Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

13 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила до [PERSON] та просила суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]». В позовній заяві зазначено, що сторони зареєстрували шлюб 03 травня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 34. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони припинили у січні 2015 року, оскільки не дійшли взаємної згоди щодо виховання дитини та ведення домашнього господарства. У судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі (а.с. 12). Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у його відсутність, на розірвання шлюбу погоджується (а.с. 14). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 травня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 34 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім'я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не може дати позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших сторін. Крім того, позивач посилається на те, що вона понесла витрати на надання юридичної допомоги, які має відшкодувати інша сторона - відповідач у справі. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених судових витрат сторона позивача надала суду довідку адвоката Матвійчука Г.І. про надання юридичної допомоги, де зазначено про передачу та отримання коштів (а.с. 5). Разом з тим, довідка адвоката не є фінансовим документом бухгалтерської звітності та належним доказом на підтвердження оплати коштів. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved