Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

13.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання дій відповідача незаконними, зміну формулювання причини звільнення з роботи, яку підтримав у судовому засіданні її представник [PERSON] В обґрунтування позову позивачка посилається на те, з грудня 2004 року по 01.02.2017р. вона працювала в центрі поштового звязку №2 м. Бердянська на посаді економіста. 20.01.2017 року подала заяву про звільнення за власним бажанням старшому інспектору відділу кадрів. 21.01.2017 року вона відправила таку ж саму заяву про звільнення цінним листом з описом вкладення на адресу Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта». 01.02.2017 року вона прийшла на роботу за трудовою книжкою. Директор центру поштового звязку №2 [PERSON] повідомив, що ніякої заяви від неї не надходило, видати трудову книжку відмовився. 06.02.2017 року вона отримала СМС-повідомлення про надходження на її рахунок грошових коштів. Зателефонувавши до Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта» вона дізналася, що її звільнено з роботи за прогули з 01.02.2017 року. Вважає її звільнення за прогули неправомірним, оскільки нею 20.01.2017 року була подана заява про звільнення за власним бажанням у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років. Просить визнати дії відповідача щодо безпідставного її звільнення з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України, змінити формулювання причини її звільнення з 01.02.2017 року з п.4 ст.40 КЗпП України на ч.1 ст.38 КЗпП України. Представник позивача в судовому засіданні додатково суду пояснив, що позивачка подала заяву про звільнення у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років 20.01.2017 року за місцем роботи інспектору відділу кадрів Центру поштового звязку №2 м. Бердянська, але її заява кудись зникла. Тоді позивачка повторно, 21.01.2017 року надіслала заяву про звільнення цінним листом з описом вкладення на адресу директора Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта». З 23.01.2017 року по 31.01.2017 року вона перебувала на лікарняному. 01.02.2017 року прийшла на роботу щоб отримати трудову книжку, оскільки вважала, що її вже звільнили з роботи за її заявою. Але директор Центру поштового звязку №2 м. Бердянська почав вимагати від неї написати іншу заяву з іншим формулюванням причин звільнення. Вона відмовилася писати таку заяву. Ні наказ про звільнення, ні трудової книжки їй у цей день не видали. Цього ж дня вона втретє пише заяву про звільнення, в якій просить звільнити її з 31.01.2017 року і надсилає її цінним листом на адресу директора Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта». Не зважаючи на подані нею заяви директор Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта» звільняє її за прогули з 01.02.2017 року на підстав наказу №370-к від 06.02.2017 року. Вважає дії відповідача незаконними. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначив таке: 30.01.2017 року Запорізькою дирекцією ПАТ «Укрпошта» було отримано від [PERSON] заяву про звільнення її за власним бажанням у звязку з доглядом за дитиною до чотирнадцяти років. У даному випадку роботодавець повинен здійснити звільнення працівника у строк який просить працівник. Так як заява не містила конкретної дати з якої позивачка просить її звільнити Запорізька дирекція ПАТ «Укрпошта» доручила центру поштового звязку розібратися у ситуації та звернутися до [PERSON] з проханням вказати бажану дату звільнення. Однак [PERSON] в цей час була відсутня на робочому місці, тому їй письмово було направлено лист з пропозицією вказати конкретну дату звільнення. 01.02.2017 року позивачка зявилася на роботу о 8-00 год., надала лікарняний лист і поцікавилася про повний розрахунок. Їй повторно було запропоновано вказати в заяві конкретну дату звільнення, але вона відмовилася. Зібрала свої речі і до роботи того дня так і не приступила. В послідуючі дні на робочому місці вона теж не зявилася, про що були складені акти. Своїми діями [PERSON] здійснила прогул. 06.02.2017 року було винесено наказ №370-к про її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин і здійснено повний розрахунок по зарплаті. Про звільнення з роботи і необхідність отримання трудової книжки позивачка була повідомлена письмово. За наслідками скарг позивачки Головним управлінням держпраці у Запорізькій області була проведена позапланова перевірка з питань дотримання філією законодавства про працю при звільненні позивача. Порушень трудового законодавства з боку Запорізької філії ПАТ «Укрпошта» не виявлено. Вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд встановив таке. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожному громадянину України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» є правонаступником Українського Державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». Ухвалою суду до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ПАТ «Укрпошта». З 17.12.2003 року [PERSON], згідно з наказом №417-к від 17.12.2003 року, була прийнята на роботу уч. поштового звязку Бердянського вузлу поштового звязку Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта», де і працювала по день її звільнення 01.02.2017року. Прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта» віднесено до компетенції директора Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта» (п.5.3.11 Положення про Запорізьку дирекцію ПАТ «Укрпошта»). Судом встановлено, що 21.01.2017 року [PERSON] надіслала на адресу директора Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта» заяву від 20.01.2017 року про звільнення її за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років. Заява була направлена цінним листом з описом вкладення. Вказану заяву відповідач отримав 30.01.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення і не заперечується відповідачем. У ч.1 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Поняття строку та терміну розкрито у ст.251ЦК України. Так, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( Ст. 253 ЦК України). Написавши заяву про звільнення і надіславши її цінним листом на адресу роботодавця, позивачка висловила своє бажання бути звільненою у звязку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років. З огляду на приписи ст. 253 ЦК України, директор Запорізької дирекції ПАТ «Укпошта», отримавши заяву про звільнення 30.01.2017 року, мав 31.01.2017 року видати наказ про звільнення позивача. З наданої копії лікарняного листка непрацездатності серія АГЮ №448458 вбачається, що позивачка з 23.01.2017 року 31.01.2017 року перебувала на лікарняному. Однак стаття 38 КЗпП України не містить приписів щодо неможливості звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Незважаючи на це відповідач здійснив звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 01.02.2017 року. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо звільнення позивача з роботи за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України є незаконними. З огляду на це вимоги позивача щодо зміни формулювання причини звільнення з п.4 ст.40 на ч.1 ст.38 КЗпП України підлягають задоволенню.

Outcome: approved