Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

14 січня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача у якому зазначили, що 17 квітня 2007 року помер їх чоловік та батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований по вул. Клочанській,45 в смт.Березнегувате Миколаївської області. На випадок смерті покійний заповіту не складав, вони є спадкоємцями першої черги за законом, які спадщину прийняли. Але нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на договорі купівлі продажу будинку укладеному [PERSON] відсутня відмітка про його державну реєстрацію в бюро технічної інвентаризації. Посилаючись на викладене [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на ? частини, а [PERSON] на ? частину житлового будинку № 45 по вул. Клочанській в смт.Березнегувате Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивачі в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Оскільки сторони надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть серії І-ФП №068973 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області убачається, що 17 квітня 2007 року помер [PERSON], актовий запис про смерть №35 (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина зокрема на житловий будинок, розташований по вул. Клочанська,45 в смт.Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, що належав покійному на підставі договору купівлі продажу укладеному 28.04.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори, зареєстрованому у реєстрі за № 230 (а.с.13-14). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка є дружиною померлого [PERSON], про що свідчать свідоцтво про укладення шлюбу І-ФП №260045 видане 25.12.1971 року Березнегуватським райбюро РАЦС Миколаївської області, копія її паспорту громадянина України, виданого 22 вересня 2003 року Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області. А позивач є сином [PERSON], що убачається з копії свідоцтва про його народження І-ФП №340110, виданого 18.06.1974 року Березнегуватським райвідділом РАЦС Миколаївської області (а.с.11,12). Згідно з довідкою Березнегуватської селищної ради № 7029 від 30.11.2015 року позивачі на день смерті [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали разом з ним по вул.Клочанська, 45 смт.Березнегувате Миколаївської області (а.с.16). З копії спадкової справи № 43658668, зареєстрованої у Спадковому реєстрі 18.12.2007 року за № 134, державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори убачається, що позивачі, у встановленому цивільним законодавством порядку подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а отже спадщину у встановленому законом порядку прийняли. Померлий заповіту на випадок смерті не залишив, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом (а.с.59-66). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу виданого Березнегуватським райвідділом РАЦС Миколаївської області 25.12.1971 року, шлюб між позивачкою та [PERSON] було укладено 25.12.1971 року про що було в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис №68 (а.с.12). Договір купівлі-продажу будинку було укладено 28 квітня 1990 року, тобто за час шлюбу позивачки з [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України ( що діяв на час укладення договору) - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 2 ст. 372 ЦК України презюмується рівність часток кожного із співвласників у спільній сумісній власності. Відповідно позивачці як дружині померлого [PERSON] належить ? частина житлового будинку, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя. За ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними. За такого, після смерті [PERSON] позивачка має право на спадкування ? від частки, що належала її чоловіку у спільній сумісній власності, отже позивачка має право на ? частини житлового будинку, позивач [PERSON] як син покійного та спадкоємець першої черги за законом, також має право на спадкування ? від частки, що належала його покійному батьку. 25 листопада 2015 року позивачам завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори було відмовлено в оформленні спадщини на частки спадкового майна, оскільки договір купівлі - продажу житлового будинку розташованого по вул.Клочанській,45 в смт.Березнегувате Миколаївської області не містить відмітку про державну реєстрацію (а.с.18). За ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачам нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на житловий будинок не було зареєстровано згідно вимог «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домів у містах і селищах міського типу Української УРСР» від 31.01.1966 року. Відповідно до вказаної вище Інструкції та Наказу Держжитлокомунгоспу від 31.12.1995 року № 56, що діяв на час укладення договору купівлі продажу покійним та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року (із змінами ) що діє на теперішній час - документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачі належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON], та отримавши відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав на підставі ст.16 ЦК України, мають право на захист порушеного права в судовому порядку . Незважаючи на те, що первинна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна за померлим не проводилась, наявність нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу будинку укладеного покійним за життя свідчить про наявність у нього права на житловий будинок, та є спадковим майном після смерті [PERSON]

Outcome: approved