Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

14.09.2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, подана до відділення поштового зв'язку для направлення до суду 05.09.2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08.10.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в усній формі, згідно якого [PERSON] отримав у позику грошові кошти у сумі 4 750, 00 доларів США, що підтверджується розпискою, складеною відповідачем власноручно. Відповідач зобов'язувався повернути вищезазначені грошові кошти до 22.10.2013 року. В подальшому, 11.10.2013 року відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти у сумі 4000,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на вказану дату становило 500, 44 долари США. 26.10.2013 року відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти у сумі 24 000,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на вказану дату становило 3002, 63 долари США. 27.06.2014 року відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти у сумі 3 000,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на вказану дату становило 253, 74 долари США. 29.09.2015 року відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти у сумі 200,00 доларів США. Факти повернення частинами суми основного боргу відображено у розписці, за підписом позивача та відповідача. З огляду на, що позивач просила стягнути з відповідача суму залишку заборгованості за договором позики у розмірі 793,19 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016 року 21 125,01 грн. Крім того, враховуючи, що відповідачем порушено строки повернення позивачу грошових коштів за договором позики, просила стягнути з відповідача на її користь суму штрафу у розмірі 1007, 95 доларів США, що становить за офіційним курсом НБУ станом на 05.09.2016 року 26 844, 71 грн. Позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Зазначила, що при придбанні відповідачем будинку, останньому не вистачало коштів, а тому вона позичила йому 4 750 доларів США. В свою чергу, на підтвердження виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань, ним надано позивачу оригінали правовстановлюючих документів на нерухомість. Однак остаточного розрахунку між сторонами не відбулося та станом на дату звернення до суду з позовом відповідач не повернув за договором позики 793 долари США. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме у розмірі 100 доларів США заборгованості позивача перед відповідачем за договором позики від 08.10.2013 року. Зазначила, що за своїм характером правовідносини між позивачем та відповідачем є брокерськими послугами, а договір позики, що підтверджений відповідною розпискою, відображає розмір оплати послуг позивача як брокера. Разом з тим, відповідач, бажаючи отримати оригінали правовстановлюючих документів від позивача, що їх протиправно утримує, був змушений дописати в розписці 29.09.2015 року, що винен позивачу ще 650 доларів США, хоча насправді вже погасив свою заборгованість перед нею. Зауважила, що до змісту розписки внесено виправлення та закреслення, що унеможливлює визначення факту наявності будь-якого боргу, а розрахунок заборгованості відповідача, викладений позивачем в позовній заяві, не підтверджений належними доказами в розумінні чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 08.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти всього у розмірі 4 750 доларів США, строком повернення до 22.10.2013 року, що підтверджується розпискою, складеною відповідачем. (а.с. 37) Також встановлено, та не заперечувалося сторонами, що в рахунок погашення суми заборгованості за договором позики, [PERSON] 11.10.2013 року було повернуто [PERSON] суму у розмірі 4000,00 грн., 26.10.2013 року - суму у розмірі 24 000,00 грн., 27.06.2014 року - суму у розмірі 3000,00 грн., 29.09.2015 року - суму у розмірі 200 дол. США. (а.с. 38) Згідно вказаної розписки погашення заборгованості, підписом позивача та відповідача підтверджено, що заборгованість відповідача за договором позики станом на 29.09.2015 року складає 650 дол. США. Посилання в судовому засіданні представника відповідача на те, що насправді [PERSON] станом на 29.09.2015 року не був винен позивачу суму зазначену у розписці як залишок заборгованості у розмірі 650 дол. США, а напис про наявність такої заборгованості було зроблено ним вимушено з метою повернення правовстановлюючих документів на нерухомість, не можуть бути прийняті судом, оскільки договір позики в установленому законом порядку недійсним не визнано, наявність заборгованості за договором позики у розмірі 650 дол. США підтверджено власноручним підписом відповідача, що в судовому засіданні не оспорювалося. Не спростовано наявність боргу у відповідача перед позивачем також і поясненнями [PERSON] як продавця нерухомого майна, що викладені останньою в нотаріально посвідченій заяві. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент передання грошей. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З дослідженої судом розписки вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] на руки у борг грошові кошти у сумі 4 750,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 22.10.2013 року. Також в судовому засіданні встановлено та не спростовано стороною відповідача, що станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою, розмір боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 650 дол. США. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (частини перша статті 533 ЦК України). Таким чином, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, стягненню підлягає грошова сума в іноземній валюті з переведенням її в гривні по курсу, встановленому Національним Банком України, на день ухвалення рішення судом. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у гривнях по курсу станом на дату ухвалення рішення, що становить: 650 доларів США х 27,03 (курс на дату ухвалення рішення) = 17569 грн. 50 коп. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленні договором або законом. З аналізу ст.625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, то вони стягуються виключно в національній валюті Україні - гривні. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь 3% річних підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних за період з 30.09.2015 року по 05.09.2016 року у розмірі 514, 09 грн. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial