Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

14 листопада 2019 року до суду з позовом звернулася [PERSON] , в якому прохалазобов`язати [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] привести фасадну стіну будинку № [NUMBER] між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] до попереднього стану шляхом демонтажу самочинно встановленої механічної системи кондиціонеру та демонтувати внутрішню частину кондиціонеру, яка знаходиться на суміжній стіні між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] в подальшому розміщувати на суміжних стінах фасаду будинку [ADDRESS] та між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] (суміжних внутрішніх стінах) зазначеного будинку будь-яких приладів (механізмів, установок та іншого обладнання), які б спричиняли матеріальну, моральну шкоду та шуми (вібрацію) позивачці [PERSON] , а також членам її родини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] ІПН [NUMBER] моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , що розташована на другому поверсі трьоповерхової будівлі, в якій мешкає разом з родиною. В суміжній квартирі [ADDRESS] мешкає Відповідачка, яка з 2017 року зробила ремонт в квартирі та зовнішній стіні будинку встановила кондиціонер, частково розмістивши його на її частині стіни. Після встановлення кондиціонера на стіні будинку біля їхнього вікна у неї почастішали гіпертонічні приступи, робота кондиціонера стала погіршувати стан її здоров`я та загрожувати її життю. До такого критичного стану її здоров`я, призвела байдужість відповідачки, у зв`язку тим, що з вини відповідачки вона позбавлена зони відпочинку та спокійного життя в своїй квартирі. Вона не може ночувати вдома із-за постійного шуму та вібрації, в день вимушена сидіти на вулиці на лавочках, шукаючи тихого місця для відпочинку, тобто відповідачка позбавила її фактично нормального життя та створила такі умови для неї, що вона практично повинна відмовитись від мешкання в своїй квартирі. 18 грудня 2019 року ухвалою суду в частині вимог щодо зобов`язання [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] привести фасадну стіну будинку № [NUMBER] між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] до попереднього стану шляхом демонтажу самочинно встановленої механічної системи кондиціонеру та демонтувати внутрішню частину кондиціонеру, яка знаходиться на суміжній стіні між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] ; провадження закрито у зв`язку з тим, що кондиціонер демонтовано, а тому відсутній предмет позову. В судовому засіданні представник позивача, позивач позовні вимоги підтримують повністю, та прохають їх задовольнити. Представник відповідача заперечує проти позову та прохає відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини,дійшов до переконання про відсутність підстав длязадоволення позову з наступних підстав. У відповідності до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як того. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Також частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також, як вбачається з частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на викладені норми як матеріального права так і процесуального права, цивільне законодавство України не передбачає такий вид захисту прав які не порушені, не кажучи вже визнання особи такою що порушить будь-яке цивільне право та інтереси на майбутнє, а тому позовні вимоги в частині заборони [PERSON] в подальшому розміщувати на суміжних стінах фасаду будинку [ADDRESS] та між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] (суміжних внутрішніх стінах) зазначеного будинку будь-яких приладів (механізмів, установок та іншого обладнання), які б спричиняли матеріальну, моральну шкоду та шуми (вібрацію) позивачці [PERSON] , а також членам її родини не підлягають до задоволення. Що стосується стягнення Позивачем моральної шкоди то слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода - це такі наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст. 23 ЦК України). Детальна регламентація підстав, умов, порядку та розмірі відшкодування моральної шкоди міститься в актах цивільного, трудового, земельного та іншого законодавства. Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями (далі - Постанова ПВСУ), що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. До всього наведеного, в абзацах 1 і 2 Постанови ПВСУ зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивачем не надано обґрунтованого пояснення спричинення немайнової (моральної) шкоди та не зазначено із яких міркувань вона виходила визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, у відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, а лише обмежилася загальними фразами без будь-яких належних та допустимих доказів щодо причинного зв`язку між погіршення здоров`я Позивача і встановлення Відповідачем кондиціонеру, як то експертного висновку, а не намагання лікування старих хронічних хвороб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed