Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

14.11.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком дитини, але кошти на утримання дитини не надає, дитина перебуває на утриманні матері. Просила стягнути аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 28.11.2013 року у цивільній справі № 103/5823/13-ц відкрито провадження. Позивач, представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 13.11.2013 у судовому засідання на задоволені вимог наполягали з підстав, зазначених у позові. Відповідач, представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності б/н від 12.12.2013 року, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з посиланням на ті обставини, що після розірвання шлюбу між сторонами, вони продовжують проживати разом за однією і теж самою адресою. На зароблені гроші відповідач придбає для дитини продукти харчування, одяг, необхідні речі, за дитиною доглядає відповідач, оскільки позивач працює по ночам, дитина на утриманні позивача не перебуває. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим 27.02.2008 року (а.с. 4). Відповідно до довідки виконавчого комітету Поштовської селищної ради АРК № 3166 від 14.11.2013 року син [PERSON], [INFO] перебуває на утриманні матері -[PERSON]. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Згідно з приписами ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, чинне законодавство передбачає рівність у виконанні батьками своїх обов'язків щодо утримання дитини. Зі змісту положень ст.6,181 СК України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини виникає у того з батьків, хто утримає дитину за умови ухилення іншого з батьків від виконання свого обов'язку щодо утримання дитини. У ході судового розгляду справи сторони визнали обставини проживання за однією адресою: Бахчисарайський р-н, с. Приятне свіданія, вул. Цвіточна, 491-А. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, приймаючи до уваги, недоведеність позивачем обставин щодо перебування дитини на її утриманні, оскільки обставини, викладені у довідці виконавчого комітету Поштовської селищної ради АРК № 3166 від 14.11.2013 року спростовуються письмовими поясненнями секретаря виконавчого комітету Поштовської селищної ради АРК Борісової В.В. від 15.01.2014 року зі змісту яких слідує, що довідка № 3166 була видана єю позивачу на підставі свідоцтва про народження дитини та паспорту позивача, дійшов висновку щодо відмови у задоволені позову. При цьому на виконання приписів ст. 11,60 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання позивачем обов'язку щодо утримання дитини (встановлення місця проживання дитини з матір'ю, окреме проживання з дитиною від відповідача та інше) та ухилення від виконання обов'язку відповідачем щодо утримання дитини. При цьому позивач не позбавлена права звернення з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини у майбутньому у разі виникнення підстав, зокрема утримання нею дитини та ухилення від виконання обов'язку щодо утримання дитини батьком. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Повний текст рішення відповідно до приписів ч. 3 ст. 209 ЦПК України складений 04.02.2014 року.

Outcome: dismissed