Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

13 грудня 2019 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає з 2007 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.01.2020. 14.01.2020, розгляд справи відкладено на 30.01.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. У судовому засіданні, призначеному на 30.01.2020, позивач дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а також оголошено перерву до 17.02.2020, у зв`язку із залученням протокольною ухвалою суду до участі у розгляді справи в якості третьої особи [PERSON] . Позивач У судове засідання, призначене на 17.02.2020, позивач не з`явився, у поданій письмовій заяві просив задовольнити позов, а справу слухати за його відсутності. Відповідач, яка повідомлялася судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судові засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подала. Третя особа [PERSON] повідомлялася судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.2007, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної у місті ради та свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А. 15 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 614 (а.с. 6, 11). У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстровані також його дочка - [PERSON] , яка є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.03.2007, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної у місті ради (а.с. 11), та попередній власник - [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №10227 від 02.12.2019, видана управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 9). Позивач зазначив, що відповідач з 2007 року у вказаній вище квартирі не проживає, але зареєтрована, що перешкоджає йому розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Актом від 04.12.2019, зі слів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підтверджено те, що відповідач зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає за місцем своєї реєстрації (а.с. 8). Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік підтверджується також показаннями допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved