Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

14.07.2014 року до суду надійшла справа за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом Національного університету внутрішніх справ від 26.07.2005 року № 241 о/с [PERSON] було зараховано до складу курсантів ХНУВС, а 22.05.2009 між ХНУВС, Головним управлінням МВС України в м. Київ та відповідачем був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Договір). Після закінчення ХНУВС, згідно з наказом ХНУВС від 27.06.2009 № 252 о/с, відповідача з 27.06.2009 року було відраховано зі складу курсантів ХНУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Київ. Наказом ГУМВС України в м. Київ від 11.03.2011 № 131 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 пп. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком, а згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідач також надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, із матеріалів справи вбачається, що Наказом ХНУВС від 26.07.2005 року № 241 о/с відповідача було зараховано до складу курсантів ХНУВС (а.с. 3). 22.05.2009 між ХНУВС, Головним управлінням МВС України в м. Київ та відповідачем був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 4-5). Згідно з наказом ХНУВС від 27.06.2009 № 252 о/с, відповідача з 27.06.2009 року було відраховано зі складу курсантів ХНУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУМВС України в м. Київ (а.с.6). Наказом ГУМВС України в м. Київ від 11.03.2011 № 131 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 пп. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. (а.с.7). Отже, в обґрунтування свого уточненого позову позивач посилається на п. 2.3.6 Договору, відповідно до якого відповідач зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком та на ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», згідно з якою особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У пункті 3. Договору визначені підстави для відшкодування фактичних витрат на підготовку. Ними є: - дострокове розірвання Договору про підготовку фахівця у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни; - відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. У свою чергу, типова форма тристороннього договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, про яку йдеться у п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007р. №313 (далі - Порядок), була затверджена 14.05.2007 року наказом МВС України №150, відповідно договори зазначеного зразка укладались з особами, зарахованими на навчання, з вересня 2007 року. До цього моменту порядок підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування регулювався наказом МВС України від 30.08.1999 року №660, відповідно до якого на ректорів вищих навчальних закладів МВС України після зарахування осіб на навчання за державним замовленням покладався обов'язок укласти з ними угоду. Форма такої угоди передбачала її укладення між вищим навчальним закладом і особою, зарахованою на навчання. Замовник, у даному випадку - головне управління або управління МВС України, на той час стороною угоди не був. Отже, укладання угоди або договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України є обов'язковим, відповідно до Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», наказу МВС України від 30.08.1999 року №660, які були чинні на час вступу Відповідача до Харківського національного університету внутрішніх справ, та наказу МВС України від 14.05.2007 року №150. Фактично договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (далі - Договір) був укладений між Позивачем та Відповідачем лише 22.05.2009 року. При цьому а ні умови попередньо вказаного Договору, а ні зміст постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313 не містять приписи про їх зворотну дію у часі, що узгоджується з приписами ст. 58 Конституції, ст. 5, 631 ЦК України та п. 7.4. Договору. Крім цього, суд зауважує, що Порядок та Договір визначають лише види, обсяг та порядок розрахунку витрат на утримання курсанта, але підтвердженням фактично здійснених витрат можливо встановити лише у відповідності до п. 2.2. Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, а саме «Після закінчення навчального року у наказі начальника ВНЗ про переведення курсантів на наступний курс навчання проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах. Щорічні витяги з цих наказів долучаються до особової справи випускника ВНЗ». Позивач витяги з наказів щодо здійснених витрат на утримання Відповідача до матеріалів судової справи не надавав, а отже жодним чином не підтвердив, які саме витрати на Відповідача фактично здійснювались, їх обсяг та вартість. Крім цього, із позовних вимог та наданих розрахунків випливає, що позивач просить стягнути з відповідача витрати за навчання за період з 2005 по 2009 роки. Однак, у період з часу зарахування [PERSON] курсантом 1-го курсу, 03.08.2005 року (а.с. 3) до 16.09.2006 року [PERSON] ще був неповнолітнім. А тому, в силу ст. 32 ЦК України згода батьків [PERSON] на укладання Договору який містить зобов'язання фінансового характеру, що виникли у період його неповної цивільної дієздатності повинна бути обов'язковою. Доказів на це позивачем не надано. Враховуючи усі вище перелічені докази та факти суд вирішив відмовити Харківському національному університету внутрішніх справ у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed