Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

13 березня 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй належить 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2012 року, виданого приватним нотаріусом Скалун Р.В., реєстраційний номер 2593. Відповідач по справі є її чоловіком, 28.05.2015 року на його прохання вона зареєструвала його у спірному будинку за згодою інших співвласників - [PERSON] , та [PERSON] , яким належить по 1/3 частини вищезазначеного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В., реєстраційний номер 1383. З березня 2018 року відповідач за своїм бажанням не став проживати в будинку, так як шлюбні відносини між ними були припиненні, у нього утворилася друга сім`я, та на теперішній час в провадженні Орджонікідзевського районного суду знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. Відповідач за спірною адресою не мешкає, особистих речей його в будинку не має, пішов з будинку за власним бажанням, забравши свої власні речі. Будучи зареєстрованим в будинку, що належить позивачці на праві приватної власності в 1/3 частині, відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні права власності. Реєстрація відповідача в будинку позбавляє її права повною мірою користуватися і розпоряджатися своїм майном. Тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній не проживає в будинку більш ніж один рік. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив визнати його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явились за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлені шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діючої від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 26.09.2003 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В., зареєстровано в реєстрі за №1383, та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1598933 від 30.09.2003 року (а.с.5-6). Також встановлено, що позивачка є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В., реєстраційний номер 2533 (а.с.7). Згідно домової книги у будинку зареєстрована позивачка, відповідач та третя особа [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що [INFO] року складено відповідний актовий запис. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини залишено без змін [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що відповідач з березня 2018 року у будинку [ADDRESS] у добровільному порядку не проживає, особистих речей за зазначеною адресою не має, що не оспорюється та визнається відповідачем. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування будинколм [ADDRESS] , внаслідок чого задовольняє позовні вимоги [PERSON] . На підставі ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved