Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

14.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.12.2007 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав останній грошові кошти у сумі 4000 доларів США, що на той час, за офіційним курсом НБУ становило 20200 грн. Відповідач зобовязався повернути грошові кошти у строк до 29.02.2008 року. Відповідач була сусідкою позивача та доброю знайомою його батьків, а тому в нього не виникало сумнівів щодо виконання нею своїх зобовязань. В зазначений строк гроші відповідачем повернені не були. Надані позивач виїхав на постійне місце проживання до Республіки Білорусь, у звязку чим не мав можливості звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Станом на 09.12.2015 року сума боргу відповідно, до офіційного курсу становить 91652 грн. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу за договором позики а також витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 916,52 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій підтримував позовні вимоги в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання по справі не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у звязку з чим суд вважає за можливе застосувати положення ст.169, 224-225 ЦПК України та розглянути справу заочно. Беручи до уваги позицію позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 4000 доларів США та зобовязувалася їх повернути у строк до 29.02.2008 року, що підтверджується договором позики (а.с. 4). В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. Змістом ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобовязання. Так, в обумовлений строк відповідачем борг повернуто не було. Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України порушене право підлягає захисту. Так, станом на 09.12.2015 року офіційний курс долара США НБУ складав 2291,3187 грн. за 100 доларів США, таким чином сума що підлягає стягненню з відповідача на день звернення до суду становить 91652 грн. Враховуючи вище приведені обставини, яким встановлено наявність між сторонами договірних відносин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, стягнувши заявлену суму грошових коштів з відповідача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved