Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

14 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в інтересах [PERSON] з вказаною позовною заявою до [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2002 року комунальне підприємство «Лиман» в особі [PERSON] та приватний підприємець [PERSON] уклали договір оренди нежилого приміщення, а саме 1/16 частини адміністративного будинку площею 53,50 кв.метрів та гаражу, які розташовані в м. Очаків, по вул. Торговій (колишня вул. Луначарського), 29, на строк 25 років, з оплатою 107 грн. 00 коп. щомісячно. 07 жовтня 2011 року КП «Лиман» припинило своє існування та скасовано його державну реєстрацію як субєкта підприємницької діяльності. 11 травня 2016 року на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 серпня 2015 року право власності на вищевказане нерухоме майно, яке складається з 1/16 частки адміністративної будівлі літ «Е-1» площею 50,3 кв. метрів та гаражу літ. «Д-1» площею 33,0 кв. метрів, зареєстровано за [PERSON] На пропозицію переукласти договір оренди з новим власником [PERSON] не відповіла. На теперішній час вже більше двох років приміщення займає і використовує приватний підприємець [PERSON], яка відмовляється звільнити приміщення, посилаючись на укладений між нею та [PERSON] договору суборенди. Вважає, що [PERSON] не мала правових підстав на укладення договору суборенди, оскільки договір оренди є недійсним, а [PERSON] використовує вищевказане нерухоме майно безпідставно, та посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить витребувати нерухоме майно з незаконного володіння відповідачки. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися. До судового засідання надійшла заява представника позивачки [PERSON] - [PERSON], в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення. В судовому засіданні, яке відбулося 21 грудня 2016 року, представник позивачки підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що статтею 388 Цивільного кодексу України визначено вичерпний перелік випадків, за яких майно може бути витребуване у добросовісного набувача. Вона є добросовісним набувачем спірного майна відповідно до договору суборенди. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, вважаючи позов безпідставним, пояснила, що при укладенні договору оренди між нею та КП «Лиман» їй було передано оригінал свідоцтва про право власності на майно та оригінал технічного паспорту, які по теперішній час знаходяться у неї. Право на укладення нею договору суборенди передбачено умовами договору оренди, а ліквідація орендодавця не є підставою для припинення договору оренди. Крім того, позивачка стала власником майна лише у травні 2016 року, на час укладення договору оренди була одним із засновників КП «Лиман», якій належала абсолютна частка підприємства, тому всі рішення, які приймало КП «Лиман» відносно майна, що є предметом позову, приймалось з волі та за рішенням теперішнього власника майна. Також вказала на те, що на гараж, переданий їй в оренду, договір суборенди не укладався. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно копії договору оренди нежилого приміщення від 01 вересня 2002 року, та копії акту приймання-передачі від 01 вересня 2002 року, кооперативне підприємство «Лиман» (далі - КП «Лиман») в особі директора підприємства [PERSON] передало в тимчасове користування приватному підприємцю [PERSON] на строк 25 років 16/100 частин адміністративної будівлі площею 53,5 кв. метрів (приміщення №№ 2-1, 2-2, 3-3, 2-4, 2-5) та гараж літ. Д, розташовані по вул. Луначарського (на теперішній час вул. Торгова), 29 в м. Очакові Миколаївської області (а.с. 7-8). 01 квітня 2014 року між приватним підприємцем [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір суборенди на 16/100 частини адміністративної будівлі, розташованої по вул. Луначарського, 29 в м. Очакові, яка знаходиться у користуванні [PERSON] на підставі зазначеного вище договору оренди від 01 вересня 2002 року (а.с. 70). Згідно повідомлення про припинення юридичної особи від 07 жовтня 2011 року, за рішенням суду реєстрація субєкта підприємницької діяльності КП «Лиман» припинена (а.с. 12). Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2013 року право власності на нерухоме майно, передане в оренду [PERSON], визнано за [PERSON] (а.с. 57). На підставі вищевказаного рішення суду, 11 червня 2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 16/100 будівлі, яка складається з нежитлового приміщення літ Е-1, позначеного в плані №1, 2, загальною площею 50, 30 кв. метрів та цілого гаражу за літерою Д-1 загальною площею 33, 0 кв. метрів. по вул. Торговій (колишня вул. Луначарського), 29 в м. Очакові Миколаївської області (а.с.13). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. [PERSON], посилаючись на положення ЦК України, який діє з 01 січня 2004 року (далі - ЦК України), обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] не мала правових підстав на укладення договору суборенди, оскільки договір оренди є недійсним, а тому [PERSON] використовує вищевказане нерухоме майно безпідставно. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину, а тому положення ЦК України щодо недійсності правочину не можуть застосовуватися до договору оренди, укладеного до 01 січня 2004 року. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. Представник позивача не надав суду жодних доказів того, що договір оренди укладено з порушеннями, які б свідчили про його недійсність на момент укладення. Крім того, позовна вимога про визнання договору оренди недійсним не заявлялась. Водночас, відповідно до умов п. 7.2 договору оренди, орендар має право, зокрема, здавати орендований обєкт в суборенду без згоди орендодавця. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року\~№ 1952-IV, речові права та їх обтяження, зокрема право власності, підлягають державній реєстрації. Таким чином, на час укладення 01 квітня 2014 року договору суборенди між [PERSON] та [PERSON] позивачка [PERSON] не набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки таке право у неї виникло з моменту його реєстрації, тобто з 11 червня 2016 року. Крім того, як вбачається з тексту договору суборенди, гараж літ. «Д-1» в суборенду [PERSON] не передавався. Посилання представника позивачки на ст. 781 ЦК України про припинення договору оренди суд також не приймає до уваги, оскільки доказів про звернення позивачки до [PERSON]Д з вимогою щодо припинення договору та повернення майна після реєстрації права власності на спірне майно суду не надано. З врахуванням викладеного, суд вважає, що твердження представника позивачки про відсутність у [PERSON] підстав на укладення 01 квітня 2014 року договору суборенди з [PERSON] та безпідставність користування цим майном останньою є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрат слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed