Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

13 квітня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх доходів починаючи з моменту звернення до суду і до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначає, що 20 липня 2013 року Білостоцькою сільською радою Луцького району Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що внесений актовий запис №03. Від шлюбу мають малолітню дитину 2011 року народження. Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалося, в них відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди у сімейному житті та побуті. Зазначає, що збереження сім'ї неможливе. З наведених підстав просить суд розірвати шлюб та стягувати на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх доходів починаючи з моменту звернення до суду і до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак у заяві від 07 червня 2017 року просить розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач була належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з'явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 липня 2013 року Білостоцькою сільською радою Луцького району Волинської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що внесений актовий запис №03 (а.с.4). Статтею 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд наголошує, що шлюб за своїм змістом є добровільним союзом чоловіка та жінки (статті 21, 24 СК України). Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, подальше існування шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, оскільки вона не бажає надалі перебувати в шлюбі з відповідачем. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач, не проживає разом з дитиною та не приймає участі в її утриманні, отже він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною. З врахуванням вищенаведеного з відповідача на користь позивача слід присудити аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. А статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого стану здоров'я та/або матеріального становища дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився, відтак суд вважає що його стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти. Аналогічно суду не було надано доказів про наявність у [PERSON] на утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина. З наданої позивачем інформації слідує, що [PERSON] є офіційно працевлаштований. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від його сукупного доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, від дня подання позовної заяви з 13 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд врахував її стан здоров'я та матеріальне становище; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також ту обставину, що у відповідача на утриманні інших осіб немає. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу [PERSON] квитанцією №9860420015 від 04 квітня 2017 року сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1). Частиною третьою статті 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за цю вимогу слід стягнути з відповідача на користь держави. Ставка судового збору за дану вимогу становить 640,00 грн. Суд в цій частині задовольнив позовні вимоги частково, тобто замість стягнення аліментів у розмірі 1/3 від сукупного доходу, стягнув 1/4, отже, до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 480,00 грн, (1/4 : 1/3 х 640 грн. ) На підставі пункту 1 частини першої статті 367 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial