Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

13 вересня 2016 року позивачка звернулася з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна та просила суд: розірвати шлюб між громадянкою України [PERSON] та громадянином України [PERSON], який зареєстровано 14 липня 2001 року у Гайворонському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області, актовий запис №42, поділити майно, що є спільною сумісною власністю між [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] в порядку поділу право власності на: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 03186, загальною площею 68 кв. м., легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara, білого кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2393, номерний знак [NUMBER], визнання за [PERSON] в порядку поділу право власності на легковий автомобіль Mitsubishi Lancer синього кольору, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1998, номерний знак [NUMBER], а також право спільної сумісної власності подружжя припинити. Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що 14 липня 2001 року між сторонами був укладений шлюб, який було зареєстровано у Гайворонському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області, актовий запис №42. Від шлюбу у подружжя [INFO] року народився син - [PERSON]. Станом на даний час спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Зазначено, що за час спільного проживання сторін, ними було набуто у власність спільне майно: за договором купівлі-продажу від 25 жовтня 2005 року, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 03186, загальною площею 68 кв. м, вартістю на сьогоднішній день 1 520 000 грн.; легковий автомобіль Mitsubishi Lancer синього кольору, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1998, номерний знак [NUMBER], вартістю на сьогоднішній день 182 000 грн.; легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara, білого кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2393, номерний знак [NUMBER], вартістю на сьогоднішній день 424 000 грн. Позивачка пояснила, що разом із нею проживає син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу він буде проживати із нею. З огляду на зазначене, просить суд відійти від презумпції рівності часток у спільному майні подружжя, та відповідно поділити майно між позивачем та відповідачем шляхом: визнання за [PERSON] в порядку поділу право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 03186, загальною площею 68 кв. м та на легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara, білого кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2393, номерний знак [NUMBER]. визнання за [PERSON] в порядку поділу право власності на легковий автомобіль Mitsubishi Lancer синього кольору, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1998, номерний знак [NUMBER]. Виходячи з вищенаведеного, позивачка звернулася до суду та просила позов задовольнити. Позивачка в судове засідання 17.01.2017 не з'явилась, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи провести у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання 17.01.2017 не з'явився, подав до суду заяву про визнання позову, позовні вимоги, заявлені позивачкою підтримав у повному обсязі, просив суд розірвати шлюб та провести поділ спільного майна подружжя у відповідності до заявлених вимог, а також просив проводити розгляд справи у його відсутність. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 липня 2001 року між [PERSON] та громадянином України [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано у Гайворонському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області, актовий запис №42 (а.с. 7). Від шлюбу у подружжя [INFO] року народився син - [PERSON] (а.с. 14). Спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім′я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу належить задовольнити. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову». Крім того, позивачка просить поділити майно між позивачем та відповідачем, та просить суд відійти від презумпції рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки разом з нею проживає спільний син сторін - [PERSON], а також буде проживати після розірвання шлюбу, шляхом: визнання за [PERSON] в порядку поділу право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 03186, загальною площею 68 кв. м. та на легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara, білого кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2393, номерний знак [NUMBER]. визнання за [PERSON] в порядку поділу право власності на легковий автомобіль Mitsubishi Lancer синього кольору, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1998, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 жовтня 2005 року, [PERSON] придбав у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 03186, загальною площею 68 кв. м. (а.с. 15) Як вбачається з матеріалів справи, за [PERSON] з 26.12.2007 зареєстровано транспортний засіб - легковий автомобіль Mitsubishi Lancer синього кольору, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 1998, номерний знак [NUMBER] (а.с 20) ,а за [PERSON] з 16.09.2014 - легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara, білого кольору, 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER], об'єм двигуна 2393, номерний знак [NUMBER] (а.с. 18). Право власності на вказане майно набуте сторонами під час їхнього подружнього життя, відтак є їх спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З даної норми закону випливає, що сторони володіли вказаним вищезазначеним майном на праві власності в рівних частках. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, просить провести розподіл майна згідно запропонованого нею варіанту, зокрема відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити її частку майна. Позивачка просить поділити майно між позивачем та відповідачем, просячи суд відійти від презумпції рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки разом з нею проживає спільний син сторін - [PERSON], а також буде проживати після розірвання шлюбу. Згідно заяви [PERSON] про визнання позову, останній позов визнав, позовні вимоги, заявлені позивачкою підтримав у повному обсязі, просив суд розірвати шлюб та провести поділ спільного майна подружжя у відповідності до заявлених вимог. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні про поділ майна подружжя у відповідності до заявлених вимог, належить задовольнити. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 174 ЦПК, відповідно до якої «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову». Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При поділі майна спільна сумісна власність припиняється, а тому суд дійшов висновку про припинення права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 4685,20 грн.

Outcome: approved