Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

14.08.2019р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, в якій просить встановити постійне місце проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, а саме із ним за адресою: [ADDRESS] ; припинити стягнення аліментів згідно судового наказу, постановленого 23.04.2019р. Калинівським районним судом Вінницької області у цивільній справі № 132/1397/19; звільнити його від заборгованості по аліментах станом на день винесення рішення. В обґрунтування цих вимог зазначив, що з 15.09.2015р. перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 03.04.2019р. у цивільній справі № 132/701/19. Від даного шлюбу у них народилась спільна дитина син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 23.04.2019р. у цивільній справі № 132/1397/19 його зобов`язано щомісячно сплачувати аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2019р., до досягнення сином повноліття. 23.05.2019р. державним виконавцем відділу ДВС Калинівського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним судовим наказом. Станом на 01.08.2019р. він допустив заборгованість по сплаті аліментів за даним виконавчим документом. Посилаючись на вимоги ч.2 ст.197 СК України, вважає, що у нього склались істотні обставини, за наявності яких наявна можливість звільнити його від сплати заборгованості. Крім цього, на його переконання необхідно припинити стягнення аліментів, оскільки після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, їх син [PERSON] більше часу проводить з ним, зокрема починаючи з 07.01.2019р. дитина 3-4 дні на тиждень перебуває (в тому числі ночує) за місцем його проживання за адресою: [ADDRESS] ; з серпня 2018 року він водить сина до Дошкільного навчального закладу села Бережани Калинівського району Вінницької області, забирає його із садочка, відвідує батьківські збори, свята, оплачує витрати по його перебуванню в цьому навчальному закладі; періодично із сином відвідує лікаря, купує для нього необхідні ліки. Дитина більше часу проводить саме з ним, а не з матір`ю. Заборгованість зі сплати аліментів не має реальних підстав, оскільки її нарахування відбулось з порушенням інтересів їх дитини, адже згідно Закону України «Про виконавче провадження», при виникненні заборгованості за аліментами на боржника можуть бути накладені певні обмеження, які можуть зашкодити отриманню ним доходу, а тому просить позов задовольнити. За даним позовом, ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 18.09.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Відповідач із відзивом на позов до суду не звертався. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила у їх задоволенні позивачу [PERSON] відмовити у повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Третя особа - уповноважений представник Служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій провив справу розглянути у відсутність представника служби. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.03.2016р. виконкомом Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Батьки - сторони [PERSON] та [PERSON] розлучені, про що свідчить копія рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 03.04.2019р. у цивільній справі № 132/701/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набуло законної сили, та проживають окремо. На даний час малолітній [PERSON] відповідно до довідки Виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 413 від 02.10.2019р., зареєстрований і фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною другою статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами першою, другою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів частини першої статті 161 СК України), можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є працездатною особою, зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця, в результаті підприємницької діяльності має дохід, загальна сума якого за 2018 рік становить 43250грн. (Податкова декларація платника єдиного податку за 2018 рік від 26.10.2018р.), розлучений, до складу його сім`ї входить мати [PERSON] , [INFO] (довідка виконкому Бережанської сільради Калинівського району Вінницької області № 454 від 05.06.2019р.), має задовільний стан здоров`я. Відповідач [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , з якою він проживає та перебуває на її утриманні, є працездатною особою, розлучена, має задовільний стан здоров`я. Сторони у справі характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають постійний прибуток. Доказів того, що будь-хто із батьків своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, суду не надано. Відповідно до висновку Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.11.2019р. № 01-17-2582, комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , найкращим інтересам дитини буде відповідати місце його проживання разом з матір`ю, а відтак підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком не має. Судовим наказом, постановленим 23.04.2019р. Калинівським районним судом Вінницької області у цивільній справі № 132/1397/19 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утриманні дитини, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного піку, починаючи з 22.04.2019р. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, а тому у задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. Вимога про припинення стягнення аліментів, виходячи із встановлених судом обставин та вимог закону, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed