Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

14 лютого 2019 року представник заявника звернувся до Самарського районного суду м.\~Дніпропетровська із заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24 [INFO] 1991 [INFO] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] у місті Карелі Грузинської РСР народилася [PERSON] . В подальшому у травні 1991 року, через національний озброєний конфлікт, заявник вимушена була залишити територію Грузії та переїхала до м. Дніпропетровська, де почала мешкати за адресою: [ADDRESS] , де мешкає по сьогоднішній день, включаючи 24 серпня 1991 року. Проте документи, які б підтверджували факт проживання заявника за вказаною адресою саме з початку 1991 року було втрачено. В подальшому, 20 січня 1997 року Амур-Нижньодніпровським РО ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області заявнику було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . В подальшому, заявником було отримано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, за допомогою якого заявник неодноразово здійснювала виїзд за кордон. У 2019 році заявник звернулася до Самарського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про видачу нового паспорту громадянина України для виїзду за кордон, оскільки строк дії наявного у останньої на той момент документу закінчувався. Однак співробітниками Самарського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, заявнику було пояснено, що для отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон нового зразка необхідним є встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Також заявником була подана заява до Самарського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо припинення дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а сам паспорт передано на зберігання його співробітникам. 09 жовтня 2019 року за вихідним №3851 Самарським районним відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заявнику надано повідомлення про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. У вказаному повідомленні в обґрунтуванні відмови, зокрема було зазначене наступне: «Після проведення перевірки факту належності особи до громадянства України, було встановлено, що підтвердити чи спростувати законність документування паспортом громадянина України зразка 1994 року [PERSON] , [INFO] немає можливості. Так як недостатньо відомостей щодо її реєстрації на території України станом на 24.08.1991 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного пропонуємо вам звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України [INFO] року» Таким чином документально підтвердити факт наявності реєстрації заявника на території України станом на 24.08.1991 року не має можливості (а.с. 2-4). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2020 року, позовна заява була залишена без руху. У встановлений строк заявником було усунуті вказані недоліки (а.с. 19). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 24). В судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Самарського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Лепша М.Ю. в судовому засіданні щодо вирішенні заяви поклалася на розсуд суду. Також пояснила, що заявник звернулася до органу з заявою про видачу закордонного паспорту. Паспорт громадянина України видавався у 1997 році, відповідно до постанови №152 від 07.05.2015 року, було надано запит до АНД відділу для підтвердження належності до громадянства України, на що було надано відповідь, що не можливо встановити цей факт та запропоновано встановити цей факт у судовому порядку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник це донька її знайомих, вона знає цю сім`ю з травня 1991 року, коди вони приїхали з Грузії у м. Дніпропетровськ для проживання. [PERSON] та [PERSON] батьки заявника, разом з [PERSON] приїхали до старшого сина [PERSON] проживати. Потім вони купили будинок у Рибальському у приватному секторі, там вони проживали і зараз проживають там. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знає [PERSON] з 1991 року. Їх будинок знаходиться біля школи, він пам`ятає, як вони ходили до них за черешнею. До них цим літом приїжджали родичі, його однолітки і вони разом гуляли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає заявника, як вони переїхали з Грузії до [PERSON] на початку червня 1991 року. Вони познайомилися, їхні батьки потоваришувалися, вони дуже тісно спілкувалися. Заявник вже була на території України і нікуди не переїжджала, вони ходили в гості до них на [ADDRESS] . Також пояснила, що коли вони переїхали [PERSON] була вже на території України на місяці два раніше чим вони. Заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30.01.1997 року [PERSON] подала заяву про видачу паспорту, заповнено форму №1 (а.с. 37). 30.10.2012 року Самарським РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області вклеєно фотографію в паспорті (а.с. 38). 09 жовтня 2019 року за вихідним №3851 Самарським районним відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заявнику надано повідомлення про відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. У вказаному повідомленні в обґрунтуванні відмови, зокрема було зазначене наступне: «Після проведення перевірки факту належності особи до громадянства України, було встановлено, що підтвердити чи спростувати законність документування паспортом громадянина України зразка 1994 року [PERSON] , [INFO] немає можливості. Так як недостатньо відомостей щодо її реєстрації на території України станом на 24.08.1991 року. Таким чином, виходячи з вищевикладеного пропонуємо вам звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України 24.08.1991 року» (а.с. 8). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №209379292 від 19.05.2020, вбачається, що за [PERSON] зареєстровано права власності на житловий будинок [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації права власності договір купівлі продажу, серія та номер: реєстр №1-1375, виданий 29.07.1993, видавник Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора (а.с. 44,45). Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~законним і\~обґрунтованим є\~рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норма матеріального\~права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих\~Конституцією\~і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи, що метою заявника є намір звернення до Самарського районного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з метою отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1,7\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Заслухавши покази свідків, які підтвердили факт постійного проживання з травня 1991 року на території України заявника, враховуючи вищевикладені письмові матеріали справи, суд пригодить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір», суд вважає що судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved