Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

14.01.2020 року [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою про визнання сплачених коштів - аліментами на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач добровільно приймав участь в утриманні свого сина та сплачував на рахунок відповідача грошові кошти (аліменти), які не були враховані у виконавчому провадженні № 58288522, в період з серпня 2018 року по грудень 2018 року, а саме до прийняття Обухівським районним судом Київської області рішення від 22.12.2018 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Загальна сума добровільно сплачених аліментів, які на думку позивача підлягають зарахування в аліментні зобов`язання за судовим рішенням, дорівнюють 9000 грн. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 15 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання. 03.03.2020 року ухвалою суду до участі в справі в якості співвідповідача залучена [PERSON] , яка доводиться матір`ю дитини [PERSON] , 2012 р. н., відносно якого у позивача виникли аліментні зобов`язання. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 07 квітня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, пояснивши суду, що між ним та [PERSON] існувала усна домовленість про сплату коштів в розмірі 2000 грн. на місяць, в якості аліментів на користь їхньої спільної дитини [PERSON] , 2012 р. н. В серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини, про зазначений спір він дізнався лише в грудня 2018 року, і до цього часу продовжував добровільно надавати кошти в обумовленому усною домовленістю розмірі, сплативши таким чином 9000 грн. Після задоволення позовних вимог [PERSON] з нього за рішенням суду від 22 грудня 2018 року почали стягувати аліменти, починаючи з 08.08.2018 року, тобто з дати звернення до суду із позовом. Відповідач Обухівський МВ ДВС ГТУЮ в Київській області відмовив позивачеві в зарахуванні коштів в розмірі 9000 грн. в рахунок аліментів, визначених рішенням суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив в якому заперечила проти позовних вимог у повному обсязі та просила у задоволенні позову відмовити, направила клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відзиві відповідачка зазначила, що між нею та позивачем не досягалося ніяких усних домовленостей про добровільне утримання дитини, в зв`язку з чим вона і звернулася до суду за вирішенням вказаного спору. Кошти в розмірі 9000 грн., сплачені на її користь, є частиною вартості ремонту в квартирі за адресою: [ADDRESS] , відшкодовані позивачем. Представник відповідача Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області в судове засідання не з`явився, про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.12 та частинами 1,5,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, [INFO] у сторін народився син [PERSON] .04 липня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про народження, актовий запис № 1344. Батьком народженої дитини, згідно ч. 1 ст. 122 СК України, був записаний позивач. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2018 року по справі № 372/2289/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] пр . стягнення аліментів позовні вимоги задоволено та вирішено: «Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття» По справі № 372/2289/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, рішенням Київського апеляційного суду від 03.04.2019 року, зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з позивача на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/4 на 1/6 частину від усіх видів його заробітку (доходу), в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позивач зазначає, що Обухівським міськрайонним ВДВС ГТУ юстиції у Київській області не було враховано добровільно сплачені ним аліменти на утримання дитини [PERSON] за період з серпня 2018 року по грудень 2018 року в розмірі 9000 грн., які підтверджуються наданими ним квитанціями. На підтвердження факту добровільної участі в утриманні сина, позивач долучив до матеріалів справи копії квитанцій в період з 22.08.2018 року по 10.12.2018 року на загальну суму 9000 грн. ( а. с. 8-16). Позивач вважає, що ці письмові докази, які мають банківські реквізити, є достатніми доказами для зменшення суми аліментів, які підлягають утриманню з нього за рішенням суду. Відповідач [PERSON] , в свою чергу, по-перше, заперечує будь-які усні домовленості про добровільне утримання дитини із позивачем; по-друге, стверджує, що ці 9000 грн., є частиною відшкодованих їй витрат, понесених нею при ремонті квартири. (а. с. 56-63). Відповідно до приписів статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні між сторонами не було укладено договору про сплату аліментів на дитину в порядку, передбаченому ст. 189 СК України. Відповідачка заперечує факт наявності між нею та позивачем усної домовленості щодо способу виконання ним обов`язку утримувати дитину, квитанції, надані [PERSON] не містять вичерпної інформації, яка б спростовувала твердження відповідачки. Окрім цього, Сімейним кодексом України не передбачено порядок зарахування добровільно сплачених коштів на утримання дитини в рахунок аліментів, як коштів, що стягуються на утримання дитини за рішенням суду. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed