Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

12 травня 2016 року позивач, Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 березня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500973817. Відповідно до укладеного договору відповідачці було надано кредит в сумі 59360,56 гривень у строк з 17 березня 2015 року по 18 березня 2018 року. Відповідач у свою чергу зобовязалась в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним, неустойки та інші платежі в сумі, строки, та на умовах, передбачених договором та графіком погашення кредиту. Відповідачка в порушення норм діючого законодавства та умов зазначеного договору свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 12 квітня 2016 року має перед Банком заборгованість, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту в сумі 59360,56 гривень, заборгованості по процентам в сумі 4735,12 гривень, та по комісії в сумі 3229,01 гривень. Крім того, у звязку з систематичним порушенням боржником своїх зобовязань зі сплати кредиту, їй було нараховано штраф в умі 14000 гривень. Посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості та судові витрати у розмірі 1378 гривень, що були понесені при зверненні до суду. До позовної заяви додане клопотання, в якому представник позивача за довіреністю [PERSON] просить розглядати справу за відсутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не прибула. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, що відповідає положенням ч. 5 ст. 75 ЦПК України, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції жодного разу не прибула, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 17 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500973817. Згідно до умов договору Банк надав [PERSON] кредит в сумі 59360,56 гривень на строк до 18 березня 2018 року (п. 2.1, 2.3 Розділу № 1 Договору). Підпунктом 2.2 Розділу № 1 Договору встановлена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 15,99% річних; тип процентної ставки фіксована. За п. 2.8 Розділу № 1 Договору комісійна винагорода банку за управління кредитом за період з першого по 36-й місяць користування кредитом становить 0,73% від суми кредиту. Пунктом 2.6 Розділу №1 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, проценти за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за цим договором сплачуються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невід'ємною частиною. При цьому відповідач [PERSON] була ознайомлена з умовами зазначеного договору, графіком погашення заборгованості, та, підписавши їх, погодилась з їх умовами та зобовязалась виконувати його умови та у випадку повного або часткового прострочення повернення кредиту, та/або сплати процентів за користування ним та /або комісій, сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу та у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному вище, сплатити банку штрафу розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу (п. 13 Розділу № 2) . Відповідно до ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. З доданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] свої зобовязання за договором кредиту належним чином не виконує та з листопада 2015 року взагалі припинила здійснення погашення суми боргу. Станом на 12 квітня 2016 року заборгованість відповідача за договором кредиту складає: 59360,56 гривень заборгованість з кредитом, 4735,12 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3229,01 гривня заборгованість за комісією. Крім того, відповідно до п. 13 Розділу № 2 Договору відповідачу нарахований штраф в сумі 1400 гривень. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне справо на спростування наведених обставин і доказування належного виконання нею умов договору кредиту, а отже їх не оспорює. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення предявленого позову в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за кредитом у розмірі 59360,56 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4735,12 гривень, та заборгованості по комісії в сумі 3229,01 гривень, а разом 67324,69 гривень. Із заявленим до стягнення штрафом суд погодитись не може, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь, де мешкає відповідач [PERSON] Враховуючи наведені положення, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування позичальникові [PERSON] штрафу в сумі 1400 гривень, оскільки таке нархування відбулось після введення мораторію на нарахування пені та/або штрафів та вважає необхідним відмивити в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial