Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

14 грудня 2018 року [PERSON] товариство комерційний банк «Приватбанк» в особі представника [PERSON] подало до суду вказаний позов посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 01.03.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 30\~000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті складає між ними Договір про надання банківських послуг, в доведення укладення якого посилався на ст. ст. 207, 634, 638, 639 та 642 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору [PERSON] надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Посилаючись на ст. 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 629, 1050 та 1054 ЦК України в звязку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору просив стягнути з нього заборгованість в сумі 89\~759,54 грн, в тому числі 23\~102,61 грн тіло кредиту, 29\~778,90 грн відсотків за користування кредитом, 32\~127,58 грн пені, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 4\~250,45 грн штрафу (процентна складова). Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності за № 8332-К-Н-О, в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] \~в судове\~ засідання повторно не зявився,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~був належним\~чином повідомлений, що підтверджується оголошенням про\~виклик відповідача\~до суду\~на веб-сайті офіційному порталі судової влади (а.с. 53). У відповідності до ч. 1\~ст. 278 ЦПК України\~відповідач відзив щодо позову не подав. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. 01 березня 2010 року [PERSON] підписав заяву № б/н згідно з якою він просив надати йому банківські послуги кредитну картку «Універсальна» з 55 днями пільгового періоду, кредитний ліміт 500 грн, базова процентна ставка 2,5% (а.с. 12). З вказаної заяви суд установив, що відповідач ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також погодився що вказані документи разом з Памяткою клієнта складають між ними договір про надання банківських послуг. Умовами цієї заяви передбачено право банку в будь-який момент змінювати установлений кредитний ліміт. Суд констатує, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, що доводиться відповідною довідкою (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Суд погоджується з доводами позивача, що укладений між сторонами правочин є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та відповідач прийняв пропозицію банку на укладення договору і отримання банківських послуг шляхом підписання заяви (ст. 642 ЦК України) Відтак суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено зазначений кредитний договір на підставі якого виникли договірні відносини. Суд не застосовує ст. 639 ЦК України якою встановлено свободу сторін в обранні форми договору та на яку посилався позивач, позаяк наявними в матеріалах справи доказами доведено факт укладення договору в письмовій формі. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України\~з урахуванням статей\~526,\~527,\~530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Зі змісту позовної заяви вбачається, що як доказ надання Банком кредитних коштів відповідачу, користування останнім вказаними коштами та їх погашення позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 01.30.2010 року укладеного між Приватбанком та [PERSON]станом на 31.05.2015 (а.с. 5-7) та розрахунок заборгованості укладеного між Приватбанком та [PERSON]станом на 31.11.2018 (а.с. 8-11). Надаючи оцінку зазначеним доказам суд констатує, що вказані розрахунки не відповідають вимогам пункту 5.23 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), оскільки не містить належного підпису особи, яка його підписала. Зокрема в розрахунках відсутні назви посади особи-підписанта та її ініціали і прізвище. Розрахунки не містять посилань на первинні документи, в підтвердження факту здійснення відображених в них операцій. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини сьомої даної статті Кодексу суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За частинами третьою і четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Постанови правління Національного Банку України від 4 липня 2018 року N 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічну норму містив п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 N 254, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 8 липня 2003 р. за N 559/7880, чинного на момент укладення кредитного договору. При вирішенні питання про застосування норми процесуального закону, якою регламентується питання допустимості доказів, відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц. За таких обставин, оскільки інших доказів в підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу на підставі зазначеного кредитного договору позивач не надав, суд робить обґрунтований висновок, про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк», за кредитним договором укладеним між сторонами на підставі заяви № б/н від 01.03.2010. Вирішуючи спір, суд враховує вимоги статей 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634 та 1054 ЦК України, на які позивач покликався як на підставу своїх вимог. Разом з цим суд констатує, що в судовому порядку підлягає захисту порушене право або законний інтерес особи, обовязок доведення якого процесуальним законом в даному випадку покладено на позивача. В звязку з викладеним суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості належить відмовити. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed