Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

13 травня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 11322 грн. 36 коп. боргу за кредитним договором. В позовній заяві вказало, що 07 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику на 24 місяці 1896 грн. кредиту зі сплатою 12 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору, позивач просив стягнути з нього станом на 16 квітня 2014 року заборгованість в розмірі 11322 грн. 36 коп., яка складається з 133 грн. 75 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 773 грн. 50 коп. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 9399 грн. 76 коп. - пені, 500 грн. - штрафу ( фіксована частина ) та 515 грн. 35 коп. - штрафу ( процентна складова ). Представник позивача за довіреністю Корчагіна В.О. у своїй заяві позовні вимоги банку підтримала в повному обсязі, а справу просила розглянути без представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав письмову заяву, в якій заперечував проти задоволення позову банку, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності, а справу просив розглянути без його участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено, що 07 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, який складається із Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) ( далі - Умови ), згідно якого [PERSON] надано споживчий кредит в розмірі 1896 грн. на строк 24 місяці ( з 07.12.2007р. по 07.12.2009р. включно ) зі сплатою 12 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості ( а. с. 4 ). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З наданого банком розрахунку вбачається, що станом на 16 квітня 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 11322 грн. 36 коп., яка складається з 133 грн. 75 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 773 грн. 50 коп. - заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 9399 грн. 76 коп. - пені, 500 грн. - штрафу ( фіксована частина ) та 515 грн. 35 коп. - штрафу ( процентна складова ) ( а. с. 3 ). При цьому останній платіж відповідач здійснив 01 березня 2011 року, сплативши банку 15 грн. 41 коп. процентів за користування кредитом, що свідчить про визнання ним свого боргу. Проте із позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду лише 13 травня 2014 року та надав Умови, відповідно до п.5.5 яких термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років ( а. с. 5-7 ). Між тим, вказані Умови стосуються усього спектру фінансових послуг, що надавалися, не містять підпису відповідача, його реквізитів і відсутня дата їх складання або підпису сторін, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника, а тому докази у справі не дають підстави вважати, що підписуючи Заяву відповідач розумів положення Умов щодо збільшення терміну позовної давності в 5 років. Таким чином, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами терміну позовної давності відповідно до вимог, передбачених ст.259 ЦК України, зі змісту якої слідує, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК України ). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України ). За такого строк для звернення ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам, комісії, пені та штрафу за кредитним договором від 07 грудня 2007 року закінчився 01 березня 2014 року ( з урахуванням останнього платежу та загального строку позовної давності ). Оскільки позивач пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду лише 13 травня 2014 року, а відповідач надав заяву про її застосування, то позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed