Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

13.08.2015 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 21 травня 2012 року у сумі 817200 гривень, грошові кошти з урахування індексу інфляції від суми заборгованості у сумі 679093 гривень 20 копійок, 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 6380 гривень 77 копійок, грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 21 травня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким він передав, а [PERSON] прийняла грошові кошти у сумі 288000 гривень, що становило суму еквівалентну 36000 доларів США, так як офіційний курс НБУ на той час становив 8 гривень за 1 долар США, та зобовязалась повернути грошові кошти не пізніше 29 грудня 2012 року, що підтверджується розпискою відповідача. Позивач стверджує, що виконав усі взяті на себе зобовязання, а відповідач умови договору порушила, борг не повернула. Позивач стверджує, що відповідно до умов договору повернення коштів повинно було відбутися в національній валюті з розрахунку визначеного еквіваленту до курсу НБУ на час повернення позики, що на час складання позову становить 817200 гривень, виходячи з розрахунку: 36000х22,70 курс НБУ станом на 05.08.2015. Відповідно до вимог ст.625 ЦПК України позивач вимагає повернення грошових коштів зі сплатою 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми. Він також стверджує, що відповідно до ст.1167 ЦК України відповідач зобовязана відшкодувати завдану йому моральну шкоду внаслідок грубого порушення умов договору, з урахуванням тривалості перенесених страждань, порушення життєвих планів позивача. Завдану йому шкоду оцінює в 100000 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Він також може пояснити, що за твердженнями позивача грошові кошти у борг передавалися в іноземній валюті в доларах США. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, за останнім відомим місцем проживання, а також в порядку, визначеному ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі загальнодержавної та регіональної сфери розповсюдження. Відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні щодо стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволення, а в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 травня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів в сумі 288000 гривень, що еквівалента 36000 доларам США, які вона зобовязалась повернути не пізніше 29 грудня 2012 року (а.с.17). Оригінал зазначеної розписки був наданий представником позивача для огляду в судовому засіданні. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з твердженнями позивача, відповідач не виконав зобовязання щодо повернення позики, будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. За змістом ч.1 та 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою, другою ст. 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, вираження у договорі грошового зобовязання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Виходячи з вищевикладеного не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, в іншій частині позовні вимоги щодо повернення суми боргу за договором позики з урахуванням 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, з нього має бути стягнуто на користь позивача 3% річних, відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути: - \~\~суму еквіваленту 36000 доларів США основного боргу, що станом на дату ухвалення судового рішення з урахуванням курсу НБУ на 23.11.2015 2398,46 гривень за 100 доларів США становить 863445 гривень 60 копійок; - 3% річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог за період з 29.12.2012 по 1308.2015 року включно в сумі 63808 гривень 77 копійок (36000 доларів СШАх3% / 365днівх950 днів =2810,96 доларів США, в еквіваленті на дату проведеного позивачем розрахунку). А всього на загальну суму 927254 гривні 37 копійок (863445грн.+63808,77грн.). Суд також прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки це не було передбачено укладеним сторонами договором, та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, що регулює відповідні правовідносини, яке не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди за порушення умов договору позики і яка не повязана із заподіянням шкоди здоровю або життю споживача. Крім того, будь-яких належних і допустимих доказів, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, належний до сплати судовий збір в сумі 3654 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial