Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

14 червня 2021 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Дирекція по будівництву об`єктів» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 05 листопада 2018 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Наказом Міністерства енергетики України №43 від 01 квітня 2021 року було затверджено Статут ДП «Дирекція по будівництву об`єктів», а наказом №45 від того ж 01 квітня 2021 року реорганізовано ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Наказом ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» №25/к від 13 квітня 2021 року її було переведено на підприємство, а наказом №25/к від 15 квітня 2021 року звільнено з роботи у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю. У день звільнення роботодавець не виплатив заробітну плату та вихідну допомогу належну їй при звільненні. Заборгованість станом на 11 червня 2021 року склала 17 759,38 грн., які просить стягнути з відповідача в свою користь. Також, враховуючи, що її середньоденний заробіток, який становив 274,61 грн., просить суд стягнути з відповідача в свою користь 10 984,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 16 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року, із розрахунку 40 робочих днів х 274,61 грн. її середньоденного заробітку. Також, просить стягнути з відповідача в свою користь 5000 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу та 908 грн. судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, її представник - адвокат Улибін-Вельгус В.В. подав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити Доводи відповідача подані у відзиві вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу (а.с. 19 ). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в.о. директора ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову та в порядку ст.262 ЦПК України винести окрему ухвалу, якою зобов`язати ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» змінити формулювання причин звільнення, видати наказ про внесення змін до трудової книжки позивача. Просив відмовити в стягненні нарахованої але не виплаченої працівникові суми вихідної допомоги при звільненні на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України відповідно до вимог ст.44 КЗпП України, з тих причин, що до Фонду оплати праці ці кошти не входять та вони не передбачені пунктом 6 Порядку 80. Крім того, повний обсяг прав та обов`язків ДП «Буддирекція» отримає лише після внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про припинення ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Станом на день написання заяви, Міністерство енергетики України не затвердило проміжний акт, відтак відповідач не був правонаступником ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» в частині виплати заборгованої заробітної плати. Зазначив, що виплата ДП «Буддирекція» коштів позивачу приведе до нецільового їх використання і порушення бюджетного законодавства, що в сукупності вказує на неналежну діяльності юридичної особи, відтак просить суд винести окрему ухвалу якою зобов`язати ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» змінити формулювання причин звільнення та видати наказ яким внести зміни до трудової книжки позивача. Зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 26 червня 2019 року, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. При визначенні сум відшкодування витрат понесених на правничу допомогу, просить врахувати фінансовий стан відповідача, розмір та реальність понесення таких витрат позивачем (а.с.21-27). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду відступивши від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд, з урахуванням конкретних обставин, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Відшкодування, яке нараховується відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунку при звільненні. Міжнародними правовими актами, Конституцією України, законами України та підзаконними нормативними актами, рішеннями Конституційного Суду України урегульовано питання оплати праці та захисту прав найманих працівників. Такими актами є як міжнародні акти, які передбачають захист природних прав людини, а саме, Загальна декларація прав людини 1948 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Енцикліка прав людини 1963 року, Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права 1966 року тощо. Стаття 117 КЗпП України передбачає не санкції у розумінні ЦК України за невиконання фінансового зобов`язання, а саме гарантії дотримання роботодавцем прав найманого працівника на своєчасне та у повному обсязі отримання заробітної плати. Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як встановлено судом, що на підставі наказу №203/к від 05 листопада 2018 року позивач [PERSON] була прийнята на роботу у ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» (а.с.7). Наказом Міністерства енергетики України №43 від 01 квітня 2021 року було затверджено Статут ДП «Дирекція по будівництву об`єктів», а наказом №45 від того ж 01 квітня 2021 року реорганізовано ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська». Наказом ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» №25/к від 13 квітня 2021 року позивача [PERSON] з 14 квітня 2021 року зараховано до особового складу підприємства (а.с.8). Наказом №25/к від 15 квітня 2021 року [PERSON] з 19 квітня 2021 року звільнено з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.9) Згідно з довідкою відповідача №40/146 від 31 травня 2021 року (а.с.10), заборгованість по вихідній допомозі, що належна [PERSON] , станом на 31 травня 2021 року складає 17 759,38 грн. Відповідно до тієї ж довідки, середньоденний заробіток [PERSON] складав 274,61 грн. Судом було встановлено, що по спливу двох місяців після звільнення позивач звернувся до суду з позовом, однак при цьому заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі та іншим виплатам в сумі 17 759,38 грн. з моменту звільнення позивача і по даний час, відповідачем не виплачена, тобто повний розрахунок із звільненим працівником роботодавцем проведений не був. З огляду на встановлені обставини, суд не вбачає підстав розцінити строк звернення невиправданим і занадто тривалим, а відтак вважає поведінку працівника такою, що відповідає належному захисту порушеного права на оплату праці. З урахуванням того, що позивача було звільнено з ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та з вини підприємства належні звільненому працівникові кошти у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, наступним чином: за період з 20 квітня 2021 року (наступний день після звільнення) по 30 квітня 2021 року включно минуло 37 робочих дні, відтак 274,61 грн. (середньоденний заробіток [PERSON] ) х 37 (робочих дні за вищевказаний період) = 10 160,57 грн. Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо відсутності необхідного дієздатності відповідача ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» станом на час подачі заяви, оскільки такі твердження повністю спростовуються наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема наказами підприємства про переведення та звільнення [PERSON] . Суду незрозуміле клопотання відповідача про винесення окремої ухвали, якою той просить зобов`язати ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» змінити формулювання причин звільнення та видати наказ про внесення змін до трудової книжки позивача. Суд звертає увагу сторін на те, що спір вирішується лише в межах заявлених позовних вимог, а оскільки жодних порушень законодавства в діях ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» суд не знайшов, відтак слід вважати, що положення ст.262 ЦПК України були невірно витлумачено відповідачем та його представником. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку у даній справи, суд бере до уваги те, що судом було повністю задоволено позовні вимоги щодо стягнення розрахункових суд, а тому беручи до уваги співмірність цієї суми із розміром заявленого позивачем середнього заробітку, бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу всіх належних коштів по даний час, що в сукупності вказує на небажання роботодавця виконувати свої зобов`язання і обмеження колишнього найманого працівника у його правах. За наведених обставин, суд не вбачає об`єктивних підстав скористатися своїм правом щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені і залишаються не виплаченими на даний час, суд задоволює позовні вимоги та стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача [PERSON] 17 759,38 грн. заборгованості по вихідній допомозі при звільненні та 10 984,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 квітня 2021 року по 14 червня 2021 року включно. Також, в відповідача в користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує 908 грн. судового збору (а.с.4). Щодо вимог позивача про стягнення 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд, виходячи з розміру задоволених позовних вимог та наявного клопотання відповідача про їх зменшення, з врахуванням складності справи, фінансового стану сторін, фактично здійснених адвокатом робіт та наданих послуг, стягує з відповідача в користь позивача 2000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються документально (а.с.11-15).

Outcome: approved