Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

14 січня 2020 року до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла справа за підсудністю, в порядку ч.1 ст.31 ЦПК України, з Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником вищевказаного будинку. В зазначеному житловому приміщенні відповідач, який являється її сином, [PERSON] зареєстрований, але фактично з 2009 року проживає в м.Олександрія Кіровоградської області. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації, в зв`язку з чим, вона звернулася до суду, щоб в подальшому скористатися правом на отримання субсидії. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 січня 20120 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено розгляд справи та надано відповідачу 15-денний термін для подання відзиву. Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилася. 04 лютого 2020 року подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. 04 лютого 2020 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін для розгляду справи по суті, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, не заперечує проти винесення рішення в підготовчому засіданні, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, надані позивачем разом з позовною заявою, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08 липня 2005 року. (а.с.9) 23 липня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », відповідно до наданої копії свідоцтва про шлюб №204, виданого повторно 11.01.2019 року. (а.с.6) Згідно довідок від 19 серпня 2019 року, виданих виконкомом Захарівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, відповідач [PERSON] , який являється сином [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає в ньому з серпня 2018 року (а.с.10,11). Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте нею нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідач належить до члена сім`ї позивача, проте співвласником будинку не являється, є лише зареєстрованим, але фактично з серпня 2018 року там не проживає, жодних домовленостей про порядок користування будинком не було, тому відповідач вважається таким, що втратив право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати, у вигляді 50% сплаченого судового збору повинно бути повернуто позивачу з відповідного бюджету, решта 50% судового збору - повинні бути покладені на відповідача.

Outcome: approved