Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

13 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Зокрема, позивачка просить суд: розірвати шлюб, укладений між нею і [PERSON] та зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 16 червня 2002 року (актовий запис №130 від 16 червня 2002 року) та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], і сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 (одної другої) частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з доводами [PERSON] в останні роки спільне життя у неї з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, у зв'язку з чим вони не проживають разом як сім'я і їх шлюб існує лише формально. Позивачка вважає, що за таких обставин збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] ухиляється від свого обов'язку щодо матеріального забезпечення малолітніх дітей. При цьому позивачка зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований на Рівненській атомній електричній станції, має стабільний заробіток і тому має змогу сплачувати аліменти у вказаному нею розмірі. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] просила суд врахувати, що малолітній син - [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом та потребує належного догляду, а також те, що [PERSON] не має іншої родини, інших неповнолітніх чи малолітніх дітей та не має на утриманні інших осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. 14 листопада 2017 року відповідач [PERSON] подав у суд письмову заяву, в якій зазначив, що він визнає позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, так як на теперішній час примирення подружжям не досягнуто, а також погоджується сплачувати в користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], і сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 40 (сорок) відсотків заробітної плати. У подальшому позивачка змінила розмір позовних вимог. Так, у письмовій заяві від 21 листопада 2017 року [PERSON] просить суд розірвати шлюб, укладений нею із [PERSON], оскільки примирення подружжя неможливе, та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], і сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 40 (сорок) відсотків, тобто 2/5 (дві п'ятих) частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову в суд і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. У письмових заявах від 13 листопада 2017 року і від 21 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] відповідно клопотали про розгляд даної справи без їх участі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши і оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в цілому і кожен доказ окремо на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв'язку у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягає задоволенню в повному обсязі з врахуванням зміни розміру заявлених вимог. Такий висновок суду грунтується на наступних встановлених фактичних обставинах і нормах права, що підлягають застосуванню в даному випадку. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 16 червня 2002 року, слідує, що [PERSON] і [PERSON] одружились 16 червня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 16 червня 2002 року зроблено запис за №130. В період цього шлюбу у сторін народилися діти, які на момент вирішення спору є малолітніми: [INFO] року - дочка [PERSON] та [INFO] року - син [PERSON]. Наведені обставини підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 06 січня 2005 року (відповідний запис за №05 від 06 січня 2005 року), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 19 червня 2012 року (відповідний актовий запис №302 від 19 червня 2012 року). Зі змісту позову та письмових заяв сторін від 13 листопада 2017 року і від 21 листопада 2017 року судом встановлено, що спільне життя між подружжям [PERSON] і [PERSON] не склалося через різні погляди на життя, сторони фактично не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою, їх шлюб існує формально. На теперішній час примирення подружжя не наступило. Наведені обставини свідчать, що сім'я [PERSON] і [PERSON] фактично не існує, подальше шлюбне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін. [PERSON] і [PERSON] у письмових заявах від 13 листопада 2017 року і від 21 листопада 2017 року відповідно підтвердили наявність в них обопільної згоди на припинення їх шлюбних відносин. Відновити сімейно-шлюбні стосунки і спільно проживати однією сім'єю сторони не бажають, тому за таких обставин їх шлюб не може бути збереженим. Отже, зазначені фактичні обставини доводять обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що позивачка одноособово здійснює догляд за малолітніми дітьми: дочкою - [PERSON], [INFO], та сином - [PERSON], [INFO], та їх матеріальне забезпечення. Посвідчення серії ААГ №021276, видане управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 19 червня 2013 року, свідчить, що малолітній син сторін - [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей аргументовані невиконанням [PERSON] батьківського обов'язку щодо утримання малолітніх дітей, відсутністю в нього інших утриманців, а також його працездатністю, наявністю стабільного заробітку і фінансовою спроможністю щомісячно надавати матеріальну допомогу своїм малолітнім дітям у розмірі 2/5 (дві п'ятих) частини заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Зазначені обставини відповідачем не спростовані. Доказів, які б свідчили протилежне, [PERSON] суду не надано. При вирішенні даної справи до спірних правовідносин суд застосував наступні правові норми. Згідно з ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Слідуючи вимогам ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, (батька), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому підлягає прийняттю. Визнання позову відповідачем, а також визнані обставини щодо недосягнення подружжям примирення, неможливості збереження їх шлюбу, фактів працездатності і фінансової спроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 2/5 (дві п'ятих) частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, та відсутності в нього інших утриманців у своїй сукупності та взаємозв'язку вказують на обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Отже, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON], оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам сторін. Окрім цього, з врахуванням встановлених обставин суд вбачає наявність законних підстав для стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки - [PERSON], [INFO], і сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 2/5 (дві п'ятих) частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи встановлені фактичні обставини, на підставі ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112, ч.2 ст.150, ст.180, ч.3 ст.181, ст.ст.182, 183, ч.1 ст.191 СК України,

Outcome: approved