Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

13.10.2016 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що сімейне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, протягом тривалого часу між ними виникають сварки та суперечки, втратили один до одного почуття любові, довіри, взаємної поваги. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Сторони разом фактично не проживають, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, проте відповідач добровільно не бажає розривати шлюб. В позовній заяві позивачка просила залишити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надавши заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, строк на примирення просила не надавати, позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом належним чином повідомлений, причин своєї неявки в судове засідання не повідомив, за таких обставин суд визнав причини його неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. 28 вересня 1991 року між позивачем і відповідачем був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис під № 4471 Палацом реєстрації одружень та новонароджених Відділу запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів УРСР. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки ( ст. 1 СК України). Відповідно дост.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України витрати судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved