Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

14.08.2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк « Приватбанк»звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позов тим, що відповідно до укладеного договору № №DOXRF 904000167 від 11 травня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6162 грн. 85 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до цього договору Позичальник зобов'язався надавати Банку грошові кошти/ щомісячний платіж/ для погашення заборгованості, який складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позичальник умов кредитування не виконав у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість на 2 серпня 2013 року у сумі 24138 грн. 19 коп., у тому числі: -3670 грн. 07 коп.- заборгованість за кредитом; -1, 39 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; -369,78 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом; -18471, 52 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; -500,0 грн - штраф / фіксована частина/; - 1125,63 грн. - штраф/ процентна складова/; Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, були задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 3670 грн.07 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 1грн. 91 коп., а усього3671 грн.46 коп. У останній частині позову - відмовлено. У задоволенні позову про стягнення суми комісії, суд відмовив з підстав того, що у заяві про надання кредиту сума комісії не встановлена. У задоволенні позову про стягнення з відповідача пені та штрафу, суд відмовив з підстав того, що Умови надання банківських послуг відповідачем не підписані, у тому числі, щодо встановлення розмірів неустойки і щодо збільшення строків позовної давності. Не погодившись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство комерційний банк « Приватбанк» подало апеляцію. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені, штрафів, комісії, та змінити судові витрати, в іншій частині рішення залишити без змін, обґрунтовуючи апеляційні вимоги тим, що рішення є незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. У судовому засіданні представник позивача апеляцію підтримав, та попросив суд її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином / а.с.80/; Судом першої інстанції встановлене наступне. 11.05.2011 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №DOXRF 904000167 відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав та зобов'язався повернути кредит у розмірі 6162 грн. 85 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.03.2012 року. Судом також встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним та Банком договір, підписом у заяві. Відповідач порушував умови договору, платежі вносилися не регулярно та не у повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом у сумі 3670 грн. 07 коп., по процентам 1 грн. 39 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 369 грн. 78 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 18471 грн. 32 коп. Суд встановив, що Угода відповідачем не підписана, а штраф та пеня це подвійна відповідальність за одне і те ж порушення, у задоволенні пені та штрафу відмовив. Суд також відмовив у стягнення комісії, вказуючи, що із заяви Позичальника не вбачається будь- якої комісії. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2 - 4 ст. 612, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. ст. 536, 549 ЦК України проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Апеляційним судом встановлено, що Умовами письмової заяви позичальника від 11 травня 2011 року/ а.с.5/, яку підписано позичальником та Банком, передбачено, що Банк надає Позичальнику кредит у сумі 6162 грн. 85 коп. на строк 10 місяців з 5 травня 2011 року по 10.03.2012 року включно на придбання товару, а також у розмірі 803 грн. 85 коп. на сплату страхового платежу зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 61 грн. 63 коп., сплати відсотків, винагороди, комісії, пені в розмірах зазначених у заяві та в Умовах, з якими Позичальник був ознайомлений, про що свідчить його підпис на зворотній стороні Заяви/ а.с.5, зворотна сторона/; Відповідно до п.2.4.1.1./6.1,6.3/ Умов, та Заяви Позичальника, встановлено строк договору, строк повернення кредиту, розмір кредиту, цілі кредиту, відсотки, винагорода, розмір щомісячної сплати кредиту, період сплати кредиту. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Розмір пені встановлений 2.4.5.1. Умов і становить 1,25% за кожень день прострочки платежу. Відповідно до п.п. 2.4.5.5. Умов кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту, а саме: у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку одноразово штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості. За таких обставин суд першої інстанції прийшов помилково до висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь Банку: 500,0 грн - штрафу / фіксована частина/, 1125,63 грн. - штрафу/ процентна складова/; З цих підстав, суд також необґрунтовано відмовив позивачу у стягненні пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, але розглядаючи розмір пені, суд прийшов до наступного. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та Заяви Позичальника и Умов/ п.2.4.5.1/ розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 1,25% за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем / а.с.4/,та розрахунку представника позивача сума пені за один рік складає 7742 грн. 80 коп. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача пеню у сумі 7742 грн. 80 коп. Між тим, суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні комісії з відповідача. Як вбачається із заяви / а.с.5/,Позичальник сплачує банку єдино разову винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 61 грн.63 коп. щомісяця. Як вбачається з позовної заяви Банк не просить суд стягнути з відповідача винагороду за надання фінансового інструменту. Відповідно до п.2.4.2.2.5. Умов комісія сплачена Банком за послуги списання коштів в іноземній валюті підлягає відшкодуванню з Позичальника. Відповідно до Заяви Позичальника вбачається, що комісія за проведення розрахунків по списанню, або зарахуванню коштів, внесених готівкою, або безготівково на рахунки зазначені кредитно-заставним договором становить 0%. За таких обставин доводи апелянта в частині незаконної відмови у стягненні комісії з відповідача не обґрунтовані і не підтверджуються матеріалами справи, а саме умовами кредитування та умовами Заяви. У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на підставі п.2 ч.1,2 ст.309 ЦПК України, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» необхідно задовільнити частково. Рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 15 листопада 2013 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення штрафів та пені скасувати, в частині судових витрат - змінити. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення штрафів та пені задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» штраф у сумі 500 /п'ятсот/ грн. /фіксована частина/ і 1125 /одна тисяча сто двадцять п'ять/ грн. 63 коп. /процентна складова/, пеню у сумі 7742 /сім тисяч сімсот сорок дві/ грн. 80 коп. та судові витрати у сумі 241 грн.38 коп. Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 2/дві/ грн. 22 коп. В іншій частині рішення залишити без змін.

Outcome: partial