Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

13 листопада 2020 року позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15.06.2002 року сторони уклали шлюб, який рішенням Соснівського районного суду від 22.10.2012 року розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду від 22.10.2012 вирішено стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 10.09.2012 року. У 2020 році донька [PERSON] здобула повну загальну середню освіту у Черкаській спеціалізованій середній школі І-ІІІ ступенів №17 та вступила до Київського національного університету культури і мистецтв за спеціальністю - дизайн, на денну форму навчання строком з 01.09.2020 по 30.06.2024. Плата за навчання становить 39 550 грн. Дану суму позивач повністю сплатила 08.09.2020. Отже, на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2012 роком, змінився вік дитини, вона навчається у вищому навчальному закладі, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування, змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. Просить суд змінити розмір стягнення аліментів визначених рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2012 року (справа №2-2410/12) шляхом зміни способу стягнення з частки від доходу на тверду грошову суму, а саме 6650 грн. щомісячно починаючи з дати подачі позовної заяви. 15 грудня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 06 січня 2021 року відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що позовні вимоги позивача визнає частково на суму 500 грн. у зв`язку з тим, що відповідач є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію в розмірі 2100 грн.. доходів від підприємницької діяльності відповідач не отримує. Будь-яких інших доходів відповідач не отримує. Також відповідач потребує постійного лікування у зв`язку з наявними хворобами. Крім того на утриманні відповідача перебуває його непрацездатна матір. 05 лютого 2021 року позивачка звернулась до суду з заявою про зміну предмета позову, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 6650 грн. щомісяця, починаючи з 04.01.2021 року до закінчення навчання чи до досягнення 23-го віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 17 лютого 2021 року представник позивача скерувала до суду відповідь на відзив, який обґрунтувала тим, що відповідач надав декларації за 2019 та 2020 роки, однак вони жодним чином не доводять того, що він не утримує дохід, оскільки він є ФОП, основний вид діяльності - надання послуг таксі. Він повинен сплачувати ЄСВ кожний місяць. Також відповідач зазначає, що потребує постійного лікування, однак за період з 2007 року по 2020 рік жодного документу про проходження лікування не надав. Також відповідач зазначає, що в нього на триманні є непрацездатна матір, однак жодного доказу про допомогу їй не надав. Крім того відповідач має у власності автомобіль та 1/3 частини квартири по [ADDRESS] . 25 лютого 2021 року представником відповідача адвокатом Конопатським О.О. подане заперечення на відповідь на відзив, яке обґрунтоване тим, що у довідці про доходи вказана пенсія з відрахуванням аліментів. З приводу того, що відповідач не сплачує ЄСВ, то у відповідності до ст.. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідач звільнений від сплати ЄСВ. Належність на праві власності автомобіля та частки у квартирі не впливає на можливість сплати аліментів. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Цинда Л.Г. в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з викладених у них підстав. Вказували, що відповідач проживає за кордоном, отже має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, також зареєстрований приватним підприємцем з надання послуг таксі, має у власності автомобіль, згідно довідки МСЕК має можливість працювати за умови працепристосування. Представник відповідача адвокат Конопатський О.О. в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів в розмірі 500 грн., що складає прблизно 1/4 частину пенсії відповідача по інвалідності ІІІ групи. Вказував також, що інших доходів відповідач не має, проживає у Польщі за рахунок цивільної дружини, згідно законодавства України про пенсійне забезпечення відповідач як інвалід ІІІ групи вважається непрацездатним. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню, виходячи з такого. Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). Спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи [PERSON] досяг повноліття та згідно довідки № 000077 від 29.09.2020 року, виданої Київським національним університетом культури і мистецтв навчається на 1 курсі факультету дизайну і реклами денної фори навчання, контрактної форми фінансування. Термін навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року. Відповідно до договору № 29324 про підготовку фахівців з вищою освітою п. 4.1. оплата за навчальний рік складає 39550 грн. Квитанцією від 08.09.2020 року [PERSON] сплачено за навчання [PERSON] 39550 грн. Судом встановлено, що на час розгляду справи повнолітня донька сторін [PERSON] , не має самостійного заробітку у зв`язку з навчанням на денній формі навчання у навчальному закладі та перебуває на утриманні матері - [PERSON] , яка у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги і між сторонами виник спір щодо участі відповідача в утриманні повнолітньої доньки. Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1135 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з 04.01.2021 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2024 року. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є інвалідом ІІІ групи, отже не позбавлений працездатності, зареєстрований приватним підприємцем з надання послуг таксі (основний вид діяльності), має у власності автомобіль, отже має можливість як самозайнята особа отримувати дохід від підприємницької діяльності та брати участь в утриманні повнолітньої доньки шляхом надання останній матеріальної допомоги для забезпечення прожиткового мінімуму на рівних умовах з позивачкою. Доводи представника відповідача про те, що згідно законодавства України про пенсійне забезпечення відповідач як інвалід ІІІ групи вважається непрацездатним суд вважає такими, що не обгрунтовують заперечення проти позову, оскільки вказані положення законодавства регулюють правовідносини із реалізації громадянами України на державне пенсійне забезпечення. Разом з тим відповідно до спеціальних правових приписів Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому ступені. Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Довідкою МСЕК підтверджена можливість відповідача працювати на умовах працепристосування, крім того представником відповідача не заперечувалось, що відповідач до 2019 року здійснював підприємницьку діяльність з надання послуг таксі та відповідно отримував доходи, доводи про відсутність на даний час можливості відповідача здійснювати дану діяльність суду не надано, державну реєстрацію як суб`єкта господарської діяльності відповідачем не припинено. В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки доводи позивачки про отримання відповідачем іншого доходу, крім пенсії, не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно звітів до ДФС відповідач, будучи зареєстрованим як ФОП, не отримував доходів у 2019 та 2020 роки. Відповідно до ч.3 ст.182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивачем не доведено, що після досягнення донькою повноліття здійснення відповідачем витрат, що перевищують отримувану ним пенсію, отже відсутні підстави для застосування ч.3 ст.182 СК України. Також не підлягають до задоволення вимоги про стягнення аліментів за період з 30 червня 2024 року до досягнення донькою сторін 23 річного віку у зв`язку з не підтвердженням продовження останньою навчання у вказаному періоді, що є умовою участі батьків в утриманні повнолітніх дітей. Тому, виходячи з матеріалів справи, наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач зможе надавати допомогу доньці, яка продовжує навчання в розмірі 1135 грн. щомісячно. Така сума відповідає фінансовим можливостям батька, враховує як інтереси його повнолітньої доньки, так і інтереси інших осіб, що перебувають на утриманні відповідача.

Outcome: approved