Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

13 листопада 2019 року представник [PERSON] звернувся із позовною заявою в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Берездівська сільська рада, про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] помер дядько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок та земельні ділянки, які належали його батькам, [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення права на спадщину позивач звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову через неможливість встановити факт постійного проживання з дядьком на час його смерті. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач вказав, що постійно проживав за адресою [ADDRESS] , за виключенням короткого часу навчання. Після смерті свого дядька [PERSON] залишився сам та займається веденням господарства за даною адресою. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 березня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] в с. Хвощівка Славутського району Хмельницької області (а.с.10) Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 березня 2019 року, [PERSON] померла [INFO] у м. Славута Хмельницької області (а.с.11). Відповідно до довідки № 29.03.2019 № 175, виданої Берездівською сільською радою Славутського району Хмельницької області, на день смерті [PERSON] дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею був зареєстрований та проживав разом син [PERSON] . Онук, [PERSON] , проживав разом із бабою [PERSON] та дядьком [PERSON] , але не був зареєстрований в даному дворогосподарстві (а.с. 13). На день смерті [PERSON] разом із ним за вищевказаною адресою постійно разом проживав, але не був зареєстрований його племінник [PERSON] , що підтверджується даними довідки від 29.03.2019 № 176, виданої Берездівською сільською радою (а.с. 15). Відповідно до витягу від 10.04.2019 № 185 з погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки, дворогосподарство за адресою: [ADDRESS] належало [PERSON] . В даному житловому будинку, крім власника, були зареєстровані та постійно проживали: дружина [PERSON] , син [PERSON] , онук [PERSON] , який [INFO] вибув на навчання в м. Рівне (а.с. 16) Згідно відповіді нотаріуса від 02.04.2019 № 282 02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із тим, що не можливо встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] (а.с.9) 18.02.2020 на запит суду Славутська державна нотаріальна контора надіслала копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Як видно з матеріалів спадкової справи, відповідач, [PERSON] , 22 лютого 2016 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 11 травня 2019 року [PERSON] подала заяву діючи від імені [PERSON] про прийняття останнім спадщини після смерті [PERSON] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач постійно проживав за одною адресою із спадкодавцем та надалі продовжує там проживати та вести господарство. Крім того свідки повідомили, що відповідач їм не відома та її вони ніколи не бачили. Надаючи правову оцінку відносинам, що склались, суд приходить до наступного висновку. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1ст.1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, у силу вимог ч.1 ст.1299\~ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 3, 5 ст.1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. З огляду на наведені норми законодавства та досліджені судом докази, які є належними та допустимими, суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON] , на день смерті [PERSON] 01.01.2016 проживав разом із ним. Щодо заяви [PERSON] в якій остання просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що перебіг позовної давності розпочався з дня смерті [PERSON] 01.01.2016 та сплив 02 січня 2019 року, слід зазначити наступне (а.с. 63) Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з цього, в справах про встановлення фактів (обставин), які мали місце протягом певного періоду часу, позовна давність не підлягає застосуванню, оскільки про порушення прав в даній категорії справ не йдеться. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved