Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 15380,98 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 гривень, та витрати понесені у звязку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 487,20 грн. та 487,20 грн. за вимоги немайнового та майнового характеру, та 1200,00 гривень сплачені за проведення експертного дослідження. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 липня 2015 року, по вулиці Світлогорській у м. Кривому Розі, сталося дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів, марки «Шкода Рапід» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та марки «ВАЗ 21114» д/н [NUMBER] під керуванням позивача. В результаті зіткнення, автомобілю позивача спричинені механічні ушкодження. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року, винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 20.07.2015 р. визнано відповідача. Окрім зазначеного, за даним фактом вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 15 вересня 2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 289 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробувальним строком на 2 роки. У звязку із протиправною поведінкою відповідача, позивачу спричинені матеріальні та моральні збитки. Позивач просить стягнути матеріальні збитки, які згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження встановлені у розмірі 15380,98 гривень. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 10000,00 гривень, яка виразилась в тому, що він тривалий час не міг користуватись належним йому автомобілем, що потребує додаткових зусиль для нормального існування та адаптації в середовищі, переніс нервові та емоційні переживання, був вимушений вживати заходів для притягнення відповідача до відповідальності. У судове засідання позивач надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та третя особа до суду не зявились, про день та час розгляду справи належним чином сповіщені, про причини не явки не повідомили. 24 грудня 2015 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Перевіривши та проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 02 жовтня 2015 року (а.с. 53). З постанови від 21.09.2015 року, убачається що 20.07.2015 року приблизно о 09 годині 05 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на перехресті вул. Озерна та вул. Світлогірська в м. Кривому Розі, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В наслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. При цьому, як убачається з матеріалів справи, за фактом вчиненої ДТП, відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, завдавши значної матеріальної шкоди потерпілому. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року (а.с. 14-15), [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з випробувальним строком на 2 роки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Судом встановлено, позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки даний випадок не визнано страховим в порядку ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки немає підстав вважати, що особа яка протиправно заволоділа транспортним засобом «Шкода Рапід», д/н [NUMBER], керувала забезпеченим транспортним засобом на законних підставах, тому її не можна вважати особою, відповідальність якої застрахована. Даний факт підтверджено листом АТ «СК «АХА Страхування» від 18.08.2015 року (а.с. 12-13). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д32/07-15 від 24 липня 2015 року, власнику автомобіля [NUMBER], спричинено матеріальну шкоду у розмірі 15380,98 грн. (а.с. 18-44). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦПК України). Таким чином з огляду на вказане, з урахування наданих доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення матеріальних збитків з відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі. В результаті скоєної [PERSON], ДТП позивачу були спричинені моральні збитки. Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: ч. 1 - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 1-4 частини другої статті 23 статті ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною. Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як убачається із позовної заяви вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем обґрунтовувалися, зокрема, у перенесених нервового та емоційного стресів, був пошкоджений його автомобіль, який був невідємною частиною повсякденного життя та безпосередньо повязаний з його звичайним способом життя. Згідно висновку МСЕК від 16.12.2013 року, у позивача встановлена втрата працездатності в наслідок професійного захворювання, у звязку з чим автомобіль був основним засобом для його пересування. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності, нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати моральним стражданням з урахуванням ступені і тривалості фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та наданих доказів, тому позов у частині моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи зі співмірності вимог та наданих доказів. За змістом заявленого позову, цивільно-правовими наслідками скоєного [PERSON] адміністративного правопорушення є заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в перенесенні моральних та фізичних страждань. Між цими наслідками та діями відповідача наявний прямий причинний звязок. Таким чином, враховуючи обставини справи, які свідчать про небажання [PERSON] в добровільному порядку відшкодовувати завдану позивачу моральну шкоду, ступінь вини відповідача, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] у розмірі 1000,00 грн., що на думку суду буде співмірним до завданих страждань. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 487,20 гривень за вимоги немайнового характеру та 487,20 гривень за вимоги майнового характеру. Також з відповідача підлягають стягненню витрати понесені позивачем у звязку із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 1200,00 гривень, що підтверджено квитанцією № 000322 від 22.07.2015 року.

Outcome: partial