Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

13 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання у порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай). 31 травня 2021 року ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області справу було передано за підсудністю до Веселинівського районного суду Миколаївської області. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що [INFO] в [ADDRESS] померла його баба - [PERSON] . Її смерть було зареєстровано Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що 11 грудня 1996 року зроблено відповідний актовий запис за №40, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та право на земельну частку (пай), загальною площею 10,72 умовно кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності «Зоря» [ADDRESS], яке було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК №0210379, зареєстрованим в книзі реєстрації сертифікатів за №9866 За життя [PERSON] склала заповіт, але належна їй земельна частка (пай) не була охоплена заповітом, тому спадкування цього майна буде здійснено за законом. Спадкоємцем за законом по праву представлення є позивач [PERSON] , оскільки його мати [PERSON] , яка є дочкою спадкодавці - померла [INFO] . 06.06.1997 року позивач звернувся до державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області та подав заяву про прийняття спадщини. В червні 2019 року позивач звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковану ним земельну ділянку. Проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті власника, а тому рекомендовано йому звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернувся з відповідним позовом до суду та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.07.2021 р. клопотання представника позивача задоволено витребувано від Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області копію спадкової справи №64/1997 за фактом смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги позивача. Представник відповідача Степівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Руденко В. в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про визнання позову, щодо задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з тим, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] , про що 11 грудня 1996 року Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено запис за №40, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 10,72 в умовних кадастрових гектарах в землях колективної власності КСП «Зоря», [ADDRESS], яке було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії МК № 0210379, зареєстрованим 18 липня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9866. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства, а саме нормами Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчат пр прийняття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, але належна їй земельна частка (пай) не була охоплена заповітом. 06.06.1997 року [PERSON] звернувся з заявою до Веселинівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї бабашки [PERSON] , яка померла [INFO] , в межах шестимісячного строку. Згідно довідки виконавчого комітету Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 21.06.2019 року №648, [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] з 1967 року по [INFO] . Знята з реєстраційного обліку, як померла. На день смерті померла проживала одна. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено. Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року за №480/1352/18, що набрало законної сили 06 серпня 2020 року, було встановлено факт що [PERSON] , [INFO] , є внуком [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 12-14). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , в графі мати зазначена [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 16 вересня 1989 року, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. 25.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковану ним земельну частку (пай) позивач отримав відмову. Як вбачається з довідки-роз`яснення завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори та в.о. завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори від 25.06.2019 року за вих. № 363/02-14, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в КСП «Зоря» в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки наданий позивачем сертифікат на право на земельну частку (пай) не відповідає вимогам законодавства, а саме: виданий після смерті спадкодавця - 04.07.2000 року /а.с. 17/. Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, [PERSON] за життя була членом колгоспу «Зоря» [ADDRESS], в подальшому реорганізованого в Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря». 26 грудня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» видано державний акт на право колективної власності на землю серії МК № 013, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 307 /а.с.22-25/. В подальшому 04 липня 2000 року на ім`я « [PERSON] » Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0210379 у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря», розміром 10,72 в умовних кадастрових гектарах. Зазначений сертифікат був зареєстрований 18 липня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 9866 /а.с. 16/. Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», (надалі - Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, моментом набуття права на земельну частку законодавством є момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству Державного акту на право колективної власності на землю та включення члена цього колективного сільськогосподарського підприємствадо списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Не зважаючи на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті [PERSON] , факт належності їй права на земельну частку (пай) підтверджується: копією архівного примірника державного акта на право колективної власності на землю серії МК № 012, виданого КСП «Зоря», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 307 /а.с.22-25/; випискою із протоколу №2 від 28 грудня 1995 р. загальних зборів членів КСП «Зоря» було затверджено списки осіб на приватизацію землі по КСП «Зоря»; довідкою ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 15/108-21 від 09.03.2021 року про те, що гр. [PERSON] значиться в списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Зоря» в межах території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області за №74. 26 грудня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області видано державний акт на право колективної власності на землю серії МК №013, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №307. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Зоря» в межах території Широколанівської сільської ради за гр.. [PERSON] було зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія МК №0210379 за №9866 від 18 липня 2000 року загальною площею 10,72 умовних кадастрових гектарів. Державний акт взамін сертифікату на гр.. [PERSON] не виготовлявся та не видавався. /а.с.19-21/. Оскільки спадкодавець [PERSON] була членом зазначеного КСП та була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), вона набула право на земельну частку пай у розмірі 10,72 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до вимог закону, що діяв на той час. Згідно з п.3.5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01.03.2013 року, узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» (в редакції чинної на момент виникнення правовідносин), ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року право на земельну частку (пай) можуть бути об`єктом спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, що померла [PERSON] мала право на земельну частку (пай) та враховуючи те, що позивач прийняв спадщину після смерті баби у встановленому законом порядку та неможливість оформлення ним своїх спадкових прав у нотаріуса,суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved