Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

13 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Универсал-строй бизнес» про визнання припиненими, починаючи з 01.11.2013, трудових відносин між ним та ТОВ «Универсал-строй бизнес», у зв`язку із звільненням на підставі угоди сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. В обґрунтування позову посилається на те, що між ним та ТОВ «Универсал-строй бизнес» з 01.11.2013 фактично припиненні трудові правовідносини за угодою сторін, однак у трудовій книжці відсутні відомості про його звільнення з роботи та з наказом про звільнення він ознайомлений не був. Зазначені обставини призвели до порушення його трудових прав та законних інтересів, оскільки він не має можливості стати на облік до Шосткинського міськрайонного центру зайнятості у якості безробітної особи, яка шукає роботу, оформити державну допомогу по безробіттю. Вирішити це питання у позасудовому порядку позивачу не вдалось, оскільки за адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, товариство відсутнє, встановити зв`язок у телефоному режимі також не вдалось. Письмові звернення до керівника ТОВ «Универсал-строй бизнес» (за місцем знаходження юридичної особи та адресою засновника), які були надіслані рекомендованим відправленням, були повернуті за закінченням терміну зберігання. В судове засідання позивач разом зі своїм представником не з`явилися, надали до суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 28 вересня 2020 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 8-п від 15 липня 2013 року [PERSON] прийнято на посаду електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах до ТОВ «Универсал-строй бизнес», що підтверджується записом у трудовій книжці [NUMBER] позивача [PERSON] . (а.с. 6). Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадянських формувань, місцезнаходження ТОВ «Универсал-строй бизнес»: м. Київ, вул. Кулібіна, буд. 5, офіс 3, юридична особа не перебуває в процесі припинення (а.с. 8-11). За доводами позову 31.10.2013р. позивача звільнено з вказаної вище посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. Проте, як вбачається з копії трудової книжки запис про звільнення позивача до неї не внесений. За доводами позову з наказом про звільнення роботодавець його не ознайомив. Ухвалою від 03.06.2020р. судом з метою перевірки вказаних доводів позивача були витребувані у відповідача належним чином завірені копії заяви [PERSON] про звільнення з посади електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах та відповідного наказу про звільнення [PERSON] з вказаної посади. Проте дані документи відповідачем не надані суду, а тому суд на підставі приписів ч. 10 ст. 84 ЦПК України визнає обставини звільнення позивача за угодою сторін 31.10.2013 з посади електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах ТОВ «Универсал-строй бизнес», для з`ясування яких витребовувалися вказані докази. Крім того, дані обставини доводяться і інформацією з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до якої відповідач, як роботодавець, сплачував страхові внески за [PERSON] з липня по 31 жовтня 2013 року, що підтверджує період перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Универсал-строй бизнес» лише у вказаний період. Відповідно до записів трудової книжки вже 2 грудня 2013 року позивач був прийнятий на аналогічну посаду у товариство з обмеженою відповідальністю «Укрстройтехнології». Позивач неодноразово звертався до ТОВ «Универсал-строй бизнес» із заявою про видачу наказу про його звільнення та внесення відповідного запису до трудової книжки, але всі заходи виявилися безрезультатними, а поштові відправлення, адресовані роботодавцю, були повернуті [PERSON] за закінченням терміну зберігання разом з копіями заяв. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Вирішуючи заявлений позов, слід зупинитися на наступному. Частиною 1 статті 23 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на працю та, зокрема, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці. Приписами ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Поняття трудового договору визначено ч. 1 ст. 21 КЗпП (в редакції чинній на час існування спірних правовідносин), згідно з якою трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП визначено угоду сторін як одну з підстав припинення трудового договору. Проте відповідачем, як роботодавцем, не виконано вимог трудового законодавства щодо належного оформлення розірвання трудових правовідносин з позивачем. Тобто існує порушення права позивача на належне припинення трудових відносин. Завданням цивільного судочинства, відповідно до ст. 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Враховуюче порушене право позивача на належне припинення трудового договору, суд вважає, що обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. При цьому, зважаючи на невручення позивачу роботодавцем як наказу про звільнення, так і належним чином оформленої трудової книжки, суд доходить висновку про те, що даний позов поданий з дотриманням строків, передбачених ст 233 КЗпП, на звернення до суду. З урахуванням вказаного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за ним, суд залишає судові витрати за фактично понесеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved