Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

14 січня 2015 року прокурор Воловецького району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської ОДА, ДП «Закарпатське обласне управління ЛАГ» звернувся до суду з позовом до Воловецької селищної ради Закарпатської області, [PERSON], ТОВ «Боржава Резорт», треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, відділ Держземагенства у Воловецькому районі Закарпатської області, в якому з урахуванням уточнень до позовної заяви, просив: 1.Визнати незаконним і скасувати рішення Воловецької селищної ради Закарпатської області від 27.06.2008 року № 481 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок», яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в смт. Воловець, урочище «Кілиця» на території Воловецької селищної ради за рахунок земель запасу селищної ради; 2.Визнати незаконним і скасувати рішення Воловецької селищної ради від 29.09.2008 року за № 502 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для передачі у власність», яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в смт. Воловець, урочище «Кілиця»; 3.Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 461333 від 10.12.2008 р., виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 2.0 га. 4.Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2008 року ВКТ № 515466, посвідчений державним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 1-1300; 5.Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 468636 від 18.02.2009 р., виданий ТОВ «Боржава Резорт» на земельну ділянку площею 3, 0945 га. 6.Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 468637 від 18.02.2009 р., виданий ТОВ «Боржава Резорт» на земельну ділянку площею 4,1621 га. 7.Повернути ДП «Закарпатське обласне управління ЛАГ» з незаконного володіння ТОВ «Боржава Резорт» земельну ділянки площею 0,0172 га, яка знаходиться за межами населеного пункту смт. Воловець в урочищі «Кілиця»; 8.Повернути з незаконного володіння ТОВ «Боржава Резорт» до земель комунальної власності територіальної громади смт. Воловець земельну ділянку площею 1,9828 га. В обґрунтування позову прокурор зазначав, що рішенням Воловецької селищної ради Закарпатської області від 27.06.2008 року за № 481 відповідачці [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в смт. Воловець, урочище «Кілиця» на території Воловецької селищної ради за рахунок земель запасу селищної ради. За рішення Воловецької селищної ради від 29.09.2008 року за № 502 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для передачі у власність» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2.0 га та передачу її у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в смт. Воловець, урочище «Кілиця» на території Воловецької селищної ради за рахунок земель запасу селищної ради. На підставі цього рішення відповідач [PERSON] отримала державний акт серії ЯЕ № 461333 від 10.12.2008 р. на право власності на земельну ділянку площею 2.0 га. У подальшому між представником відповідачки [PERSON] та ТОВ «Боржава Резорт» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2008 року ВКТ № 515466, посвідчений державним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 1-1300. На підставі цього договору та ряду інших договорів купівлі-продажу земельних ділянок відповідач ТОВ «Боржава Резорт» отримав державний акт серії ЯЕ № 468636 від 18.02.2009 р. на право власності на земельну ділянку площею 3,0945 га. Проте, в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства, Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області було виявлено, що під час передачі земельних ділянок Воловецькою селищною радою було порушено вимоги земельного законодавства України, про що складено акт перевірки від 07 квітня 2011 року. Прокурор посилається на те, що частина земельної ділянки площею 0,0172 га, переданої у власність [PERSON], знаходиться поза межами населеного пункту смт. Воловець, належить до земель лісогосподарського призначення квартал №58 філії «Воловецьдержспецлісгосп» (філія «Воловецьке лісогосподарське агропромислове господарство» ДП «Закарпатське обласне управління ЛАГ»), повноваження щодо розпорядження якою не входять до компетенції селищної ради, що є порушенням вимог пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі ЗК України). Крім того, прокурор посилався на те, що в порушення ч.5 статті 116 ЗК України земельна ділянка, що була передана у власність [PERSON], не вилучалася в порядку передбаченому статтею 115 ЗК України з володіння філії «Воловецьке лісогосподарське агропромислове господарство». Проект відведення земельної ділянки був затверджений без висновку органу з охорони культурної спадщини, без висновку державної експертизи землевпорядної документації, яка згідно зі статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» була обовязковою. В обґрунтування позову прокурор зазначав також на те, що всупереч вимогам статей 20, 21 ЗК України під час ухвалення оскаржуваних рішень Воловецькою селищною радою було порушено порядок встановлення та зміни цільового призначення земель, оскільки земельна ділянка площею 0,0172 га належала до земель лісогосподарського призначення, і була передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства без зміни її цільового призначення. Прокурор вважає, що незаконність рішень Воловецької селищної ради про дачу дозволу на розроблення проекту землеустрою та затвердження його з передачею земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на землю. Незаконність рішень селищної ради та державного акта на право власності на землю згідно з позовом є підставою для визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки укладеного між представником відповідачки [PERSON] і ТОВ «Боржава Резорт» та державного акту виданого на підставі цього договору ТОВ «Боржава Резорт». Прокурор просив повернути земельні ділянки власникам Воловецькій селищній раді та ДП «Закарпатське обласне управління ЛАГ» з незаконного володіння від добросовісного набувача ТОВ «Боржава Резорт» на підставі статті 388 ЦК України. У судовому засіданні прокурор підтримав позов посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Закарпатська обласна державна адміністрація явку представника в судове засідання не забезпечила, просила розглянути справу без участі представника (т.1, а.с.171). З пояснення представника Закарпатської ОДА адресованого суду (т.1, а.с.149) вбачається, що оскільки повноваження щодо розпорядження земельними ділянками площею понад 1.0 га відповідно до статті 149 ЗК України належали до компетенції Кабінету Міністрів України, то були порушені його право розпорядження землями. Відповідач ДП «Закарпатське обласне управління ЛАГ» явку свого представника в судове засідання не забезпечило, хоч належно повідомлялося про розгляд справи неодноразово, а тому суд розглянув справу без його участі, враховуючи, що інтереси відповідача представляв у справі прокурор. Представник відповідача Воловецької селищної ради [PERSON] у попередньому судовому засіданні позов визнав повністю, згідно з телефонограмою просив розглянути справу без його участі (т.1, а.с.214). Відповідач [PERSON] на судовий розгляд не зявилася, подала до суду заяву, в якій позов не визнала, просила розглянути справу без її участі (т.1, а.с.141). Представник відповідача ТОВ «Боржава Резорт» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала посилаючись на його безпідставність, а також на те, що прокурором предявлено позов після спливу позовної давності, про застосування якої подала відповідну заяву (т.1, а.с. 157-159, 196-199). В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначала, що оскаржувані рішення Воловецької селищної ради прийняті в межах компетенції визначеної законом, належність частини земельної ділянки площею 0,0172 га до земель лісогосподарського призначення доказами не підтверджено, оскільки ні Закарпатська ОДА ні ДП «Закарпатське обласне управління ЛАГ» не є власниками землі переданої у власність [PERSON], посилалася на лист Закарпатської ОДА, про те, що повноваження щодо розпорядження земельними ділянками площею понад 1.0 га відповідно до статті 149 ЗК України належали до компетенції Кабінету Міністрів України. Просила врахувати, що відсутність висновку органу з охорони культурної спадщини на час прийняття рішення Воловецької селищної ради від 29.09.2008 року за № 502 про затвердження проекту відведення земельної ділянок для передачі у власність [PERSON] не вплинула на законність рішення, оскільки згідно з таким висновком, наданим пізніше, археологічних памяток на земельній ділянці немає. Вважає, що висновок державної експертизи землевпорядної документації не був передбачений чинним законодавством на час прийняття оскаржуваних рішень селищної ради. Представник відповідача просила визнати неналежним доказом акт перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 07 квітня 2011 року, в якому містяться висновки щодо порушень законодавства при ухваленні рішень Воловецькою селищною радо щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки. Своє клопотання обґрунтовувала тим, що акт перевірки складений з порушенням встановленого порядку без повідомлення власників землі та сусідніх землекористувачів, копії актів не надсилалися заінтересованим особам, чим порушено їхнє право на участь у перевірці, на ознайомлення та оскарження цього акта перевірки в установленому порядку. Договір купівлі продажу земельної ділянки укладений між сторонами з дотримання закону, нотаріально посвідчений і підстав для визнання його недійсним немає. Вважає, що ТОВ «Боржава Резорт» є добросовісним набувачем земельної ділянки за договором купівлі продажу. Крім того, вважає, що позовна вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на землю ТОВ «Боржава Резорт» та про повернення землі з незаконного володіння до ДП «Закарпатське обласне управління ЛАГ» відноситься до компетенції господарського судочинства. Просила у позові відмовити повністю. Третя особа Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області просила розглянути справу без участі її представника, позов прокурора підтримала (т.1, а.с.183). Третя особа відділ Держгеокадастру у Воловецькому районі Закарпатської області просив розглянути справу без участі представника (т.2, а.с. 26). Залучена до участі у справі як третя особа філія «Воловецьдержспецлісгосп» «Закарпатське обласне управління ЛАГ» просила розглянути справу без участі представника, про що представник [PERSON] надав клопотання (т.1, а.с.235). Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши надані ними письмові докази суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає повністю з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Воловецької селищної ради Закарпатської області від 27.06.2008 року за № 481 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок», [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в смт. Воловець, урочище «Кілиця» на території Воловецької селищної ради за рахунок земель запасу селищної ради (т.1, а.с. 14). З матеріалів справи встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] було погоджено: відділом земельних ресурсів у Воловецькому районі, відділом аналізу та координації співпраці з місцевими органами виконавчої влади та органами самоврядування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області, відділом регіонального розвитку містобудування та архітектури Воловецької РДА, державною санітарно-епідеміологічною службою, управлінням культури Закарпатської ОДА, Закарпатською філією рятівної археологічної служби (т.1, а.с.31-38). Згідно з абзацом сьомим статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», в редакції закону № 1808-ІV від 17.06.2004 року, чинній на час прийняття рішення Воловецької селищної ради від 29.09.2008 року № 502, обовязковій державній експертизі підлягали проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно з пунктами 10, 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677\~( в редакції чинній станом на 29.09.2008 р.) погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства. Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається сільською, селищною, міською радою, районною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією, затверджується ними або в установленому порядку подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок. Рішенням Воловецької селищної ради від 29.09.2008 року № 502 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для передачі у власність» затверджено проект відведення земельної ділянки площею 2.0 га в смт. Воловець, урочище «Кілиця» та передано її у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства » (т.1, а.с. 14). Рішення прийнято без обовязкової державної експертизи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що суперечить абзацу сьомому статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» та пунктам 10, 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Суд вважає, що відсутність на час прийняття рішення селищної ради акту обстеження земельної ділянки на предмет наявності памяток археології, не є підставою для визнання рішення незаконним, оскільки акт є позитивним і не змінює суті рішення. 10 грудня 2008 року відповідачці [PERSON] було видано державний акт серії ЯЕ № 461333 на право власності на земельну ділянку площею 2.0 га. в смт. Воловець, в урочищі «Кілиця» (т.1, а.с.11, 92). У подальшому між [PERSON], представником відповідачки [PERSON]Ю, та ТОВ «Боржава Резорт» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2008 року ВКТ № 515466, посвідчений державним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 1-1300 (т.1 а.с.109). На підставі цього договору та ряду інших договорів купівлі-продажу земельних ділянок відповідач ТОВ «Боржава Резорт» отримав державний акт на право власності на землю серії ЯЕ №468636 від 18.02.2009 р., на земельну ділянку площею 3,0945 га. (т.1, а.с.78). Щодо оскарження державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №468637 від 18.02.2008 р., виданого ТОВ «Боржава Резорт», про визнання недійсним якого просив у позові прокурор, то суд не встановив обставини, які б підтверджували, що цей державний акт отриманий на підставі рішень селищної ради, які оскаржуються прокурором. Вирішуючи питання про допустимість доказу Акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 квітня 2011 року, складеного старшим інспектором з контролю за використанням та охороною земель Закарпатської області суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 3.2. Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12.12.2003 року № 312 (далі Порядок), який був чинним на час проведення перевірки, у разі неможливості своєчасного повідомлення юридичних і фізичних осіб про проведення позапланової перевірки (обмежені строки на її проведення тощо), вона проводиться без попереднього їх повідомлення, за наявності таких обставин: отримання доручення від Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, органів прокуратури, місцевих органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування та Держземінспекції. Відповідно до пункту 4.1 Порядку державні інспектори проводять перевірки в присутності власників земельних ділянок чи землекористувачів або уповноважених ним осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності при перевірці власника чи землекористувача або уповноважених ним осіб перевірка проводиться за наявності двох свідків. Акт складається у двох примірниках. Перший примірник акта залишається у державного інспектора, який проводить перевірку, другий вручається або надсилається керівнику юридичної особи чи фізичній особі, які перевірялись. При врученні акта юридичній чи фізичній особі особисто в примірнику акта, який залишається в інспектора, робиться відмітка про дату вручення акта та ставиться підпис особи, яка його отримує. У разі надсилання акта поштою на примірнику акта, який залишається в інспектора, робиться відповідна відмітка. Акт надсилається з повідомленням про вручення (пункт 5.3. Порядку). Згідно з пунктом 5.5. Порядку акт підписується державним інспектором, який проводить перевірку, представником юридичної особи чи фізичною особою, що використовують земельні ділянки, свідками (за їх наявності). З дослідженого в судовому засіданні Акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 квітня 2011 року, складеного старшим інспектором з контролю за використанням та охороною земель Закарпатської області [PERSON] видно, що позапланову перевірку проведено за дорученням Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю УМВС України в Закарпатській області з питань дотримання вимог земельного законодавства при передачі у власність громадян, в тому числі [PERSON], земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Кілиця» смт. Воловець. У порушення пункту 4.1. Порядку перевірка проводилася у відсутності представника ТОВ «Боржава Резорт» та у відсутності двох свідків, але в присутності представника відділу УДСБЕЗ УМВС України [PERSON] Акт підписано тільки зазначеними особами, що суперечить пункту 5.5. Порядку. В порушення вимог пункту 5.3. Порядку копія акта представникам ТОВ «Боржава Резорт» не надсилалася, про що свідчить відсутність відомостей про це у відповідній графі акту (т.1, а.с.19-25). Відповідно до ч.1 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Враховуючи викладене суд визнав, що Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 квітня 2011 року є недопустимим доказом у справі, і суд не бере його до уваги як доказ при вирішенні спору, оскільки відомості про обставини викладені в акті перевірки одержані з порушенням порядку встановленого законом. Таким чином, незаконність рішення Воловецької селищної ради від 27.06.2008 р. № 481, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою в судовому засіданні належними доказами не доведена. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що рішення Воловецької селищної ради від 29.09.2008 року за № 502 «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок для передачі у власність», ухвалено з порушенням закону, зокрема абзацу сьомого статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», в редакції закону № 1808-ІV від 17.06.2004 року, чинній на час прийняття рішення та пунктів 10, 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому суд враховує, що вирішення питання про правомірність видачі державного акта відповідачці [PERSON] безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2008 року ВКТ № 515466, посвідчений державним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 1-1300 та про визнання недійсним державного акту серії ЯЕ № 468636 від 18.02.2009 р. на право власності на земельну ділянку площею 3,0945 га виданий ТОВ «Боржава Резорт» суд виходить з того, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 13 травня 2015 року, висловленою у справі № 6-67цс15: «[PERSON] частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Суд не погоджується з позицією представника відповідача ТОВ «Боржава Резорт» про те, що позовні вимоги щодо визнання недійсним державного акту серії ЯЕ № 468636 від 18.02.2009 р. на право власності на земельну ділянку площею 3,0945 га виданого ТОВ «Боржава Резорт» та повернення земельної ділянки з незаконного володіння належить до компетенції господарського судочинства, оскільки право власності на землю ТОВ «Боржава Резорт» у цій справі набуте на підставі укладеного за участю фізичних осіб договору купівлі-продажу, який і є підставою для реєстрації права власності на землю. Щодо вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, то суд виходить з того, що така вимога розглядається судом в порядку цивільного судочинства, як спосіб захисту прав особи, яка вважає себе власником майна, що вибуло з володіння власника не з його волі, згідно з вищенаведеною правовою позицією Верховного Суду України в справі № 6-67цс15. Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд виходить з того, що заяви представника відповідача ТОВ «Боржава Резорт» [PERSON] від 31.03.2015 р. та від 26.05.2015 р. (т.1, а.с.157-159, 196-199) про застосування позовної давності при вирішенні спору є обґрунтованими та узгоджуються з вимогами закону. У позові прокурор посилається на те, що порушення земельного законодавства Воловецькою селищною радою щодо передачі у власність М.С. земельної ділянки у власність були встановлені Актом перевірки дотримання вимог законодавства від 07 квітня 2011 року, складеним старшим інспектором з контролю за використанням та охороною земель Закарпатської області, а прокурору обставини про порушення земельного законодавства стали відомі 13.10.2014 року, тобто в момент отримання матеріалів перевірки з прокуратури Закарпатської області. Мотивуючи свою позицію щодо спливу позовної давності представник відповідача ТОВ «Боржава Резорт» зазначала, що згідно з пунктом 11 Положення про державну інспекцію сільського господарства у Закарпатській області, начальник Держсільгоспінспекції підзвітний та підконтрольний голові Закарпатської обласної державної адміністрації з питань здійснення повноважень Закарпатської обласної адміністрації. Таким чином Закарпатська ОДА могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила 07 квітня 2011 року, тобто в день складання акту. Крім того, згідно з наказом Державного комітету статистики України № 377 від 05.11.1998 р. затверджено форми державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкцію з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель. У відповідності з розділом ІV Інструкції «Звіт про землі, які перебувають у власності і користуванні» такий звіт складається два рази на рік, станом на 01.01 і на 01.07 кожного року. Таким чином, власники, землекористувачі чи розпорядники земель державні органи, могли довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила також з офіційних джерел, якими є форми державної статистичної звітності, починаючи з 01 січня 2009 року. Довідка статистичної звітності 6-зем містилася в технічній документації із землеустрою ТОВ «Боржава Резорт» на час оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку (т.1, а.с.57). Вирішуючи спір суд керується правовим висновком викладеним Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2015 року в справі № 6-68цс15. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Однак пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави. Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Отже з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Відповідно до ч.4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов прокурора подано після спливу позовної давності, а тому задоволенню не підлягає на підставі ч.4 статті 267 ЦК України.

Outcome: dismissed