Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

14 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Енергобанк» про стягнення суми боргу за договором про строковий банківський вклад та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20 серпня 2013 року між нею та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір про строковий банківській вклад з щомісячною виплатою відсотків № 092274 від 20.08.2013 року. Відповідно до умов договору сума вкладу складає 200 000 грн., строк розміщення - 366 дні, тобто з 20 серпня 2013 року по 20 серпня 2014 року зі сплатою 19,5% відсотків річних. Згідно квитанції № 2635122 від 20.08.2013 року вона внесла в касу Банку кошти в сумі 200 000 грн. Позивач письмово рекомендованим листом 23.03.2015 року звернулася до Банку, а саме, до Слов'янського відділення та безпосередньо до юридичної особи з вимогою розірвати вказаний договір та вважати його розірваним з моменту отримання листа, повернути кошти у розмірі 200 000 грн. та виплатити відсотків через касу Банку. Проте відповідь на цю вимогу так і не надійшла. На її думку, відсотки на суму вкладу мають нараховуватися з 21.08.2013 року по дату закінчення договору, а саме по 03.04.2015 року, що становить: за серпень 2013 року - 11 днів; за жовтень-грудень 2013 року - 92 дня; за 2014 рік - 365 днів; з 01.01.2015 року по 03.04.2015 року - 93 дні; всього - 561 день. Таким чином, сума відсотків за розрахунком позивача дорівнює: 200 000 х 0,195 х 561 : 365 = 59 942,46 грн. Просила стягнути з ПАТ «Енергобанк» на її користь грошові кошти в розмірі: 200 000 грн. - сума вкладу, 59 942,46 грн. - відсотки, а всього - 259 942,46 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 червня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 000 грн. - сума вкладу, 59 942,46 грн. - відсотки, а всього 259 942,46 грн. В іншій частині позову відмовлено. На вказане рішення суду відповідач ПАТ «Енергобанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що для правовідносин під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нормами якого передбачений особливий порядок задоволення вимог вкладників. А саме, на Фонд покладено обов'язок відшкодовувати кошти вкладникам, а уповноважена особа Фонду лише зобов'язується скласти перелік вкладників та визначити їм розрахункові суми. Спори щодо включення в реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства та підсудні окружному адміністративному суду м. Києва. Окрім того, посилається на те, що [PERSON] грошові кошти в касу банку не вносила. Квитанції № 2635122 та № 2635652, які надані позивачем до суду, в Банку не обліковуються, а тому є підстави вважати, що такі квитанції являються підробленими. Також вказує, що під час здійснення тимчасової адміністрації в банку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути нараховані відсотки на вклад у період з 13.02.2015 року по 03.04.2015 року. [PERSON] просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Банк, належним чином сповіщений про час та місце судового засідання, свого представника не направив. Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] був укладений договір № 092274 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку. Відповідно до п. 1.2 Договору Банк зберігає вклад на вкладному рахунку клієнта [NUMBER], відкритому в ПАТ «Енергобанк» м. Київ (МФО 300272) та розраховує по ньому дохід, виходячи з тривалості року 365 (366) календарних днів, за фактичну кількість календарних днів розміщення вкладу на вкладному рахунку клієнта, починаючи від дня, наступного за датою розміщення суми вкладу, до дня, який передує його поверненню. Для обліку нарахованих відсотків Банк відкриває вкладнику рахунок [NUMBER]. (пункт 1.3 договору) Згідно з пунктом 1.5 договору нараховані відсотки сплачуються клієнту банком по закінченню строку дії вкладу або в день дострокового повернення вкладу згідно умов розділу 3 цього договору шляхом виплати готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок клієнта в перший день місяця після закінчення відповідного місяця. В пункті 2.1.2 Договору зазначено, якщо по закінченню терміну дії вкладу клієнт не вимагає повернення суми вкладу та не надав реквізитів для його перерахування, вклад вважається продовженим з наступного робочого дня після закінчення терміну дії вкладу на той самий термін з нарахуванням відсотків по ставці, що встановлюється відповідно до діючих тарифів Банку на день продовження терміну дії Договору. (а. с.4). Згідно з квитанцією № 2635122 від 20.08.2013 року [PERSON] внесла в касу Банку кошти в сумі 200 000 грн. (а. с. 5) Позивач [PERSON] письмово рекомендованим листом 23.03.2015 року звернулась до Банку, а саме: до Слов'янського відділення банку та безпосередньо до юридичної особи з вимогою розірвати договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № 092274 від 20.08.2013 року, вважати його розірваним з моменту отримання листа, повернути кошти у розмірі 200 000 грн. та виплатити відсотки через касу Банку. Суд прийняв до уваги розрахунок відсотків, запропонований позивачем, а саме: відсотки повинні нараховуватися з 21.08 2013 року по дату закінчення договору - по 03.04.2015 року, що становить: за серпень 2013 року - 11 днів; за жовтень 2013 року - грудень 2013 року - 92 дня; за 2014 рік - 365 днів; з 01.01.2015 року по 03.04.2015 року - 93 дні, всього - 561 день. Таким чином, сума відсотків складає: 200 000 х 0,195 х 561 : 365 = 59 942,46 грн. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. ст. 1058, 1060 ЦК України сума вкладу з відсотками підлягає стягненню з банку, тому вважав за можливе стягнути з ПАТ «Енергобанк» на користь [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 259 942,46 грн., з яких: 200 000 грн. - сума вкладу, а 59 942,46 грн. - відсотки. Суд відмовив у задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., оскільки за даним видом правовідносин законом не передбачено таке відшкодування. З вказаними висновками суду можливо погодитися, за виключенням розміру нарахованих процентів, виходячи з наступного. За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 525 ЦК України) Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Як правильно встановлено судом і це підтверджено змістом договору від 20 серпня 2013 року (п. п. 1.1 Договору) банк (відповідач) прийняв від вкладника (позивача) грошові кошти (депозит) у розмірі 200 000 грн. у тимчасове користування на строк до 21 серпня 2014 року (дата повернення вкладу) та зобов'язується сплачувати проценти за його користування в розмірі 19,50 %. Відповідно до п. 1.2 та 1.3 банк зберігає вклад на вкладному рахунку клієнта [NUMBER] та для обліку відсотків відкриває вкладнику рахунок [NUMBER]. 20 серпня 2013 року [PERSON] внесла за квитанцію в касу банку грошові кошти у розмірі 200 000 грн. (а. с . 4-5) Відповідно до п. 2.1.2 договору банк зобов'язується повернути суму вкладу у дату повернення суми вкладу готівкою через касу банку або безготівковим перерахуванням на рахунок клієнта. Таким чином, вимога вкладника видати суму депозиту (вкладу) є правом вкладника, яким і скористалась позивач, звернувшись до банку після закінчення строку договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 року №29 на підставі постанови Правління Національного банку України (надалі НБУ) від 12 лютого 2015 року №96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» розпочата процедура виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 12.06.2015 року №115 на підставі постанови Правління НБУ від 11.06.2015 року №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Енергобанк» розпочата процедура ліквідації ПАТ «Енергобанк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з червня 2015 року. (а. с. 40 - 41) Статтею 36 Закону від 23 лютого 2012 року № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Пунктом 1 частини 5 статті 36 цього закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Проте в п. 1 ч. 6 даної статті передбачає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. У даному випадку, строк дії договору банківського вкладу закінчився, тому позивач має право на виплату банком належних їй коштів. Частинами 1, 2, 5 статті 27 Закону від 23 лютого 2012 року № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Як вже зазначалось, банківська ліцензія була відкликана на підставі постанови Правління НБУ від 11.06.2015 року №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Енергобанк», а рішенням виконавчої дирекції Фонду від 12.06.2015 року №115 була розпочата процедура ліквідації ПАТ «Енергобанк». (а. с. 72) Відповідно до листа Фонду від 13.10.2015 року №02-036-38303/15 в переліку вкладників, що був переданий до Фонду гарантування уповноваженою особою на ліквідацію банку ПАТ «Енергобанк» відсутня інформація про вклади [PERSON] Тобто, на момент звернення позивача до Фронду, перелік вкладників був вже сформований, а також був затверджений реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] позбавлена можливості отримати, у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Відповідно до частин 1 - 3 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Частиною 1 статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Таким чином, позивач як вкладник правомірно звернулася до суду за захистом порушеного права з вимогою про стягнення сум, які не повернуті їй за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Суд першої інстанції, з врахуванням обставин справи та норм цивільного законодавства, стягнув з банку суму вкладу та відсотки. Проте, стягуючи відсотки, суд погодився з розрахунком позивача стосовно періоду нарахування, чим порушив норми матеріального права. Як передбачено п. 5 ч. 5 ст. 36 Закону від 23 лютого 2012 року № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. З матеріалів справи вбачається, що тимчасова адміністрація була запроваджена рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 року №29 з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно. Тобто нарахування відсотків у даному випадку можливе лише з 21.08 2013 року по 13 лютого 2015 року. Враховуючи викладене, відсотки за період з 21 серпня 2013 року по 12 лютого 2015 року включно складуть наступну суму: 200 000 грн. х 0,195% х 511 днів : 365 днів = 54 600 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, буде дорівнювати - 254 600 грн. (200 000 грн. + 54 600 грн.) Вказані обставини є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги і зміни рішення в частині стягнення з банку на користь позивача процентів та визначення загальної суми заборгованості. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Outcome: partial