Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

14.07.2021 року позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування вимог позовної заяви позивачами зазначено, що вони спільно постійно проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] на праві користування та володіння житлом, що підтверджується наявними документами. У позові вказують, що мають на меті приватизувати вказану квартиру та звертались з цього приводу до Управління майном комунальної власності міста з відповідними заявами, але для реалізації такого права у позивачів відсутній документ - копія ордеру про надання жилої площі. Разом із тим, право позивачів на володіння квартирою [ADDRESS] ніхто не оспорює. Наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 24.10.2006 року, за яким було розділено та переоформлено особові рахунки на квартиру з матері позивачки [PERSON] на [PERSON] . Зазначають, що подані заяви про приватизацію квартири з доданими до них документами не прийнято у звязку з відсутністю копії ордеру про надання жилої площі. Оригінал вказаного ордеру втрачено не з вини позивачів, обставини втрати ордеру позивачам невідомі. На підставі викладеного позивачі просять суд визнати за [PERSON] , [PERSON] користування на законних підставах квартирою [ADDRESS] . Від представника Управління майном комунальної власності міста 06.09.2021 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, де зазначено, що громадяни дійсно мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Як вбачається з позовної заяви, позивачі виявили бажання реалізувати своє право на приватизацію житлової площі квартири, але у звязку з відсутністю ордеру позбавлені права на приватизацію займаного житла. Однак, вирішення всудовому порядку питання щодо визнання права користування житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] є передчасним, до вирішення компетентним органом місцевого самоврядування питання про погодження проведеного позивачами самочинного перепланування приміщень квартири [ADDRESS] , оскільки існуючий об`єкт нерухомості відрізняється за своїми технічними характеристиками від того житлового приміщення, що було надано квартиронаймачу у користування. В судове засідання позивачі не з`явились, їх представник - адвокат Петько А.В. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності,просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що може бути задоволений з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів позову, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за ними права користування житлом в судовому порядку, а тому звернулись до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.Також ст.47Конституції України передбачено,що коженмає правона житло.Держава створюєумови,за якихкожний громадянинматиме змогупобудувати житло,придбати йогоу власністьабо взятив оренду. Громадянам,які потребуютьсоціального захисту,житло надаєтьсядержавою таорганами місцевогосамоврядування безоплатноабо задоступну дляних платувідповідно дозакону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13ЦК Україниособа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК Українипередбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннямич.1 ст.2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається із позовної заяви, позивачі постійно проживають та зареєстровані у квартирі [ADDRESS] на праві користування та володіння житлом, що підтверджується наявними документами. Пунктом 5 ст.16Закону України«Про місцевесамоврядування вУкраїні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з п.п. 5, 6ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Судом встановлено, що об`єкт нерухомого майна - квартира загальною площею 98,7 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Полтави. Дана обставина не оспорюється сторонами. Відповідно до ст.61ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сімї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Відповідно до ст.64ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов`язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за обов`язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.65ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Копією довідки, виданої КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 29.06.2017 року, підтверджується, що наймач квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований в даній квартирі з 10.11.2006 року по день смерті. Згідно копії архівного витягу з рішення №402 від 24.10.2006 року виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради було переоформлено особовий рахунок на вказану квартиру з попереднього наймача [PERSON] , яка померла, на [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, у квартирі за адресою [ADDRESS] на сьогоднішній день проживають позивачі, що підтверджується відмітками у паспортах громадян України. Законність вселення позивачів у вищезазначену квартиру ніким, в тому числі Полтавської міською радою, Управлінням майном комунальної власності міста не оспорювались. Позивачі мали намір приватизувати вказану квартиру за адресою: [ADDRESS] , на що листом Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 23.06.2021 року надано відповідь, у якій повідомлено інформацію про правове регулювання питань приватизації житлового фонду комунальної власності міста, а також щодо переліку необхідних документів, які подаються до органу приватизації житла. Але було зясовано, що копія ордеру про надання жилої площі відсутня, тому відповідним листом позивачів повідомлено, що без надання повного пакету документів вирішення питання про приватизацію квартири виходить за межі наданих повноважень органу приватизації. Слід зазначити, що відповідно до положеньст.58ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Стаття 59 цього Кодексупередбачає можливість визнання ордеру недійсним в судовому порядку. Проте, як встановлено судом, виданий ордер на жиле приміщення недійсним не визнавався, доказів цьому сторонами не надано. Пункт 69 Правил квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Радою Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, містить положення, відповідно до якого ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 72 цих Правил передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордеру, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Водночас, жодної відповідальності за порушення вимог пункту 72 Правил квартирного обліку чинним законодавством України не передбачено. Як встановлено судом, ордер на квартиру за адресою: в житлово-експлуатаційній організації не зберігся і причини його втрати невідомі. Відповідно до ст.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідноз ст.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК Українивизначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на те, що на вказану житлову площу, окрім позивачів, ніхто не претендує, квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним об`єктом нерухомого майна, позивачі вселились у вказане житло на законних підставах і протягом тривалого часу добросовісно використовують квартиру як єдине житло, проживаючи у ній разом однією сімєю, та незаконність їх проживання ніхто не оспорює, але з причин, які не залежали від волі останніх, був втрачений оригінал ордеру на квартиру, тому суд дійшов до висновку про необхідність захисту житлових прав позивачів шляхом визнання права на користування вказаним житловим приміщенням на законних підставах. Крім того, невизнання такого права за позивачами може створити у майбутньому перешкоди для реалізації їх законного права на приватизацію житла. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачами права користування житловим приміщенням. Посилання представника відповідача на обрання позивачами невірного способу захисту їх прав суд вважає безпідставними, оскільки, крім таких доводів, не було надано жодних належних і допустимих доказів щодо відсутності підстав або перешкод у реалізації позивачами їх законних прав в силу положень ст.81 ЦПК України. Без визнання права користування житловим приміщенням позивачі не зможуть реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти зясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивачі просили покласти судові витрати на них та з огляду на характер спірних правовідносин, підстав для відшкодування понесених позивачами судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved