Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

12 січня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою у якій просить суд: визначити, що частка померлої [INFO] її матері - [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , становила 1/3 її частину; визначити, що частки інших учасників у праві спільної сумісної власності на цю земельну ділянку становлять по 1/3 її частини кожному; визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/3 частки вказаної земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: частку земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 298785, власниками вказаної земельної ділянки є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким вона належить на праві спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею за законом та у зв`язку з цим звернулася із заявою про прийняття усієї спадщини за законом, після померлої [INFO] - [PERSON] , до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. Постановою від 8 грудня 2020 року № 80/02-31, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом земельної ділянки у зв`язку із тим, що не встановлено розмір частки померлої [PERSON] у земельній ділянці, що є у спільній сумісній власності. 8 грудня 2020 року за № 1039 у реєстрі нотаріуса (спадкова справа № 14/2019) позивачем отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою спірної земельної ділянки. У зв`язку з тим, що позивач не може реалізувати свої права та прийняти спадщину, вона звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 16 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання на 15 лютого 2021 року. У призначене підготовче судове засідання учасники провадження не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, від позивача надійшла заява про причини її неявки до суду, а саме у зв`язку з із введенням карантину та запровадження обмежувальних Протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Просить суд розглянути справу у її відсутності за наявними матеріалами справи. Позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Також до суду надійшли заяви співвідповідачів - [PERSON] та [PERSON] , у яких зазначено про ті самі причини їх неявки до суду, про які зазначила позивач. Водночас співвідповідачі, визнаючи позовні вимоги [PERSON] та не заперечуючи проти їх задоволення, просять суд розглянути справу у їх відсутності за наявними у справі матеріалами. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце якого повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Незважаючи на неявку у підготовче засідання сторін, клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , визнання позову співвідповідачами, проте, зважаючи на предмет позову, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з`ясування питання щодо кола можливих спадкоємців, виникла необхідність у витребуванні від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. належним чином завіреної копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку з цим, підготовче судове засідання було відкладено на 10 березня 2021 року. Відповідач Козаровицька сільська рада Вишгородського району Київської області, яка належним чином повідомлялася про судове засідання, до суду свого представника повторно не направила, із заявами про відкладення підготовчого судового засідання не зверталися. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. у підготовче судове засідання, призначене на 10 березня 2021 року не з`явилася, проте 25 лютого 2021 року надіслала до суду письмові пояснення щодо позову [PERSON] , зазначивши, що проти позову не заперечує, справу просить розглядати у її відсутності. У зв`язку із ненадходженням до суду витребуваної ухвалою Вишгородського районного суду від 15 лютого 2021 року копії спадкової справи, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , підготовче судове засідання відкладено на 18 березня 2021 року. З урахуванням заяв позивача, співвідповідачів, третьої особи, чергової неявки без поважних причин представника відповідача та відсутності клопотань про відкладення підготовчого судового засідання, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 31 березня 2021 року. У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляд справи, не з`явилися. Враховуючи наявність у матеріалах справи заяви позивача про розгляд справи у її відсутності, заяв співвідповідачів - [PERSON] , [PERSON] та третьої особи, які не заперечують проти задоволення позову [PERSON] , відсутність без поважних причин представника відповідача - Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та, який процесуальним правом наданим статтями 174, 178 ЦПК України не скористався та не надіслав до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову, із заявами про відкладення розгляду справи не звертався, суд, відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: частку земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 298785, виданого 4 липня 2012 року Козаровицькою сільською радою Вишгородського району Київської області на підставі рішення Козаровицької сільської ради 4 сесії 5 скликання № 47 від 23 грудня 2006 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 322180001016952 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-3221059302020, виданого [PERSON] , державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Київській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, власниками земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким вказана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності. Як убачається із копії Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане 13 серпня 1958 року відділом ЗАЦС Шевченківського району м. Києва та копії Свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 28 грудня 1977 року відділом ЗАЦС Шевченківського району м. Києва, згідно якого прізвище змінено на - [PERSON] , позивач є донькою померлої [PERSON] 7 жовтня 2019 року позивач звернулася із заявою про прийняття усієї спадщини за законом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. Як убачається із копії спадкової справи № 14/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , її донька - [PERSON] (позивач) є єдиною спадкоємицею за законом, оскільки за життя [PERSON] заповіт не склала. Станом на 8 грудня 2020 року за № 1039 у реєстрі нотаріуса (спадкова справа № 14/2019) [PERSON] отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою спірної земельної ділянки, а саме: [ADDRESS] , яка належала померлій - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого у Вишгородській державній нотаріальній конторі Київської області, 19 червня 1997 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2045 та зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної інвентаризації Київської області 19 червня 1997 року та записано у реєстрову книгу під № 290. Крім цього, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 8 грудня 2020 року № 80/02-31, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що не встановлено розмір частки померлої [PERSON] у земельній ділянці, що є у спільній сумісній власності. Як встановлено частиною статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з роз`ясненнями у пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Щодо позовних вимог позивача про визначення рівних часток кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , слід зазначити таке. Частина перша статті 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Зі змісту статті 357 ЦК убачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із статтею 370 ЦК України вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи, що домовленості про розмір часток у спільній власності на земельну ділянку між співвласниками не було, їх частки є рівними. Тобто, із вказаної норми Закону вбачається, що частки померлої [PERSON] та співвідповідачів у справі - [PERSON] та [PERSON] щодо спільного сумісного майна - земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є рівними - по1 /3 частині у кожного. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, визнання співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] позовних вимог, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості позивачу набути право власності на вказану вище частину земельної ділянки в порядку спадкування. При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в пункті 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Із врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення учасникам у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану за адресою: [ADDRESS] її частини кожному, в тому числі померлій [PERSON] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про визнання за нею право власності на 1/3 частки вказаної земельної ділянки, в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] , слід зазначити таке. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається зі змісту статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом роз`яснень, що містяться в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] , є єдиним спадкоємцем, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] , подавши заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. про прийняття спадщини, через відмову нотаріуса не взмозі отримати у нього свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - частину земельної ділянки, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, а тому, з урахуванням викладеного вище, суд вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Так, у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері, у цьому випадку не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв`язку із смертю [PERSON] , з урахуванням відсутності інших спадкоємців. а відтак наявні правові підстави визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221883601:20:067:0151, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою - [ADDRESS] . При цьому, судом встановлено, що визнання співвідповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved