overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову та до 30 червня 2017 року. Мотивувала свої вимоги тим, що відповідач є її батьком. Вона продовжує навчання у Полтавському національному технічному університеті імені Юрія Кондратюка на І курсі денного відділення. Строк її навчання по 30.06.2017 р. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечує про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 27.04.2011 року виданого повторно Малоперещепинською сільською радою Новосанжарського району [PERSON] є її батьком.( а.с. 3). [PERSON] навчається на першому курсі Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка , плановий строк її навчання по 30.06.2017 (а.с.4). За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вищевикладеного, з урахуванням обставин, викладених в статті 182 Сімейного кодексу України, суд вважає, що відповідач частково має матеріальну можливість надавати допомогу своїй дочці, яка продовжує навчання, потребує у зв'язку з цим матеріальної допомоги і тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у зв'язку з цим фактом. Але враховуючи надані суду дані, враховуючи матеріальний стан відповідача, наявність на утриманні двох малолітніх дітей , суд вважає, що розмір аліментів з відповідача підлягає стягненню в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Поскільки позивач за даним позовом звільнена від сплати судових витрат, то згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує їх з відповідача в сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 180, 182, 183, 199 Сімейного кодексу України, ст..ст. 10, 11, 57, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що сторони з 22 листопада 2003 року перебувають у шлюбі, у якому народилися син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач тривалий час, проживаючи окремо матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча зобов'язаний її надавати, з огляду на що [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка вимоги викладені у заяві підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що оскільки має мінливі сезонні заробітки спроможний сплачувати аліменти на обох дітей в сумі 1 000 грн. щомісячно. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 22 листопада 2003 року перебувають у шлюбі. Мають спільних сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку аліменти на утримання дітей не сплачує, хоча відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний їх утримувати до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст.184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи, розмір аліментів на утримання дітей суд, зважаючи на положення ст.182 СК України, враховує, що відповідач не працює, має мінливі доходи із виконання ремонтних робіт, інших утриманців немає, є працездатним, здоровим, а також його матеріальний стан та спроможність сплачувати аліменти в сумі 1000 грн. щомісячно на обох дітей, що ним було визнано в судовому засіданні приходить до висновку, що з нього на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання обох дітей у твердій грошовій сумі 1 000 грн. щомісячно. Судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 13 жовтня 2007 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами, з огляду на що позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2007 року. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть з 23 січня 2011 року, примирення між подружжям є неможливим, що підтверджується їх поясненнями, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

14 січня 2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення № 495/9436/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яким було задоволено частково позов. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як видно з заяви [PERSON], судом помилково не було зазначено про зміну її прізвища на дошлюбне. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, в рішенні суду помилково зазначено адресу відповідача : [ADDRESS], замість вірного : [ADDRESS] Таким чином, судом встановлено, що у рішенні суду від 14 січня 2014 р. помилково не вказано про зміну прізвища позивача з «[PERSON]» на її дошлюбне прізвище « [PERSON]», а також помилково зазначено адресу відповідача : [ADDRESS], замість вірного : [ADDRESS], а у відповідності до ст. 220 ЦПК України, у цьому випадку, з ініціативи позивача, суд може постановити додаткове рішення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне постановити додаткове рішення, у якому зазначити про зміну прізвища позивача з «[PERSON]» на її дошлюбне прізвище « [PERSON]», а також зазначити адресу відповідача : [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

14 січня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулася [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.4-5). Позивачка мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, так як у сторін різні погляди на сімейне життя, подружні відносини. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу та примирення стало неможливим. Просить шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 08 вересня 1984 року під актовим записом №404 між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судовому засіданні не явилась, про розгляд справи була сповіщена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.20) Відповідач в судове засідання не явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги визнав (а.с.19) Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 08 вересня 1984 року під актовим записом №404 між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

14 січня 2014 року до Краснокутського районного суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою [PERSON] перебувають в шлюбі з 15 березня 1980 року, який зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запоріжського міського управління юстиції, актовий запис № 163. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Протягом шлюбу сімейні стосунки з дружиною не склалися, відсутня належна увага з її боку, втрачено почуття любові внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння, бажання зберегти сім’ю сторони не мають, в зв’язку з чим подальше спільне життя позивач вважає неможливим, позивач проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою. Майнові відносини сторони урегулюють самостійно в добровільному, позасудовому порядку. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву де просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Відповідач у відкрите судове засідання не прибула, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду в зв`язку з чим суд розглядану справу в порядку , передбаченому ст.. 224 – 226 ЦПК України . Згідно заяви позивача, що міститься в матеріалах справи , примирення не можливе. Наданий судом для цього строк , позитивного результату, що до збереження шлюбу, не надав. З огляду на це , суд вважає, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

14 січня 2014 року до Краснокутського районного суду звернулася позивач позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувають в шлюбі з 1 листопада 2008 року, який зареєстрований відділом РАЦС Краснокутського РУЮ Харківської області, актовий запис № 98. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дочок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Протягом шлюбу сімейні стосунки з чоловіком не склалися, відсутня належна увага з боку чоловіка, втрачено почуття любові внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння,бажання зберегти сім'ю сторони не мають, в зв'язку з чим подальше спільне життя позивач вважає неможливим. Майнові відносини сторони урегулюють самостійно в добровільному, позасудовому порядку. Позивач надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просить шлюб розірвати. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час , дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

14 січня 2014 року до Старобешівського районного суду Донецької області з поданням звернувся начальник ВДВС Старобешівського РУЮ про надання дозволу про примусовий вхід до житлового приміщення боржника [PERSON] за адресою [ADDRESS] посилаючись на те, що у ВДВС Старобешівському РУЮ знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-908/2011 виданого Старобешівським районним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 9860,50 грн. Постановою державного виконавця від 07.12.2012 року за зазначеним виконавчим листом відкрито виконавче провадження. 16.04.2013 року державним виконавцем разом зі стягувачем [PERSON] здійснено виїзд за місцем мешкання боржника для перевірки майнового стану, однак [PERSON] відмовився впустити державного виконавця до квартири, про що складено відповідний акт. З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було спрямовано запити до обліково-реєстраційних установ. Згідно відповідей рухомого, нерухомого майна та коштів у боржника не виявлено. На неодноразові виклики до ВДВС [PERSON] не з*являється. Постанова ВДВС Старобешівського РУЮ від 10.06.2013 про примусовий привід боржника не виконана у зв*язку з відсутністю останнього за місцем проживання. Суд, розглянувши подання і вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4,10 ст.11 ЗУ « Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень приміщень…, звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної або іншої особи… Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Згідно ст. 30 Конституцій України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення в житло або інше володіння особи, проведення в них огляду або обшуку інакше як по мотивованому рішенню суду. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що боржник [PERSON] є власником, наймачем або користувачем житлового приміщення-квартири [ADDRESS] суд вважає, за необхідне в задоволенні подання начальника ВДВС Старобешівського РУЮ відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

14 січня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Її батьком є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12 липня 2000 року. Причиною звернення до суду стали ті обставини, що на утримання доньки відповідач добровільно допомоги не надає, тому позивачка була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання доньки. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.4). Згідно з довідкою про склад сім'ї [PERSON] зареєстрована разом зі своєю матір'ю [PERSON](а.с.5) Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

14 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.01.2014 року о 14 год. 10 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.01.2014 року о 14 год. 10 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Сухого лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора мовному контакту недоступна. Кататонічний ступор, відмовляється від їжі. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

14 січня 2014 року заявниця [PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просила встановити факт, що вона (заявниця) [PERSON] згідно паспорту ЕО № 248574 та [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії VI-УР № 834493 виданого 13.09.1963 року, є однією і тією ж особою. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в поданій заяві, просила їх задовольнити. Представник зацікавленої особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Вислухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. При огляді паспорту серії ЕО 248574 виданого Казанківським РВ УМВС України в Миколаївській області 16.01.1997 року, ксерокопія (а.с.4) видно, що [PERSON], [INFO], народилася в с. Вильховець Борщівського району Тернопільської області, зареєстрована в [INFO] і є громадянкою України. При огляді свідоцтва про народження серії VI-УР № 834493 виданого Борщівським райбюро ЗАГС Тернопілської області від 13.09.1963 року, ксерокопія (а.с.9) видно, що [PERSON] народилася 01 листопада 1942 року, в графі батько записаний - [PERSON], мати - [PERSON]. Дослідженні докази вказують на те, що в документах, а саме в свідоцтві про народження серії VI-УР № 834493 виданого Борщівським райбюро ЗАГС Тернопілської області від 13.09.1963 року, допущена помилка, усунути виявлену помилку в позасудовому порядку неможливо, тому маються підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення цього факту має для заявниці юридичне значення, так як [PERSON] зможе оформити спадщину, яка залишилася після смерті її матері [PERSON], яка померла 20.06.2013 року. Наведені вище докази, їх оцінка свідчать, що [PERSON], [INFO] та зазначена в свідоцтві про народження, серії VI-УР № 834493 виданого Борщівським райбюро ЗАГС Тернопільської області від 13.09.1963 року [PERSON] є однією і тією ж особою.

Outcome: approved