Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

13.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на його частку. Позов мотивує тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, ними за спільні кошти було придбано у 2011 році житловий будинок. Дане майно оформили на відповідача [PERSON]. Однак, останнім часом, відповідачка стала чинити йому перешкоди у користуванні будинком, не приймає ніякої участі в його утриманні, не надає документи на будинок. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за ним право власності на 1/2 частку вищевказаної житлової будівлі, зобов'язати відповідачку передати йому домову книгу та технічний паспорт на вказаний будинок та стягнути з неї судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, надала заяву в якій, не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов частково задовольнити, враховуючи наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі з 07.04.2010 року. На підставі рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10.06.2015 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі, на підставі договору куплі-продажу житлового будинку серії ВРІ 210585 ВІД 24.03.2011 РОКУ сторонами було придбано у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], має загальну площу 23.6 кв.м. Згідно даному договору власником даного майна зазначена відповідач. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що сторонами не доведено підстав для відступу від положення закону щодо рівності часток подружжя, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлового будинку. В задоволенні ж позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідачки передати йому домову книгу та технічний паспорт на вказаний будинок - слід відмовити. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Отже, і позивач, і відповідачка мають спільне сумісне право розпоряджатися технічною документацією щодо спірного житлового будинку, зокрема домовою книгою і технічним паспортом на будинок. Судовий збір, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON].

Outcome: partial