Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

12 грудня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №115/05-Ф від 03.11.2005 року, згідно якого банк зобов'язався видати кредит у сумі 28900 дол. США на строк до 02.11.2020 року, а відповідач зобов'язався повернути банку кредит в повному обсязі і в термін, передбачені договором та додатками до нього. Прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору банк виконав повністю та видав кредит в сумі 28900 дол. США. Відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та сплаті комісії за управління кредитом не виконав. У відповідності до договору виконання зобов'язань відповідача також забезпечується іпотекою, належного відповідачу жилого приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] листопада 2011 року ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» уклали договір факторингу шляхом купівлі права вимоги за кредитним договором №115/05-Ф від 03.11.2005 року зі всіма змінами та доповненнями, що були укладені між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] Відповідно до даного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора до [PERSON] 14.12.2011 року сторони підписали акт прийому-передачі портфеля заборгованостей та договір набув чинності. 20.10.2014 року відповідачу було направлено лист - вимогу б/н в якому була вказана сума простроченої заборгованості по кредитному договору. Вищезазначений лист було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Так, умови договору відповідачем належним чином не виконаються - порушено строки погашення заборгованості за кредитом і строки виплати процентів за користування кредитом у зв'язку з чим станом на 25.09.2014 року заборгованість по кредитному договору складає 32787,64 дол. США та 500,00 грн., що еквівалентно 285640,79 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 32787,64 дол. США та 500 грн., що еквівалентно 285640,79 грн. з яких: 23265,29 дол. США - заборгованість за кредитом, 10948 дол. США - в тому числі прострочена, 4778,81 дол. США - заборгованість по відсотках, 4743,83 дол. США - сума штрафних санкцій, 500 грн. - заборгованість за комісією, а також сплачений судовий збір. Представник позивача та представник третьої особи Хмелевська О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували в судовому засіданні проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. При цьому представник відповідача зазначила, що відповідач намагався достроково погасити заборгованість, однак банком йому було відмовлено в цьому, а потім у нього настало скрутне матеріальне становище. Вислухавши доводи та пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості по кредитному договору № 115/05-Ф від 03.11.2005 року станом на 25.09.2014 року становить 285640,79 грн. з яких: 23265,29 дол. США - заборгованість за кредитом, 10948 дол. США - в тому числі прострочена, 4778,81 дол. США - заборгованість по відсотках, 4743,83 дол. США - сума штрафних санкцій, 500 грн. - заборгованість за комісією. Даний розрахунок є повним та зрозумілим, в якому детально розписано, які суми та яким чином розраховані та з урахуванням яких пунктів кредитного договору (а.с. 3-4). 03 листопада 2005 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 115/05-Ф. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3,3.4 укладеного кредитного договору відповідач зобов'язаний за користування кредитом сплачувати банку плату у розмірі 14 % річних щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Пунктом 4.9 даного кредитного договору передбачено, що банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за договором (а.с. 5-6). Згідно дублікату меморіального валютного ордеру № 117167 від 03.11.2005 року ДФ ВАТ «КРЕДОБАНК» направив, а [PERSON] отримав 28900 дол. США, що еквівалентно 145945 грн. на рахунок № [NUMBER] (а.с. 7). 20 жовтня 2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» направили [PERSON] вимогу, в якій вказана сума простроченої заборгованості по кредитному договору і зазначено, що у випадку не погашення простроченої заборгованості та невиконання умов кредитного договору в подальшому позивач може ініціювати примусове стягнення всієї суми боргу відповідно до умов кредитного договору в судовому порядку або у інший спосіб відповідно до законодавства України (а.с. 9-10). Згідно поштового повідомлення лист ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» адресований [PERSON] був повернений за закінченням строку зберігання (а.с. 11). Договором факторингу укладеного 29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», а саме п. 3.1 передбачено, що на умовах договору банк продає та відступає новому кредитору права вимоги, відповідно, новий кредитор, на умовах цього договору купує та приймає від банку зазначені права вимоги, зазначені у додатку 1. Пунктом 8.1 новий кредитор з моменту передачі йому прав вимоги стає кредитором у зобов'язаннях позичальників за кредитними договорами та сторін забезпечення за забезпечувальними документами та одержує право замість банка вимагати від позичальників належного виконання ними зобов'язань (а.с. 12-23). 14 листопада 2014 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», що підтверджується копією статуту (а.с. 26-28). 12.05.2011 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було отримано свідоцтво про реєстрацію (а.с. 29-30). У відповідності до повідомлення - вимоги № 111 від 12.01.2012 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» направила повідомлення [PERSON] про те, що 29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу. Також [PERSON] було повідомлено про наявну заборгованість та наслідки невиконання вимог кредитора (а.с. 43, 44). 14.12.2011 року ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» підписано акт прийому-передачі портфеля заборгованостей відповідно до якого претензій щодо форми переданих даних сторони одна до одної не мають (а.с. 46). 13.12.2011року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перерахувало на рахунок ПАТ «Кредобанк» гроші у сумі 292214748,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4 (а.с. 47). З витягу з додатку № 1 до Договору факторингу від 29.11.2011 року вбачається, що ПАТ «КРЕДОБАНК» передало Портфель Заборгованостей, а ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» прийняло, у тому числі заборгованість [PERSON] (а.с. 48). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, доводи представника відповідача щодо обов'язкового погодження з боржником зміни кредитора є безпідставними, оскільки відповідно до зазначеної норми погодження з боржником заміни кредитора не є обов'язковим кроком для клієнта та фактора при укладанні договору факторингу, оскільки в цьому разі ризик несе саме фактор, а відповідач у разі не повідомлення його про заміну кредитора в разі виконання свого обов'язку первісному кредиторові (клієнту) є належним виконанням. Проте, відповідачем до теперішнього часу не виконано обов'язку щодо сплати кредиту ні первісному кредиторові, ні позивачу. Стаття 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Також, під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження посилання представника відповідача та не підтверджено доказами щодо необґрунтованості заявленої позивачем суми боргу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що розрахунки здійснені у відповідності до вимог кредитного договору та є повністю зрозумілими. В свою чергу суд звертає увагу, що відповідачем та його представником не подано до суду жодного доказу на обґрунтування своїх заперечень. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони, в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мають право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів або призначення експертиз, однак вони таким правом не скористалися. Судом роз'яснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності,а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved