Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

13.03.2018 р. позивач звернулась до Святошинського районного суду з позовом, вимогами якого є визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є наймачем неприватизованої квартири, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів від 11.11.1991 р. № 894 про зміну договору найму жилого приміщення та Договору найму жилого приміщення від 05.05.2006 р. 09.01.1973 р. на ім'я матері позивача було видано ордер на жиле приміщення, а після її смерті особовий рахунок було переоформлено на позивача. У вказаній квартирі зареєстровано крім позивача ще й її дітей та її брата [PERSON] Однак, відповідач з 1997 р. не проживає у даній квартирі, витрат по утриманню квартири не здійснює. Позивач вважає, що відповідач створює перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним позивачу майном. Тому, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримують та просять його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судові засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомляв, клопотання про розгляд справи за своєї відсутності не подавав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих 09.01.1973 року видано ордер № Г 199261 [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 16). Рішенням Виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів від 11.11.1991 р. № 894 особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] переоформлено з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого ВРАГС Ленінградського району м. Києва від 03.02.1998 р. [PERSON] після розірвання шлюбу залишила прізвище «[PERSON]» (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого ВРАГС Ленінградського району м. Києва від 27.02.1998 р. [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 12). На підставі Договору найму жилого приміщення від 05.05.2006 р. [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] у безстрокове користування(а.с. 18). Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS] (а.с. 25-33). Відповідно до складених актів ЖЕД № 6 відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], але в ній не проживає тривалий час(а.с. 57, 58, 59). У судовому засіданні 04.02.2019 р. свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач більше 10 років не проживає у спірній квартирі. Судом не встановлено фактів перешкоджання позивачем відповідачу в користуванні житлом. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що відповідач не проживає в даній квартирі близько десяти років, що ускладнює здійснення позивачем повноважень користування нею, оскільки вона вимушена сплачувати за відповідача витрати на комунальні послуги, а тому є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням. Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved