Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

12 листопада 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила стягнути з останнього аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду, тобто з 12 листопада 2019 року. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області суду від 08 січня 2020 року позовну заяву про стягнення аліментів було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її письмова заява в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , уклали шлюб 07 грудня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 800 (а.с.8). Сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9). Позивачка [PERSON] разом із малолітньою донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 133, виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою (а.с. 10) Відповідач [PERSON] є працездатним, з 01.09.2016 року працює на посаді викладача з класу духовних інструментів, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 28.10.2019 року, виданою КП МНЗ « Криворізька міська музична школа №14» КМР ( а.с.11). Згідно ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач позов визнав. По справі відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання позову, оскільки цене суперечить закону та надані учасниками справи докази свідчать про те, що визнання [PERSON] позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне ухвалити рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач інших аліментних зобов`язань не має, позовні вимоги визнав в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років ,у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно. З огляду на викладене, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягує з відповідача (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України закріплено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved