Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

13 березня 2014 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа - П'ята Дніпропетровська Державна нотаріальна контора Дніпропетровського нотаріального округу про визнання права власності. (а.с. 2-3) 11 червня 2014 року судом під час проведення судового засідання було розглянуто клопотання позивача про уточнення позовних вимог та ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати було прийнято рішення про долучення до розгляду уточненої позовної заяви. (а.с. 97-99, 103-104) Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень та представник позивача у судовому засіданні посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON], яка була бабусею позивача та перебуваючи на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні № 2 м. Дніпропетровська, в присутності свідків склала заповіт, яким заповіла позивачу все своє майно з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилося. [INFO] [PERSON] померла, тому після смерті останньої, позивач одночасно з [PERSON], який є батьком позивача та спадкоємцем за законом звернулись до нотаріальної контори для оформлення спадщини. 12.11.2012 року відповідач у судовому порядку оскаржив даний заповіт, оскільки він був вчинений особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій, та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року зазначений заповіт був визнаний недійсним. Тому позивач вважає, що на момент укладання заповіту від 01.12.2009 року фізичне становище [PERSON] також свідчило про те, що померла [PERSON] не мала можливості розуміти свої дії та керувати ними, факт розладу психічного становища померлої з 2007 року було визнано апеляційним судом, а отже складаний заповіт від 01.12.2009 року було здійснено з порушеннями з боку нотаріуса. Крім того, 21.04.1992 року в приміщенні нотаріальної контори [PERSON] також склала заповіт, яким заповіла позивачу та відповідачу все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося в рівних частках кожному, тому позивач звернулась до суду та просить суд скасувати право власності відповідача на квартиру [ADDRESS], визнати заповіт від 01.12.2009 року недійсним, оскільки він був складений особою, яка не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними та визнати за позивачем право власності на ? частину вищезазначеної квартири. (а.с. 2-3, 97-99) У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. (а.с. 103-104) Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки посилання позивача про наявність складеного на її користь заповіту від 25.04.1992 року на ? частину квартири [ADDRESS] є безпідставними, у зв'язку з тим, що на сьогоднішній день є чинний заповіт від 01.1.2009 року посвідчений приватним нотаріусом на користь [PERSON], оскільки більш пізній заповіт від [INFO], складений [PERSON], відповідно до якого померла [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] визнаний судом недійсний в порядку ст. 255 ЦК Україна з підстав, що [PERSON] у момент його складання не розуміла значення своїх дій та не здатна була керувати ними, що було підтверджено висновком амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 05.09.2013 року, яка не була оскаржена позивачем в разі наявності у неї заперечень та сумнівів проведення експертизи, а також рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, враховуюче зазначене, представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але направила на адресу суду клопотання про розгляд даної справи без присутності її представника. (а.с. 72, 90) Інші сторони у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що після укладення другого шлюбу позивачем було обрано прізвище чоловіка [PERSON], до цього позивач мала прізвище [PERSON], яке було змінено нею у першому шлюбі з дівочого прізвища [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про шлюб, наявними в матеріалах справи. (а.с. 6-10) Встановлено, що 21.04.1992 року [PERSON] склала заповіт на випадок своєї смерті та зробила таке розпорядження, що все її майно де б воно не було та з чого б воно не складалось вона заповіла [PERSON] та онучці [PERSON] в рівних частках кожному, що підтверджується копією заповіту, наявною в матеріалах справи. (а.с. 4-5) Також, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка була бабусею позивача [PERSON] та матерю відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, наявною в матеріалах справи. (а.с. 18) Судом встановлено, що 01.12.2009 року [PERSON] склала заповіт на випадок своєї смерті та зробила таке розпорядження, що все майно та майнові права, які належать їй та будуть належати на час смерті вона заповідає [PERSON], та цим заповітом відміняє заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] від 18.07.2003 року за № 1488. Крім того, зазначений заповіт було посвідчено при свідках [PERSON] та [PERSON], які були попереджені нотаріусом про необхідність додержання таємниці заповіту, у зв'язку з поганим зором [PERSON], тому заповіт було прочитано їй вголос особисто свідками та власноруч підписаний ними та [PERSON] у присутності нотаріуса. На прохання заповідача цей заповіт було виготовлено за допомогою комп'ютера зі слів заповідача в приміщення нотаріальної контори, та у зв'язку з поганим зором [PERSON] за її дорученням, в її присутності та в присутності нотаріуса заповіт було підписано [PERSON], викладене підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 01.12.2009 року за реєстровим № 5963, наявним в матеріалах справи. (а.с. 38) З матеріалів справи було встановлено, що 12.04.2012 року після смерті [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини від [PERSON] П'ятою ДДНК була відкрита спадкова справа № 134/2012 до майна померлої [INFO], що підтверджується матеріалами спадкової справи від 12.04.2012 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 35-62) Встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на підставі реєстраційного посвідчення від 06.04.1998 року [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорту від 27.03.1998 року, наявною матеріалах справи. (а.с. 14-17) Також судом було встановлено, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], П'ята ДДНК про визнання заповіту недійсним, вчиненим особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій. За результатом розгляду якої, 19.12.2013 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили, рішення суду від 01.02.2013 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволенні в повному обсязі, та визнано недійсним заповіт від [INFO], складений [PERSON], [INFO], який був посвідчений у приміщенні міської клінічної лікарні № 2, приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 59, відповідно до якого [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], викладене підтверджується копією рішення суду від 19.12.2013 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 53-54) Встановлено, що в рамках вищезазначеної цивільної справи була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, за результатом проведення якої, висновком амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи № 35 від 05.09.2003 року [PERSON] за життя в період часу, тобто на момент складання заповіту від [INFO], виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції, тобто за своїм психічним станом в той період часу вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується матеріалами спадкової справи. (а.с. 53) Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] від 01.12.2009 року за реєстровим № 5963, є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO], а саме квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавці на підставі реєстраційного посвідчення виданого ДМБТІ від 06.04.1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.03.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 87) На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було внесено запис, яким за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 87) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. До загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України - відноситься волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину, згідно ст. 215 ЦК України - є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Пунктом 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 (надалі Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13) роз'яснено, що право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. Згідно змісту ст. ст. 1247,1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу). Статтею 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абз. 3 ч. 2 ст. 1248 і ст. 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Підпунктами 1.7., 1.8., 1.11. п. 1 Глави 3 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.05.2012 року (надалі - наказ № 296/5), встановлений порядок складання заповіту відповідно до якого нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Відповідно до п. 8 Наказу № 296/5, встановлено, що відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Пунктом 6 Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 визначено, що у разі складання кількох заповітів щодо розпорядження одним і тим же майном (множинність заповітів) судам слід враховувати норми частин 3, 4 ст. 1254 ЦК України. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225, 231 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Якщо судом встановлено, що спадкоємці, на користь яких були складені попередні заповіти, спадщину не прийняли, позовні вимоги спадкоємців за законом про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК, підлягають задоволенню, якщо визнання недійсним оспорюваного заповіту є підставою для виникнення права спадкування за законом спадкоємців черги, яка закликається до спадкування відповідно до статей 1261 - 1264 ЦК України. Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України. Відповідно до роз'яснень викладених в Листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 3 ст. 154 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що зміст заповіту від 01.12.2009 року складений [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 5963 не суперечить Цивільному кодексу України, Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.05.2012 року, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, оскільки в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження посилання позивача викладені в позовній заяві з урахуванням уточнень про обставини складання заповіту. Окрім цього, позивач не надала суду жодних належних доказів, відповідно до яких підтвердився факт складання заповіту з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.05.2012 року, а отже суд вважає посилання позивача для задоволення позову необґрунтованими. Також, суд критично оцінює посилання позивача, що померла [PERSON] при складанні заповіту від 01.12.2009 року не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв'язку з розладом психічного становища, тому заповіт є недійсним, оскільки для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу, однак позивачем в ході розгляду справи не було заявлено клопотання про призначення експертизи для підтвердження вищевикладених фактів, наявна лише констатація факту, яка не може бути прийнята судом як належний доказ відповідно до якого суд зможе встановити, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, враховуючи, що висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, які не були надані позивачем під час розгляду справи. Окрім цього, суд при розгляді позовних вимог, приймає до уваги, що відповідно до ст. 1254 ЦК України на даний час чинним є заповіт від 01.12.2009 року на користь [PERSON], оскільки більш пізній заповіт від [INFO], складений [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], відповідно до якого померла [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] був визнаний судом недійсним в порядку ст. 225 ЦК України з підстав, що [PERSON] у момент складання заповіту не розуміла значення своїх дій та не здатна була керувати ними, що було встановлено висновком амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи від 05.09.20013 року, який не був оскаржений позивачем в разі наявності заперечень щодо психічного стану померлої, а також рішення суду, яким було визнано недійсним заповіт від [INFO] набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного належного доказу того, що [PERSON] складаючи заповіт не могла розуміти в повному обсязі значення своїх дій та керувати ними та що її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Окрім цього, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача про недійсність складеного померлою [PERSON] заповіту від 01.12.2009 року на користь відповідача [PERSON], тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] на підставі якого, відповідно до норм чинного законодавства [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS], а отже відсутні законні підстави для скасування право власності за [PERSON] на вищезазначену квартиру та визнання за позивачем право власності на ? частину даної квартири, тому суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Суд вирішуючи заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою суду від 17.03.2014 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], враховуючи результат розгляду справи, яким позивачу було відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, а тому відпали підстави за наслідками яких були застосовані заходи забезпечення позову, окрім того, вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають власнику користуватись арештованим майном, тому суд відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України вважає необхідним одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 203/1633/14-ц. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивачем при подачі до суду уточненої позовної заяви не було сплачено судовий збір відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, яким ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно - вартістю майна. Як вбачається зі звіту про оцінку майна, а саме квартири [ADDRESS], ринкова її вартість складає 276 497 грн., враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги щодо визнання права власності на ? частину зазначеної квартири, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1 626 грн. 08 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved