Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

14 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 2-5). 01 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Сосонська сільська рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 111-113). Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] року в с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить також житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Спадкове будинковолодіння згідно погосподарських книг Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області відносилося до робочого двору. 29 травня 1990 року [PERSON] склала заповіт на свою онуку (дочку позивача), [PERSON], який є дійсним. Позивач вказує, що вона є спадкоємицею першої черги за законом як дочка спадкодавиці та незважаючи на наявність заповіту має право на успадкування обов'язкової частки в розмірі 2/3 спадкового майна, оскільки на час відкриття спадщини досягла пенсійного віку. Її батько та чоловік спадкодавиці [PERSON] - [PERSON], помер в с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області ще [INFO] року. Зазначає, що спадщину вона прийняла шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном згідно чинного законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги немає. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі вона не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, в зв'язку з чим нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказані обставини спонукали позивача до звернення з даним позовом до суду. 01 червня 2017 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Сосонська сільська рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 114-115). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано їх в одне провадження (а.с. 119). Зустрічні позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що [INFO] року в с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить також житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Спадкове будинковолодіння згідно погосподарських книг Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області відносилося до робочого двору. Вказує, що вона є спадкоємицею всього майна за заповітом [PERSON] від 29 травня 1990 року. Її дід та чоловік спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] помер в с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області ще [INFO] року. На час відкриття спадщини, крім неї, спадкоємиці за заповітом, спадкоємицею першої черги за законом була її мати [PERSON], яка є дочкою спадкодавиці та на момент її смерті була непрацездатна і тому має право на обов'язкову частку в спадщині в розмірі 2/3 спадкового майна.Інших спадкоємців, які б могли мати право на обов'язкову частку в спадщині, немає. Зазначає, що спадщину вона прийняла, оскільки відповідно до норм чинного на час відкриття спадщини законодавства, фактично вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі вона не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, в зв'язку з чим нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказані обставини спонукали її звернутися з зустрічним позовом до суду, оскільки він є взаємопов'язаним з первісним позовом. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] за договором про надання правової допомоги - [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримала на підставах, викладених в уточненому позові, позовні вимоги зустрічного позову визнала. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилась, попередньо подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що первісний позов визнає, а зустрічний позов підтримує та просить його задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи за первісним позовом та за зустрічним позовом - Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заслухавши думку та позицію представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] за договором про надання правової допомоги - [PERSON], врахувавши думку та позицію відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON], викладену нею у поданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що первісний і зустрічний позов обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 11.01.2011 року (а.с. 6). Відповідно до довідки № 555, виданої виконкомом Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області 04 серпня 2016 року, [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області (а.с. 24). З довідки № 567, виданої виконкомом Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області 04 серпня 2016 року вбачається, що рішенням 2 сесії 7 скликання Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24 листопада 2015 року [ADDRESS] (а.с. 26). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить також житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області, загальною площею 113,4 кв.м, житловою площею 77,6 кв.м та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» 1974 року побудови; прибудови житлової літ. «А1»; ганку; прибудови літ. «а»; ганку; літньої кухні, сараю, гаражу літ. «Б»; погрібу з шиєю літ. «В»; убиральні літ. «Г»; сараю літ. «Д1»; сараю літ. «Е»; криниці №1, жомової ями № 2, огорожі № 3, хвіртки № 4, воріт № 5, що підтверджується ксерокопією технічного паспорта, виготовленого КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 11 березня 2011 року (а.с. 15-21). Спадкове будинковолодіння згідно погосподарських книг Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області відноситься до робочого двору (а.с. 74-84). 29 травня 1990 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, взагалі все те, що належить їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, - [PERSON]. Заповіт посвідчено головою виконкому Сосонської сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області - [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 17. Згідно відмітки на зворотній стороні заповіту від 20 жовтня 2011 року, по наявних у виконкомі Сосонської сільської ради даних, цей заповіт не змінено і не відмінено, що підтверджується ксерокопією вказаного заповіту (а.с. 11). Спадкоємицею першої черги за законом є дочка спадкодавиці [PERSON] - [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 26.08.1958 року (а.с. 8) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00009579133 (а.с. 9). [PERSON] має право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини досягла пенсійного віку, що підтверджується довідкою № 609, виданою Управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькому районі від 03 серпня 2016 року (а.с. 25). І позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON], і відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли належним чином, шляхом вступу в оперативне управляння та володіння спадковим майном, так як проживали та були зареєстровані зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за однією адресою, що підтверджується Актом від 22.03.2016 року, складеним за поясненнями сусідів та знайомих спадкодавиці, затвердженим підписом сільського голови с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області, скріпленим гербовою печаткою Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 12), довідкою № 288, виданою виконкомом Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області 24 березня 2016 року (а.с. 13), довідкою № 570, виданою виконкомом Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області 04 серпня 2016 року (а.с. 23). Інших спадкоємців першої черги за законом, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON], немає. Чоловік спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] помер ще [INFO] року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 14.10.2011 року (а.с. 7). Спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводились, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори № 3023/01-16 від 22 жовтня 2016 року (а.с. 49) та листом Державного нотаріального архіву Вінницької області № 2081/01-18 від 01 листопада 2016 року (а.с. 50а). Однак, оформити свої спадкові права позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] і відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] на належні їм частки у спадковому майні після смерті [PERSON] не мають можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, в зв'язку з чим нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом, що підтверджується письмовою відмовою Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1868/02-17 від 14 липня 2016 року (а.с. 14) та письмовою відмовою Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 3177/02-17 від 27 листопада 2015 року (а.с. 116). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного: Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, судом встановлено, що предметом позову є спадкове майно, спадщина на яке відкрилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами 1974 року побудови, який розташований за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Спадкове будинковолодіння згідно погосподарських книг Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області відносилося до суспільної групи господарства - робочий двір. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Віднесення спадкового будинковолодіння до суспільної групи господарства - робочий двір не заперечується сторонами по справі за первісним та зустрічним позовами. Частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР (в редакції 1963 року), застосовуванню підлягають норми цього Кодексу. Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Встановлено, що спадкоємицею за заповітом [PERSON] від 29 травня 1990 року є відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON]. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статті 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Спадкоємицею першої черги за законом, яка має право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON], є її дочка - позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини вона досягла пенсійного віку. Інших спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні, немає. Таким чином, [PERSON] має право на спадкування за законом 2/3 (обов'язкових) частки спадкового будинковолодіння, а [PERSON] в порядку спадкування за заповітом - на 1/3 частку. Частиною ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Однією з підстав прийняття спадщини спадкоємцем визнається, якщо останній фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, прийняли належним чином, шляхом вступу в оперативне управління та володіння спадковим майном. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Згідно роз'яснень , викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не мають можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння, в зв'язку з чим нотаріусом їм було відмовлено у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину. Факт належності спадкодавиці [PERSON] житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області доведено дослідженими судом письмовими доказами, а саме: технічним паспортом на нього, виписками з погосподарських книг Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області та оглянутою судом інвентаризаційною справою № 676 на вказане будинковолодіння. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки іншої можливості оформити свої спадкові права у позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та у відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом [PERSON] немає, за ними необхідно визнати в порядку спадкування, за [PERSON] - за законом, а за [PERSON] - за заповітом, право власності на відповідні частки спадкового будинковолодіння. Задоволення первісного і зустрічного позовів не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України і не порушує прав та інтересів третіх осіб. Крім того, за відсутності клопотання щодо розподілу судових витрат, суд вважає залишити їх за кожним з позивачів. Керуючи ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved