Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

14.01.2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. і зареєстрованим в реєстрі за №3123 від 31.08.2014 року таким, що не підлягає виконанню про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель LT 35, кузов [NUMBER], 2003 року випуску. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 22.02.2008 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» і позивачем був укладений кредитний договір №04-2.1/145, умови якого останнім неодноразово належним чином не виконувались. Як наслідок було постановлено судові рішення про стягнення заборгованості зі [PERSON], які так само у добровільному порядку не було виконано. 23.10.2014 року позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса. Вважає недопустимим факт винесення ще одного процесуального документа про стягнення коштів з тих же підстав та ризику подвійного стягнення коштів за невиконання одного того ж договору. Позивач не прибув в судове засідання, попередньо подав заяву в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України про розгляд справи за його відсутності, підтримав уточненні позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні повному обсязі /а.с. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, що підтверджується зворотніми поштовими повідомленнями про вручення судових повісток /а.с. /. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідив матеріали справи, повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінив усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат». Ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. У зв'язку з цим розгляд судом справи за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є правомірним, і, крім того, відповідає конституційному положення про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (статті 55, 124 Конституції України). Проте, законодавцем встановлено межі розгляду поданого позову, що стосується лише перевірки законності дій нотаріуса та їх відповідності вимогам чинного законодавства. Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено за наявними в матеріалах доказів, що 31.08.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис і зареєстровано в реєстрі за №3123 від 31.08.2014 року про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель LT 35, кузов [NUMBER], 2003 року випуску шляхом його продажу і задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» за період з 17.12.2012 року по 01.07.2014 року на загальну суму 82500 грн 46к./а.с.16/. Згідно позовної заяви [PERSON], підставами оскарження останнім виконавчого напису не є порушення нотаріусом процедури вчинення напису чи неправильність вимог боржника, а є - саме щодо можливого подвійного стягнення заборгованості з нього за укладеним кредитним договором №04-2.1/145 від 22.02.2008 року, оскільки наявні судові рішення про стягнення заборгованості/а.с.1-5, а.с.7, 59-61/. Позивач визнає обставини не виконання вказаних судових рішень, що набрали законної сили у добровільному порядку. Згідно роз'яснень, що містяться у п.9, п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставин справи, на які здійснено посилання, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову.

Outcome: dismissed