Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

13.10.2020 року [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Радамовський М.М., звернувся у Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказав, що з 1995 року по 14.01.2001 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, а 14 січня 2001 року зареєстрували шлюб. Повідомив, що за період спільного життя сторони придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м., яка оформлена на [PERSON] . Зазначив, що на даний час сторони припинили шлюбні відносини з ініціативи відповідача, проживають окремо один від одного і не ведуть спільне господарство. З огляду на зазначене, вирішив добровільно розподілити майно, однак [PERSON] заперечує належність спірної квартири до спільної власності подружжя, оскільки нерухомість зареєстрована лише на неї. Враховуючи вищенаведене, просить визнати спільною сумісною власністю сторін однокімнатну квартиру, загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 18 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] , та визначити, що [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині спірного майна; стягнути з відповідача судові витрати. 10 листопада 2020р. із Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області на підставі ухвали суду від 16.10.2020р. в Новодністровський міський суд Чернівецької області надійшла вищезгадана справа, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020р. передана для розгляду судді Цицак В.Л. 13 листопада 2020р. ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін, надано час учасникам справи для подачі заяв по суті спору, призначено судове засідання на 08.12.2020р. о 11 год. 00 хв. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися,\~ проте представник позивача подав заяву від 17.11.2020р. про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити (а.с. 23). Відповідач [PERSON] , яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29), на розгляд справи не з`явилась, проте подала заяву від 25.11.2020р. про визнання позову в повному обсязі; проти задоволення позову не заперечує; справу просить розглянути за її відсутності (а.с. 24-26). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 14 січня 2001р. сторони уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Наддністрянської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області за актовим записом № 1, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та\~ відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданому Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 22.12.2001р. (а.с.4, 25-26, 28). 12 вересня 2009р. між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено договір купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.В. за реєстраційним номером 760 (а.с. 6). На даний час сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу спірної квартири. За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. У ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). У п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, беручи до презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 34,9 кв.м., житловою площею 18, 0 кв.м., належить сторонам на праві спільної сумісної власності. У ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю та визначення часток квартири по 1/2 кожному з подружжя, враховуючи положення ст.16 ЦК України, фактично зводяться до визнання за [PERSON] \~ права власності на 1/2 квартири. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суду приходить до висновку, що спірне майно є спільної сумісною власністю сторін і підлягає поділу, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 874, 00 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в сумі 874, 00 грн. з державного бюджету. На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved