Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

13.02.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт», в якому просили суд ухвалити рішення про визнання дійсною угоди купівлі-продажу нерухомого майна - 23/100 частини житлового будинку по [ADDRESS], укладеної між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованої 08.04.1998 року на Біржі Нерухомості «Едвайс - Консульт». В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 08.04.1998 року вона придбала у відповідачки вказане нерухоме майно. Договір купівлі-продажу було посвідчено Біржою нерухомості «Едвайс-Консульт» та зареєстровано за №499. В послідуючому їй стало відомо, що такі договори підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, що і стало причиною звернення до суду. До судового позивачка не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надсилала. Представник третьої особи - Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт» до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надсилав. З відома позивача, суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.04.1998 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила належну продавцю на праві власності 23/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Договір зареєстровано Біржею нерухомості «Едвайс - Консульт» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №499. Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі її істотні умови та виконали всі зобов'язання за цим договором. Договір було зареєстровано Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 13.05.1998 р. в реєстрову книгу за реєстр. №2857. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажі квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин України. Реєстрація за позивачами права власності на спірне домоволодіння в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації унеможливлює у теперішній час посвідчення укладеного між сторонами договору нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Спірний біржовий договір купівлі-продажу нерухомості підлягав нотаріальному посвідченню, однак нотаріальна форма при його укладенні дотримана не була. В той же час, як було встановлено вище, позивачем, як покупцем були виконані всі умови договору в повному обсязі, зокрема вона: оплатила продавцю вартість квартири, прийняла її у власність та, на виконання вимог норм, що діяли на час виникнення права власності, зареєструвала біржовий договір у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». Оскільки факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено, останній не містить протизаконних умов, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання угоди дійсною обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на нерухоме майно, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст..ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Беручи до уваги, що єдиною перешкодою у розпорядженні своїм майном позивачкою є оформлення договору-купівлі-продажу квартири неналежним чином, а також враховуючи, що право власності позивачки на дане нерухоме майно зареєстровано у ММБТІ і ніким не оспорюється, суд вважає, що у частині позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на 3/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] слід відмовити, оскільки дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Outcome: partial