Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

14.09.2018 року позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Вимоги позивачів обґрунтовані тим, що на праві спільної часткової власності квартира за адресою: [ADDRESS] належить сторонам в рівних частках кожному по 1/5 частині з кімнатами 10, 7 кв.м. та 17,1 кв.м., які є ізольованими, мають окремі виходи до коридору. Позивачі здійснюють оплату за комунальні послуги, а відповідачі здійснюють оплату комунальних послуг нерегулярно, внаслідок чого виникають постійні сварки. [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерами, оплата комунальних послуг в повному обсязі ставить їх у тяжке матеріальне становище. На думку позивачів встановлення порядку користування квартирою та подальше оформлення окремих особових рахунків може вирішити дане питання. Тому, позивачі звернулись до суду і просять встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS], виділивши в користування: [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 10,7 кв.м, [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлову кімнату, площею 17,1 кв.м з балконом, інші приміщення залишити у загальному користуванні. Також, просили з відповідачів стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити, так як має намір після встановлення порядку користування квартирою оформити окремий особовий рахунок і сплачувати окремо з дружиною за комунальні послуги. [PERSON] також позов підтримала, суду пояснила, що квартира приватизована, вони мешкають в ній разом з чоловіком та донькою з онуком. Оплата комунальних послуг майже завжди здійснюється нею та чоловіком [PERSON], донька лише інколи приймає участь у сплаті комунальних послуг, і внаслідок цього виникають сварки. Вони з [PERSON] є пенсіонерами, отримують мінімальну пенсію і виявили намір оформити субсидію, проте їм було відмовлено. Представник позивачів [PERSON] позов підтримала, вважає, що при визначенні порядку користування квартирою позивачі зможуть розділити особові рахунки і окремо від відповідачів сплачувати за комунальні послуги і оформити субсидію. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснила, що в спірній квартирі мешкає разом з старшим сином [PERSON], а молодший син [PERSON] на цей час у спірній квартирі не мешкає, так як навчається у м. Дніпро і там постійно проживає. Оплату за комунальні послуги здійснювали, але частково. Проти визначення порядку користування квартирою не заперечує, так як батько бажає розділити особові рахунки. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 29133 від 27.08.2008 року, виданого Комунарською районною адміністрації Запорізької міської ради квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/5 частці (а.с. 7), зазначене підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20772262 від 31.10.2008 року (а.с. 8). З технічного паспорта на вказану квартиру встановлено, що загальна площа квартири становить 50,64 кв.м, житлову 27,8 кв.м, у тому числі: кімната №1 10, 7 кв.м., кімната № 2 17,1 кв.м, кухня 8,1 кв.м, ванна кімната 2,8 кв.м., туалет 0,9 кв.м, коридор 9,1 кв.м, кладова 1,1 кв.м, балкон (лоджія) 0,84 кв.м. (а.с. 9-11). Відповідно до ч.ч. 1 та 2\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.3\~ст.358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до\~статті 150 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1\~ст.156 ЖК Української РСР\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом статей\~47,\~48 ЖК Української РСР\~жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Пункт 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених\~постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, передбачає, що жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності. Враховуючи, що у спірній квартирі проживають п'ять осіб, а її жила площа становить 50,64 кв. м, то встановлення порядку користування цією квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб, що не допускається. Крім того, порядок користування спірною квартирою, який просять визначити позивачі не відповідає їх часткам у праві власності на цю квартиру та призведе до певного обмеження прав інших співвласників, виходячи з розміру належної їм частки у спірному майні, тому визначити частку кожного співвласника у спірній квартирі, що може бути надана кожному у володіння та користування, яка б не обмежувала права інших співвласників, передбачені ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~щодо права власника користуватись майном на власний розсуд, неможливо. Так, загальна житлова площа квартири за адресою: [ADDRESS] складає 27,8 кв.м., тобто по 5,56 кв.м. кожному із співвласників зазначеного житла. У запропонованому позивачами варіанту користування квартирою вбачається, що позивачам виділяється у користування по 5,35 кв.м. , а відповідачам по 5,7 кв.м. Також не може бути підставою для встановлення порядку користування квартирою наявність спору між сторонами щодо несення витрат на її утримання, який підлягає вирішенню в загальному порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що такий порядок користування спірною квартирою порушить і обмежить права кожного із співвласників на володіння та користування майном, тому у позові необхідно відмовити. Суд, приймаючи рішення у справі, виходив із висновків, викладених колегією Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 18.10.2018 року у справі №756/9713/16-ц.

Outcome: dismissed