Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

12 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. З 22 вересня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 12 травня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з відповідачем. 12 травня 2008 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісяця у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22 квітня 2008 року. Оскільки на теперішній час його матеріальний стан значно погіршився, він офіційно не працює, має мінливий нерегулярний дохід та на його утриманні перебуває непрацездатна мати, просить змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження на 1 110 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 19 червня 2018 року позовні заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 19 липня 2018 року відповідачем до суду надано відзив, в якого зазначено, що розмір аліментів на утримання [PERSON] у 1 100 грн. щомісяця, які позивач просить визначити до стягнення, не може забезпечити достатній та гармонійний розвиток дитини, є недостатнім для забезпечення належного рівня її життя. Оскільки згідно із ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік», ЗУ ««Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на дитину постійного збільшується, аліменти у розмірі 1 100 грн. щомісяця у подальшому не дадуть змогу забезпечити достатній рівень життя та розвитку дитини. Окрім цього, розмір аліментів у твердій грошовій сумі може бути визначений згідно зі ч. 1 ст. 184 СК України лише за заявою одержувача останніх, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Просить у задоволенні позову відмовити повністю Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON], повідомлений своєчасно та належним чином не з'явився, до суду направив свого представника. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказала, що задоволення позову та зміна розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення до 1 1100 грн. щомісячно не буде відповідати інтересам дитини, окрім цього позивач не має право на звернення до суду із заявою про зміну способу стягнення аліментів, оскільки вказаним правом наділений тільки отримувач аліментів. Відповідач [PERSON] у судовому засідання думку свого представника підтримала, просила у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справах № 2-1447/08, №1448/08 шлюб між [PERSON] та [PERSON] Леонідовчем розірвано, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісяця у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 квітня 2008 року. На підставі свідоцтва про зміну імені від 16 грудня 2010 року, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 55, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] На підставі свідоцтва про шлюб від 25 лютого 2014 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис №98, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1 - 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, частину 3 ст. 181 СК України викладено в новій редакції: «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів Таким чином, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором їх одержувача та може бути змінений за його позовом. Оскільки позивач, як платник аліментів, фактично просить не змінити розмір аліментів, а змінити спосіб їх стягнення, то останній є неналежним суб'єктом звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів. Серед іншого, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Доводи позивача про наявність на його утримання непрацездатної мати, погіршення його матеріального стану, оскільки він офіційно не працевлаштований та має мінливий, нерегулярний дохід, як підстави для зменшення розміру аліментів не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки на порушення ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів. Надана позивачем копія пенсійного посвідчення матері [PERSON] не вказує на факт перебування останньої на його утриманні, а довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків не дає змогу суду встановити факт отримання чи не отримання останніх станом на момент розгляду та вирішення справи, оскільки надана за період з першого кварталу 2017 року по пекаший квартал 2018 року, тобто до часу звернення позивача із вказаним позовом. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed