Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

14.03.2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з Договором без номеру від 23.12.2010 р., укладеним між [PERSON] і відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного Договору він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, [PERSON]. Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 р. утворилася заборгованість в сумі 62986,74 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю [PERSON] позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позов визнав частково, пославшись на таке: Відповідно до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що погоджена процентна ставка по кредиту становить 2,5% на місяць на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 23.12.2010 р., наданого позивачем, проценти в розмірі більш ніж 2,5% в місяць позивач почав нараховувати з 01.06.2014р. Загальна сума заборгованості перед позивачем складає 12232,89 грн. з розрахунку процентної ставки 2,5% на місяць, що дорівнює: 6517,04 грн. х 2,5% х 33 місяця = 5376,69 грн. + 6517,04 грн. (тіло кредиту) + 339,16 грн. (заборгованість за процентами станом на 01.06.2014 року). Зясувавши позицію сторін, дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дістає таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.12.2010 р. між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений Договір без номеру, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 6800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного Договору він складається з «Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку», Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП2010-256. Відповідач підтвердив свою згоду на це підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.2.1.1.12.6 «Умов і Правил надання банківських послуг» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами [PERSON] з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу [PERSON] виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди [PERSON] (п.2.1.1.5.6), при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6). Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано. Ця обставина, а також та обставина, що відповідач користувався наданими йому [PERSON] грошовими коштами, підтверджено випискою по картковому рахунку відповідача (а.с.100-107). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (договір №б/н від 23.12.2010 р.) при старті карткового договору був встановлений кредитний ліміт 1000,00 грн., 19.05.2011 р. відбулося збільшення кредитного ліміту 2900,00 грн., і в подальшому відбувалася зміна кредитного ліміту: 25.06.2011 р. 5000,00 грн., 23.08.2011 р. 6000,00 грн., 27.12.2012 р. 6800,00 грн. (а.с.109). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач кредитні зобов'язання за Договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.02.2017 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 62986,74 грн., яка складається з: - 6517,04 грн. заборгованість за кредитом, - 49844,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 3150,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: - 500,00 грн. фіксована частина, - 2975,56 грн. процентна складова. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком (а.с.4-5), виходить з такого: По-перше, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором пені та комісії, а також штрафів, виходячи з такого: Позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив, яку суму з нарахованої заборгованості за «пенею та комісією» в розмірі 3150,00 грн. складає «пеня», а яку - «комісія», які за своєю правовою природою є різними складовими. Відсутність окремого розрахунку за цими складовими та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. Також, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Як встановлено судом, останнім відомим місцем проживання [PERSON] за реєстрацією є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення пені та комісії, а також штрафів необґрунтованими. По-друге, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2017 року проценти за користування кредитними коштами нараховувались позивачем у розмірі, більшому, ніж 2,5 відсотки в місяць на залишок заборгованості. Вирішуючи питання правомірності такого збільшення, суд виходив з такого: Як вбачається з заяви від 23.12.2010 р., сторонами кредитного договору погоджена базова процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній станом на 01.04.2015 р., у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Доказів на підтвердження належного інформування відповідача про зміну базової процентної ставки по кредиту стороною позивача не надано. При цьому суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про дотримання вимог вищезазначеного Закону шляхом надіслання відповідного СМС-повідомлення (а.с.111-112), оскільки така форма інформування Клієнта про зміну тарифів ані цим Законом, ані Умовами та правилами надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент укладання Договору, як його складової, не передбачена. Тож за період з 01.09.2014 р. по 28.02.2017 р. сума по процентам за користування кредитом нарахована судом в розмірі 6334,87 грн., виходячи з такого розрахунку: 1) 6517,04 грн. * 2,5% (місячна відсоткова ставка) = 162,93 грн. * 30 міс. = 4887,90 грн., 2) 4887,90 грн. + 1446,97 грн. (станом на 31.08.2014 р.) = 6334,87 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором б/н від 23.12.2010 р. станом на 28 лютого 2017 року визначений судом в такому розмірі 12851,91 грн.: 6517,04 грн. - заборгованість за кредитом, визначена позивачем і не спростована відповідачем; - 6334,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. При цьому суд не приймає до уваги розрахунок сторони відповідача цієї складової заборгованості через неправильне визначення часу, з якого проценти за користування кредитними коштами нараховувались позивачем у розмірі, більшому, ніж 2,5 відсотки в місяць на залишок заборгованості. Тож позов підлягає частковому задоволенню. У звязку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1600,00 грн.

Outcome: partial