Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

14.09.2016 р. позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом та просила суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 29 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований в реєстрі за №1274. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір (майнову поруку), за яким в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: - трьохсекційну групу відпочинкових котеджів, загальною площею 495 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS]; - земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва туристичного комплексу з мережею готельної та господарської інфраструктури для організації надання туристичних послуг. Іпотекою за вказаним договором забезпечені вимоги банку, що випливають з кредитного договору №196 від 29.07.2014 р., укладеного між іпотекодержателем та [PERSON], відповідно до якого позичальнику був наданий кредит в розмірі 18000000 грн. на термін до 28.07.2019 р. включно зі сплатою процентів в розмірі 20% річних від суми фактичної заборгованості за кредитом та додаткових угод до кредитного договору, укладеного протягом строку його дії. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 29.07.2014 р, зареєстрованого в реєстрі №1274. На думку позивача укладення іпотечного договору 29.07.2014 р. з нею суперечить вимогам банківського законодавства, зокрема п. 3.9 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою НБУ від 28.08.2001 р. №368, чинність зазначеного договору порушує законні права позивача, що є підставою для заявлення вимог про його недійсність. Договір про залучення коштів на умовах субординованого боргу, укладений між відповідачем та [PERSON] 26.09.2012 р., тобто на дату укладення оспорюваного договору іпотеки банк мав у наявності інформацію щодо його чинності. За умовами вказаного договору [PERSON] є інвестором банку. Вважає, що відповідачем порушені її права при укладенні спірного договору, Банк в порушення банківського законодавства, зокрема, п. 3.9 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків Україні, що затверджена постановою НБУ від 28 серпня 2001 року № 368, не мав права укладати договір зі [PERSON], яка є дружиною [PERSON], який, в свою чергу, залучив кошти на умовах субординованого боргу на підставі укладеного з банком договору від 26 вересня 2012 року, тобто є інвестором банку. У зв'язку із викладеним, [PERSON] просила суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 29 липня 2014 року між нею та ПАТ «Український інноваційний банк». В судове засідання позивачка не з'явилась. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно іпотечного договору від 29.07.2014 р. (а.с. 8-13) Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» та [PERSON] уклали іпотечний договір (майнову поруку), за яким забезпечені вимоги банку, що випливають з кредитного договору №196 від 29.07.2014 р., укладеного між іпотекодержателем та [PERSON], відповідно до якого позичальнику надався кредит в розмірі 18000000 грн. на термін до 28.07.2019 р. включно зі сплатою процентів в розмірі 20% річних від суми фактичної заборгованості за кредитом та додаткових угод до кредитного договору, укладеного протягом строку його дії. За іпотечним договором [PERSON], яка виступила майновим поручителем за зобов'язаннями [PERSON], передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: - трьохсекційну групу відпочинкових котеджів, загальною площею 495 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва туристичного комплексу з мережею готельної та господарської інфраструктури для організації надання туристичних послуг. Згідно договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу від 26 вересня 2012 року (а.с. 14-17) відповідач прийняв від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 707 777,77 доларів США, на строк до 30 вересня 2017 року. Згідно додаткового договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу від 26 вересня 2012 року (а.с. 18-19) відповідач прийняв від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 707 777,77 доларів США, на умовах субординованого боргу, на строк до 03 жовтня 2019 року. Згідно свідоцтва про одруження від 01 грудня 1999 року (а.с. 20) [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 1996 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.21-23), встановлено, що трьохсекційна група відпочинкових котеджів, загальною площею 495 кв.м., що знаходяться в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва туристичного комплексу з мережею готельної та господарської інфраструктури для організації надання туристичних послуг належать [PERSON] Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. З вимогами про недійсність правочину може звернутися одна із сторін або інша заінтересована особа, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За положенням п. 3.9 глави 3 розділу 2 Інструкції від 28 серпня 2001 року № 368 на період чинності укладеної угоди (до часу погашення облігації) банк-боржник не має права передавати Інвестору (або пов'язаним з ним особам) кошти в будь-якій формі (майно, кредит, будь-які операції з векселями, факторингові послуги, не покриті безумовним забезпеченням гарантії, поруки за кредиторів банку-боржника тощо), крім тих випадків, якщо таке передавання банком-боржником майна або векселів є сплатою процентів за залученими на умовах субординованого боргу коштами та оформлене відповідною угодою. Також банки можуть здійснювати розрахункові операції з Інвестором (або пов'язаними з ним особами), якщо вони не призводять до кредитування або іншого розміщення коштів у Інвестора (або пов'язаних з ним осіб) або до зустрічних вкладень між банком та Інвестором (або пов'язаними з ним особами). Кошти, що залучені на умовах субординованого боргу, не можуть бути заставою за кредитами та іншими операціями банку-боржника. Пунктом 3.8 договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу № 12-20551 від 26 вересня 2012 року передбачено, що банк може здійснювати розрахункові операції з інвестором (або пов'язаними з ним особами), якщо вони не призводять до кредитування або іншого розміщення коштів у інвестора (або пов'язаних з ним осіб) або до зустрічних вкладень між банком та інвестором (або пов'язаними з ним особами). У п. 2.2 Інструкції від 28 серпня 2001 року № 368 зазначено, що пов'язані з Інвестором особи визначаються в порядку, установленому пунктами 1.8 - 1.12 глави 1 розділу VI цієї Інструкції. Згідно пп. д) п.1.8 глави 1 розділу VI Інструкції під час розрахунку нормативів кредитного ризику два або більше контрагенти уважаються одним контрагентом і такими, що несуть спільний економічний ризик, за наявності хоча б однієї з таких умов, зокрема, контрагенти, та/або учасники, та/або учасники учасників контрагентів є асоційованими компаніями/дочірніми компаніями/асоційованими особами стосовно один одного. За ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» асоційованими особами є чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича. Позивачка вважала, що укладення іпотечного договору між банком та пов'язаною з інвестором особою призводить до зустрічності вкладень цих осіб при проведенні розрахунків між іпотекодавцем та іпотекодержателем в рахунок погашення кредитної заборгованості, що суперечить вимогам п. 3.9 Інструкції та договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із статями 4, 10 та 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідно до ст. 203, 204 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Частина 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» визначає істотні умови договорів іпотеки, відсутність яких може бути підставою для визнання їх недійсними. В свою чергу позивачка не посилається у своєму позові на порушення при укладенні договору іпотеки від 29.07.2014 року будь яких істотних умов договору. Згідно умов укладеного між Банком та [PERSON] 26 вересня 2012 року договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу, банківська установа приймає від інвестора [PERSON] грошові кошти на умовах субординованого боргу на депозитному рахунку і зобов'язується повернути їх інвестору та виплатити проценти на умовах та в порядку, в розмірі 10 707 777,77 дол. США та розміщується на строк по 3 жовтня 2019 року (включно). Субординований борг - це звичайні незабезпечені банком боргові капітальні інструменти (складові елементи капіталу), які відповідно до договору не можуть бути взяті з банку раніше п'яти років, а у випадку банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення претензій усіх інших кредиторів. Сума субординованого боргу, включеного до капіталу, щорічно зменшується на 20 відсотків її первинного розміру протягом п'яти останніх років дії договору. Таким чином, субординований борг - це лише боргові зобов'язання між Інвестором та Банком-отримувачем даних коштів, які по своїй суті жодним чином не обмежують Банк у використанні даних коштів у своїй діяльності та можуть бути включені до капіталу банку. В п. 3.9. Інструкції, яка діяла на момент укладення іпотечного договору, зазначено, що банки можуть здійснювати розрахункові операції з Інвестором (або пов'язаними з ним особами), якщо вони не призводять до кредитування або іншого розміщення коштів у Інвестора (або пов'язаних з ним осіб) або до зустрічних вкладень між Банком та Інвестором (або пов'язаними з ним особами). Судом встановлено, що позивачка є дружиною [PERSON] - кредитором відповідача за субординованим боргом. Зі змісту укладеного між ПАТ «Укрінбанк» та [PERSON] іпотечного договору вбачається, що банк згідно умов цього договору не кредитує позивача, який є майновим поручителем, та не розміщує у нього будь-які грошові кошти, зустрічних вкладень зі [PERSON] за умовами іпотечного договору Банк теж не проводить. Таким чином, підстави вважати, що укладений між сторонами 29 липня 2014 року іпотечний договір суперечить умовам укладеного між ПАТ «Укрінбанк» та [PERSON] 26 вересня 2012 року договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу та порушує п. 3.9 Інструкції «Про порядок регулювання діяльності банків в Україні», відсутні. Тому, на думку суду невідповідність п. 3.9. глави 3 розділу 3 Інструкції «Про порядок регулювання діяльності банків в Україні» та п. 3.8 укладеного між Банком та [PERSON] договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу від 26 вересня 2012 року не може бути підставою для визнання іпотечного договору, укладеного 29 липня 2014 року між позивачкою та відповідачем, недійсним. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про визнання недійсним іпотечного договору, зважаючи на встановлену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить висновку про відсутність підстав до задоволення позову [PERSON] та вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На підставі ст.ст.203-204, 215 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: dismissed