Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

12 серпня 2020 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 2006 року, який рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Після розірвання шлюбу вона створила нову сім`ю уклавши шлюб з [PERSON] . На теперішній час вона має бажання тимчасово строком на один рік виїхати за кордон до м.Хель Республіка Польща де працює за трудовим договором її чоловік [PERSON] . Піклуючись про організацію безперервного процесу навчання сина вона звернулася до Комплексу загальноосвітніх шкіл в м.Хель і її сина [PERSON] було прийнято до 4 класу школи базової освіти в м. Хель (84-150 Хель, вул. Школьна, 1) на 2020/2021 навчальний рік. Разом з тим, для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріально посвідчений дозвіл батька дитини на тимчасовий виїзд за кордон. Однак, останній ухиляється від надання такого дозволу. Посилаючись на те, що позиція відповідача шкодить інтересам дитини просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька - відповідача по справі до м. Хель Республіка Польща у період з 10 серпня 2020 року по 09 серпня 2021 року та крім того, просила стягнути з відповідача в рахунок повернення судові витрати, надавши попередній (орієнтовний розрахунок). Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, в якій крім того зазначила, що повністю підтримує заявлені [PERSON] вимоги, крім того просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5275 грн. 84 коп., які було сплачено позивачкою, на підтвердження чого надала докази понесення останньою вказаних витрат, а саме: договір про надання правничої допомоги № 26/05 від 26 травня 2020 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 16 вересня 2020 року, акт здачі-приймання виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №26/05 від 26 травня 2020 року та прибутковий касовий ордер № 25/09-1 від 25 вересня 2020 року. Крім того представник позивачки зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи служба у справах дітей Очаківської районної державної адміністрації Кушнір Г.В. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду, крім того просила долучити до матеріалів справи розпорядження голови Очаківської райдержадміністрації №128 від 12 жовтня 2020 року «Про затвердження висновку служби у справах дітей Очаківської районної державної адміністрації про підтвердження місця проживання малолітнього [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України». Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 2006 року, який рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 листопада 2016 року було розірвано (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки і відповідача і на теперішній час проживає з матір`ю, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 11) та довідкою про місце проживання № 735 від 10 вересня 2018 року виданою Радсадівською сільською радою Козирського старостинського оругу № 2 Очаківського району Миколаївської області (а.с. 13). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 серпня 2017 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 14). Чоловік позивачки - [PERSON] працює за трудовим договором м.Хель Республіка Польща, куди має намір тимчасово виїхати з дитиною і позивачка, однак для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріально посвідчений дозвіл відповідача, проте останній від надання такого дозволу ухиляється. Так, 25 травня 2020 року позивачкою було надіслано відповідачу лист-запрошення з проханням з`явитися до приватного нотаріуса для надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] , за межі України до Республіки Польща, з метою навчання.( а.с.16), який було повернуто відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання». ( а.с. 17). З копії довідки № 11/2020-/- від 04 червня 2020 року Комплексу загальноосвітніх шкіл в м. Хель, переклад якої з польської мови засвідчений присяжним перекладачем Шубіною О. , [PERSON] було прийнято до 4 класу школи базової освіти в місті Хель ( [ADDRESS] ) на 2020/2021 навчальний рік (а.с. 15). Розпорядженням голови Очаківської районної державної адміністрації № 128 від 12 жовтня 2020 року було затверджено висновок служби у справах дітей Очаківської районної державної адміністрації щодо підтвердження місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , для його тимчасового виїзду за межі України» (а.с. 94). Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. [PERSON] на день звернення до суду з позовом виповнилось 9 років. Відповідно до ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 pоку, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 2 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами), виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Будь-яких доказів того, що мати діє всупереч інтересам неповнолітньої дитини матеріали справи не містять. Відповідач не надав суду доказів щодо вчинення ним дій після звернення позивача для оформлення у належний спосіб дозволу для виїзду дитини за кордон без супроводу батька. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їх дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування в зв`язку з навчанням, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон без згоди батька та до конкретної держави. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги № 26/05 від 26 травня 2020 року, сума судових витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи становить 5275 грн. 84 коп., і вона була сплачена позивачкою, що підтверджується прибутковим касовий ордер №25/09-1 від 25 вересня 2020 року, крім того позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 840 грн. 80 коп. що підтверджується квитанцією, а тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати у зазначеному розмірі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір та судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved