Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

14.05.2021р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення аліментів на дітей та про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с. № 2-3). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.06.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 15). В позовній заяві позивачка [PERSON] посилалася на те, що вона з 2003р. до 2019р. перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від цих відносин у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені у 2019р. та діти мешкають з позивачкою, знаходяться на її утриманні. Відповідач з 2019р. добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей - по 4 000грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття кожного з дітей. Крім того, вона просила стягнути з відповідача в рахунок додаткових витрат на утримання сина одноразово 4 000грн. (витрати по навчанню в спеціалізованій хокейній школі, оплаті додаткових занять з репетитором для підготовки до ЗНО, а також витрати по організації випускний вечір у сина). 21.07.2021р. представником відповідача - адвокатом Пантилеєнко З.С. (діє за ордером від 06.07.2021р. - а.с. № 35) подано відзив, в якому остання, заперечуючи частково проти позову, посилалася на те, що відповідач після розірвання стосунків надав допомогу дітям грошима добровільно, більше року працює у Білорусі, отримує по міркам України мінімальну заробітну плату, також у нього на утриманні є мати, яка вже на пенсії та потребує його допомоги. Представник відповідача озвучила, що відповідач згоден на кожну дитину платити по 1 300грн. щомісячно. Позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на сина взагалі не визнала, оскільки ті витрати, на які посилається позивачка у позові, не є додатковими у розумінні ст. 185 СК України, крім того, не підтверджені взагалі документально. Представник позивачки - адвокат Сидоренко А.С. (діє за ордером від 21.09.2021р. - а.с. № 61) 21.09.2021р. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а.с. № 60). До цієї заяви долучила ряд письмових доказів, які були вручені представнику відповідача 21.09.2021р. (а.с. № 43). Клопотань про відкладення розгляду справи для додаткового аналізу долучених доказів представник відповідача 21.09.2021р. не заявила. Представник відповідача - адвокат Пантилеєнко З.С. (діє за ордером від 06.07.2021р. - а.с. № 64) 21.09.2021р. також подала суду заяву, в якій підтримала позицію щодо часткового визнання позовних вимог, яка була викладена раніше по тексту відзиву на позов. Також в цій заяві просила розглядати справу за її відсутності (а.с. № 63). За таких обставин, враховуючи письмові заяви представників позивачки та відповідача, суд розглянув цивільну справу 21.09.2021р. за відсутності представників обох сторін. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи 21.09.2021р. здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши долучені до позову докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, надавши належну оцінку змісту заперечень проти позову сторони відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що батьком неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] є відповідач (а.с. № 4, 5). Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на дітей суд зазначає наступне. Малолітні діти станом на дату подачі позову 14.05.2021р. постійно проживають зі своєю матір`ю [PERSON] , відповідач з літа 2020р. працює у Білорусі. Ці обставини не заперечувала по тексту відзиву на позов і представник відповідача. Позивачка також 21.09.2021р. на підтвердження цих обставин надала відповідні письмові докази (а.с. № 44,45). Крім того, позивачка до заяви від 21.09.2021р. долучила довідку з місця роботи, з якої вбачається, що вона працює касиром в ПрАТ «Промислові регіони» з 07.11.2018р. та отримує заробітну плату, що на місяць дорівнює сумі 6 100грн. (а.с. № 46). Також, до заяви від 21.09.2021р. [PERSON] долучила документи, що посвідчують те, що її мати [PERSON] після розірвання шлюбу з батьком позивачки ( [PERSON] ) потребує додаткової матеріальної допомоги та утримання з боку доньки, оскільки є пенсіонеркою та отримає мінімальну пенсію (а.с.№53, 54, 55). Представник відповідача по тексту відзиву на позов від 21.07.2021р. (а.с. № 26-28) зазначала, що відповідач з 09.06.2020р. по 31.05.2021р. працював у ТОВ «Белспецлесмаш» на посаді експедитора та отримував заробітну плату приблизно 427,71 білоруських рублів, що в еквіваленті складає 4 538грн., долучила відповідну довідку (а.с. № 32). Також адвокат по тексту відзиву посилалася на те, що з 19.04.2021р. відповідачем укладено трудовий договір з ТОВ «ПромТехСоюз» та, починаючи з 01.06.2021р. останній працює у цьому товаристві директором, його середній заробіток складає 500 білоруських рублів, що в еквіваленті складає 5 305грн. На підтвердження цих обставин 21.09.2021р. представник відповідача надала відповідні письмові докази (а.с. № 57, 58). До відзиву на позов представник відповідача, як і позивачка, долучила пенсійне посвідчення матері [PERSON] - [PERSON] та довідку про отримувану нею мінімальну пенсію (а.с.№ 33-34). Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, при цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021р.» прожитковий мінімум для дитини віком дітей до 6 років: з 1 січня - 1921 грн., з 1 липня - 2013 грн, з 1 грудня - 2100 грн., а від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 70 закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Позивачка в позовній заяві просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 4 000грн. на кожну дитину щомісячно до повноліття кожного з них. Представник відповідача зазначила, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на обох дітей тільки у розмірі по 1 300грн. щомісячно на кожну дитину. Втім, суд не находить підстав для повного задоволення цих позовних вимог, оскільки такий розмір аліментів не узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 СК України та є завищеним. Так, само суд вважає, що відсутні достатні підстави для стягнення аліментів у розмірі, як просив відповідач. Суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за доцільне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на рівні 2 000грн. щомісячно - на утримання неповнолітнього сина (17 років) та на рівні 1 500грн. - на утримання малолітньої доньки (13 років), починаючи стягнення від дня подачі позову - 14.05.2021р., стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON] , відмовивши в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення аліментів. Розглядаючи позовні вимоги судом також враховано, що відповідно до положень ч. 1 ст. 140 СК України, позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дітей, як і відповідач. Визначаючи саме такий розмір аліментів, суд враховує, що позивачка та відповідач працюють, отримують майже однакову заробітну плату (а.с. № 46, 57-58), в обох сторін є матері-пенсіонерки, які отримують однакову мінімальну пенсію (а.с. № 34, 54). За даними, які містяться в довідці з місця роботи відповідача у ТОВ «Белспецлесмаш» на посаді експедитора, де останній працював до 31.05.2021р., [PERSON] отримував щомісячно заробітну плату у розмірі 427,71 білоруських рублів, що в еквіваленті складає 4 538грн. (а.с. № 32), пізніше відповідачем укладено трудовий договір з ТОВ «ПромТехСоюз» та, починаючи з 01.06.2021р. останній працює у цьому товаристві директором, його середній заробіток складає 500 білоруських рублів, що в еквіваленті складає 5 305грн. (а.с. № 57-58). Між тим, представником відповідача до відзиву на позов долучені підтвердження понесення відповідачем витрат по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 3 000грн. (а.с. № 39), що само по собі підтверджує платоспроможність відповідача, який в змозі сплачувати витрати на адвоката у розмірі, що перевищує 50% його заробітної плати на місяць. Отже, суд критично оцінює позицію відповідача, яка викладена його представником, стосовно неспроможності [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, який перевищує 1 300грн. щомісячно на кожну дитину. За вищезазначеного, суд вважає, що на сина щомісячно слід стягувати 2 000грн. (неповнолітній - 17 років), а на доньку (малолітня - 15 років) - 1 500грн. Такий розмір аліментів, який судом стягується цим рішенням, повністю узгоджується з нормами, встановленими п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 ч.1, ч.2, ч.3 ст. 182 СК України, а також з розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Посилання представника відповідача по тексту відзиву на те, що після розриву фактичних шлюбних стосунків з позивачкою, [PERSON] з 2019р. допомагав дітям грошима, які передавав готівкою, бо тоді ще був в України, для правильного вирішення спору не має, оскільки позов пред`явлено 14.05.2021р. та позивачка наполягає на стягненні аліментів саме від дня подачі позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць на кожну дитину. Стосовно позовних вимог про стягнення додаткових витрат на сина суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Позивачка просила стягнути з відповідача в рахунок понесених нею додаткових витрат на утримання сина одноразово 4 000грн. (в рахунок витрат, пов`язаних з навчанням [PERSON] в спеціалізованій хокейній школі, оплаті додаткових занять сина з репетитором для підготовки до ЗНО, а також витрат по організації випускного вечора у сина). З вищезазначених витрат, представником позивачки підтверджено лише додаткові витрати по оплаті зайнять сина з репетиторами для підготовки до ЗНО на протязі 2020р.-2021р. на суму 29 040грн. та 7 320грн. (а.с. № 48-49). Оскільки позивачка просила стягнути з відповідача в рахунок понесених нею додаткових витрат на утримання сина суму, яка дорівнює 4 000грн., а суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки разово 4 000грн. в рахунок компенсації понесених додаткових витрат на дитину, пов`язаних з послугами репетиторів в останній рік навчання [PERSON] в школі, підлягають задоволенню у визначеному позивачкою розмірі. Додаткові витрати позивачки по організації випускного вечора, про які йдеться по тексту позовної заяви, взагалі не можна вважати додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України. А витрати, які пов`язаних з навчанням [PERSON] в спеціалізованій хокейній школі, про які також йдеться по тексту позовної заяви, взагалі позивачкою не підтвердженні, як і факт навчання сина в такій школі. Що стосується долученої 21.09.2021р. довідки про вартість відвідування донькою Дар,єю танцювальної студії на протязі 21.09.2020р.- 24.05.2021р. (а.с. № 47), то суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання саме доньки позивачкою не заявлено. Докази того, що син [PERSON] (17 років) з 01.09.2021р. є студентом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та навчається на платній основі (а.с. № 50, 51, 52), для правильного вирішення цивільно-правового спору не мають, оскільки позивачкою в позовній заяві поставлено питання про стягнення в рахунок додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина лише у розмірі 4 000грн., і судом ці позовні вимоги повністю задоволені. За вищезазначеного, судом частково задовольняються позовні вимоги про стягнення аліментів на двох дітей до їх повноліття, а позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, понесених на сина [PERSON] підлягають повному задоволенню. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 816грн. (908 грн. х 2 позовні вимоги = 1 816грн.) При цьому, незважаючи на те, що позовні вимоги в певній частині задоволені частково, судом враховано, що 908 грн. - це мінімальна ставка судового збору на 2021р. за майновими вимогами. Судові витрати відповідача по оплаті ним витрат на професійну правничу допомогу, яка йому здійснювалася з боку адвоката Пантилеєнко З.С. , відносяться на рахунок самого відповідача у відповідності до прохання по тексту відзиву на позов (а.с. № 26-28). На підставі викладеного,

Outcome: partial