Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

13 січня 2020 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що заінтересована особа [PERSON] є його дружиною та проживає разом із ним. Вже декілька років заявник потерпає від домашнього насильства зі сторони дружини. Постійні лайки, образи в його сторону тривають без кінця. Поведінка дружини негативно впливає на здоров`я заявника та його психічний стан. Декілька разів звертався за захистом в Бориславську міську раду та прокуратури Львівської області. Проте посадові особи вважають, що саме заявник створює конфліктні ситуації побутового характеру; вважають, що має місце домашній конфлікт. Посилаючись на те, що [PERSON] систематично вчиняє психологічне насильство відносно заявника, що може привести до тяжких наслідків - смерті потерпілої особи, заявник просив: заборонити [PERSON] перебування в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 1 місяць; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] строком на 1 місяць; заборонити вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] строком на 1 місяць або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. Ухвалою суду від 13 січня 2019 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав подану заяву з підстав, викладених в заяві, просить її задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що жодних насильницьких дій щодо чоловіка не вчиняла. Просить відмовити у видачі обмежувального припису. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Статтею 1 Закону визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18. Судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] , проживають разом в будинку [ADDRESS] . Також встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується сторонами. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтовував заявлені вимоги тим, що остання застосовує до нього насильницькі дії. У підтвердження фактів викладених у заяві, заявник посилається на складений акт з`ясування обставин вчинення домашнього насильства або реальної загрози його вчинення від 30 серпня 2019 року. Як вбачається з оглянутого судом вищезазначеного акту, комісією не встановлено факту насильства. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно пункту 9 частини 1 статті 1 Закону, оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»,конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд оцінивши усі наявні докази встановив, що сам факт постійного звернення заявника до різних органів, з підстав відношення до нього домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та його дружиною [PERSON] , але не підтверджує факт того, що остання вчинила стосовно заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed