Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

13 квітня 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] , на її користь, [PERSON] аліменти на утримання дочки, [PERSON] , [INFO] , що продовжує навчання у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства, на період навчання в розмірі 1/4 заробітку (доходу), розпочавши стягнення з 13 квітня 2020 року і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30 січня 2021 року, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років. Стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені витрати на оплату навчання у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства, дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 237,50 гривень із розрахунку 1/2 частини оплаченої вартості навчання в сумі 6 475,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2000 року до 04 лютого 2011 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач до повноліття дочки [PERSON] сплачував аліменти в розмірі ј частки від заробітку. Дочка продовжує навчання у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча офіційно працює в ДП «МА «Бориспіль», має високу заробітну плату і має реальну можливість надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з цим, [PERSON] звернулась до суду за захистом прав. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Натомість, позивач подала до суду заяву, в якій розгляд справи просила здійснювати у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду також не з`явився, відзив на позовну заяву, клопотань чи заяв не направив. На підставі ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, дослідивши заяву позивача, повно і всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2000 року до 04 лютого 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Ревненською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с. 4) та рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2011 року (а.с. 6). Від цього шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Ревненською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с. 5). Згідно Довідки №122 виданої 02 березня 2020 року, [PERSON] навчається на 3-му курсі денної форми навчання, спеціальності «Готельно-ресторанна справа» спеціалізація Готельне обслуговування» закладу вищої освіти «Київський державний коледж туризму та готельного господарства», освітньо-кваліфікаційний рівень «Молодший спеціаліст». Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 січня 2021 року (а.с. 9). Зважаючи на вказане суд вважає, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання [PERSON] судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем. В ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. за № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У зв`язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , слід визначити розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 січня 2021 року, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивач на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 13 квітня 2020 року. З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача фактично понесених витрат на оплату навчання у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства, дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 237,50 гривень із розрахунку 1/2 частини оплаченої вартості навчання в сумі 6 475,00 гривень, суд прийшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору № 81-ГОд/9 від 31 серпня 2016 року, укладеного між Київським державним коледжем туризму та готельного господарства та [PERSON] , загальна вартість навчання становить 45 000,00 грн. (а.с. 8). Згідно п. 6.3 вищевказаного договору, враховуючи те, що [PERSON] зараз навчається на 3-му курсі, вартість навчання за другий семестр до 30 січня 2021 року становить 6475,00 грн. Як вбачається з квитанції № 0.16.38487961.1 від 04 березня 2020 року позивачем сплачено 6475,00 грн. чер гової оплати за навчання доньки [PERSON] (а.с. 10). Відповідно ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно ч.2 цієї ж статті розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналізуючи дану норму, суд при розгляді справи виходить з того, що до додаткових витрат закон відносить витрати, не пов`язані з повсякденним звичайними витратами на проживання, харчування, одяг, та інше, що пов`язане із забезпеченням життєвих потреб, на які стягуються аліменти на утримання дитини. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (аліменти). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 р. у справі №6-1489цс17. Судом беруться до уваги та враховуються як додатково понесені витрати позивачем на навчання дитини у розмірі 6475,00 грн.. Тому, враховуючи рівність батьків у матеріальному утриманні дитини, суд приходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню половина від понесених позивачем додаткових витрат на навчання доньки у розмірі 3237,50 грн. Таким чином, враховуючи, що обидва батьки є працездатними і не мають таких обставин, які б вказували на неплатоспроможність кожного з них чи які б давали підстави для зменшення участі одного з батьків у порівнянні з участю іншого, а також беручи до уваги те, що саме на позивача покладається обов`язок довести позовні вимоги та всі обставини, на які вона посилається, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved