Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

13 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 30 вересня 1994 року по 09 серпня 2000 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею та на її утриманні. Шлюб із відповідачем було розірвано з 09 серпня 2000 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини покладені на неї, хоча такий обов'язок має нести власне і відповідач. Останній раз відповідач надавав допомогу в червні 2013 року. Відповідач працездатний, стан здоров'я є задовільним, стягнення за виконавчими документами із нього не відбуваються, де і ким працевлаштований їй не відомо, оскільки наразі вона не підтримує з ним контакт. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій формі у розмірі 1000,00 грн., починаючи з липня 2013 року і до досягнення донькою повноліття.(а.с.а.с. 1-2). Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на даний час не працює, у нього є ще одна донька від іншого шлюбу, просив стягнути аліменти в розмірі 25%. Вислухавши доводи та пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 липня 1997 року, актовий запис 269 (а.с. 5). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], від 30 вересня 1994 року, актовий запис 897 (а.с.6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб розірвано 09 серпня 2000 року, свідоцтво серії [NUMBER] від 09 серпня 2000 року, актовий запис 199 (а.с. 7). Позивач [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 26 березня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 березня 2010 року, актовий запис 54. (а.с. 8) Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком неповнолітньої [PERSON], вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів є повністю обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд бере до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідача по належному утримуванню неповнолітньої доньки і вважає, що заявлена позивачем сума аліментів у твердій грошовій формі не відповідає дійсним обставинам справи і матеріальному становищу сторін. Оскільки жодних підтверджень того факту, що відповідач має мінливі і нерегулярні заробітки позивач не надала, відповідач заявив, що не працює, суд вважає за доцільне присудити стягнення із відповідача аліментів саме у частці від його заробітку, що буде відповідати інтересам дитини і співмірно із матеріальним становищем сторін. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог так і заперечень. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial