Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

15.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка є його сусідкою з тих підстав, що вона усно розповсюдила недостовірну інформацію про те, що [PERSON] викинув належну [PERSON] підстилку з під дверей її квартири, та що позивач зґвалтував малолітню онуку [PERSON] Просив вказану інформацію визнати такою, що не відповідає дійсності, зобов'язати [PERSON] спростувати у присутності [PERSON], [PERSON] недостовірну інформацію, що [PERSON] зґвалтував її малолітню онуку, шляхом повідомлення, що зазначений факт не мав місце, стягнути 5000 грн. моральної шкоди. Позивач та його представник в судове засідання з'явилися, позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явилася, визнала, що її твердження про те, що [PERSON] викинув належну їй підстилку з під дверей її квартири, та що позивач зґвалтував її малолітню онуку не відповідає дійсності. Пояснила, що вони з позивачем є сусідами і у них виник конфлікт. Вона сказала це під час сварки і те, що вона звинувачувала позивача у зґвалтуванні своєї онуки [PERSON] чула [PERSON], а [PERSON] не чув. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оглянувши матеріали цивільної справи, судом вважає, що позов може бути задоволено частково, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] є сусідами, які проживають в [ADDRESS]. Суд враховує, що виходячи з наданих в судовому засіданні відповідачем пояснень, вона визнає не позов, а факти на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме наявність конфлікту, а також те, що нею розповсюджена недостовірна інформація про те, що позивач викинув належну їй підстилку з під дверей її квартири, та що зґвалтував малолітню онуку відповідача. Інформація була поширена в присутності [PERSON] Доказів того, що [PERSON] також був присутній при цьому позивач суду не надав. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 19). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 270 ЦК у відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У абзацах 1, 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Згідно ч. 1, 3, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 9, 15, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Відповідно до п. 27 вказаної постанови способом захисту гідності, честі та ділової репутації може бути вимога про відшкодування моральної шкоди, заподіяної таким порушення фізичній особі. Зазначені вимоги розглядають у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Виходячи з викладеного вище, суд вважає за можливе визнати такою, що не відповідає дійсності інформацію усно розповсюджену [PERSON] 23.12.2014 року про те, що [PERSON] викинув належну [PERSON] підстилку з під дверей її квартири, та інформацію усно розповсюджену [PERSON] 28.12.2014 року, що [PERSON] зґвалтував малолітню онуку [PERSON] Зобов'язати [PERSON] спростувати у присутності [PERSON] недостовірну інформацію, що [PERSON] зґвалтував її малолітню онуку, шляхом повідомлення, що зазначений факт не мав місце. При цьому суд не вважає за необхідне встановлювати строк виконання рішення суду, тобто на протязі місця з часу набрання судовим рішення законної сили, оскільки це не ґрунтується на положеннях ст.ст. 215, 217 ЦПК України. Суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, він змушений був змінити звичайний спосіб життя, звертаючись до адвокатів та до суду. Оскільки позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, то суд при вирішенні питання про розмір відшкодування такої шкоди вважає за необхідне враховувати роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5). Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Звертаючись до суду, позивач просив у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 5000 грн., проте суд розглядаючи справу у рамках обґрунтування моральної шкоди та підстав позову, викладених у позовній заяві, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, причину виникнення конфлікту, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності вважає за необхідне стягнути з відповідача у відшкодування цієї шкоди 150 грн. Саме такий розмір морального відшкодування, на думку суду, буде співмірним із заподіяною шкодою. В даному випадку позивачем заявлені вимоги немайнового характеру. Згідно п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи, що позивачем за три позовні вимоги немайнового характеру сплачено 730 грн. 80 коп., а позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп., а в іншій частині - віднести на рахунок позивача.

Outcome: partial