Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

14 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Шевченко Інна Леонтіївна про визнання договору іпотеки недійсним та скасування державної реєстрації прав власності. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначив, що 05 грудня 2012 року ним було придбане нерухоме майно-нежитлове приміщення, яке оформлено відповідним договором купівлі-продажу нерухомого майна за реєстровим №1107/ВРХ №683746, ВРХ№683747, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], а саме: гараж, літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ. г, г?, г?, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота №7, споруди №3,10,14,I в будинку [ADDRESS]. Дане нерухоме майно було придбано позивачем у [PERSON], який в свою чергу придбав його на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2011 року. На момент укладання позивачем договору купівлі-продажу була відсутня заборона відчуження нерухомого майна. В подальшому з'ясувалося, що відносно спірного нерухомого майна, придбаного позивачем, було укладено іпотечний договір попередніми власниками. Відповідно до рішення постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 19.05.2008 року у справі № 0505/08, визнано дійсним договір іпотеки № 1-10/03/08 від 10.03.2008 року, укладений між ТОВ «Лендіс ЛТД» та [PERSON], та звернуто стягнення на нерухоме майно, розташоване за адресою [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на дане нерухоме майно. В подальшому згідно заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 року у справі № 2-6269/2010, припинено право власності та виселено ТОВ «Лендіс ЛТД», а також визнано право власності на нерухоме майно, яке , розташоване за адресою [ADDRESS], за [PERSON]. Крім того, скасовано та виключено записи щодо обтяження нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] у Єдиному реєстрі заборон об'єктів відчуження нерухомого майна. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2010 року, право власності перейшло від [PERSON] до ТОВ «Профіконт». В подальшому ТОВ «Профіконт» 10.06.2011 року на підставі договорів купівлі-продажу частину нерухомого майна передало у власність [PERSON], а іншу частину - у власність [PERSON]. У останнього власника спірне майно було придбано позивачем. У квітні 2014 року ПАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», звернулося до суду з позовом до позивача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 травня 2008 року між банком та ТОВ «Автоленд -Дніпро» було укладено кредитний договір № 121-СВ. З метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору між відповідачем та ТОВ «Лендіс ЛТД» був укладений договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS], частина якого належить позивачу на праві власності. Зазначає також, що дані про об'єкти іпотеки у додатку №1 до Іпотечного договору від 04 липня 2008 року згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД», виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (номер витягу 18412527 від 08 квітня 2008 року, реєстраційний номер 10168267), відрізняються за подібним нерухомим майном, а саме : Г-1, г, г?, г?, гараж, ганки, загальною площею 476,8 кв.м., тоді як за фактичними даними, зазначеними у всіх правовстановлюючих та технічних документах загальна площа оскаржуваного нерухомого майна, яке належить [PERSON], розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER], складає 481 кв.м. у період з 24 травня 2001 року. З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати іпотечний договір від 04.07.2008 року без номера, укладений між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Лендіс ЛТД» в зв'язку з недійсним правочином - недійсним по відношенню до приватного нерухомого майна [PERSON], а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ. г, г?, г?, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота №7, споруди №3,10,14,I в будинку [ADDRESS]. Виключити з Державного реєстру рішення про припинення прав власності за номером 192460 від 04.02.2013 року [PERSON] - індексний номер рішення 29125201, відомості якого внесені до реєстру 12.04.2016 року приватним нотаріусом Шевченко І.Л. Київського міського нотаріального округу, дата державної реєстрації якого здійснювалась 04.06.2016 року та їх обтяжень, індексний номер 29126656 номер запису про право власності 14118287 від 06.04.2016 року на приватне нерухоме майно [PERSON], а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ. г, г?, г?, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота №7, споруди №3,10,14,I в будинку [ADDRESS]. Виключити з Державного реєстру обтяжень № 5533934 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12798758 від 30.04.2014 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві нерухомого майна [PERSON], а саме: гараж літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ. г, г?, г?, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота №7, споруди №3,10,14,I в будинку [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2008 року між ТОВ «УніКредит банк» (Банк) та ТОВ «Лендіс ЛТД» (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір, з якого вбачається наступне: ТОВ «Автоленд - Дніпро» (позичальник) та Банк уклали кредитний договір № 121-СВ від 30.05.2008 року, відповідно до якого Банк надає позичальнику у кредит грошові кошти, а іпотекодавець відповідно до умов цього іпотечного договору в забезпечення оплати та виконання забезпеченого зобов'язання, діючи як майновий поручитель, повинен надати у першочергову іпотеку за найвищим пріоритетом обтяження своє майно. Згідно п.1.3 цього договору, предметом іпотеки є будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно Додатку 1 до іпотечного договору від 04.07.2008 року вказаний детальний опис будівель та споруд ТОВ «Лендіс ЛТД», в якому, зокрема зазначено: літ. Б-1, б-1, б1 -1, Б1 -1 Побутові приміщення, прибудова, склад площею 582,5 кв.м., літ. В Гараж, літ. З Майстерня, літ. У Вбиральня, літ. С, Ф, Х, Ц, Ч, Ш Навіси, літ. О, о Автосалон, Прибудова (тимчасова), літ. Н Станція технічного обслуговування площею 117,4 кв.м., літ. Р Трансформаторна підстанція, літ. П Склад паливно-мастильних матеріалів, літ. Т АЗС, літ. Г-1, г, г?, г?, Гараж, ганки площею 476,8 кв.м., літ. Д-1, д-1, д1, д-2 Склад, прибудова, ганки площею 234,0 кв.м., літ. Л Сторожка, 1-18, І, І огорожа, споруди, мостіння, літ. М Туалет. Рішенням постійно діючого третейського суду «Південно-східний Міжрегіональний» від 19.05.2008 року у справі № 0505/08, визнано дійсним договір іпотеки № 1-10/03/08 від 10.03.2008 року, укладений між ТОВ «Лендіс ЛТД» та [PERSON]. Визнано дійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.03.2008 року, складений до договору іпотеки № 1-10/03/08 від 10.03.2008 року між ТОВ «Лендіс ЛТД» та [PERSON] Звернуто стягнення на майно - комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS]. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2010 року у справі № 2-6269/2010, визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою [ADDRESS]. Припинено право власності та виселено ТОВ «Лендіс ЛТД» з нерухомого майна, яке розташоване за адресою [ADDRESS], за [PERSON]. Скасовано та виключено записи щодо обтяження нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] у Державному реєстрі іпотек, у Єдиному реєстрі заборон об'єктів відчуження нерухомого майна. 05 грудня 2012 року [PERSON] придбав у [PERSON] нерухоме майно - нежитлове приміщення, а саме: гараж, літ. Г-1, загальною площею 481,0 кв.м., ганки літ. г, г?, г?, навіси літ. Х, Ц, Ч, ворота №7, споруди №3,10,14,I в будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна за реєстровим №1107, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду від 29.04.2015 року у справі № 200/5731/14-ц позов задоволено. Рішення набрало законної сили. В судове засідання позивачем надано адресну довідку №9 від 03.06.2013 року Комунального підприємства «Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру» Дніпропетровської міської ради за запитом [PERSON] від 25 квітня 2013 року, з якої вбачається, що нерухоме майно, про яке йде мова в позові, змінювало адресу, відповідно до розпорядження міського голови від 03 жовтня 2008 року №1635-р, з внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» від 17 липня 2008 року, з 1-го Запорізького тупика, м. Дніпропетровськ на [ADDRESS], тоді як Іпотечний договір між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» був укладений 04 липня 2008 року. Крім того, дані про об'єкти іпотеки у додатку №1 до Іпотечного договору від 04 липня 2008 року згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» видане Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»(номер витягу 18412527 від 08 квітня 2008 року, реєстраційний номер 10168267), зазначає відмінні відомості за подібним нерухомим майном, а саме : Г-1, г, г?, г?, гараж, ганки, загальною площею 476,8 кв.м.,тоді як за фактичними даними, зазначеними у всіх правовстановлюючих та технічних документах загальна площа оскаржуваного нерухомого майна [PERSON],розташованого на земельній ділянці з загальнодержавним кадастровим номером [NUMBER],складає 481 кв.м. у період з 24 травня 2001 року, відповідно до Наказу №127 згідно Інструкції «Про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна». Та на момент укладання Іпотечного договору площа не змінювалась. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, позивач оскаржує протиправні дії приватного нотаріуса Шевченко І.Л., Київського міського нотаріального округу м. Києва, обґрунтовуючи це тим, що даний нотаріус незаконно позбавила його права власності. Відповідно до Інформаційної довідки 75204932,виданої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу м. Дніпропетровська [PERSON], від 08 грудня 2016 року, в якій містяться відомості про приватну власність Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,внесені приватним нотаріусом Шевченко І.Л від 06 квітня 2016 року, реєстраційний номер запису 14118287 із зміною реєстраційного номера об'єкта нерухомості 899437512000 до оскаржуваного нерухомого майна [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Дане рішення прийнято нотаріусом Шевченко І.Л., за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили та за яким позбавлено позивача прав на дане нерухоме майно. Крім того, на момент незаконного позбавлення позивача прав власності, було не скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року про накладення арешту на оспорюване нерухоме майно, Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві в Державному реєстрі обтяжень за №5533934,індексний номер 12798758 від 30 квітня 2014 року. Вислухавши пояснення [PERSON], оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, та оригінали документів, на які посилається позивач, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» підкреслив, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Верховний Суд України у постанові у справі № 6-244 цс14, зазначив: «ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб набувалось право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України». Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Припинення права власності допускається лише у випадках і порядку, встановлених законодавчими актами України, і з попереднім відшкодуванням збитків в обсязі, передбаченому п. 4 ст. 48 цього Закону (ч. 1 ст. 52). У передбачених законодавством випадках допускається оплатне вилучення майна у власника за рішенням суду чи іншого компетентного органу (службової особи). При цьому власникові виплачується вартість цього майна у порядку й розмірах, установлених законодавством. Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Законодавство не містить норми, яка б визначала недійсним договір іпотеки. Однак відповідний договір може бути визнаний недійсним у разі, якщо одна із сторін звернулася до суду з відповідним позовом та заперечує його дійсність на підставах статті 203 ЦК України. Дана стаття зазначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Судом встановлено, що нерухоме майно, яке було предметом купівлі-продажу, змінювало адресу, відповідно до розпорядження міського голови від 03 жовтня 2008 року №1635-р, з внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» від 17 липня 2008 року, з 1-го Запорізького тупика, м. Дніпропетровськ на [ADDRESS], тоді як Іпотечний договір між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендіс ЛТД» був укладений 04 липня 2008 року. Таким чином, майно, яке є предметом договору купівлі-продажу від 05.12.2012 року, та майно, яке було предметом іпотечного договору від 04.07.2008 року, не є ідентичним. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, враховуючи, що в ході розгляду даної цивільної справи не знайшло підтвердження фактичного перебування нерухомого майна на момент укладання Іпотечного договору за адресою [ADDRESS], а, натомість оспорюване нерухоме майно було зареєстроване у встановленому законом порядку, як окремий виділений у натурі об'єкт права власності за адресою 1-й Запорізький тупик, 5, м. Дніпропетровськ. Зазначене свідчить, що зміст Іпотечного договору суперечить актам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. До Державного реєстру прав вноситься відповідний запис рішення про державну реєстрацію у разі скасування на підставі рішення суду. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved