Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

13 січня 2017 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до про стягнення аліментів на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Разом з відповідачем не проживають, до досягнення дитиною повноліття відповідач надавав допомогу на її утримання добровільно, дочка навчається на першому курсі медичного факультеті в Дніпропетровському медичному інституті традиційної та нетрадиційної медицини, на денному відділені, не працює, доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги, позивачка не має можливості утримувати доньку самостійно так як донька навчається за контрактом і вона оплачує її навчання, відповідач є працездатною особою, тому може сплачувати аліменти на утримання доньки на період навчання. На підставі викладеного позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1500 грн. на період навчання, але не більше ніж до 23-х років (а.с. 1) В судовому засіданні позивачка позов підтримала просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 10.02.2017 року, пояснив, що згоден сплачувати аліменти, але зараз не може їх сплачувати оскільки не працевлаштований. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доводи позивача викладені у позові, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 031111 від 12.01.1999 року, актовий запис 8 (а.с.2) З наданої відповіді вбачається, що [PERSON], [INFO], є студенткою першого курсу медичного факультету денного відділення «Дніпропетровського медичного інституту традиційної і нетрадиційної медицини» за спеціальністю «Медицина» з 01.09.2016 року по теперішній час, навчання здійснюється на контрактній основі, стипендія не нараховується і не виплачується (а.с. 25). З копії трудової книжки вбачається, що 31.10.2016 року [PERSON] був звільнений з посади водія з ТОВ «Фрост» за власним бажанням (а.с. 12-13). Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Положеннями ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто як встановлено диспозицією ст. 199 СК України, право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня дитина у віці від 18 років до 23 років має навчатися у звязку з чим потребувати матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання дитини. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьками саме обовязком. У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як розяснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оскільки відповідач фізично здорова, знаходиться у працездатному віці, будучи батьком дитини, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки та враховуючи її матеріальний стан, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти. Проте, суд не вбачає підстав про стягнення аліментів саме у розмірі 1500 гривень. Як зазначала в судовому засіданні позивачка про те що їй необхідні кошти на проїзд, стипендію донька не отримую, хоча доказів цього суду надано не було. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1000 тисяча гривень від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення донькою навчання, яка буде співмірна із матеріальним становищем сторін і відповідатиме їх інтересам і потребам. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial