Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

13 березня 2014 року заявник звернувся до суду з даною заявою про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], що помер [INFO], до складу якої входить земельна ділянка для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0525 га., розташована по [ADDRESS], відумерлою та передання її у власність територіальної громади Снігурівської міської ради. Заява вмотивована тим, що вказане спадкове майно не було успадковане протягом встановлено терміну, спадкова справа не заведена, міська рада не має можливості вирішити питання щодо оформлення земельної ділянки нинішнім власником житлового будинку, що на ній розташований. В судовому засіданні представник заявника з підстав, що викладені в заяві просив про її задоволення. [PERSON] заяву підтримав та просив про її задоволення, оскільки іншим чином оформити права на земельну ділянку під власним будинком він можливості не має. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15 квітня 1998 року [PERSON] за торговим біржовим контрактом №2416 придбав у [PERSON] домоволодіння в [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. За недотримання вимог про нотаріальне посвідчення угоди, право власності на вказане домоволодіння [PERSON] набув вже після смерті [PERSON] за рішенням Снігурівського районного суду від 01.04.2010 року в порядку набувальної давності. Цим же рішенням відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку для обслуговування придбаного домоволодіння (а.с. 11). Спірна земельна ділянка цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0525 га., що розташована по [ADDRESS] увійшла до до складу спадкового майна після смерті [PERSON], оскільки на час його смерті належала йому на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Снігурівською міською радою 18.02.1994 року (а.с.10). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Звертаючись з заявою про визнання спадщини відумерлою, заявник посилався на норму статті 1277 ЦК України в ред. 2004 року. Разом з тим, часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON], тобто [INFO]. А положення ст.1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 01 січня 2004 року (ст.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР. Пунктом 5 ч. 1 ст.555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. За таких обставин, спадщина перейшла до держави на підставі ст.555 ЦК УРСР, тому заява про визнання спадщини відумерлою не підлягає задоволенню. ( Лист ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). Оскільки питання про передачу спадкового майна у власність територіальної громади є правовим наслідком, який наступнає у разі визнання спадщини відумерлою, то підстав для задоволення заяви в цій частині також немає. За вище вказаного, в задоволенні заяви заявнику слід відмовити повністю. Керуюючись ст.ст.10,11,209, 212-215,218,274-278 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed