Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

14.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.07.2008 року. Від шлюбу вона та відповідач мають двоє неповнолітніх дітей: дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, ведення господарства, виховання дітей, а також через те, що відповідач має іншу жінку, з якою проживає однією сімєю. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить її інтересам, шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з лютого 2016 року, тому шлюб існує лише формально, спільного господарства вона та відповідач не ведуть. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати за надання їй правової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. На розлученні наполягає, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, оскільки з лютого 2016 року з відповідачем однією сімєю не проживає, на примирення не згодна. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та на надання їй правової допомоги в сумі 150 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, щодо розірвання шлюбу не заперечує, на примирення з позивачкою не згоден. Не заперечує щодо відшкодування понесених позивачкою судових витрат. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №057416 (а.с.6). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Сторони не бажають миритися, позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні погляди на сімейне життя, утримання сімї, ведення господарства, що призводить до непорозумінь та сварок в сімї, внаслідок чого сторони не проживають однією сімєю з лютого 2016 року. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка та відповідач наполягають на розлученні, позивачка має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам [PERSON], то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою додано до позову квитанцію серії 02БР №540679/152 від 13.06.2016 року про оплату 150 грн. за надання адвокатом [PERSON] правової допомоги по договору від 13.06.2016 року у виді консультації, складання позову до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.23), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, з якого вбачається, що на консультацію позивачці та складання позову адвокатом затрачено 0,5 години (а.с.24), договір про надання правової допомоги від 13.06.2016 року (а.с.21), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] за №472 (а.с.22). У квитанції від 13.06.2016 року про оплату правової допомоги (а.с.23) не зазначено тривалість часу, витраченого адвокатом [PERSON] на надання консультацій позивачці та на складання позову, проте з розрахунку суми гонорару (а.с.24) вбачається, що в цілому адвокатом [PERSON] надано правову допомогу позивачці під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням протягом 30 хвилин, а отримано компенсації на суму 150 грн. Зважаючи на вказані обставини, в рахунок компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу, повязану із наданням їй правової допомоги адвокатом [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі 150 грн., сплачені по квитанції від 13.06.2016 року (а.с.23) за надання адвокатом [PERSON] правової допомоги протягом 30 хвилин, виходячи з того, що розмір мінімальної заробітної плати на час надання юридичної допомоги складає 1378 грн., а розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні та поза межами судового засідання, тобто не більше 551,20 грн. за одну годину. Також, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с.1).

Outcome: approved