Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

13 лютого 2019 року Хмільницька міська рада звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за фактичне землекористування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником нерухомого майна, що розташоване на землях комунальної власності територіальної громади Хмільницької міської ради, а саме по [ADDRESS]. Рішенням Хмільницької міської ради № 1825 від 11 вересня 2014 року відповідачу надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою на вказану земельну ділянку. Рішенням Хмільницької міської ради № 158 від 11 лютого 2016 року відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки орієнтовною площею 300 кв.м., з метою подальшого оформлення права користування на умовах оренди, для обслуговування нерухомого майна. Позивач зазначає, що жодних дій спрямованих на виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку відповідач не вчиняв, тобто земельна ділянка використовувалася відповідачем без відповідних правовстановлюючих документів, а тому, з посиланням на ст. 1166 ЦК України, просить стягнути з відповідача збитки у виді неодержаних доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельної ділянки в сумі 8161,52 грн. Ухвалою суду від 05 березня 2019 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити позов, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи завчасно та належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позов у встановлений судом строк не надав, а тому, за одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. З протоколу проведення аукціону з продажу майна, яке перебуває у комунальній власності Хмільницької міської ради Вінницької області № 14/6 від 26 червня 2014 року (копія на а.с. 23), договору купівлі-продажу майна на аукціоні № б/н від 02 липня 2014 року (копія на а.с. 22), а також Витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32382305 від 19 січня 2015 року (копія на а.с. 24) встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, а саме будівлі котельні, що знаходиться по [ADDRESS]. Рішенням Хмільницької міської ради Вінницької області № 1825 від 11 вересня 2014 року (копія на а.с. 19) відповідачу надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м., що розташована по [ADDRESS], з метою подальшого оформлення права користування на умовах оренди, для обслуговування власного нерухомого майна. Рішенням Хмільницької міської ради Вінницької області № 158 від 11 лютого 2016 року (копія на а.с. 21) відповідачу надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 300 кв.м., що розташована по [ADDRESS], з метою подальшого оформлення права користування на умовах оренди, для обслуговування власного нерухомого майна. Рішенням Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 328 від 27 серпня 2018 року затверджено акт про визначення розміру збитків від 06 липня 2018 року, складений комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 06 липня 2018 року, яким визначено, що розмір збитків завданих відповідачем територіальній громаді за фактичне використання земельної ділянки, з урахуванням нормативно грошової оцінки земельної ділянки, становить 8161,52 грн. (копії на а.с. 11-14, 17, 18, 20, 25). Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Суб'єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади (частина друга статті 2 ЗК України). Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (ч. 2 ст. 93 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч. 3 ст. 124 ЗК України). Надання земельних ділянок комунальної власності в користування здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу й об'єднання) та в інших випадках, якщо ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, і право власності на неї не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни меж і цільового призначення такої земельної ділянки (ч. 1 ст. 123 ЗК України). Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою є (пункт «ґ» частини другої статті 25 Закону України «Про землеустрій»). Замовниками документації із землеустрою можуть бути, зокрема, органи місцевого самоврядування, землевласники та землекористувачі (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про землеустрій»). Орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч. 6 ст. 123 ЗК України). Судом встановлено, що відповідач придбав нерухоме майно, що знаходиться на належній позивачу земельній ділянці, а також отримав згоду позивача на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки з метою подальшого оформлення права користування на умовах оренди, для обслуговування власного нерухомого майна, однак виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки не ініціював, тобто права оренди земельної ділянки не оформив. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284). Пункт 3 Порядку № 284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. За змістом глави 15 ЗК України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (п.«в» ч. 1 ст. 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (див. висновок, сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 639/4628/16-ц). З огляду на викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок (ст. 1166 ЦК України), оскільки до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, а тому кошти, які відповідач мав заплатити за користування земельною ділянкою повинні бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Враховуючи викладене, суд, на підставі ст. 1212 ЦК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 8161,52 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial