Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

13 грудня 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, розташований по вул. Дружби, № 1, в с. Кулевча Саратського району Одеської області, що належав на праві приватної власності [PERSON], яка померла 22 вересня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що прийняв спадщину, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити. Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 87). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно технічного паспорту (а.с.8-13), спірний будинок з господарськими будівлями був збудований в 1959 році, тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 2096 від 04 вересня 2017 року, згідно погосподарської книги № 15 особовий рахунок № 1315, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Кулевча, вул. Дружби, № 1, рахувалась [PERSON]. Будинок відповідає санітарно-технічним нормам (а.с. 10, 11, 13). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 11 вересня 2017 року складає 99343 гривні (а.с. 14-21). Частина 1 ст. 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 11 грудня 2015 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області, за реєстровим номером № 2588, відповідно до якого позивача призначено спадкоємцем усього належного їй на момент смерті майна (а.с. 7). Даний заповіт є чинним, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 40). [PERSON] померла 22 вересня 2016 року, що підтверджено копією нотаріально посвідченого перекладу свідоцтва про смерть серії DС-IV № 1451261, Примерією села Сейць району Кеушень республіки Молдова 27 вересня 2016 року (а.с. 5-6). До дня своєї смерті вона проживала в [INFO], що підтверджено довідкою № 227 від 15 лютого 2017 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 46). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями під № 1, розташований по вул. Дружби в с. Кулевча Саратського району Одеської області. 09 березня 2017 року державний нотаріус Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] за заявою позивача відкрив спадкову справу щодо майна [PERSON], померлої 22 вересня 2016 року. 28 листопада 2017 року нотаріус видав [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні спадкодавцеві земельні ділянки площею 1,8509 га та площею 1,9102 га, розташовані на території Розівської сільської ради Саратського району Одеської області за реєстровими номерами № 729 та № 730 відповідно. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.39-86). Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в с. Кулевча, вул. Дружби, № 1, Саратського району Одеської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 23). Таким чином, позов належить задовольнити, визнавши за позивачем право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved