Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

14 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення моральної шкоди, у звязку із втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він пропрацював в ДП «Криворіжсталь», КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ КГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого являється ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», в період з 27 березня 2003 року по 29 травня 2012 року по професії, - розливальником сталі конвертерного цеху. Зазначав, що весь час роботи на підприємстві відповідача, він працював сумлінно та добросовісно, а взамін того, відповідач свідомо порушував законодавство про охорону праці, не забезпечив безпечні та нешкідливі умови праці, ігноруючи свої законодавчі обов'язки, що й призвело до ушкодження його здоров'я. Вказував на те, що медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання від 12 січня 2016 року (протокол №029) за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, група [PERSON] недостатність другого ступеня. [PERSON] №9 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 лютого 2016 року, в пункті 17 встановлено, що причиною виникнення профзахворювання стала, саме робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме запиленість. Висновком медико-соціально експертною комісією йому (серія 12 ААА №016651) від 12 січня 2016 року, встановлено 25% втрати професійної працездатності. Протипоказана робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, фізичного перевантаження. Посилався на ті обставин, що він щоденно вимушений переносити хронічні фізичні страждання. Він почав звертатися з приводу загострення бронхіту з 2008 року, в зв'язку з погіршенням стану здоров'я, весь час сподівався, що це короткочасне погіршення і лікування дасть можливість йому видужати, але відбувалася тенденція погіршення в стані здоров'я і на теперішній час його турбують приступи кашлю, які переходять у сухоти, турбують біль у грудях та міжлопатковій ділянці, слабість, підвищена втома, виникає запаморочення, головний біль, болючість та обмеженість рухів у п/крижовому відділі хребта, яка посилюється при поворотах та нахилах тулубу. Стан загострюється вранці та ввечері, на сьогодні він не може обійтись без медикаментів, швидко втомлюється, сухоти непокоять при зміні погоди, наявності пилу, весь час почувається хворим, перестав отримувати задоволення від життя. Тепер, у звязку із загостренням хвороби він починаючи з 2008 року змушений декілька разів на рік звертатися за медичною допомогою амбулаторно та проходити стаціонарний курс лікування. З огляду на вищевикладене, вважає, що самим фактом втрати ним професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». Свої моральні страждання оцінити він не може, однак суму компенсації визначає у розмірі 150 000,00 гривень, яку необхідно стягнути з підприємства відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на його користь. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути з ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку із втратою працездатності, - 150 000,00 гривень, та стягнути на його користь понесені витрати по сплаті судового збору. Позивач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку ст.38 ЦПК України, скористався правом представлення своїх інтересів у суді представником. Присутній у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 19 вересня 2016 року, строк дії пять років (а.с.49) надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», - [PERSON] (довіреність №14-320юр. від 19 серпня 2016 року, строк дії, до 20 листопада 2016 року (а.с.50) надала пояснення по суті справи, проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, надала до суду відповідні письмові заперечення, в котрих посилалася на наступні обставини. Так, щодо недоведеності факту порушення відповідачем законодавства про працю вказувала на те, що в акті про розслідування хронічного професійного захворювання від 12 серпня 2009 року, на який посилається позивач, вказано, що умови праці на його робочому місці відносяться по пилу фіброгенної дії до III-го класу 3 ступеня шкідливості. Зазначала, що в даному конкретному випадку, при укладенні трудового договору між сторонами, відповідно до ст.29 КЗпП України, позивачу було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Вважає, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Вказувала на те, що в свою чергу, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АМКР» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці, а тому вважає, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди вказувала на те, що в позовній заяві зазначено, що оскільки професійне захворювання виникло в позивача внаслідок винних дій, - порушення адміністрацією підприємства норм з безпеки праці, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. З огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що обов'язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. Посилалася на ті обставини, що в матеріалах справи відсутні висновок МСЕК або висновок судової психологічної експертизи (яка не призначалася) про те, що позивачу завдані моральні страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджуються у справі. Доводи позивача, що це загальновідомий факт не можна вважати доказом його страждань та брати до уваги. Вважає, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обовязкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Крім того вважає суму, котру позивач просить стягнути з підприємства відповідача на свою користь, завищеною та необґрунтованою. На підставі викладеного просила у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. [PERSON] ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлено, а також підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме копією трудової крижки, що позивач [PERSON] (а.с.4-8) пропрацював в ДП «Криворіжсталь», КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ КГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого являється ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», в період з 27 березня 2003 року по 29 травня 2012 року по професії, - розливальником сталі конвертерного цеху (а.с.14-21). [PERSON] №9 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 лютого 2016 року (Форма П-4) в пункті 17 встановлено причину професійного захворювання: робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме запиленість (а.с.9-11). Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством відповідача у встановленому законодавством порядку. [PERSON] ст.43 ч.4 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Із виписки акта огляду МСЕК серії 12ААА №016651 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 05 квітня 2016 року слідує, що позивачу при первинному огляді встановлено 25% втрати професійної працездатності з 21 березня 2016 року до 01 квітня 2017 року (а.с.13). [PERSON] медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, позивачу було встановлено професійне захворювання від 12 січня 2016 року (протокол №029) за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, група [PERSON] недостатність другого ступеня (а.с.12). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя (а.с.35-44). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним відповідачем по справі є ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли в 2016 році при визначенні МСЕК позивачу первинно втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст.ст.28 та 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач, - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №717-V, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців, яким в даному випадку є ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг». Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 29 лютого 2016 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тривалість роботи позивача на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» (13 років 8 місяці в шкідливих умовах), ступінь втрати працездатності (з 25% у 2016 році первинно), тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди, суд також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини. Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, №42310/04, 21 квітня 2011 року, суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі [PERSON] проти України №45872 19 грудня 2013 року була встановлена судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро. Щодо вимоги про стягнення з ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» 150 000,00 гривень, то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 30 000,00 гривень, а в решті позову слід відмовити. [PERSON] ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial