Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

13.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005110 від 11 липня 2016 року, укладений між ним та відповідачем, стягнути на його користь 47\~700 грн. та 400 грн. комісійних за прийняті платежі. В обґрунтування позову вказував, що 11 липня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 005110. Позивач вказує, що даний договір суперечить положенням законів, а саме: Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам Цивільного кодексу України. Укладаючи договір, позивач мав на меті придбати трактор «МТЗ-82». Йому запропонували трактор 2012 року випуску за ціною 134000 грн. та пояснили, що трактор знаходився на рекламній виставці та після здійснення передоплати в сумі 47700 грн. буде доставлений за місцем його проживання в с. Світлівщину на вул. Хутірську, 1, Новосанжарського району Полтавської області. Пояснили, що сума передоплати входить до вартості трактора і не повертається у разі його відмови від укладення договору купівлі продажу. Позивач отримавши реквізити банку, сплатив 47700 гривень. Позивач зазначає, що йому було розяснено, що після доставки трактора буде підписано акт прийому передачі і він повинен буде сплатити решту суми. Після сплину часу, оскільки вказаного трактора позивач не одержав, змушений був поїхати до м. Кременчук, але офісу ТОВ «Лізиногова компанія «Ваш Авто» там уже не було. Пізніше йому стало відомо, що відповідач уклав з ним не договір купівлі - продажу трактора, а договір фінансового лізингу, вартість якого набагато більша і складає 447000 грн. та сплачені ним 47700 грн. виявилися адміністративним платежем, які при жодних обставинах не підлягають поверненню, а не частиною вартості трактора, як запевняв представник лізингової компанії. До цього часу трактора [PERSON] не отримав. Достовірної, доступної інформації щодо предмету договору позивачем також не було отримано, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». У звязку з цим змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Заперечень на позов не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 11.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто», в особі представника [PERSON] та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 005110, за умовами якого відповідач зобовязався передати придбаний для позивача на умовах викладених у договорі предмет лізингу, а саме: трактор МТЗ-82.1.26, а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, врахувавши в системному звязку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що укладений договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, а тому є підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а договору - недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1600 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved