Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~14 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить про поділ, придбаного ними у шлюбі житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в будинку № 20 по вул. Сонячній в с.Полігон Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що з 19.05.2006 року перебував у шлюбі з [PERSON]. До шлюбу, вони мали взаємні відносини та 22 листопада 2004 року у них народився син - [PERSON]. 08 вересня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано, але вони продовжують проживати в одному будинку. Кошти, витрачені на придбання вищевказаного будинку та земельної ділянки належали йому та були надіслані йому в Україну з-за кордону. Посилаючись на вказане майно як спільне сумісне, придбання під час шлюбу з відповідачкою, просить про його поділ в рівних частках. В судовому засіданні позивач та його представник вказані позовні вимоги підтримали та пояснили про вище викладене. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пославшись на те, що вказане майно придбане за її власні кошти, що були отримані від продажу, належної їй земельної ділянки та 1/3 частини квартири. Також посилається на те, що вказаний будинок вона придбала у попереднього власника [PERSON] з переведенням на себе її боргів за договором споживчого кредиту та переданням спірного майна в іпотеку. Зазначала, що вказаний борг нею сплачено особисто за власні кошти. Посилаючись на джерело коштів на придбання спірного майна лише за рахунок її вкладень, вважає, що це майно не має бути віднесено до спільного сумісного. В той же час, в судовому засіданні 27 лютого 2017 року відповідачка визнавала, що спірне майно було придбане за спільні із позивачем кошти, але просила про визнання за нею більшої його частини, посилаючись на наявність спільної дитини. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках до реєстрації шлюбу 19 травня 2006 року та мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с. 15). В період шлюбу, 21 жовтня 2009 року [PERSON] придбала у [PERSON] спірний житловий будинок із земельною ділянкою, розташовані по вул. Сонячна 20 в с. Полігон Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області (а.с. 27). При цьому в договорі відсутні посилання про набуття вказаного майна в особисту власність одного з подружжя. Зі змісту Договору, продаж майна здійснено за 222496, 60 грн., які продавець отримала до підписання вказаного договору (п. 3 ). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 21 липня 2009 року відповідачка з іншими співвласниками продала належну їй 1/3 частину квартири загальною вартістю 104598 грн., тобто частка відповідачки склала 34866 грн. Згідно договору купівлі-продажу від 21.10.2009 року відповідачка продала належну їй земельну ділянку вартістю 32205 грн. За такого, в її розпорядженні з продажу вказаного майна перебувало всього 67071 грн. Як вказує сама відповідачка спірне майно було придбано саме за рахунок коштів від продажу її частки у квартирі та земельної ділянки, натомість зі змісту договору купівлі продажу спірного майна, його придбання здійснено за 222496 грн., та джерело цих коштів відповідачкою в повному обсязі саме за її рахунок не доведено. За посиланнями [PERSON], в рахунок вартості спірного майна на неї було переведено боргові зобовязання попереднього власника [PERSON] Зі змісту договору іпотеки від 21.10.2009 року, дійсно на [PERSON] переведено боргові зобовязання [PERSON] в сумі 222496грн. В той же час, зі змісту договору купівлі-продажу (21.10.2009 року), всі кошти в сумі 222496грн. отримані продавцем до підписання цього договору. Більш того, як вказує [PERSON] боргові зобовязання зі сплати вказаного кредиту було виконано до листопада 2012 року, тобто у період шлюбу з позивачем. Щодо джерела доходу, на який посилається позивач, то дійсно у період з 01.01.2007 року по 27.07.2008 року, тобто до укладення договору купівлі-продажу спірного майна, на його імя було здійснено грошові перекази в загальній сумі 38267,35 доларів (а.с. 16). За такого, посилання відповідачки про відсутність у позивача джерела доходів та коштів на придбання спірного майна, спростовано відповідними доказами. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). В той же час, за змістом\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: - майно, набуте нею, ним до шлюбу; - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, мету придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо доведено, що набуття майна відбулося за час шлюбу і кошти подружжя. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~ Між тим, у разі встановлення того, що майно набуте за час шлюбу, за чинним сімейним законодавством презюмується його належність подружжю. Той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. В той же час, відповідачка, наполягаючи на залучення лише її особистих коштів на придбання спірного майна, таких доказів суду не надала. Як вже зазначено вище, вартість проданого її особистого майна є значно нижчою від вартості придбаного спірного. Позивач довів наявність у нього власного доходу, достатнього для придбання цієї нерухомості. Щодо посилань відповідачки про переведення на неї боргових зобовязань попередньої власниці в рахунок вартості вказаного майна, то виплата кредиту також здійснена у період шлюбу з позивачем. Більш того, віднесення цих боргів до рахунку вартості спірного майна є лише доводами відповідачки, які спростовуються змістом договору купівлі-продажу від 21.10.2009 року, згідно якого вартість проданого в повній мірі сплачена до підписання договору, а тому до них суд ставиться критично. Окрім того, пояснення відповідачки є непослідовними та суперечливими. В судових засіданнях вона надала різні пояснення щодо джерела, за рахунок якого придбано спірне майно. Так, в судовому засіданні 27.02.2017 року нею зазначено про придбання спірного майна за рахунок спільних із позивачем коштів, а 31.03.2017 року за рахунок її власних, в той час, як пояснення позивача є незмінними, та узгоджуються з наданими письмовими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] та їх задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved