Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

13.09.2018 [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що через постійні суперечки, внаслідок того, що кожен із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, сторони припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. Сімя припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. На час звернення до суду спору щодо майна та проживання між сторонами немає. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. До судового засідання представник позивача адвокат [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася повторно, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Манзуркіна) [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 137843. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя сторін не склалося, через постійні суперечки, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. Позивач переконаний, що сімя припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Нормами ст. 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved