Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточненої заяви від 25 травня 2017 року, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на: земельну ділянку площею 2,43 га; земельну ділянку площею 0,85 га, та на житловий будинок, розташований по вул. Центральній, № 19, в с. Новоселівка Саратського району Одеської області. Свої вимоги він обґрунтував тим, що 02 лютого 2011 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті позивач, його брат [PERSON] та мати [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але свідоцтва про право на спадщину не отримували. 07 липня 2012 року померла його мати [PERSON]. 17 травня 2012 року мати склала заповіт, яким заповідала позивачу усе належне їй на момент смерті майно. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позов визнали, не заперечували проти задоволення позову, оскільки позивач сплатив відповідачу [PERSON] грошову компенсацію за належну йому частку спадщини. Представник Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову (а.с. 152). Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у запорвіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Таким чином, час і підстави виникнення права власності на житловий будинок у спадкодавця визначаються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, а підстави спадкування зазначеного майна визначаються законом, який діяв на час відкриття спадщини, тобто згідно з положеннями книги шостої ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року). Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розмір будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункт 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Як убачається з технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був до введення в дію діючого ЦК України. Вартість зазначеного житлового будинку складає 60255 гривень. Згідно виписки з погосподарської книги Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, особовий рахунок № 0224-1, власником житлового будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Новоселівка, вул. Центральна, № 19, рахувався [PERSON] (а.с. 21,22). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 жовтня 1955 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с.55). Таким чином, даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно свідоцтва про народження серії VІІ-УР № 0966800, виданого Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області, позивач [PERSON], є сином [PERSON] и [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] до дня своєї смерті проживав в [INFO]. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 1642 від 13 липня 2011 року Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 51). 02 липня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 270754, виданим Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 7). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями під № 19, розташованого по вул. Центральній в с. Новоселівка Саратського району Одеської області; земельну ділянку площею 2,43 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, ділянка 1000, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 295670; земельну ділянку площею 0,85 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 071265 (а.с. 12-20, 114, 115). Позивач, його брат [PERSON], та його мати [PERSON]Я, як спадкоємці за законом першої черги, прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON], тому що у встановлений законом строк подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 45-66). 17 травня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала усе належне їй на момент смерті майно своєму синові [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Саратського району за реєстровим номером 49 (а.с. 9). 07 липня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 298346, виданим Новоселівською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 8). Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON], тому що у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с. 76-94). [PERSON] в судовому засіданні відмовився від належної йому частки спадщини після смерті батька на користь позивача, вказавши, що позивач виплатив йому грошову компенсацію за належну йому частку спадкового майна. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON] (а.с. 26). За таких обставин суд вважає необхідним позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved