Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

15.01.2015 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, що був зареєстрований 14.02.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 09. У позовній заяві позивач посилається на те, що зареєструвала шлюб з відповідачем у 2008 році і від даного шлюбу вони з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] та доньку [PERSON]. Діти проживають з позивачем. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, спільне життя не склалося. На ґрунті несхожості характерів, в сім'ї виникали часті сварки, внаслідок непорозуміння. Позивач вважає примирення та спільне життя подружжя неможливим, зазначає, що почуття любові та взаємоповаги втрачено. Позивач також зазначила, що після розірвання шлюбу, неповнолітні діти залишаться проживати з матір'ю. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов, з зазначених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні визнає позовні вимоги і не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER]. (а.с. 8) Згідно даних свідоцтва, а також копії паспорта відповідача, останній є громадянином Російської Федерації. (а.с. 8, 5) Пунктом 2 Листа ВССУ від 16.05.2013 року, роз'яснено, що джерелами правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У ст. 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. У пункті 11 Листа, додатково зазначено, що форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України (стаття 56 ЗУ «Про міжнародне приватне право»), тобто у такому випадку застосовуються вимоги СК України. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Позивач є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта серії [NUMBER] (а.с. 10), сторони зареєстровані і постійно проживають на території України (а.с. 10, 16, 3), шлюб укладено на території України за правилами СК України (а.с. 8). Таким чином, до правовідносин про розірвання шлюбу, застосовується національне законодавство України. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 СК України, визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2008 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], про що свідчать свідоцтва серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. (а.с. 6-7) Згідно довідки Карлівської міської ради від 15.01.2015 року та даних про місце реєстрації сторін, сторони та їхні спільні діти проживають разом - в м. Карлівка Полтавської області. (а.с. 3) Разом з тим, в судовому засіданні сторони визнають, що станом на час розгляду справи, відповідач проживає окремо - в м. Полтава. Суд вважає таку обставину доведеною, згідно з правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Сторони зазначили, що після розірвання шлюбу, діти залишаться проживати з матір'ю. Сторонами в судовому засіданні не заперечується, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому вони мають бажання розірвати шлюб. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, тому шлюб, що був зареєстрований між сторонами 14.02.2008 року - можливо розірвати.

Outcome: approved