Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

14.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №185 по вул. Леся Сердюка,54, та зняття з реєстраційного обліку з цієї квартири. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником ј частки квартири №[ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровані четверо осіб, включаючи відповідача. На даний час відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично, з 15 березня 2003 року по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. У звязку з цим, відповідач втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які фактично не надаються, але нараховуються, чим порушуються його права, тому він змушений звернутися до суду. Посилаючись на положення ст.ст. 391, 405 ЦК України просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідач не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.06.1998 року, квартира №[ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З довідки КП «Жилкомсервіс» від 13.10.2017 року вбачається, що за вказаною адресою зареєстрована, в тому числі, відповідачка [PERSON], [INFO]. Підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України, зазначає не проживання відповідача у вказаній квартирі з 15.03.2003 року. Як зазначалось, відповідачка є співвласницею квартири №[ADDRESS]. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК). Таким чином, відповідачка [PERSON], як співвласниця спірної квартири, не може бути позбавлена права користування своїм майном та визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на підставі ст. 405 ЦК України. У звязка з цим, само по собі не проживання відповідачки, як співвласниці, у квартирі не позбавляє її права користування її майном, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житлом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, вказана норма регулює відносини між власником та членом сімї власника, при цьому член сімї не є власником житла. У цій же справі відповідачка є співвласником вказаної квартири, тому вона не може втратити право користування лише з підстав її відсутності у цьому житлі. Також, суд враховує, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У разі несплаті відповідачкою комунальних послуг, позивач, сплачуючи їх за відповідачку, не позбавлений права звернутися до неї в регресному порядку про стягнення таких коштів. Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні. Таким чином, позивач має право звернутися до комунальних служб з метою не нарахування вартості послуг за відповідачку, надавши відповідні документи. Інших підстав для обґрунтування своїх позовних вимог в позові не зазначено. Суд, оцінивши належність, допустимість, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, та зняття з реєстрації, задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: dismissed