте, хто є її батьком, вона цим не цікавилась. [PERSON] сам підійшов до неї в школі та повідомив, що він її батько, вона не повірила та злякалась, розповіла матері. Вдруге, [PERSON] штовхнув її при зустрічі в школі, а коли вона розповіла про це, назвав її брехухою, говорив погані речі про її маму. Крім того як вбачається з матеріалів справи, а саме психолого-педагогічної характеристики [PERSON] (а.с. 67) під час виконання завдань батько відсутній у думках дівчини, що говорить про малозначність його для дитини і вона не готова на даний час спілкуватися з батьком на рівні сімейних стосунків. Дані обставини також підтвердженні у судовому засіданні свідками - [PERSON] , [PERSON] та поясненнями у якості свідка - відповідача [PERSON] .. Згідно з довідкою директора Гірської ЗОШ І-ІІІ ступенів Бориспільської районної ради Київської області Гутовського А.М. № 108 від 14.11.2017, батько дитини [PERSON] , [INFO] за період навчання дитини не відвідував батьківських зборів та не брав участі у житті школи (а.с. 69). Згідно довідки від 10.05.2019 (а.с. 71) [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря невролога з діагнозом ситуаційна реакція, порушення нічного сну. Відповідно до висновку консультативного висновку Дитячого консультативно-діагностичного центру з відділом здорової дитини та денним стаціонаром від 01.03.2019 (а.с. 72) у [PERSON] , [INFO], є реакція підвищеної тривожності, емоційна напруга, страх пов`язаний з психотравмуючою ситуацією. Суд звертає увагу, що ситуація, яка виникла у зв`язку із спором між її батьками, сприймається малолітньою [PERSON] вкрай емоційно та має на дитину, вочевидь, негативний вплив, що, на переконання суду з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, не може бути наслідком лише незвичної для дитини ситуації, пов`язаної з наданням пояснень в суді, проте наслідком поведінки її батьків, в тому числі та не в останню чергу, позивача [PERSON] .. Так, досліджені в судовому засіданні докази та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави дійти висновку, що позивач [PERSON] тривалий час не виявляв батьківської уваги до дочки [PERSON] , про народження якої він був обізнаний. Не зважаючи на твердження позивача, що в нього були підстави сумніватися у своєму батьківстві, з моменту встановлення батьківства рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 квітня 2010 року (а.с.56), коли [PERSON] виповнилось лише два роки, він не вживав жодних дій для спілкування з донькою та для участі у її вихованні до кінця 2017 року включно. А виявивши таке бажання, не дотримався умов такого спілкування, свідомо порушив розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №899 від 30 листопада 2017 року «Про встановлення графіку спілкування громадянина [PERSON] з дочкою [PERSON] », та розпочав таке спілкування без присутності матері дитини та психолога, без відповідної психологічної підготовки дитини, що мало негативні наслідки для малолітньої [PERSON] , яка на даний час категорично не бажає бачитись і спілкуватись з батьком, якого вона не знає, та який для неї є фактично чужою людиною. При цьому суд критично оцінює доводи позивача, що лише в листопаді 2017 року, після внесення змін до актового запису про народження дочки, він отримав можливість реалізувати свої батьківські права. Так, жодного належного і допустимого доказу того, що у позивача були перешкоди для реалізації його батьківських прав та виконання батьківських обов`язків до листопада 2017 року, суду надано не було. Відсутність відомостей про батька в актовому записі про народження на є такими перешкодами. При цьому, суд визнає, що поведінка відповідача [PERSON] також, не сприяла запобіганню таких негативних наслідків для доньки. Малолітня [PERSON] не була поінформована матір`ю щодо особи свого батька [PERSON] , який, хоч і в спосіб сплати аліментів, але брав участь у житті дитини. Відповідач [PERSON] не підготувала дитину до можливої зустрічі та спілкування зі своїм батьком, хоч приклала достатньо зусиль, щоб встановити батьківство позивача, зобов`язати його брати участь у матеріальному утримання доньки, а також, будучи обізнаною про ухвалене вищезазначене розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №899 від 30 листопада 2017 року щодо участі [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, якою визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Водночас, відповідно до вимог ч.3 ст.16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно вимог ч.2 цієї статті при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. За змістом ч.3 вказаної статті не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Частино 4 цієї статті закріплено, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням вище викладеного, повно і всебічно з`ясувавши усі обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши думку малолітньої дитини, суд прийшов до висновку, що на даний час позивач [PERSON] не зможе реалізувати свої батьківські права та обов`язки щодо участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] та особистому спілкуванні з нею без шкоди для її психологічного розвитку, зокрема, у тому вигляді, в якому він просить суд ухвалити рішення. Так, спілкування дитини з батьком не повинно набувати риси психотравмуючих подій, а виховний процес повинен сприяти емоційному, особистому її розвитку та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті. На даний час такі можливості, щоб запобігти негативним наслідкам спілкування між позивачем та його малолітньою донькою, у сторін відсутні, а тому задоволення позовних вимог призведе до порушення прав та законних інтересів малолітньої [PERSON] . Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed