Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

12 грудня 2017 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулося в Корабельний районний суд міста [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що 04.06.2012 року відповідач став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», підписавши Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої тримав кредитну картку «Універсальна». В подальшому, згідно договору № б/н від 27.04.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна Gold» зі сплатою відсотків за користування у розмірі 42.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання відповідач за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.10.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 11 214грн. 74 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1600 грн. Позивач свого представника в судове засідання не направив, проте в заявленому позові заздалегідь просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте ним надано до суду письмові заперечення, в яких останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити, посилаючись на пропуск позивачем загального строку позовної давності та просив слухати справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 Цивільного кодексу України). За змістом статті 297 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Заборгованість відповідача за розрахунком позивача станом на 31.10.2017 року становить 11214 грн. 74 коп., яка складається із 5 903 грн. 62 коп. заборгованості за кредитом, 3 600 грн. 89 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 700 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафу: 500 грн. фіксованої частини штрафу, 510 грн. 23 коп. процентної складової штрафу. Відповідач заявив про застосування позовної давності. Судом встановлено, що останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням відповідачем здійснено 20 липня 2014 року, а з цим позовом банк звернувся до суду 12 грудня 2017 року, чим порушив загальний строк позовної давності. Суд погоджується з доводами відповідача, що трирічний строк звернення до суду закінчився до дня звернення позивача до суду, а саме 20 червня 2017 року. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Водночас, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). Пунктом 1.1.7.31 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що строк позовної давності щодо вимог Банку по поверненню кредиту. Оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Разом з тим вказані Умови не містять підпису позичальника, а у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи анкету - заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети-заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, в анкеті - заяві позичальника від 04 червня 2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи із дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Такий висновок щодо необхідності доведення позивачем вказаних обставин викладено Верховним Судом України у постановах від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16. Оскільки Умови не були підписані відповідачем, строк позовної давності до 5 років не було збільшено. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). Оскільки останній платіж за договором про надання банківських послуг відповідач здійснив 20 липня 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду 12 грудня 2017 року, суд дійшов висновку про сплив трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України), тому вимоги позивача про стягнення 11 214грн. 74 коп. заборгованості за кредитом задоволенню не підлягають саме через сплив позовної давності. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати повязані з розглядом справи покладаються на позивача. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: dismissed