Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

13 липня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява, яка була розподілена на суддю [PERSON] Так як суддя [PERSON] з 17.10.2017 року була звільнена у відставку, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 10.11.2017 року справа була розподілена на суддю Притулу Н.Г. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.01.2018 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 37 352,70 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 27.02.2006 року по 24.05.2017 року працювала на посаді бухгалтера 2 категорії у відповідача та була звільнена за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Трудова книжка видана в день звільнення. Водночас на день звільнення існувала заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року, яка не виплачена. Таким чином на підставі статті 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні при середньоденному заробітку позивача 226,38 грн., що становить 37 352,70 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність, зазначає, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином повідомлявся про судове засідання, до суду пояснення чи заперечення (відзив) на заявлені вимоги не надійшли. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, з 27.02.2006 року [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера 2 категорії Державного підприємства «Проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» та 24.05.2017 року звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці та копіями наказів. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок при звільненні, що підтверджується довідками про заборгованість по заробітній платі, яка станом на 15.06.2017 року становить 19 665,86 грн. Судовим наказом від 22.12.2017 року вказану заборгованість стягнуто з відповідача на користь позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не надав суду доказів належного проведення розрахунку при звільненні позивача. Як вбачається із позовної заяви, позивач розрахувала середньоденний заробіток в розмірі 226,38 грн. Проте суд не може погодитись із вказаними нарахуваннями, виходячи з наступного. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Останні два місяці перед звільненням (березень, квітень) - у березні 22 робочих дня, у квітні - 19, тому загальна кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку становить 22 + 19 = 41. Як вбачається з розрахункових листів позивачу за березень місяць нараховано суму 3 246,21 грн., у квітні позивачу нараховано 5 214,73 грн. Отже, зазначені суми і беруться для обрахунку середнього заробітку. А тому загальна заробітна плата, що враховується для розрахунку середньоденної заробітної плати становить 3 246,21+ 5 214,73 = 8 460,94 грн. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 8 460,94 грн. : 41 день = 206,36 грн. Загальна кількість днів затримки розрахунку становить 166 днів, а саме: 2017 рік: травень - 5 днів, червень - 20 днів, липень - 21 день, серпень - 22 дні, вересень - 21 день, жовтень - 21 день, листопад - 22 дні, грудень - 21 день. 2018 рік: січень - 13 днів. Тому сума середнього заробітку за час затримки виплати становить 206,36 грн. х 166 дні = 34 255,76 грн. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 34 255,76 грн. Крім того, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial