overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

13.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 17216,93 грн, мотивуючи вимоги тим, що 29.09.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. В судове засідання представник позивача не прибув, в поданій заяві просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання без поважних причин повторно не прибув. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 29.09.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір кредиту, згідно якого позичальник отримав у позивача кредит в розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних протягом терміну дії картки (а.6-15). Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок станом на 30.11.2015 року виникла заборгованість в розмірі 17216,93 грн, яка включає заборгованість по тілу кредиту, несплачені проценти, пеню, комісію, штрафні санкції (а.с.4-5). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за кредитним договором в розмірі 17216,93 грн, так як зобов'язання не виконується відповідачем належним чином. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

13.01.2016 року позивачі 1-2 звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування права власності на житловий [ADDRESS], який належить до спадщини померлого [INFO] їх батька - [PERSON]. Позивач 1 та представник позивача 2 в судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача позов не визнав. Третя особа [PERSON] (дружина спадкодавця) вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вона відмовилась від спадщини чоловіка та не має наміру як дружина спадкодавця визнавати в судовому порядку право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, спадкову справу №743/2014 - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачі 1-2 є дочками [PERSON], який помер [INFO] в місті Чернігів Чернігівської області у віці 63 років, який, з дотриманням містобудівних норм, збудував житловий [ADDRESS] та заповів його позивачам 1-2, але не отримав на нього правовстановлюючий документ (а.с.6-7,14-15, 28). Відповідно до положень ст.ст.1216, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), в тому числі згідно заповіту (особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті). Таким чином позивачі 1-2 є спадкоємцями за заповітом після смерті батька [PERSON] Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, оскільки на момент смерті [PERSON] не отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, до складу спадщини перейшли його права та обов'язки забудовника. Ця позиція ґрунтується на п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, а відтак, на позивачів необхідно перевести права забудовника в порядку спадкування майна батька та визнати за ними право власності (по 1/2 частині за кожною) на будівельні матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

13.01.2016 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 06.05.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Міському відділі ДРАЦС РС Львівського МУЮ, актовий запис №596. Від спільного подружнього життя дітей немає. В позовній заяві покликається на те, що спільне подружнє життя не склалося через виїзд відповідача за кордон і його небажання повертатися в Україну. З вересня 2015 р. сторони припинили спілкуватись, відповідач погоджується на розірвання шлюбу, проте відмовився приїжджати в Україну для подачі спільної заяви в органи РАЦСу. Просить постановити рішення про розірвання шлюбу. Позивачкою була подана заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.16). Відповідачем була подана заява про розгляд справи у його відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 06.05.2014 р. в Міському відділі ДРАЦС РС Львівського міського управління юстиції, про що свідчить актовий запис №596 (а.с 4). Від спільного подружнього життя дітей немає. Відповідно до ст. 111 СК України, морально-правовою основою шлюбу є почуття взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, а таке між сторонами по справі не існує. Сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили одне до одного почуття любові та поваги, таке переконує суд, що примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, а тому згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. За обставин, викладених у позовній заяві, які знайшли своє підтвердження у процесі розгляду справи, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони не підтримують подружніх стосунків. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя та на підставі вищезазначеного, суд приходить переконання, що шлюб між сторонами є формальним і розриває такий. Так, згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача понесені позивачкою судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

13.01.2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що 24 квітня 1993 року зареєструвала шлюб з відповідачем та перейшла на його прізвище «Брязу». Від спільного подружнього життя сторони мають вісім дітей: доньку Наталю, [INFO], доньку Христину, [INFO], доньку Ольгу, [INFO], доньку Катерину, [INFO], доньку Марію, [INFO], доньку Анастасію, [INFO], доньку Дарію, [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. За весь період їх спільного життя сторони жили нормально, але з кінця 2012 року відповідач став виїзжати на заробітки, довгий час не приїздив додому, а з часом утворив нову сімю. На цій почві між ними стали виникати сварки, скандали. Все це призвело до того, що їх подальше спільне життя стало нестерпним і їх шлюбні відносини припинилися. На теперішній час сторони також не підтримують шлюбні відносини, їх сімя фактично розпалася. Діти проживають разом з позивачкою, спору про місце проживання дітей та майнового спору між сторонами немає. На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. У даному судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу у попередньому судовому засіданні, задовольнити позовні вимоги, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Брязу». Відповідач, позов визнав, не заперечував проти мотивів розірвання шлюбу, на примирення не погодився так, як на даний час у нього інша сімя, просив розглянути справу у попередньому судовому засіданні. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які виникають із сімейного законодавства і повязані з розірванням шлюбу, тому необхідно керуватися Сімейним кодексом України. Згідно до ст. 24, ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії ІІІ-ЖД № 341405, видно, що сторони знаходяться у шлюбі ( а.с. 5). Від спільного подружнього життя мають пять неповнолітніх дітей: доньку Катерину, [INFO], доньку Марію, [INFO], доньку Анастасію, [INFO], доньку Дарію, [INFO], та сина [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с. 6, 7,8, 9, 10, 11). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 113, 114 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

13.01.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у громадянському шлюбі з відповідачем з 2011 року до весни 2013 року, від якого вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач допомоги на утримання сина не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку щомісяця та до її повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

13.01.2016 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 15939,00 гривень. У позові зазначали, що 29.05.2014 року між Банком та [PERSON] укладено Кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 15999,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99% на рік, строком до 28.05.2016 року. В звязку з невиконанням умов договору, у відповідачки виникла заборгованість яка складається з суми неповернутого кредиту, простроченої заборгованості по відсоткам, простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, пені, на загальну суму 15939,00 гривень. Посилаючись на наведене просили стягнути з [PERSON] вищезазначену суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 29.05.2014 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір №26067-OWNСАSН. Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 15999,39 грн. на строк до 28.05.2016 року. Відповідно до п. 2.4 договору, за користування кредитом [PERSON] сплачує Банку проценти в розмірі 9,99% річних. Відповідно до п. 2.6 договору розмір щомісячного платежу становить 1091 грн. Відповідно до п.2.12 договору [PERSON] сплачує Банку комісії. Відповідно до п. 6.1 договору відповідач за несвоєчасне виконання грошових зобовязань сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 2.4 кредитного договору, але не менше 2 гривень за кожний день прострочення. Відповідачка [PERSON] взятих на себе зобовязань не виконала. Внаслідок чого у відповідачки станом на 25.12.2015 р. виникла заборгованість по кредиту у розмірі 15939,00 гривень, у тому числі: неповернута сума кредиту 12832,22 грн., прострочена заборгованість по відсоткам 1013,43 грн., прострочена сума комісії за адміністрування кредиту 907,96 грн., пеня 1185,39 грн. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином суд приходить до висновку, що позов Банку обґрунтований і підлягає повному задоволенню. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

13.01.2016 р. Служба у справах дітей Надвірнянської РДА, як представник органу опіки та піклування звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських (материнських) прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, пов'язану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

13.01.2017 [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. Відповідач відмовляється добровільно виділяти кошти на прожиття та на утримання дружини, договір подружжя про надання утримання сторони не уклали, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача на її утримання у розмірі частини із заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами заочно. Суд дослідивши матеріали справи доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 11.09.2015 у сторін народилася дитина [PERSON] (а.с. 3) Відповідно до ст. ч. 1, ч.2 ст. 75 Сімейного кодексу України (далі СК України) дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, зазначеними нормою встановлено обовязок кожного з подружжя утримувати один одного, в т. ч. коли з дружиною мешкає дитина віком до трьох років, а ст. 77 СК України встановлено способи реалізації даного обовязку, зокрема: утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою; за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Отже, при невиконанні обовязку по утриманню дружини добровільно, суд може за заявою дружини своїм рішенням зобовязати примусово стягнути аліменти на її утримання. Відповідач зазначені обовязки по утриманню дружини не виконує у добровільному та договірному порядку, тому їх необхідно стягнути. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позовна заява надійшла до суду 13.01.2017, тому присуджувати аліменти необхідно саме з цієї дати. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

13.01.2017 ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 12696,12 грн. та 1600 грн. сплаченого при подачі позову судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує, що згідно укладеного договору № б/н від 05.03.2014, ПАТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до вимог договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Заборгованість відповідача станом на 13.12.2016 становить 12696,12 грн. і складається з наступних сум: 2855,47 грн. заборгованість за кредитом; 8759,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 580,77 грн. штраф (процентна складова). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1600 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди представника позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.03.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, а.с.7-33. Відповідач взяті на себе зобовязання передбачені в договорі по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії не виконує, має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору в розмірі 12696,12 грн. Вказана заборгованість, згідно розрахунку, складається з наступних сум: 2855,47 грн. заборгованість за кредитом; 8759,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 580,77 грн. штраф (процентна складова),- а.с.5-6. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 12696,12 грн., а також, сплачені при подачі позову судові витрати в розмірі 1600 грн. судового збору. На підставі ст.ст.526, 611 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

13.01.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу - а.с. 3. В обґрунтування позову позивач вказує, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 333. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. На даний час шлюбні стосунки припинили, з тих причин, що з відповідачем різні погляди на життя, внаслідок чого почалися сварки та відсутність взаєморозуміння. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти позову не заперечує. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Судом встановлено, що сторони які мають неповнолітню дитину спільно не проживають, не мають спільного бюджету, неведуть господарства. Приймаючи до уваги, вказані обставини, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та шлюб слід розірвати. Згідно ст. 84 ч.1 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Оскільки позов задоволено, відповідно до ст.ст.81,88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на судовий збір в сумі 641 грн. 21 коп., згідно квитанцій. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 79 ч.3п.2, 81, 84ч.1, 88, 174 ч.4, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved