Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

13.02.2014 року до Червонозаводського районного суду звернулись позивачі з позовними вимогами про визнання недійсними заяв про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог (т.1 а.с.105-108) вони зазначили, що [INFO] помер [PERSON], який був сином [PERSON] та [PERSON], батьком [PERSON] та чоловіком відповідача по справі - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: квартира, житловий будинок, гараж, автомобіль, внесок до статутного фонду ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS», три нарізні мисливсько-промислові карабіни та одна мисливська гладкоствольна рушниця. Усі співпозивачі у встановлений законом строк звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак, пізніше співпозивачі - [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь свого онука - співпозивача [PERSON] Пізніше, приватний нотаріус письмово повідомила, що у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно, вона позбавлена можливість оформити спадщину, а тому необхідно позивачам звертатися до суду. Разом з тим, співпозивачі [PERSON] та [PERSON] при відмові від прийняття спадщини на користь свого онука не знали, що вони змушені будуть звертатися до суду з метою оформлення спадкових прав, а тому складаючи свої заяви 14.08.2013 року про відмову від спадщини на користь онука вони діяли під впливом помилки і помилялися щодо обставин, які мають істотне значення, тому просять визнати недійсними такі заяви з підстав, встановлених ст. 229 ЦК України, та у зв'язку з цим, оскільки вони є спадкоємцями першої черги за законом визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом по ? частині квартири, гаражу, автомобіля, внеску до статутного фонду до товариства, визнати за [PERSON] ? частину квартири, гаражу, автомобіля, внеску до статутного фонду до товариства, а також визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на зброю. У судовому засіданні позивач та їх представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник визнали позов частково та не заперечували проти визнання права власності за [PERSON] на частку у статутному капіталі ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS» і право власності на зброю та пред'явили зустрічний позов, у якому просили встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у період з 01.09.2005 року по 11.09.2009 року, визнати у порядку спадкування за законом право власності на квартиру в цілому, на житловий будинок в цілому, на гараж в цілому, на автомобіль в цілому з виплатою співпозивачу - [PERSON] грошової компенсації його частки (т.1 а.с. 77-82). Співпозивачі та їх представник у судовому засіданні зустрічний позов не визнали та просили суд у його задоволені відмовити. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с. 6). За життя [PERSON] був власником: квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2002 року (т. 1 а.с. 92), гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2002 року (т. 1 а.с. 91), житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2003 року (т. 1 а.с. 93), автомобіля марки MAZDA 3, д.н. [NUMBER], 2005 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 02.11.2005 року (т.1 а.с. 90), частки розміром у 13 135,00 грн. у статутному капіталі ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 1 а.с. 96), трьох нарізних мисливсько-промислових карабінів ОП СКС, ОПК Мосіна, ОП ТОЗ 7801 та мисливської гладкоствольної рушниці Сайга 12 калібру, що підтверджується листом заступника начальника Червонозаводського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області Іжболдіна А.В. (т.1 а.с. 40). Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] народився [INFO], а його батьками записано [PERSON] і матір'ю [PERSON] (т.3. а.с. 184). Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], а його батьком є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 3. а.с. 191). [PERSON] зареєстрував 11.09.2009 року шлюб із [PERSON] яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», згідно до свідоцтва про шлюб (т. 1 ст. 84). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За таких обставин, судом встановлено, що співпозивачі та відповідач по справі відносяться до першої черги спадкування за законом та їм, за відсутності інших обставин, мало б належати по ? частині об'єктів спадкового майна Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. З матеріалів спадкової справи, що надана до суду приватним нотаріусом ХМНО Лантьєвою В.В. встановлено, що співпозивачі звернулися у строк визначений законом для прийняття спадщини після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, однак 14.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця першої черги свого онука - [PERSON] (т. 3 а.с. 176-215). Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Отже, частка спадкоємця [PERSON], у зв'язку із відмовою від спадщини на його користь двох інших спадкоємців, збільшилась до ? частин. При цьому враховуючи, що до положень частин 5, 6 статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною та вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] втратили своє право на оформлення спадщини на своє ім'я після смерті свого сина - [PERSON] Разом з тим, вимоги співпозивачів [PERSON] та [PERSON] щодо визнання недійсним їх заяв від 14.08.2013 року про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, заяви [PERSON] та [PERSON] від 14.08.2013 року про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця є правочинами у розумінні ч. 1 ст. 202 ЦК України. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи, що позивачі обґрунтовують свої вимоги щодо недійсності правочину їх незнанням тієї обставини, що приватний нотаріус міг не оформити їм спадщину та вони змушені будуть звертатися до суду, за відсутності інших доказів дії позивачів під впливом помилки, суд приходить до висновку про недоведеність тієї обставини, що під час складання [PERSON] та [PERSON] 14.08.2013 року заяв про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця, вони діяли під впливом помилки. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Відповідно до статей 12, 20 статуту ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS» учасниками Товариства є: [PERSON], якому належить частка у розмірі 13 135,00 грн., що становить 71% статутного капіталу Товариства та [PERSON], якому належить частка у розмірі 5 365,00 грн., що становить 29% статутного капіталу Товариства (т. 4 а.с. 39-52). У статті 16 статуту ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS» зазначено, що частка у статутному капіталі Товариства переходить до спадкоємця фізичної особи з письмової згоди інших учасників Товариства. Враховуючи, що співпозивачами не подано до суду письмову згоду на перехід частки Товариства від спадкодавця до спадкоємців від іншого учасника Товариства - [PERSON], то вимоги щодо визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства задоволенню не підлягають та є передчасними. Приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги в частині визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на зброю, у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом суд виходив з наступних встановлених обставин. У судовому засіданні допитані у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] та [PERSON] познайомились у 1994 році, працювали спочатку на різних, а пізніше на одному підприємстві, спільно проживали спочатку у однокімнатній квартирі по вул. Одеській, а пізніше після придбання квартири по проспекту Гагаріна в м. Харкові, вели спільне господарство. Після переїзду до квартири, що розташована по пр. Гагаріна, у 2002 році та по день смерті, разом їздили на роботу та з роботи, спільно виїжджали на дачу та на відпочинок. Допитана за правилами ст. 184 ЦПК України, у якості свідка, відповідач [PERSON] показала, що вона познайомилась із [PERSON] у 1994 році, а з 1995 року вони почали проживати разом однією сімє'ю, спочатку проживали у квартирі по [ADDRESS], а пізніше придбали квартиру по пр. Гагаріна, у якій зробили ремонт, придбали меблі та техніку, також придбали автомобіль, будинок, зброю. Відповідно до довідки житлового кооперативу «Наташа» за № 42 від 25.06.2013 року, [PERSON] та [PERSON] з 12.03.2002 року до 12.10.2009 року проживали разом у квартирі [ADDRESS] без реєстрації (т.1 а.с. 89). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] у період з 01.09.2005 року по 11.09.2009 року є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Приймаючи до уваги, що легковий автомобіль марки MAZDA 3, д.н. [NUMBER], рік випуску 2005, було придбано [PERSON] 02.11.2005 року, у період проживання із [PERSON] однією сімє'ю без реєстрації шлюбу, він належить останнім на праві спільній сумісній власності, а отже до складу спадщини увійшла лише ? частини автомобіля, тому право на спадкування автомобіля мають по ? [PERSON] та [PERSON] Відповідно до правового висновку ВСУ від 25.12.2013 р. (справа №6-135цс13) майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи, що відповідачем не доведено тих обставин, що нерухоме майно, що складається: з квартири [ADDRESS], з гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], придбані у 2002-2003 р.р. внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON], підстав для визнання такого майна спільною сумісною власністю не має. Так само відповідачем не доведено, що таке нерухоме майно за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових, грошових затрат на підставі ч. 1 ст. 62 СК України. Тому відповідач по справі має право на спадкування за законом, як дружина померлого, тільки на ? частину такого нерухомого майна. Окремо суд зазначає, що [PERSON] має право на спадкування за законом на ? частини квартири [ADDRESS], на ? частини гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. та на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], однак ним були заявлені вимоги про визнання за ним права власності на ? частину нерухомого майна, враховуючи, що суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги підлягають задоволенню у їх межах. Позовні вимоги в частині визнання права власності на частину будинку по [ADDRESS] позивачами не заявлялись. Витрати понесені відповідачем за проведення оцінки рухомого та нерухомого майна не підлягають стягненню, оскільки вони були проведені у 2013 році та не є судовими витратами у розумінні ст. 79 ЦПК України. Судові витрати розподіляються судом у відповідності до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial