Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

14.11.2018 р. позивач подав до суду позов, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 11.07.2007 року, відповідно якої отримала кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не повернула своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за отриманим кредитом та відсотками, у зв`язку з чим станом на 25.10.2018 р. виникла заборгованість у розмірі 62176 грн. 16 коп., в тому числі: 290 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом, 11102 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 47347 грн. 07 коп. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2936 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова). Відтак позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та сплачені при подачі позову судові витрати на суму 1762 грн. судового збору. Зазначена справа надійшла до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 23.01.2019 р. відповідно до ухвали від 10.12.2018 р. судді Широківського районного суду Дніпропетровської області Леонідової О.В. для розгляду за підсудністю, за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача. Ухвалою від 05.02.2019 р. прийнято до провадження дану цивільну справу, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 06.03.2019 р., на яке відповідач не з`явилась. Ухвалою від 06.03.2019 р. розгляд справи було відкладено на 08.04.2019 р. у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання. В зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю у суду відомостей про її належне повідомлення про судове засідання 08.04.2019 р. розгляд справи було відкладено на 16.05.2019 р.. Ухвалою від 16.05.2019 р. розгляд справи було відкладено на 16.07.2019 р. в зв`язку з повторною неявкою відповідача та відсутністю належного її повідомлення про судове засідання. Судові засідання, призначені на 16.07.2019 р. та на 22.08.2019 р. не відбулись у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні та перебуванням судді у відрядженні відповідно. У судове засідання 01.10.2019 р. відповідач повторно не з`явилась, повідомлення про дату, час і місце судового засідання, направлене на адресу її реєтсрації, повернуто до суду з відміткою пошти про причини невручення: за іншими причинами. Згідно з положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації. Представник позивача у позовній заяві виклала клопотання про розгляд справи в її відсутність та надала згоду на заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.07.2007 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № SAMD№4000004792366, за яким відповідач отримала кредит у сумі 1800 грн. 00 коп. у вигляді фінансового кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою базової відсоткової ставки 22,8 відсотка із розрахунку 360 днів у рік, із строком дії кредитного ліміту згідно строку дії картки. Укладений між сторонами договір складається із заяви позичальника SAMD№4000004792366, Умов та правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами (а.с.12). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору, за яким відповідач взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За нормою ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.14-28). Судом встановлено, що зміст умов кредитного договору, укладеного у вигляді вищезгаданої заяви позичальника, якою, зокрема передбачено надання банком позичальнику строкового кредиту у розмірі 1800 грн. на строк, що відповідає строку дії картки з базовою процентною ставкою у розмірі 22,8 відсотків із розрахунку 360 днів у рік, не відповідає змісту позовної заяви, в якій зазначено, що [PERSON] 11.07.2007 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 9000 грн.. За наданим суду розрахунком (а.с. 6-8, 9-11) розмір заборгованості відповідача станом на 25.10.2018 становить 62176 грн. 16 коп., з яких: 290 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом; 11102 грн. 03 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 47347 грн. 07 коп. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2936 грн. 96 коп. - штраф (процентна складова). Зі змісту наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що він сформований за договором б/н від 11.07.2007, в той час як на підтвердження наявності договірних кредитних правовідносин суду надано заяву позичальника № SAMD№4000004792366від 11.07.2007, що містить зовсім інший номер, а ніж той, який зазначено у наданому суду розрахунку та відображено у змісті позовної заяви та заявлених позовних вимогах, а тому розрахунок за договором б/н від 11.07.2007 жодним чином не підтверджує заборгованість за договором кредиту, укладеного у вигляді заяви позичальника № SAMD№4000004792366 від 11.07.2007 р.. У зазначених розрахунках відсутні дані щодо реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, відповідно до яких (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок на підтвердження розміру заборгованості викладений незрозуміло, оскільки у графах складових заборгованості містяться лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому визначити за ним час та період утворення заборгованості у відповідача та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих розмір заборгованості, позивачем не надано. До того ж, розрахунок не містить достатніх даних про особу, яка його здійснила, оскільки крім підпису цієї особи, інші ідентифікуючі дані (прізвище, посада) відсутні. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17. Також позивачем не подано суду доказів видачі відповідачу кредитної картки № [NUMBER] та відкриття їй відповідного рахунку. Позивачем взагалі не зазначено та документально не доведено, який саме тариф застосовувався до кредитної карти відповідача, оскільки додана до позову Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» не містить підпису відповідача (а.с.13). У матеріалах справи відсутні докази, що саме цими Умовами та Правилами надання банківських послуг (Витяг з яких, доданий до позовної заяви) відповідач ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву від 11.07.2007 р., про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку. Також суду не подано доказів, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування, що викладені в цих документах, доданих до позовної заяви. За правилами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). За приписами ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частинами першою та другою ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.) Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки у заяві від 11.07.2007 року зазначено, що відповідачка бажає отримати в банку кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 1800 гривень, і доказів того, що відповідачкою було отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 9000 грн. на час укладення договору позивачем не надано, тому нарахування відповідачу заборгованості за кредитним договором, виходячи з суми кредиту 9000 грн. є необґрунтованим. До того ж не надано доказів того, що відповідачка отримувала кредитну картку і кредитні кошти та користувався ними, номер отриманої відповідачкою картки, строк її дії та дату видачі матеріали справи не містять. Позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 62176 грн. 16 коп., оскільки сам по собі розрахунок заборгованості здійснений банком, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у розмірі, зазначеному в позовній заяві, та наявність заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 62176 грн. 16 коп., про що просить позивач, відсутні, і у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed