Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

14 травня 2020 року до суду звернулась Моторне (транспортне) страхове бюро України з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначав, що 30 грудня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортних засобів «Daimeler», д.н.з. [NUMBER] та транспортний засіб «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого вищезазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 березня 2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та застосовано відносно останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави. Оскільки на виконання вимог Закону України №1961-ІV цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, то останній повинен відшкодувати у порядку регресу позивачу завдану шкоду. Зазначили, що добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає. Просили стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро Українисуму страхового відшкодування у розмірі 35121 грн. 40 коп. та кошти в рахунок повернення судового збору в розмірі 2102 грн. Ухвалою судді від 11 червня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторони до участі у справі та третіх осіб. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи та здійснено виклик відповідача [PERSON] через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Ухвалою суду від 27 липня 2020 року до суду відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи та здійснено виклик відповідача [PERSON] через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. У судове засідання представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України Проц А.В. не прибув, просив справу розглянути за відсутності представника позивача, позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що зазначили у позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, просили розглянути справу без їх участі, про що надали письмові заяви. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так, судом достовірно встановлено, що 30.12.2016 року біля 09 год. 35 хв. по просп. Лесі Українки в м. Кременчуці водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21121» державний номерний знак [NUMBER] , виїжджаючи на дорогу з дворів не дав дорогу транспортним засобам, а саме автобусу «Daimeler Carysler» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілю ВАЗ 210994-20 під керуванням водія [PERSON] , що рухався по ній, допустив з ними зіткнення внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдані матеріальні збитки, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП . Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 березня 2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави. Отже, ДТП сталося з вини відповідача [PERSON] . Шкода життю і здоров`ю водіям - учасникам ДТП та/або іншим фізичним особам заподіяна не була. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №2 від 20.01.2017 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику ВАЗ 210994-20 № [NUMBER] складає величину 34945 грн. 98 коп. З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2016 року між ПАТ «СК Країна» та третьої особою [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК №1058785. Даний поліс був чинним на момент вчинення ДТП (а.с.11). 19 квітня 2017 року третьої особою [PERSON] було подано заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про відшкодування заподіяної шкоди (а.с.30). Відповідно до довідки № 1 від 18.09.2017 р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих сума до сплати склала 35121 грн. 40 коп. (а.с.32). Згідно наказу №8818 від 02.10.2017р., виданого Моторним (транспортним) страховим бюро України «Про відшкодування шкоди фонду захисту потерпілих» та платіжного доручення №1260120 від 03 жовтня 2017 року [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 35121 грн. 40 коп. за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с. 34,35). Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди 30 грудня 2016 року правомірно користувався транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на транспортний засіб «ВАЗ», д.н.з [NUMBER] не була застрахована. Згідно витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, вбачається, що автомобіль з д.н.з [NUMBER] перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди в експлуатації без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ ( а.с. 13). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто із матеріалів справи вбачається, що МТСБУ виконало покладені на нього законом обов`язки по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Доказів підтвердження протилежного відповідач суду не надав. Відповідачу було направлено претензію щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, проте відповіді Позивачем так і не було отримано, а шкода до цього часу так і не була відшкодована. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то [PERSON] , як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу кошти у повернення сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За даних обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Необхідно стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро Українисуму страхового відшкодування у розмірі 35121 грн. 40 коп. Щодо вирішення питання щодо судових витрат, Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. при поданні позову, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а також відсутність документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку повернення сплаченого позивачем судового збору, а тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Даний позов розглянуто в межах заявлених Моторним (транспортним) страховим бюро Українивимог.

Outcome: approved