Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

14.03.2014р. до місцевого суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON], де просить стягнути з останнього на його користь у рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 4 976,16грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [PERSON] - 14.03.2011р. о 13.33год. рухаючись у м. Докучаєвську по вул. Зеленій, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та керуючи автомобілем марки «ГАЗ-2401», державний номерний знак «[NUMBER]», не вибравши безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку, виїхав на узбіччя, де здійснив наїзд на перешкоду - цегляний паркан його домоволодіння, внаслідок чого заподіяв шкоду у розмірі 4 976,16грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Постановою Докучаєвського міського суду Донецької області від 25.03.2011р. винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної події визнано саме [PERSON], який відповідно до вимог статей 1166, 1187 ЦК України, і повинен відшкодувати завдану шкоду. Предмет та підстава позову, а також розмір позовних вимог не змінювались. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, давши пояснення, аналогічні тим, що зазначені у поданому позові. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін і тому можливо ухвалити заочне рішення згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Технічного паспорту автомобілю за серією [NUMBER], виданого і зареєстрованого Волноваським МРЕВ ДАІ Донецької області 19.01.1991р., власником автомобілю марки «ГАЗ-2401», державний номерний знак «[NUMBER]» є [PERSON], який згідно Довіреності на експлуатацію автомобіля, посвідченої 29.07.2008р. секретарем Оленівської селищної ради Волноваського району Донецької області Касьяненко Н.Т., уповноважив [PERSON] та [PERSON] експлуатувати за цільовим призначенням належний йому транспортний засіб. Даний автомобіль марки «ГАЗ-2401», державний номерний знак «[NUMBER]» застрахований в Страховій групі «ТАС» на термін з 27.02.2011р. по 26.02.2012р., про що свідчить копія Полісу № АА/2570081 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого, особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за цим Полісом є [PERSON], та інша-особа [PERSON], яка знаходиться в матеріалах адміністративної справи № 3-188/2011, заведеної у відношенні [PERSON] за ч.1 ст.130, 124 КУпАП, який було досліджено в судовому засіданні при розгляді даної справи. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення за серією АН1 № 340787, складеного інспектором відділення ДАЇ з обслуговування адміністративної території м. Докучаєвська та автомобільно-технічної інспекції при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області старшим лейтенантом міліції Капран М.В., [PERSON] - 14.03.2011р. о 13.33год. рухаючись у місті Докучаєвську по вулиці Зеленій, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та керуючи автомобілем марки «ГАЗ-2401», державний номерний знак «[NUMBER]», не вибравши безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку, виїхав на узбіччя, де здійснив наїзд на перешкоду - паркан, в результаті чого транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 2.9а, 2.5 ПДР України. Постановою судді Докучаєвського міського суду Донецької області Черткової Л.О. від 25.03.2011р., [PERSON] визнано винним в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Дану постанову ніким не було оскаржено та набрала законної сили. Заявляючи позовні вимоги, позивач [PERSON] виходив з того, що оскільки шкода в результаті дорожньо-транспортної пригоди завдана саме з вини відповідача [PERSON], дії якого не відповідали вимогам ПДР України і знаходилися в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, то обов'язок по відшкодуванню матеріальної шкоди лежить саме на ньому. Статтею 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передбачене власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Абзацом 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже, для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відшкодування шкоди за статтею 1187 ЦК України, суду необхідно визначити дві основні ознаки володільця транспортного засобу: юридичну та матеріальну (фактичну), тобто встановити того, хто фактично володіє цим транспортним засобом (а саме, здійснює його експлуатацію, використання, зберігання та утримання) та відповідні правові підстави такого володіння. Згідно з частинами 3, 4 статті 1187 ЦК України, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. З обставин справи та наявних в ній матеріалів встановлено, що під час скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] керував транспортним засобом, не маючи на це належних правових підстав, оскільки відсутні будь-які документи, що посвідчують його право власності чи користування на даний автомобіль, право на його керування (водійське посвідчення чи реєстраційний документ). Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом зокрема є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно частин 1, 2, 4 статті 22 цього ж Кодексу, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). За роз'ясненнями, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Вимоги позивача про відшкодування шкоди, а саме відшкодування вартості пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди огородження (цегляного паркану) на загальну суму 4976,16грн., суд вважає обґрунтованими, оскільки вони доведені в судовому порядку належними доказами. За таких обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 243,60грн.

Outcome: approved