Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

13 вересня 2018 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений 23 серпня 2012 року між нею та [PERSON], щодо якого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис № 653 від 23 серпня 2012 року; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що подружжя спільне проживання припинило в зв'язку зі сварками, які виникали через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Позивач вважає, що сім'ю зберегти не можливо. Крім того, [PERSON] повідомила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Подружжя має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 14.01.2019 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 23 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у Міському відділі ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 653 від 23 серпня 2012 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим 23 серпня 2012 року Міським відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Подружжя має двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 09 січня 2013 року Червоногвардійським відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис про народження № 18 від 09 січня 2013 р., складений Червоногвардійським відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 04 липня 2014 року Червоногвардійським відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис про народження № 369 від 04 липня 2014 р., складений Червоногвардійським відділом ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області). Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість пред'явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сім'ю намірів не має, а отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, та дослідивши обставини подружнього життя сторін, суд дійшов висновку, що строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу тощо, суд дійшов висновку про необхідність в цій частині позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 23 серпня 2012 року у Міському відділі ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 653 від 23 серпня 2012 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 2, 3 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Проте позивачем залишилось недоведеним матеріальне становище платника аліментів та наявність інших обставин, які мають бути враховані судом при визначені розміру аліментів відповідно до частини 1 статті 182 СК України. А отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу). З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 13 вересня 2018 року - дня подачі позову до суду, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, в якому надійшла відповідна заява, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При подачі позову до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджено відповідною квитанцією в матеріалах справи. Щодо вимоги про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору. Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду в розмірі 704,80 грн., та в дохід держави - в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial