Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

13.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від даного шлюбу він та відповідачка мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачкою не склалося і приблизно рік він та відповідачка однією сім'єю не проживають. Відповідачка залишила сім'ю та місце проживання і виїхала в с. Леляки Жмеринського району, де створила іншу сім'ю. Просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідачка не має офіційного місця роботи та фіксованого доходу. В судовому засіданні 04.11.2014 року позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав частково, в частині стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], а в решті позов не підтримав. Просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення нею повноліття. Суду пояснив, що перебував в шлюбі з відповідачкою, який було розірвано у 2004 році, але після розірвання шлюбу вони помирилися і проживали однією сім'єю. З 2012 року він та відповідачка проживають окремо. З ним проживає донька [PERSON], на яку він просить стягнути аліменти, оскільки обов'язки по утриманню дитини повністю покладено на нього. Відповідачка з того часу, як покинула сім'ю, щомісячно коштів на утримання доньки не надає, тоді як він, маючи тимчасові заробітки і дохід на місяць в середньому 4000 грн., на своє утримання витрачає тільки 1000 грн., решту коштів витрачає на утримання обох дітей, так як з ним, крім доньки [PERSON], проживає ще й син [PERSON], батьківство щодо якого він бажає встановити, проте, відповідачка заперечує. Донька потребує утримання, так як навчається в школі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідачки щомісячно в сумі по 500 грн. на утримання доньки викликаний тим, що відповідачка не працює і стабільного доходу не має. Проте, дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від матері на придбання необхідних продуктів харчування, одягу, інших речей. Вважає, що відповідачка може сплачувати аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання доньки, так як є працездатною, фізично здоровою. Представник позивача [PERSON], що діє за довіреністю від 14.10.2014 року, позовні вимоги підтримав частково, просив стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що з 2001 року по 2003 рік перебувала в шлюбі з позивачем. [PERSON] народилася, коли вона та позивач в шлюбі не перебували, але позивач визнав себе батьком дитини. Весь час вихованням та утриманням дитини займалася вона, так як позивач їздив на заробітки, зароблені кошти від тимчасових заробітків витрачав на свої потреби, вживав спиртні напої. Тому вона звернулася до суду у 2003 році про розірвання шлюбу та стягнення з позивача аліментів на утримання доньки. У 2003 році шлюб між нею та позивачем було розірвано, а також було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON]. Проте, позивач просив її помиритися, на що вона погодилася, почала проживати з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також припинила стягнення аліментів на утримання дитини. Так як після примирення ставлення позивача до неї та сім'ї не змінилося, то через півтора місяця вони знову перестали проживати однією сім'єю. З 2005 року вона та позивач проживають окремо. Дитина проживала з нею, вона працювала медсестрою в Жмеринській ЦРЛ, але зарплата була низькою, тому вона знайшла роботу в м. Києві. За цей час у неї народився син [PERSON], батько якого в свідоцтві про народження записаний з її слів. Так як вона знайшла роботу в м. Києві, то попросила матір позивача, щоб діти деякий час пожили з останньою в с. Копистирин. Тому, з 2013 року її донька [PERSON] та син [PERSON] проживали з матір'ю позивача. Восени 2013 року діти пішли до школи в с. Копистирин, де навчаються на теперішній час. Позивач восени 2014 року забрав дітей проживати з ним. [PERSON] вже доросла, тому, якщо вирішила проживати з батьком, то це її право, а щодо проживання з позивачем сина [PERSON] вона заперечує, зверталася з цього приводу в правоохоронні органи, але безрезультатно, забрати сина до себе вона не може. Навіть коли донька проживала з бабусею і батьком, то зверталася до неї з приводу придбання певних речей чи продуктів, на що вона ніколи не відмовляла. Так як позивач всі ці роки не переймався утриманням дитини, всі обов'язки по вихованню та утриманню доньки виконувала вона самостійно, тому вважає, що тепер позивач повинен утримувати дитину самостійно. Вона не працює, перебуває на утриманні свого теперішнього чоловіка, з яким в шлюбі не перебуває, вагітна, термін вагітності 6 місяців. Тому, з наведених вище підстав аліменти на утримання доньки сплачувати не може і не бажає, оскільки невідомо, як ці кошти витрачатиме позивач. При цьому, якщо донька [PERSON] звертатиметься до неї за допомогою, вона таку допомогу надавати не відмовляється. З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2001 року, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11.12.2003 року (а.с.34). Сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], матір'ю якої в свідоцтві про народження та в актовому записові про народження зазначена відповідачка, а батьком - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з якого вбачається, що позивач [PERSON] визнав своє батьківство щодо дитини за актовим записом №1 від 11.08.2000 року (а.с.3, 50-51). Сторони однією сім'єю не проживають, що вбачається із пояснень в судовому засіданні позивача та не заперечується відповідачкою. Дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з батьком в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, на вул. Островського, 23, що вбачається із довідки виконавчого комітету Копистиринської сільської ради від 05.11.2014 року за №757 (а.с.52), навчається у 8 класі Копистиринської СЗШ І-ІІІ ступенів з жовтня 2013 року, що підтверджується довідкою навчального закладу від 05.11.2014 року за №177 (а.с.53). Вказаний факт не заперечується відповідачкою [PERSON] Також, судом встановлено, що дитина сторін - [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні батька, що стверджували у судовому засіданні позивач та його представник і не заперечила відповідачка. Відповідачка необхідних коштів щомісячно на утримання дитини не надає, придбаває для доньки речі, коли про це її попросила дитина, що стверджувала в судовому засіданні [PERSON] і не заперечив позивач. При цьому, суд встановив, що відповідачка, хоча і не працює, але працездатна, медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, фізично здорова, не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з неї не проводиться, що стверджувала в судовому засіданні відповідачка і не заперечив позивач. Відтак, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідачка не позбавлена можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси доньки та її утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дитини, оскільки, як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено саме на нього, що ставить сторони у нерівні умови, так як позивач працює на тимчасових заробітках з метою забезпечення дитині гідних умов для проживання, навчання, здоров'я. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку матері порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] в повному обсязі, тобто в розмірі по 500 грн. щомісячно, зазначаючи, що сам, без участі відповідачки, несе обсяг витрат на утримання дитини, зокрема, на придбання одягу, продуктів харчування, навчального приладдя, а відповідачка від матеріального утримання доньки ухиляється. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2001 року по 11.12.2003 року, який розірвано 11.12.2003 року, що вони мають спільну дитину: доньку [PERSON], утримання якої є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивача, що відповідачка добровільно щомісячно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча частково приймає участь у їх утриманні шляхом придбання певних речей, про які попросить донька, тоді як є фізично здоровою, працездатною, медичних протипоказань щодо працевлаштування не має. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідачка не приймає належної участі у матеріальному утриманні доньки [PERSON] і обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивач просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, та враховуючи, що відповідачка не працює. Крім того, суд вважає, що розмір аліментів, які слід стягнути з відповідачки, повинен бути визначений на теперішній час в сумі 385,80 грн., щомісячно, починаючи з 13.10.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, до досягнення дитиною повноліття, виходячи з того, що дохід відповідачки не можливо встановити, так як вона не працює, а також, враховуючи той факт, що відповідачка вагітна, термін вагітності становить 18-19 тижнів, що підтверджується довідкою Жмеринської ЦРЛ від 13.11.2014 року (а.с.63), тому розмір аліментів на дитину, які слід стягнути з відповідачки, повинен бути визначений в межах мінімальної соціальної гарантії, передбаченої ч.2 ст.182 СК України, тобто в межах мінімального розміру аліментів. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання донькою сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку матері. До того ж, сторони не позбавлені в майбутньому, у випадку зміни їх матеріального становища чи стану здоров'я, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу ствердження відповідачки про те, що вона не може сплачувати аліменти через те, що не працює та вагітна, а також через те, що до 14 років тільки вона займалася утриманням доньки, а позивач від утримання дитини ухилявся, оскільки ці обставини не є такими, що звільняють особу від обов'язку утримання своєї неповнолітньої дитини, в тому числі шляхом сплати аліментів, з огляду на вище викладені норми міжнародного права та норми сімейного законодавства України, а також враховуючи, що доказів наявності медичних протипоказань щодо працевлаштування відповідачкою суду не надано. До того ж, судом встановлено, що відповідачка зверталася до суду з позовною заявою про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки [PERSON]: 05.12.2003 року Шаргородським районним судом ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, про що видано виконавчий лист, який направлявся на виконання в ВДВС Шаргородського РУЮ, але повернуто стягувачці [PERSON] на підставі її заяви про припинення стягнення аліментів з [PERSON], що підтверджується копіями виконавчого листа та постанови державного виконавця (а.с.24-26). Так само повернуто ВДВС Шаргородського РУЮ у 2008 році відповідачці [PERSON] дублікат вказаного вище виконавчого листа Шаргородського районного суду за її заявою про припинення стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] (а.с.28-29). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] двічі добровільно відмовлялася від стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON]. Також, суд при ухваленні рішення не приймає до уваги довідку виконкому Леляцької сільської ради за №1439 від 10.11.2014 року про те, що дочка сторін - [PERSON] проживає разом із матір'ю в [ADDRESS] (а.с.55), оскільки в судовому засіданні встановлено, що дитина проживає в с. Копистирин біля батька та навчається в школі з жовтня 2013 року, що визнала і сама відповідачка.

Outcome: partial