Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

14.04.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якій зазначає, що вона має в приватній власності автомобіль марки «Тойота-Камрі», номерний знак [NUMBER]. 05.01.2013 року в 07 год. 00 хв., на 109 км+610 м. автошляху Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, відповідач [PERSON], керуючи належним їй автомобілем марки «Тойота-Камрі», номерний знак [NUMBER], знаходячись при цьому в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив пункт 2.9-а ПДР України, не зупинився на законну вимогу працівників міліції, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив ДТП, а саме, перекидання автомобіля, чим порушив вимоги п. 12.1, 1.3, 1,5, 2.4-а ПДР. В результаті ДТП належний їй автомобіль «Тойота-Камрі», технічно пошкоджений, розмір завданої шкоди визначений висновком експертного авто товарознавчого дослідження №2430 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора М.С.Бокаріуса і складає 169260 гривень. В зв'язку з викладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь суму завданих збитків в розмірі 169260 гривень за пошкоджений автомобіль, а також всі судові витрати по справі. В судове засідання позивачка не з'явилася, відповідно до поданої заяви вона просить проводити судовий розгляд без її участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, відповідно до поданої ним заяви, судове засідання він просить проводити без його участі з урахуванням наданих заперечень його представником [PERSON], який і буде представляти його інтереси в судовому засіданні. Відповідно до поданих заперечень, вказаний позов позивач визнає частково, той факт, що дійсно 05.01.2013 року, близько 7.00 годин, він перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, він керував автомобілем « Тойота- Камрі» д.р.н. [NUMBER], який належав [PERSON] та скоїв ДТП, внаслідок чого автомобіль був технічно пошкоджений, він не заперечує. Проте, за кермо автомобіля, будучи в стані алкогольного сп'яніння та не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, відповідач сів на прохання самої позивачки, яка, достеменно знаючи про названі вище обставини, передала йому право керування транспортним засобом, чим порушила вимоги п.2.9 г та 2.9 ґ ПДР України. За фактами передачі відповідачу, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, права керування автомобілем позивачка притягувалася до адміністративної відповідальності. Вказані порушення [PERSON] названих пунктів ПДР України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв'язку з ДТП. Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Тому, з урахуванням наведених фактів та норм закону відповідач та його представник вважають, що [PERSON] повинен відшкодувати позивачці 1/2 частину матеріальної шкоди. Суд заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, оцінивши всі наявні докази в сукупності, вважає що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не потребують доказуванню. Таким чином з урахуванням положення даної статті закону та того, що відповідач не заперечує самого факту скоєння ним ДТП 05.01.2013 року, коли він керував автомобілем «Тойота- Камрі» д.р.н. [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок чого автомобіль перекинувся та був технічно пошкоджений, а також загальну суму спричинених збитків позивачу за висновком експертного дослідження в сумі 169260грн., і викладені обставини визнаються та не оспорюються всіма сторонами, то вони в суді не потребують доказуванню. Крім цього вказані факти підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження за фактом ДТП від 31.01.2013 року, та постановою Красноградського районного суду Харківської області від 18.02.2013 року про притягнення [PERSON] за ст.124 КУпАП. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, що також зазначено в п.4 Постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте, відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Такі ж положення закріплені і в п.7 вищезазначеної ППВСУ №4 від 01.03.2013 року, відповідно до якого якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено правила дорожнього руху. Як встановлено в ході судового розгляду справи, постановою Красноградського районного суду від 18.02.2013 року [PERSON] була притягнута за ч.2 ст.130 КУпАП за те, що вона 05.01.2013 року повторно протягом року після вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на 109 км+610 км автошляху Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта передала керування автомобілем TOYOTA-CAMRY номерний знак [NUMBER] [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння, чим порушила п. 2.9 г) ПДР України. В судовому засіданні на момент розгляду справи, 18.02.2013 року, [PERSON] визнала вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, щиро розкаялась.(Справа №626/369/13-п, провадження №3/626/194/2013). Крім того, відповідно до досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, в тому числі постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 31.01.2013 року встановлено, що позивач [PERSON] спільно з відповідачем [PERSON] та іншими особами цілу ніч з 04.01.2013 року на 05.01.2013 року вживали спиртні напої в нічному клубі м.Красноград «Корсар», звідки під ранок направилися в с.Наталине щоб забрати спільних друзів з іншого кафе. При цьому [PERSON] достовірно знаючи, що [PERSON] знаходиться в стані алкогольного сп'яніння в порушення п.2.9 ПДР України передала право керування її автомобілем останньому. Після того, як вони приїхали в с.Наталине в кафе «Алекс» та поспілкувались з друзями, [PERSON] знову передала керування своїм автомобілем [PERSON] щоб доїхати до м.Красноград, однак біля Красноградського ДАІ сталося вказане ДТП. Таку поведінку позивача [PERSON], як перебування її у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки дорожнього руху та передача керування іншій особі, яка також знаходилась в стані алкогольного сп'яніння, суд розцінює, як грубу необережність самої потерпілої-позивача [PERSON], а тому з урахуванням наведених фактів та норм вищезазначеного закону суд вважає, що сума відшкодування матеріальної шкоди, яка повинна бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] повинна бути зменшена до 1/2 частини. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, то суд їх задовольняє частково, відповідно з вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України, а саме пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1/2 частини. На підставі викладеного та

Outcome: partial