Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

13.09.2019 позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 14 лютого 2015 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №89, а також стягнути аліменти на утримання сина в розмірі ј частки доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, відсутності взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Від шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що в неї з відповідачем шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, мешкають окремо, вважає, що подальше сімейне життя з [PERSON] неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідач систематично утриманням їх спільної дитини не займається, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку на місяць, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову, тобто з 13.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.09.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Згідно ухвали суду від 03.09.2019 року по даній цивільній справі підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 14.02.2015 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований 14 лютого 2015 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №89. (а.с.6). Подружжя від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Спільного господарства та бюджету сторони не ведуть, примирення не бажають. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, на момент розгляду даної справи, немає. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 серпня 2015 року подружжя має від шлюбу сина - [PERSON] , [INFO] , в якому відповідач вказаний батьком, а позивачка - матір`ю. (а.с. 7) Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що їх спільна дитина мешкає разом з матір`ю. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, а також ненадання відповідачем будь-яких заперечень, доводів, що спростовують твердження позивача, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при звернені до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved