Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

12 жовтня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним юанком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір кредиту №550-3/1-000133, за умовами якого відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти для придбання житлового будинку в сумі 6000 дол США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних з кінцевим терміном погашення до 20.03.2016 року. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 22.06.2016 року виникла заборгованість у сумі 1735,14 дол США (що в еквіваленті станом на 22.06.2016 року становить 43192,13 грн та складається з: суми заборгованості за кредитом - 1000,00 дол США (24 892,56 грн); сума заборгованості за відсотками - 271,26 дол США (6752,47 грн); сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 375,10 дол США (9337,27 грн); суми пені за несвоєчасне повернення відсотків - 88,77 дол США (2209,83 грн), яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того просить покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, у письмовій заяві просив справу у разі неявки відповідача розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області ( на 14.11.2016 р., на 21.11.2016 р., на 19.12.2016 р.). Причини неявки суду не повідомив. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено наступне. Відповідно до витягу зі статуту ПАТ «Укрсоцбанк», банк є правонаступником всіх прав та обов'язків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства (а.с.18-21). 20.03.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №550-3/1-000133, за умовами якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти на придбання нерухомого майна - житлового будинку в сумі 6000,00 дол США зі сплатою 12,5% річних, погашенням кредиту згідно зазначеного у договорі графіка (а.с.3-7). Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст..2 Договору кредиту надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів. Моментом повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів та можливих пені і штрафних санкцій. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється рівними частками до 20 числа кожного місяця згідно зазначеного в п.1.1 графіку погашення. Як вбачається з графіку погашення заборгованості, зазначеному в договорі кредиту від 20.03.2006 року, кінцевий термін повернення заборгованості становить 20.03.2016 року (а.с.4). Відповідно до копії заяви на видачу готівки №7-04 від 22.03.2006 року, а також виписки по особовому рахунку №22336550454490 від 22.03.2006 року позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем, надавши йому 6000,00 дол США, що в еквіваленті у гривнях становить 30 300,00 грн (а.с.11, 12). Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов'язання за Договором кредиту №550-3/1-000133 від 20.03.2006 року внаслідок чого станом на 22.06.2016 року утворилась заборгованість, яка становить 1 735,14 доларів США, що за офіційним курсом на дату розрахунку - 24,892558 грн за 1 долар США становить 43 192,13 грн та складається з: 1000,00 дол США (24 892,56 грн) - сума заборгованості за кредитом; 271,26 дол США (6 752,47 грн) - сума заборгованості по відсоткам; 375,10 дол США (9 337,27 грн) - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 88,77 дол США (2 209,83 грн) - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків (а.с.13-15). Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є Закон України «Про банки і Банківську діяльність» та Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» . Ці нормативно- правові акти можуть бути застосовані при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, штрафу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором кредиту №550-3/1-000133 від 20.03.2006 року в розмірі 1271,26 дол США, в яку входить сума заборгованості за кредитом - 1000,00 дол США, сума заборгованості за відсотками- 271,26 дол США грн ( 31 645,03 грн) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. В частині стягнення з відповідача штрафних санкцій в загальній сумі 11 547,10 гривень (9 337,27 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та 2 209,83 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків), суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Отже, зобов'язання за своїм значенням поділяються на: основні зобов'язання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобов'язання які забезпечують належне виконання основних зобов'язань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобов'язання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов'язанням позичальника [PERSON] за Договором кредиту від 20.03.2006 року є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобов'язанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористичная операція, в якому міститься місто Луганськ Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрований у м.Луганськ, а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 22.06.2016 року за Договором кредиту №550-3/1-000133 від 20.03.2006 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] вбачається, що позивачем нараховано відповідачу: 9 337,27 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 2 209,83 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, що разом складає 11 547,10 грн. Дана сума заборгованості по пені була нарахована з 21.06.2015 року (а.с. 15). За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту у загальній сумі 11 547,10 гривень необхідно відмовити в їх стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно оригіналу платіжного доручення №0000360616 від 28.09.2016 року позивачем при подачі позову позивачем була сплачена сума судового збору у розмірі 1378,00 грн (а.с.22). Оскільки позовні вимоги задоволені на 73,26% , з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1009,52 грн (1378,00грн*73,26%=1009,52 грн). На підставі викладеного, ст. 509, 526, 533, 549, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial