Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

14 січня 2020 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Стирківці Радехівського району Львівської області померла тітка чоловіка Позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 05 листопада 2019 року Радехівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області. Згідно Довідки №342 від 08.04.2019 року виданої Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області: « [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала без реєстрації в будинку за [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані і проживали: сестра - [PERSON] , яка померла [INFO] , племінник - [PERSON] , який помер [INFO] , дружина племінника - [PERSON] . Заповіт від імені померлого посвідчувався виконкомом Миколаївської сільської ради за №22 від 11.08.1994 року, який не змінювався і не скасовувався. Із Заповіту [PERSON] від 11.08.1994 року посвідченого Яцій Е.І. - секретарем виконкому Миколаївської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області і зареєстрованого в реєстрі за №22 вбачається, що [PERSON] , що мешкає в селі Стирківці Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все її майно, де б не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла своїй сестрі [PERSON] . Після смерті Спадкодавця - [PERSON] , окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Спадкоємець за заповітом майна померлої [PERSON] її сестра - [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном так як на момент смерті Спадкодавця до моменту своєї смерті проживала з нею за однією адресою, розпоряджалася житловим будинком, присадибною ділянкою, однак не змогла оформити своїх спадкових прав оскільки Державний акт ІІІ-ЛВ №011257 видано після смерті Спадкодавця, а саме 24.01.2001 року . Згідно Свідоцтва про смерть, [NUMBER] виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 28.09.2000 року [PERSON] померла [INFO] . З Довідки №341 від 08.04.2019 року виданої Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що: « [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала без реєстрації в будинку за [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані і проживали: Племінник - [PERSON] , який помер [INFO] Дружина племінника - [PERSON] . Заповіт від імені померлого посвідчувався виконкомом Миколаївської сільської ради за №64 від 15.12.1998 року, який не змінювався і не скасовувався». Із Заповіту [PERSON] від 15.12.1998 року посвідченого Панасюк М.М. - секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області і зареєстрованого в реєстрі за №64 вбачається, що [PERSON] , що проживала в селі Стирківці Радехівського району Львівської області, на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що за законом матиме право, заповіла громадянці [PERSON] . Згідно Свідоцтва про одруження [NUMBER] від 30 липня 1964 року, [PERSON] та [PERSON] одружились 02.06.1957 року. Після одруження [PERSON] присвоїла собі прізвище - [PERSON] . Згідно Свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області 01 вересня 2017 року [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємець за заповітом майна померлої [PERSON] - дружина племінника - [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном так як на момент смерті Спадкодавця проживала з нею за однією адресою, розпоряджалася житловим будинком, присадибною ділянкою та іншим майном Спадкодавця. Маючи намір оформити спадщину після смерті Спадкодавця, позивач звернулася до Приватної нотаріальної контори, нотаріуса Луців І.П., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, а саме 24.01.2001 року, пропущеним терміном прийняття спадщини, відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу державного акту на право приватної власності на землю) через його втрату. Позивач після смерті Спадкодавця, фактично прийняла спадщину оскільки перед смертю та на день смерті проживала із Спадкодавцем і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 1,4994 гектарів, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І1І-ЛВ №011257 належать [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом від Спадкодавця - [PERSON] , що померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , що померла [INFO] і, які належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011257 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11925 від 24.01.2001 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,2798 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2197 гектарів (кормові угіддя). У підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити (а.с.32). Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.31). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с. Миколаїв, Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 05 листопада 2019 року Радехівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області (а.с.12). Згідно Довідки №342 від 08.04.2019 року, виданої Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала без реєстрації в будинку за [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані і проживали: сестра - [PERSON] , яка померла [INFO] , племінник - [PERSON] , який помер [INFO] , дружина племінника - [PERSON] . Заповіт від імені померлого посвідчувався виконкомом Миколаївської сільської ради за №22 від 11.08.1994 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.13). Із Заповіту [PERSON] від 11.08.1994 року посвідченого Яцій Е.І. - секретарем виконкому Миколаївської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області і зареєстрованого в реєстрі за №22, вбачається, що [PERSON] , що мешкає в селі Стирківці Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла своїй сестрі [PERSON] (а.с.14). Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 25.09.2000 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.17). З Довідки №341 від 08.04.2019 року, виданої Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала без реєстрації в будинку за [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані і проживали: племінник - [PERSON] , який помер [INFO] , дружина племінника - [PERSON] . Заповіт від імені померлого посвідчувався виконкомом Миколаївської сільської ради за №64 від 15.12.1998 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.18). Із Заповіту [PERSON] від 15.12.1998 року, посвідченого Панасюк М.М. - секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області і зареєстрованого в реєстрі за №64, вбачається, що [PERSON] , що проживала в селі Стирківці Радехівського району Львівської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що за законом матиме право, заповіла громадянці [PERSON] (а.с.19). Згідно Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 30 липня 1964 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02.06.1957 року. Після одруження [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.20). Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області 01 вересня 2017 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.21). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IІІ-ЛВ №011257, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11925, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,4994 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.15). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved