Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

13 червня 2013 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4). Позивач у своєму позові посилався на те, що 15 червня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KS11900620, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 7 371,10 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався здійснювати оплату послуг позивача згідно тарифів позивача у строки, передбачені умовами договору. Але, в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 1 червня 2013 року склав 64 350,79 грн., з якої: - заборгованості за кредитом у розмірі 6 223,07 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16 674,29 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 41 453,43 грн. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором в сумі 64 350,79 грн., а також судовий збір у розмірі 643,51 грн. Заочним рішенням суду від 14 жовтня 2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено (а.с.64-65). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року заочне рішення суду від 14.10.2013 року залишено без змін (а.с.91-92). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року скасовано (а.с.122-124). Представник позивача, діючий за довіреністю - Пилипчук С.В., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.129). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надавав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За cт.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилом, встановленим ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1055 ЦПК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 15 червня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KS11900620, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 7 371 грн. 12 коп., терміном на 42 місяці, з 15 червня 2005 року по 15 грудня 2008 року, в порядку та на умовах, визначних договором (а.с.7-10,13). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, однак в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого за ним станом на 1 червня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 64 350,79 грн., з якої: - заборгованості за кредитом у розмірі 6 223,07 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 16 674,29 грн.; - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 41 453,43 грн. (а.с.5-6). Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з боку позивача та підлягають задоволенню, оскільки свої договірні зобов'язання [PERSON] за кредитним договором не виконав, суд вважає, що заборгованість у сумі 64 350,79 грн., підлягає стягненню із відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, так як сторони не звільнені від сплати судових витрат, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 643,51 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved