Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

«12» лютого 2016 року позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, в якій просила суд визнати недійсним договір позики від 12.10.2001р. укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки цей договір позики зачіпає її інтереси, як спадкоємиці померлої [PERSON]Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що померла [PERSON] жодної розписки про отримання коштів не складала, а тому факт отримання від [PERSON] коштів взагалі не підтверджується, укладений між ними договір не був спрямований на реальне настання обумовлених цим договором наслідків. Відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України, відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічним позовом, в якому просив визнати дійсним Договір про припинення зобовязання передаванням відступного від 12 жовтня 2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири № 7 (сім) в житловому будинку літ. А-2, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Караваєва, буд. 52 (пятдесят два) загальною площею 49,4 кв.м., яка складається з 1- коридора; 2,3 житлових кімнат житловою площею 28,4 кв.м., 4-кухні; 5-коридора; 6- ванної; 7-туалета, з припиненням права власності інших осіб на цю частину квартири, яка на момент укладення договору про припинення зобовязання передаванням відступного від 12 жовтня 2004 року, належала [PERSON] Ухвалою суду зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом. Уухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2016р. позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги та просив його задовольнити у повному обсязі проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України та розгляду справи в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. «12» жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання позики, за умовами якого позивач зобовязався надати безпроцентну позику в сумі 10000,00 гривень, а [PERSON] зобовязалася повернути її в строк до 15 жовтня 2004 року. Факт отримання [PERSON] коштів від [PERSON] в сумі 10000,00 гривень підтверджується розпискою, складеною 12.10.2001р. та підписаною [PERSON] Судом встановлено, що у зв'язку з життєвими труднощами та відсутністю достатніх коштів для повернення боргу [PERSON] запропонувала [PERSON] припинити зобовязання за договором позики шляхом передавання відступного, а саме: належної [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS]. З наданих суду документів вбачається, що право власності [PERSON] на 1/2 частини квартири було підтверджено договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 16.11.2001р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 6466 та було зареєстроване Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21 грудня 2001 року (запис у книзі №126п за реєстровим номером 30-61. «12» жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про припинення зобовязань шляхом передаванням відступного, за умовами якого [PERSON] зобовязалась в строк до 17.10.2004 р. передати позивачу за Актом приймання-передавання належну йому частину квартири, а також в строк до 15.10.2004 року виготовити технічний паспорт на квартиру та передати його позивачу разом з оригіналом правовстановлюючого документу на квартиру. «17» жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був підписаний Акт приймання передавання частини квартири, відповідно до якого, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS]. З копії свідоцтва про смерть від 18.06.2008 року вбачається, що у 15 червня 2008році [PERSON] померла, а її єдиною спадкоємицею за заповітом від 12.03.1999 року - є [PERSON], яка фактично прийняла спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилась внаслідок його смерті. З огляду на те, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], відповідно до неї перейшли і права та обовязки померлої, які виникли у зв'язку з укладанням між [PERSON] та померлою [PERSON] договору позики та договору про припинення зобовязання передаванням відступного від 12 жовтня 2004 року. «15» січня 2015 року [PERSON] звертався до [PERSON] з вимогою виконати умови договору позики та договору про передавання відступного, а саме надати йому документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на ? частини квартири [ADDRESS], яку померла [PERSON] придбавала за рахунок запозичених за договором позики коштів. Вказана обставина свідчить також про те, що договір позики був спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених цим договором. Разом з тим, відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав передбачених законом, зокрема з договорів та правочинів. Як вбачається з договору позики від 12.10.2001 року, у [PERSON] виникло перед [PERSON] зобовязання щодо повернення отриманої позики в обумовлений договором строк, яке станом на 12.10.2004р. не було виконано. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 600 ЦК України зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Зі змісту ст. 202 ЦК України вбачається, що дія особи спрямована на припинення цивільних прав та обовязків є правочином. Тобто, передавання відступного за своєю правовою природою є правочином, оскільки спрямована на припинення зобовязань. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись в усній або письмовій формі. Договір про припинення зобовязання передаванням відступного був укладений між позивачем та [PERSON] у простій письмовій формі, тобто сторонами цього договору були дотримані загальні вимоги щодо форми такого правочину. Відповідно до ст. 206 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Разом з тим, на час укладення вказаного договору чинним цивільним законодавством України не було передбачено нотаріального посвідчення договору про передавання відступного, але з метою уникнення складнощів у подальшому здійсненні державної реєстрації права власності за [PERSON] на набуте нерухоме майно, сторони домовились про нотаріальне посвідчення укладеного між ними договору про передавання відступного, про що було зазначено у самому тексті цього договору. У пункті 10 Договору про припинення зобовязання передаванням відступного передбачено, що сторони зобовязуються 20.10.2004 року о 10.00 години прибути до приміщення нотаріуса для посвідчення договору про передавання відступного, але [PERSON] у визначений час до нотаріуса не прибула, причини свого небажання нотаріально його посвідчувати не повідомила, таким чином ухилившись від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зі змісту укладеного договору про припинення зобовязання передаванням відступного вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов, зазначених у ст. 600 ЦК України, зокрема предмету відступного, його вартості, строків і порядку його передавання. Крім того, на виконання цього договору [PERSON] передала [PERSON] за актом приймання передавання 1/2 частини квартири [ADDRESS], а останній надав [PERSON] розписку щодо відсутності в нього претензій, повязаних з виконанням останньою зобовязань за договором позики від 12.10.2001р. За таких обставин суд приходить до висновку, що в розумінні ст. 638 ЦК України цей договір був укладений, оскільки сторонами в належній формі була досягнута згода з усіх його істотних умов, та частково виконаний, оскільки кожна із сторін вчинила певні дії, спрямовані на його виконання. З огляду на те, що [PERSON] заперечує дійсність зазначеного правочину, суд вважає за можливе захистити право позивача у заявлений ним спосіб, шляхом визнання договору про припинення зобовязання передаванням відступного дійсним, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. В частині розгляду позовних вимог щодо визнання права власності на ? частину квартири, суд виходив з наступного. Згідно п. 4 договору про припинення зобовязання передаванням відступного від 12.10.2004 р., кредитор набуває право власності на предмет відступного з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передавання. «17» жовтня 2004 року між позивачем та [PERSON] був підписаний відповідний Акт приймання-передавання нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК країни право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними правилом, передбаченим ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Позивач [PERSON] на законних підстав набув право власності на ? частину квартири, але на теперішній він позбавлений можливості вільно розпоряджатись нею, оскільки [PERSON] ухилилася від нотаріального посвідчення договору про припинення зобовязання передаванням відступного, що позбавляє позивача можливості здійснити державну реєстрацію свого права на цю частину квартири. За змістом ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. [PERSON] норма кореспондується з приписами ст. 16 ЦК України, яка визначає визнання права можливим способом захисту порушеного чи оспорюваного права особи. Разом з тим, відповідно до положень ч. 13 статті 15 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. [PERSON]\~згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 частини першої\~\~статті 8 Закону № 1952-IV\~\~передбачено, що орган державної реєстрації прав, серед іншого, проводить державну реєстрацію прав та обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 9 Закону № 1952-IV\~\~державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього\~Закону\~; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Аналогічні положення тим, які встановлені у пункті 1 частини другої\~статті 9 Закону № 1952-IV, передбачені пунктом 12 Порядку державної реєстрації прав. Відповідно до положень частини другої\~статті 19 Закону № 1952-IV\~\~державна реєстрація обтяжень здійснюється, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, враховуючи те, що позивач правомірно набув право власності на 1/2 частину квартири, а відповідач не визнає його права на це майно, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у заявлений позивачем спосіб. Приходячи до висновку саме про такий спосіб захисту права позивача, суд керується принципом обовязковості виконання рішення суду, а тому з метою належного його виконання та з огляду на те, що у відповідності до пункту 1 частини другої\~статті 9 Закону № 1952-IV для проведення державної реєстрації права власності позивача на ? частину квартири державний реєстратор повинен зокрема усунути всі суперечності між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та прийняти рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації, суд вважає за необхідне зазначити у рішенні суду про припинення права власності інших осіб на цю ? частину квартири [ADDRESS], яка на момент укладення договору про припинення зобовязання передаванням відступного від 12 жовтня 2004 року, належала [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved