Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

13.04.2016 року до суду з позовом звернулася [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання об'єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю, вказавши в позові, що 08 вересня 2002 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Від цього шлюбу в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням Немирівського районного суду від 13.11.2012 року шлюб між ними розірвано. Ухвалою Немирівського районного суду 22 червня 2012 року затверджено мирову угоду, згідно якої її [PERSON] переходить у власність ? частина житлового будинку до складу якої входить: коридор 1-1 площею 7,4 кв.м., санвузол 1-2 площею 7,0 кв.м., кухня 1-3 площею 20,2 кв.м., коридор 1-4 площею 7,6 кв.м., кімната 12-5 площею 15,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] та ? частина земельної ділянки загальною площею 0,0993 га., на яку видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] на ім'я [PERSON] Відповідачеві [PERSON] переходить у власність ? частина житлового будинку до складу якої входить: кімната 1-6 площею 11,6 кв.м., кімната 1-7 площею 29,6 кв.м., що розташований по [ADDRESS] та ? частина земельної ділянки загальною площею 0,0993 га., на яку видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] на ім'я [PERSON] Незважаючи на ухвалу суду відповідач продовжує користуватися належною йому частиною житлового будинку та земельної ділянки створюючи тим самим перешкоди її в користуванні її власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч. 1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Стаття 391 ЦК України, передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 СК України, тобто дружина, діти, батьки. Її неповнолітній син [PERSON] є членом її сім'ї і має право на користування належною її частиною житлового будинку. Незважаючи на ту обставину що рішенням суду шлюб між ними було розірвано вони продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство. В 2013 році вони придбали земельну ділянку по [ADDRESS]. За період 2013-2016 років на цій земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку, на даний час зведено стіни будинку та встановлено панельні перекриття. Так як будівництво вони фактично провели в період спільного проживання, після розірвання шлюбу то є необхідність встановити факт проживання однією сім'єю в період з 13.11.2012 року по 01 березня 2016 року. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, майно набути ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Письмовий договір між ними не укладався, отже все майно що було набуте за час спільного належить як їй, позивачу та відповідачу в рівних частинах. Так як спірний незавершений будівництвом житловий будинок ними сторонами по справі побудовано за період спільного то відповідно до вимог закону є об'єктом спільної сумісної власності сторін. На майно, що об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці виникає згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України з моменту завершення будівництва здачі його в експлуатацію та державної реєстрації права власності. Відповідно до висновків експертиз вартість будівельних матеріалів по будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку, криниці та будівельних матеріалів, що знаходяться на земельній ділянці по [ADDRESS], власником якого є [PERSON], станом на час проведення експертизи може складати: 228970 грн. Ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], станом на час проведення експертиз, складає: 72 %. Визначити технічно можливі варіанти поділу в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку із розрахунку ? та ? частини, що розташований по [ADDRESS], станом на час проведення експертизи, не вбачається можливим. Так як спірний незавершений будівництвом житловий будинок побудовано за спільні кошти сторін по справі в період їх спільного проживання, то це дає право позивачці на визнання за нею права на ? частину спірного об'єкта незавершеного будівництва. Виходячи з того, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа №6-2017 цс 15) від 07 вересня 2016 року (справа №6-47 цс 16). В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнає заперечує проти їх задоволення, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Будучи допитаний в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] однією сім'єю, без реєстрації шлюбу із [PERSON] в період з 13.11.2012 року по 01.03.2016 року. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, його представника, представника відповідача та свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до копії рішення Немирівського районного суду від 13 листопада 2012 року, шлюб зареєстрований 08 вересня 2002 року виконавчим комітетом Кунянської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, актовий запис № 08 між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а. с. 37 ). Судом встановлено, що згідно позовної заяви та пояснень позивача, відповідача та свідків, які не заперечували, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 13.11.2012 року по 01.03.2016 року. Згідно роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 ст. 21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Судом встановлено, доведено відповідними доказами та показами свідків, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок був побудований в інтересах сім'ї, а тому, за нормами СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивач [PERSON] має рівні права на володіння, користування та розпорядження цим будинком. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині вимоги про встановлення факту проживання сторін по справі однією сім'єю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В правових позиціях постанови Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15 визначено, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, що проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, оскільки виплати на будівництво були здійснені у період перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, то таке майно, а саме об'єкт незавершеного будівництва - будівельні матеріали, конструктивні елементи і обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS], ступінь будівельної готовності незавершеного будівництва житлового будинку складає 72 % визнається судом спільним майном набутим за час проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами факт будівництва житлового будинку в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з позивачем по справі саме за його особисті кошти. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання об'єкту незавершеного будівництва - будівельні матеріали, конструктивні елементи і обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS], ступінь будівельної готовності незавершеного будівництва житлового будинку складає 72 % спільною сумісною власністю подружжя та розподіл права власності на зазначений житловий будинок, суд вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав: Здійснення будівництва під час шлюбу відноситься до обєктів спільною сумісної власності подружжя, відповідно до вищезазначених положень Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. В даному випадку діє «презумпція» спільної власності, тобто, вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності. Законодавець , в тому числі, передбачає і той факт, що дохід одного із подружжя у вигляді заробітної плати або інших доходів є також спільною сумісною власністю, незважаючи на розмір доходів кожного з подружжя. Таким чином посилання відповідача та його представника, що будівництво здійснювалось за кошти з доходу відповідача, не є підставою для визнання вищезазначеного незавршеного будівництвом житлового будинку особистою власністю відповідача, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу у рівних частках. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 27.04.2017 року № 951/17-21: Вартість будівельних матеріалів по будівництву незавершеного будівництвом житлового будинку, криниці та будівельних матеріалів що знаходяться на земельній ділянці по [ADDRESS], власником якої є [PERSON], станом на час проведення експертизи, може складати: 288970 грн. Ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], станом на час проведення експертизи, складає: 72%. Визначити технічно можливі варіанти поділу в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку із розрахунку ? та ? частини, що розташований по [ADDRESS], станом на час проведення експертизи, не вбачається можливим ( а. с. 93-107 ). Об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 р. із змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо враховуючи ступень його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають поділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Відповідно до розяснень абз. 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст. 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю так само як і майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже вимога за позовом про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку незавершеного будівництва - будівельні матеріали, конструктивні елементи і обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку складає 72 %, як спільного майна набутого за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] - суд вважає такою, що підлягає задоволенню. За таких обставин, враховуючи незаперечення відповідачем позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу спільним майном, визнання права власності на частку у спільному майні, обгрунтований та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved