Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

14.12.2016 позивач [PERSON] звернувсь в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього такими, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позову вказує, що він є власником квартири [ADDRESS], набуту ним на підставі договору купівлі-продажу квартири. За вказаним договором відповідач, як колишній власник зобов'язався знятися з реєстраційного обліку до 27.05.2017, проте до даного обов'язку не виконав. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, у нього як у власника квартири виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об'єктивно порушуються його права, тому він змушений звернутися за їх захистом до суду. З цих підстав просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в його квартирі. В судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74, 77 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. При таких даних, враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, повідомлені про місце та час судового засідання належним чином, враховуючи думку позивача щодо порядку розгляду справи, судом з урахуванням вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку, у відсутності позивача та відповідача. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що 06.05.2016 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованим в реєстрі за номером 3490. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу за позивачем зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується відомостями з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2016 №58684334. Згідно пункту 9 договору купівлі-продажу відповідач зобов'язався зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб до 27.05.2016 та повністю звільнити відчужуване ним житло для безперешкодного володіння, користування та розпорядження ним з боку покупця 06.05.2017. Встановлено, що відповідач обов'язку передбаченого п. 9 договору в частині знятися з реєстраційного обліку за адресою квартири не виконав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Припинення права власності відповідача на квартиру тягне за собою втрату відповідачем права користування даним майном. З даного приводу у пункті 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» звернуто увагу, що судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Зазначено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. За таких обставин, оскільки у наслідок відчуження відповідачем належної йому квартири право власності останнього щодо вказаного нерухомого майна припинилось, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації належить задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved