Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

13.08.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду в розмірі 18615 грн., та зобов`язати слідчу суддю Сєверодонецького міського суду Луганської області Кордюкову Жанну Іванівну надати офіційне пробачення у письмовій формі. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.06.2018 року між позивачем, який є адвокатом та громадянами [PERSON] і [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги у зв`язку з повідомленням останнім підозри за скоєння злочинів, передбачених ст. ст. 365 ч.3, 186 ч.4 КК України. 09.07.2018 року в Сєверодонецькому міському суді Луганської області відбулися судові засідання, які проводили слідчі судді Баронін Д.Б. відносно підозрюваного [PERSON] та [PERSON] - відносно [PERSON] щодо обрання запобіжного заходу підозрюваним. Згідно до ухвали слідчого судді Сєверодонецького міського суду Луганської області [PERSON]. було обрано запобіжний захід [PERSON] у вигляді триманням під вартою строком на 60 днів з 09.07.2018 року по 06.09.2018 року включно з правом внесення застави в розмірі 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 458120 грн., з зазначенням відповідного рахунку, на які необхідно внести вказані кошти. Після винесення ухвали обвинувачені були взяті під варту і направлені до Старобельського слідчоого ізолятору Луганської області. 10 липня 2018 року позивач разом з матір`ю підозрюваного [PERSON] внесли на розрахунковий рахунок, що був зазначений в ухвалі суду грошові кошти у вигляді застави, та сплатили банківську комісію. В цей день позивач прибув до ТУ ДСА в Луганській області для отримання довідки про зарахування коштів на рахунок і подальшого звільнення останнього з-під варти. Однак, у ТУ ДСА в Луганській області повідомили, що внесені кошти у вигляді застави були внесені на не вірний розрахунковий рахунок. 10 липня 2018 року слідчим суддею [PERSON] винесено нову ухвалу суду про виправлення описки з вірним зазначенням банківських реквізитів, однак в цей день сплатити кошти позивач не зміг, тому його підзахисний залишився під вартою. 11.07.2018 року позивачем була направлена заява і документи до ДСА України з проханням повернути гроші в сумі 160120 грн., на яку 29.07.2018 року отримана відповідь куди необхідно звертатись з заявою про повернення вказаних коштів, що було зроблено позивачем 01.08.2018 року. Кошти повернуті були після звернення до суду з вказаною позовною заявою. Вказане сталось виключно з провини судді [PERSON]., яка не зазначила відразу вірний розрахунковий рахунок, внаслідок чого позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 18615 грн. 00 коп., а саме заподіяні моральні страждання пов`язані у приниженні престижу і ділової репутації як адвоката (захисника), моральних переживаннях у зв`язку з незаконним перебуванням під вартою підзахисних позивача, що спричинило негативні наслідки у стосунках з клієнтами. Представником відповідача ДКС України надіслано до суду відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позовні вимоги не підтверджені ніякими доказами. Представником третьої особи ТУ ДСА в Луганській області надіслані пояснення на позов, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову, оскільки і судом і третьою особою були вжиті заходи на поновлення законних прав підозрюваних, та вказана помилка в судовому рішенні є ненавмисною та не спрямована на незаконне утримання підозрюваного [PERSON] під вартою, оскільки 11.07.2018 року третьою особою надано листа на підтвердження зарахування вказаних коштів до ДУ «Старобільський слідчий ізолятор». Прокурором Харківської місцевої прокуратури №2 надані до суду пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на те, що доказів протиправності дій суду не надано, жодними доказами також не підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між ухвалою судді та неможливістю звільнення з-під варти підозрюваного, оскільки наступного дня винесено ухвалу про виправлення описки із зазначенням вірних реквізитів. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, та просив її задовольнити. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Прокурор ХМП №2 Размєтаєв А.С. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в письмових поясненнях. 13.08.2018 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Нев`ядомському Д.В. 14.08.2018 року судом здійснено запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача, відповідь на який повернувся до суду 04.09.2018 року. Ухвалою судді від 15.08.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. 04.03.2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку з відпусткою судді Нев`ядомського Д.В. по догляду за дитиною, та справу розподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 13.03.2019 року вказану справу прийнято до провадження судді. Ухвалою суду від 28.05.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до розгляду по суті. 27.06.2019 року в судовому засіданні залучено до участі в справі прокурора ХМП №2 за клопотанням останнього. Судом встановлено, що позивач є адвокатом, та відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги надав правову допомогу підозрюваному [PERSON] 09.07.2018 року в Сєверодонецькому міському суді Луганської області відбулися судові засідання, які проводили слідчі судді Баронін Д.Б. відносно підозрюваного [PERSON] та [PERSON] - відносно [PERSON] щодо обрання запобіжного заходу підозрюваним. Згідно до ухвали слідчого судді Сєверодонецького міського суду Луганської області [PERSON] . було обрано запобіжний захід [PERSON] у вигляді триманням під вартою строком на 60 днів з 09.07.2018 року по 06.09.2018 року включно з правом внесення застави в розмірі 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 458120 грн., з зазначенням відповідного рахунку, на які необхідно внести вказані кошти. Після винесення ухвали обвинувачені були взяті під варту і направлені до Старобельського слідчоого ізолятору Луганської області. 10 липня 2018 року позивач разом з матір`ю підозрюваного [PERSON] внесли на розрахунковий рахунок, що був зазначений в ухвалі суду грошові кошти у вигляді застави, та сплатили банківську комісію. В цей день позивач прибув до ТУ ДСА в Луганській області для отримання довідки про зарахування коштів на рахунок і подальшого звільнення останнього з-під варти. Однак, у ТУ ДСА в Луганській області повідомили, що внесені кошти у вигляді застави були внесені на не вірний розрахунковий рахунок. 10 липня 2018 року слідчим суддею [PERSON] винесено нову ухвалу суду про виправлення описки з вірним зазначенням банківських реквізитів, однак в цей день сплатити кошти позивач не зміг, тому його підзахисний залишився під вартою. Після пред`явлення позову до суду позивачу були повернені кошти в розмірі 160120 грн. Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування йому моральної шкоди завданої внаслідок вказаної описки в ухвалі суду, внаслідок чого постраждала ділова репутація позивача, що призвело до моральних страждань. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили довози позивача викладені в його позові. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, визначені частиною першою статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, за змістом якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами ( статті 1173, 1174 цього кодексу). Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4від 31.03.1995 року обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Як роз`яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими не правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Однак, позивачем не доведено ані наявності незаконних рішень, дій чи бездіяльності судді Сєверодонецького міського суду Луганської області, ані заподіяння йому моральних страждань, ані причинного зв`язку між діями (бездіяльністю ) заподіювача шкоди та самою завданою шкодою. Тому за умов недоведеності всіх складових для виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки доказів для застосування спеціальних підстав відповідальності до суду надано не було, так як ухвала слідчого суду від 09.07.2018 року не скасована, а доводи позивача щодо навмисного припущення помилки слідчим суддею в даній ухвалі нічим не підтверджені та не надано належних та допустимих доказів щодо вказаного, що не позбавляє його права звернутися до повноважного органу зі скаргою на відповідні дії судді. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed