Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.06.2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, із змісту якого вбачається, що 18.07.2015 року близько 13 години 40 хвилин, рухаючись на технічно справному автомобілі марки Форд Сієра , реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Чорновола в напрямку вул. Металургів в м. Суми, перед початком зміни напрямку руху та під час виконання маневру повороту ліворуч на вул. Засумську на зелений сигнал світлофору, [PERSON] зневажив безпекою дорожнього руху, не переконався в тому, що це буде безпечно та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу в русі мотоциклу Альфамото , реєстраційний номер [NUMBER] , керування яким здійснював [PERSON] та рухався у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофора в сторону вул. Іллінська з пасажиром, своїм сином [PERSON] , що, як наслідок, призвело до зіткнення цих двох транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у виді: відкритого перелому правого стегна, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у виді: закритого скалкового перелому середньої третини кісток правої гомілки зі зміщенням, які кваліфікуються як середньою тяжкості тілесні ушкодження. [PERSON] в результаті даної ДТП було заподіяно тілесні ушкодження у виді закритого скалкового перелому середньої третини правого стегна зі зміщенням, обширної рани правого корінного суглобу з пошкодженням розгинального апарату правого колінного суглобу, закритого перелому правого наколінника, кісток правої гомілки зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. За фактом скоєної ДТП відносно [PERSON] було порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України. Причинно-наслідковий зв`язок щодо факту заподіяння водієм [PERSON] позивачам шкоди встановлений та викладений у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій по справі № 592/9445/15-к, провадження № 1-кп/592/503/15, копії яких містяться в додатках до позовної заяви. Так, зокрема, вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2015 року по справі 592/9445/15-к, провадження № 1-кп/592/503/15 [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Також було ухвалено стягнути з нього на користь фінансового управління Сумської міської ради витрати на стаціонарне лікування позивачів, як потерпілих від злочину, в умовах стаціонару в сумі 3395,92 грн. . З приватного акціонерного товариства акціонерна страхова компанія Омега було постановлено стягнути на користь [PERSON] матеріальну шкоду за придбання ліків на лікування у розмірі 4905,72 грн. , франшизу у розмірі 500 грн. та вартість авто-технічної експертизи в сумі 1500 грн. . В рахунок відшкодування моральної шкоди, за шкоду заподіяну здоров`ю [PERSON] , судом судом було постановлено стягнути з приватного акціонерного товариства акціонерна страхова компанія Омега 5000 грн. , а безпосередньо з [PERSON] 50000 грн. . Окрім того, даним рішенням суду було постановлено стягнути з приватного акціонерного товариства акціонерна страхова компанія Омега на користь [PERSON] матеріальну шкоду за придбання ліків на лікування у розмірі 10854,72 грн. та стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду (франшизу) у розмірі 500 грн. . В рахунок відшкодування моральної шкоди [PERSON] судом було постановлено стягнути на його користь з приватного акціонерного товариства акціонерна страхова компанія Омега 5000 грн. , а з [PERSON] 20000 грн. . Однак, ухвалою апеляційного суду Сумської області від 01.03.2016 року по справі № 592/9445/15-к, провадження № 11-кп/788/174/16 вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2015 року відносно [PERSON] було змінено в частині призначення покарання. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] від призначеного за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2015 року покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки було звільнено з випробуванням на протязі 1 (одного) року іспитового строку. Що ж стосується вказаного вироку Ковпаківського районного суду м. Суми в частині вирішення цивільних позовів до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначеною ухвалою апеляційного суду Сумської області було скасовано з призначенням нового судового розгляду в Ковпаківському районному суді м. Суми в іншому складі суддів в порядку цивільного судочинства зі стадії пред`явлення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За зверненням позивачів з позовною заявою до суду про відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 22.08.2016 року по справі № 592/2473/16-ц їхні позовні вимоги до страхової компанії Омега про відшкодування збитку, заподіяного дорожньо-транспортною подією, були задоволені частково. Так, зокрема судом було ухвалено стягнути з страхової компанії Омега на користь [PERSON] матеріальну шкоду витрати на лікування в розмірі 16054 грн. 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 802 грн. 74 коп. , а на користь [PERSON] матеріальну шкоду витрати на лікування в розмірі 5405 грн. 72 коп. та моральну шкоду у розмірі 270 грн. 29 коп. . У вказаній справі позовні вимоги щодо відшкодування їм моральної шкоди самим [PERSON] вони не заявляли, оскільки ще перед апеляційним судом він уклав з ними договір від 29.02.2016 року, за яким зобов`язався в добровільному порядку сплатити заподіяну їм моральну шкоду у розмірі [PERSON] 50000 грн. , а [PERSON] 30000 грн. . Однак, після винесення ухвали апеляційним судом Сумської області від 01.03.2016 року по справі № 592/9445/15-к, якою на підставі ст. 75 КК України [PERSON] від призначеного йому судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки було звільнено з випробуванням, і дотепер, умови даного договору по сплаті грошових коштів ним так і залишились невиконані. Як позивачі зараз розуміють, вказаний договір був використаний відповідачем та його захисниками по кримінальній справі як вдалий тактичний хід, який позитивно вплинув на результат рішення суду апеляційної інстанції. Вказані дії [PERSON] завдали їм ще більшої моральної шкоди, оскільки вони, за відсутністю коштів, які розраховували отримати від [PERSON] , своєчасно й якісно не змогли здійснити необхідні реабілітаційні заходи по відновленню свого здоров`я. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування завданої шкоди. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року та відповідно до ст. 28 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду (ст. 49 КПК України) , має право пред`явити цивільний позов про стягнення моральної шкоди в кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, при розгляді справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована. Так в результаті ДТП [PERSON] , отримавши тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час знаходився в лікарні в нерухомому стані. Окрім того через втрату частини кістки на нозі, він переніс ряд складних операційних втручань по відновленню рухомості ніг, зокрема по вживленню в ногу імпланту. Це в свою чергу стало причиною виникнення у нього сильного емоційного стресу, який супроводжувався у подальшому почуттям тривоги, розгубленості, безпомічності та страху за своє здоров`я. Впродовж всього періоду лікування він був відірваний від соціального життя, почувався незручно, був змушений пристосовуватись до негативних умов існування. Попри невтішні прогнози лікарів, пройшовши численні постопераційні курси лікування, він все ж таки став на ноги. І хоча тепер пересування можливе, але все одно відчувається біль, який він постійно намагається пересилити та перетерпіти. Постійний больовий ефект спричиняє йому масу страждань та хвилювань, оскільки і дотепер він не може цілковито та без сторонньої допомоги забезпечувати свої життєві потреби, з приводу чого він почуває себе дискомфортно. До того ж моральні та фізичні страждання, завдані вищевказаними діями відповідача, спричинили негативні зміни в його житті, які проявляються в постійних негативних переживаннях та спогадах, тривозі, емоційних та тілесних реакціях при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості її уваги на проблемі одужання та реабілітації. Внаслідок спричиненої відповідачем фізичної та моральної травми він назавжди втратив звичний для нього спосіб життя. Крім того і дотепер у нього продовжують мати місце проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів та стійкого обмеження фізичної активності. Більш того, із повністю фізично здорового й активного чоловіка внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень він став інвалідом другої групи. З цих причин він втратив свою роботу (був звільнений саме через інвалідність) , а відтак настання пригоди працюючи, заробляючи гроші та утримуючи сім`ю, він був опорою для своїх рідних та близьких. Зараз же сам потребуючи допомоги та моральної підтримки, він розуміє, що для лікування та відновлення потрібні значні зусилля, тривалість в часі та витрати, які будуть покладені на плечі близьких та рідних. Враховуючи все вищезазначене, заподіяну йому відповідачем моральну шкоду він оцінює у 100000 (сто тисяч) грн. , що на його думку, цілком відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України та Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів . Внаслідок вищевказаних злочинних дій [PERSON] моральну шкоду заподіяно і [PERSON] , оскільки він також постраждав в даній ДТП, отримавши цьому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Внаслідок отриманих травм він тривалий час був вимушений лікуватись в умовах стаціонару та і до теперішнього часу проходити постопераційне систематичне лікування. Крім того, в результаті необхідності проходження курсів лікування, він втратив можливість вступу до вищого навчального закладу, хоча перед цим успішно здав зовнішнє незалежне оцінювання, а, відтак, він втратив звичний, запланований для себе спосіб життя. Незважаючи на те, що після ДТП вже пройшов тривалий час, із-за отриманої травми він до теперішнього часу відчуває больовий синдром, який доставляє йому значних переживань та страждань і змушує докладати додаткових зусиль для забезпечення своїх життєвих потреб. Розмір заподіяної йому діями [PERSON] моральної шкоди він оцінює в розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн. . Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичний особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вказано вище, вина [PERSON] у порушенні ним правил безпеки руху, які призвели до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена вироком суду, який на даний час вступив у законну силу. В постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 Верховний Суд України прийшов до висновку, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди) . Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України) . Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України) . Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) . З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Таким чином їм, як потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Відповідно до п. 1. постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) школи є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Враховуючи вищевикладене, вони вважають, що моральна шкода завдана [PERSON] в розмірі 100000 (ста тисяч) грн. та [PERSON] у розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн. , є обґрунтованою, оскільки вона обумовлена їхніми вищезгаданими фізичними та душевними стражданнями, непоправним погіршенням внаслідок цих страждань стану їхнього здоров`я, а, відтак, в силу ст. 1187 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Варто зауважити, що заходів досудового врегулювання даного спору ними не проводилися у зв`язку з відмовою відповідача від здійснення таких заходів. Заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, ними також не здійснювалися. Окрім того, ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Відтак, позовна заява підсудна Ковпаківському районному суду м. Суми. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір , від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Варто наголосити, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 року визначено, що доводи особи про наявність правових підстав для сплати потерпілою судового збору з позову про відшкодування моральної шкоди, з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону, не ґрунтуються на точному змісті наведеної правової норми. Положеннями зазначеного пункту також передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання. Разом з тим, п. 2 цієї ж частини статті передбачена інша самостійна підстава звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної) , завданої у результаті заподіяння тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність, згідно Закону. Виходячи з наведеного, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст. ст. 12, 16, 23, 1167, 1187, 1194 ЦК України; п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про суде практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року; п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди при розгляді справ про відшкодування шкоди № від 01.03.2013 року,

Outcome: partial