Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

13 квітня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 22 березня 2011 року без номеру у розмірі 31193,43 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 22 березня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з оформленням пластикової кредитної картки з кредитним лімітом, який в подальшому був збільшений до 17000,00 грн. Однак. позичальник не виконала умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, комісії та відсотків за користування ним, в зв`язку з чим за нею виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. Ухвалою суду від 10 червня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року витребувано докази та визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача. 04 лютого 2021 року від представника відповідача - адвоката Герасимця М.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позов не визнав у повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. Заперечуючи проти позову представник відповідача вказував, що відповідач анкету-заяву від 22 лютого 2011 року без номеру не підписувала, умов кредитування кредитом з позивачем не погоджувала, строк повернення коштів не встановлений, тому і не настав, оскільки позивачем не пред`явлено вимоги про повернення коштів. Жоден правочин між сторонами не укладався, позивачем не доведено будь-яких зобов`язань відповідача перед ним та в даній справі сплив строк звернення до суду із зазначеною позовною заявою. 16 березня 2021 року представник відповідача - адвокат Герасимець М.М. подав клопотання, в якому просив у відповідності до приписів статті 267 ЦК України, відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності. 19 березня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що форма кредитного договору відповідає вимогам цивільного законодавства, відповідач [PERSON] ознайомилась зі змістом кредитного договору, який зафіксовано в заяві позичальника та Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифів, з якими вона також ознайомилась та погодилась зі змістом до їх підписання. Відповідач користувалась наданими кредитними коштами, до певного часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку. Уважали, що строки позовної давності не спливли, оскільки строк перевипущеної картки до останнього дня становив 05.2020 року, а позивач звернувся до суду у квітні 2020 року. У вступному слові представник позивача Литвин С.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Указував, що між сторонами наявні кредитні правовідносини, умови яких порушені відповідачем, що не спростовано жодними належними доказами. Відповідач одержала кредитні кошти, користувалася ними та до певного часу виконувала зобов`язання, однак у відповідача утворилася заборгованість на загальну суму 31193,43 грн, що підлягає стягненню на користь позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату , час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник відповідача - адвокат Герасимець М.М. у вступному слові просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши наслідки пропуску строків позовної давності. Крім обставин, викладених у відзиві наголошував, що відповідач не є клієнтом банку, послугами банку не користувалась, не підписувала з банком жодних документів та не отримувала грошових коштів. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 29 березня 2021 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк», оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, [PERSON] 22 березня 2011 року виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку GOLD з кредитним лімітом 13000,00 грн (а.с.34). Зі змісту указаної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] надала згоду на укладення кредитного договору, погодилась з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи становлять між нею і банківською установою Договір про надання банківських послуг. Крім цього, відповідач ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. [PERSON] зобов`язалась виконувати Умови та Правила надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватись з їх змінами на офіційному сайті акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Згідно довідки позивача без номеру, що надані на виконання ухвали суду про витребування доказів від 09 вересня 2020 року, між сторонами був підписаний кредитний договір без номеру, за якими було надано наступні кредиті картки: - № [NUMBER] , відкрито 07 листопада 2006 року, термін дії 11/09; - № [NUMBER] , відкрито 07 грудня 2009 року, термін дії 11/13; - № [NUMBER] , відкрито 29 березня 2011 року, термін дії 03/13; - № [NUMBER] , відкрито 11 березня 2013 року, термін дії 01/17; - № [NUMBER] , відкрито 20 грудня 2016 року, термін дії 05/20 (а.с.113). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 16 березня 2020 року заборгованість за кредитним договором без номеру від 22 березня 2011 року становить 31193,43 грн, яка складається з наступного: - заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі - 19744,93 грн, - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в сумі - 4850,51 грн, - заборгованості за пенею в сумі - 4636,40 грн, - штрафу (фіксована частина) в сумі - 500,00 грн, - штрафу (процентна складова) в сумі - 1461,59 грн. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача Литвин С.В. , відповідач до одержання кредитної карти № [NUMBER] , яка перевипущена 11 березня 2013 року з картки № [NUMBER] , яка в свою чергу перевипущена 29 березня 2011 року з картки № [NUMBER] та 07 грудня 2009 року з первинної кредитної картки № [NUMBER] , що випущена 07 листопада 2006 року, не мала заборгованості та вчасно виконувала взяті на себе зобов`язання. При цьому, можливість одержання в банківській установі кредитної пластикової картки не відповідачем [PERSON] , а іншою особою повністю виключається, оскільки вона користувалася кредитними коштами та вносила готівку через термінали самообслуговування. Указана позиція представника позивача є спроможною, оскільки позивачем при поданні позову до суду надано фотокопію паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , в якій міститься застереження щодо засвідчення справжності такої копії 07 грудня 2009 року безпосередньо [PERSON] . Крім цього, як убачається з виписки за договором без номеру, по карткам № [NUMBER] та № [NUMBER] здійснювалися протягом 2013-2019 років банківські операції у виді поповнення готівкою в терміналах самообслуговування, що виключає внесення коштів не заінтересованою особою. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України. Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Представником позивача заперечувався факт підписання відповідачем анкети-заяви від 22 лютого 2011 року без номеру, однак не надано жодних належних та допустимих доказів, що доводять указану обставину. Отже, наявність кредитних правовідносин між сторонами не спростовано, а тому доводи представника відповідача щодо цього судом до уваги не приймаються. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини першої статті 1049, частини першої статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До того ж, згідно частини другої статті 1050 ЦК України, в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України). Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно підпункту 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Договору при його укладанні позивач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням чи ініціативою банку. В разі не погашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік відповідно до пункту 2.1.1.12.6 (пункт 2.1.1.12.7.2 Договору). Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн (в еквіваленті 500,00 грн за кредитними картками, відкритим у USD) + 5% від суми позову. З наданого банком розрахунку заборгованості відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, перераховувала платежі на погашення кредитної заборгованості несвоєчасно, у зв`язку з чим, станом на 16 березня 2020 року, у неї перед банком утворилась заборгованість по кредиту в сумі 31193,43 грн. З розрахунку заборгованості слідує, що кредитний ліміт було збільшено банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг з яким відповідач погодилась та ознайомилась. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Позивачем як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення строків виконання договірних зобов`язань. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - наприклад порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені. Отже, одночасне стягнення і пені і штрафу за одне й теж порушення зобов`язання у виді порушення строків повернення кредитних коштів є неможливим. За такого, суд уважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 16 березня 2020 року в загальній сумі 26557,03грн, яка складається із наступного: - заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі - 19744,93 грн; - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в сумі - 4850,51 грн; - штрафу (фіксована частина) в сумі - 500,00 грн; - штрафу (процентна складова) в сумі - 1461,59 грн. Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статей 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України. Щодо строків позовної давності суд зазначає таке. Згідно приписів частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом. Тобто, для застосування строку позовної давності необхідно встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами. За нормами статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-2469цс16 дійшов наступного правового висновку. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14). Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. В свою чергу клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14, від 18 червня 2014 року по справі №6-61цс14, від 30 вересня 2015 року по справі №6-154цс15, висновку Великої палати Верховного Суду, що міститься в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Як установлено в судовому засіданні та підтверджується випискою за договором без номеру, по картці № [NUMBER] 09 жовтня 2019 року здійснено банківську операцію - поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, що розташований в універсамі «Копійка» у м. Миколаєві по вул. Космонавтів, 152 (зворотна сторона а.с.104). Строк дії картки № [NUMBER] установлено 05 місяць 2020 року (а.с.113). Позивач із позовом звернувся 13 квітня 2020 року, отже загальний строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом не сплив, тому підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1789,64 грн (85,14 % від суми сплаченого судового збору).

Outcome: partial