Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

14.03.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрацію шлюбу в період з 02.11.2005 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] , визнання придбаної 14.01.2006 року на ім`я [PERSON] трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та грошових заощаджень в розмірі 7000 доларів США спільним сумісним майном сторін, поділ вказаного майна, визнавши за [PERSON] право приватної власності на квартиру по [ADDRESS] , а за [PERSON] - на гроші в розмірі 7000 доларів США. Після надходження в порядку ст.187 ч.6 ЦПК України інформації про зареєстроване місце проживання відповідача судом 19.06.2018 року була постановлена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкриття провадження у справі. За заявою позивачки [PERSON] про забезпечення позову від 20.06.2018 року, яка послалася на наявність в Краматорському міському суді цивільної справи №234/1549/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в рамках якого судом була постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] , з метою забезпечення позовних вимог [PERSON] за даним позовом ухвалою суду від 20.06.2018 року також було накладено арешт на вищевказану квартиру. За заявою [PERSON] від 28.08.2018 року у підготовчому засідання ухвалою суду від 28.08.2018 року останнього залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Своє рішення суд обґрунтував тим, що у цивільній справі №234/1549/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу ціна позову складає 186 231,39 грн., тобто є значною. З метою забезпечення позову [PERSON] та вжиття заходів для забезпечення можливого подальшого виконання судового рішення в рамках вищевказаної справи 03.03.2018 року було накладено арешт на квартиру [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вказане, суд в даній справі №234/6715/18 зазначив, що у разі задоволення позовних вимог [PERSON] судове рішення прямо вплине на права кредитора [PERSON] , оскільки унеможливить виконання в майбутньому рішення суду в справі №234/1549/18, якщо таке рішення буде прийнято на користь позивача. На підставі наведеного суд задовольнив заяву [PERSON] та залучив його в даній справі як третю особу. 29.01.2019 року третя особа [PERSON] надав письмові пояснення щодо позову. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 29.01.2019 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду у судовому засіданні по суті. 07.03.2019 року позивачка [PERSON] надала відповідь на пояснення третьої особи. У судовому засіданні 08.04.2019 року судом була постановлена ухвала про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову. Своє рішення суд обґрунтував тим, що у відповідності до ст.206 ч.4 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] та продовжити судовий розгляд справи з проведенням повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та дослідження доказів, оскільки визнання відповідачем позову може привести до порушення прав та інтересів іншої особи - третьої особи [PERSON] , позовні вимоги якого у цивільній справі №234/6715/18 забезпечені шляхом накладення арешту на спірну квартиру, розташовану у [ADDRESS] , на яку в даній справі претендує позивачка [PERSON] . В ході судового розгляду судом були вислухані вступні промови сторін та третьої особи (їх представників), показання свідків позивачки, досліджені письмові докази. Так, представник позивачки [PERSON] показав, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1981 року, розірвали шлюб в 1991 році. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO]. З часом колише подружжя примирилися та з 02.11.2005 року та по 25.04.2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, під час яких 14.01.2006 року на ім`я [PERSON] була придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Поділ майна (зазначеної квартири) між сторонами відбувся 25.04.2017 року, коли відповідач [PERSON] під розписку отримав від [PERSON] гроші в сумі 7000 доларів США в рахунок своєї Ѕ частки у спільному сумісному майні, у зв`язку з чим вищевказана квартира повинна була бути перереєстрована на [PERSON] , однак відповідач відмовляється йти до нотаріуса. Вказані дії сторони вчинили до моменту договору позики - 07.06.2017 року, за якою [PERSON] висуває позов про стягнення боргу до [PERSON] . Дізнавшись, що [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та судом був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , позивачка [PERSON] була змушена захищати свої права та інтереси та звернулася з даним позовом до суду. Дії позивачки [PERSON] спрямовані виключно на захист своїх майнових прав та остання не має на меті будь-які фіктивні дії. Просить позов задовольнити, встановивши факт спільного проживання [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрацію шлюбу в період з 02.11.2005 року по [INFO] року, визнати спільною сумісною власністю [PERSON] трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та грошові заощадження в сумі 7000 доларів США, поділити вказане майно, визнавши за [PERSON] право приватної власності на зазначену квартиру, а за [PERSON] - на грошові кошти в сумі 7000 доларів США, які були ним отримані під розписку 25.04.2017 року. Позивачка [PERSON] підтримала свій позов та показання представника. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, зазначивши, що дійсно після припинення офіційного шлюбу згодом вони з [PERSON] примирилися та проживали у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу у період з 02.11.2005 року по 25.04.2017 року у квартирі позивачки по [ADDRESS] . Мали спільний бюджет та спільне господарство, їздили на заробітки. В цей період ними за спільні кошти 14.01.2006 року була придбана трикімнатна квартира по [ADDRESS] , право власності на яку оформлено на нього. На весні 2017 року вони знову посварилися та вирішили поділити вказану квартиру. Позивачка передала йому 7000 доларів США в рахунок його Ѕ частки за вказану квартиру та хотіла, щоб він переоформив право власності на квартиру на неї, однак він запропонував переоформити свою частку на їх спільну доньку [PERSON] , [INFO], яка фактично користувалася цією квартирою. З цього приводу у них виникло непорозуміння, у зв`язку з чим він відмовився піти до нотаріуса. Він дійсно отримав грошову компенсацією своєї частки від позивачки [PERSON] та не заперечує проти задоволення позову. Вважає, що його боргові зобов`язання перед [PERSON] , які виникли вже після придбання ним квартири та припинення фактичних шлюбних відносин з [PERSON] , не мають ніякого відношення до його спору, що виник з позивачкою. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] вважав позовні вимоги необґрунтованими, оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана [PERSON] [INFO] , тобто після розірвання ним шлюбу з [PERSON] , що сталося за рішенням Краматорського міського суду від 13.12.1991 року. Як відомо [PERSON] сторони після розірвання шлюбу не проживали разом та не мали спільного бюджету та господарства, та даний позов [PERSON] у змові з [PERSON] спрямований на виведення нерухомого майна, за рахунок якого можуть бути задоволені майнові претензії [PERSON] про стягнення боргу з [PERSON] в загальній сумі 185909,26 грн., про стягнення якої прийнято заочне рішення Краматорського міського суду від 15.01.2020 року у справі №234/2704/18. Представник зазначив, що суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин повинен враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З цього приводу представник навів суть рішень, що були ухвалені Верховним судом у постановах від 06.03.2019 року по справі №317/3272/16-ц (провадження №61-156св17), від 22.10.2018 року по справі №645/1528/17 (провадження №61-30545св18), від 03.07.2019 року по справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19), в яких надавалася оцінка спірним правовідносинам по суті аналогічним даним та Верховним судом наводилися наступні висновки: «Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.», «…правильним є висновки апеляційного суду, що виниклий спір порушує права та інтереси [PERSON], оскільки позбавлення позивача права власності на майно унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу. Апеляційний суд обґрунтовано відмовив в позові про поділ майна подружжя в обраний позивачем, з урахуванням наявності обтяження, яке зареєстроване у відповідному порядку на майно, яке є предметом поділу між сторонами…». Представник третьої особи [PERSON] зазначив, що позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом одразу після ухвали суду про арешт майна у справі за позовом [PERSON] , відомості про який внесені до Державного реєстру. Вважає, що позов [PERSON] , за яким остання шляхом вимог про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] та пропонуванням суду розписки про отримання останнім від позивачки 7000 доларів США в рахунок поділу майна претендує на цілу квартиру по [ADDRESS] , а не на Ѕ частку, фактично спрямований на виведення цієї квартири, належної боржнику [PERSON] з-під забезпечення фінансового зобов`язання перед [PERSON] . Також вважає, що надані позивачкою докази та представлені свідки не доводять позовних вимог, оскільки свідки чітко не означили факт спільного проживання сторін, а бачили їх разом інколи, наприклад на дні народження у доньки. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши показання сторін, представника позивачки, представника третьої особи, а також свідків - [PERSON] , яка у судовому засіданні показала, що знайома з колишнім подружжям [PERSON] приблизно 20 років, у зв`язку з чим дуже добре їх знає, неодноразово бувала у них в гостях, їх донька [PERSON] хрестила її дитину, у зв`язку з чим вона підтримує близькі стосунки з вказаними особами та підтверджує, що у період з 2005 року по квітень 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім`я, але без реєстрації шлюбу. Останні раніше були в офіційному шлюбі, потів розлучилися, а коли пізніше знову зійшлися, то вже не стали вдруге реєструвати шлюб, перебували у фактичних шлюбних відносинах. В квартирі по [ADDRESS] проживала [PERSON] , батьки часто разом приходили до неї в гості, де вона бачила останніх. Вони поводилися як подружжя. Також зустрічала їх разом на ринку, де вони купували продукти, на сімейних святах, під час прогулянки до парку та виїзду на природу. Приблизно у 2005 році зустрічала [PERSON] та [PERSON] під час придбання золотих прикрас. На початку 2017 року між останніми стався конфлікт з приводу вищевказаної квартири, після чого останні припинили спільне проживання однією сім`єю, [PERSON] , яка у судовому засіданні показала, що сторони по справі доводяться їй батьками. Вона вийшла заміж у 2003 році, має малолітню доньку. Її батьки припинили офіційний шлюб у 1991 році, але згодом помирилися та з 2005 року стали проживати у фактичних шлюбних відносинах у квартирі позивачки по [ADDRESS] . Останні мали спільний бюджет, матір [PERSON] приватний підприємець, батько [PERSON] займався продажем золотих виробів. На спільні кошти батьки у 2006 році придбали трикімнатну квартиру по [ADDRESS] , де разом робили ремонт, купували побутову техніку, килими. Була думка оформити право власності під час купівлі квартири на неї ( [PERSON] ), однак за порадою адвоката, щоб уникнути в майбутньому претензій її чоловіка на цю квартиру, оскільки час перебування у шлюбу був ще незначний, від цієї ідеї відмовилися. Оскільки матір [PERSON] , залишивши передоплату за квартиру, тимчасово уїхала по роботі до Москви, то купівлі-продаж квартири по [ADDRESS] оформили на батька [PERSON] . Після ремонту цієї квартири в ній стала проживати виключно вона (свідок) разом зі своєю сім`єю, а батьки продовжували проживати у фактичних шлюбних відносинах по [ADDRESS] по квітень 2017 року. На весні 2017 року між ними стали виникати сварки та непорозуміння, у зв`язку з чим вони вирішили розстатися. [PERSON] передала [PERSON] 7000 доларів США за його частку в спільно придбаній квартирі по [ADDRESS] , однак останній відмовився переоформити право власності на позивачку, оскільки вважав, що його частка повинна відійти до неї (свідка). Між нею та матір`ю спорів з приводу зазначеної квартири не мається, [PERSON] , яка у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству від позивачки по [ADDRESS] . Вона підтримує дружні стосунки з [PERSON] , їх сусідами по тамбуру, добре знає [PERSON] . Оскільки неодноразово бувала у [PERSON] в гостях, то підтверджує, що останні проживали разом як одна сім`я по [ADDRESS] у період з 2005 року по квітень 2017 року, [PERSON] , яка у судовому засіданні показала, що знає [PERSON] приблизно з 1980 року, з тих пір, коли її чоловік та [PERSON] разом проходили військову службу в армії. З огляду на близькі та давні стосунки вона підтверджує, що навіть після припинення офіційного шлюбу [PERSON] з 2005 року продовжували проживати у фактичних шлюбних відносинах у квартирі позивачки по [ADDRESS] , разом вели свій домашній побут, купували необхідні речі та продукти, подарунки для дочки, займалися бізнесом з продажу золотих виробів. В січні 2006 року сторони придбали квартиру по [ADDRESS] , яка через тимчасовий від`їзд у справах [PERSON] була оформлена на [PERSON] . Проблем з цього приводу не виникало, в цій квартирі проживала їх донька [PERSON] , дослідивши надані письмові докази - - копії свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 07.07.1992 року, - копію свідоцтва про реєстрацію ФОП [PERSON] , копію її трудової книжки, довідку податкової інспекції, - довідку про склад сім`ї, довідки про реєстрацію сторін, акт від 01.03.2019 року про не проживання [PERSON] по [ADDRESS] з січня 2006 року по теперішній час, - копію довідки Краматорського БТІ про реєстрацію 14.02.2006 року права власності [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2006 року, - копію вищевказаного договору, посвідченого в нотаріальному порядку, - акт комітету мікрорайону №4 Краматорської міської ради від 24.04.2018 року, згідно якому разом з [PERSON] , зареєстрованою у [ADDRESS] , фактично постійно проживав її колишній чоловік [PERSON] у період з 2005 року по квітень 2017 року, що підтвердили наведені в акті свідки, - копії документів на ім`я [PERSON] щодо поліпшення житлових умов по [ADDRESS] у період, заявлений як період проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах, - фототаблицею, що наочно демонструє спільне життя, проведення свят [PERSON] та [PERSON] у заявлений в позові період, добре ставлення один до одного (перебувають поряд один з одним, тримають один одного в обіймах, тривають в раках онуків тощо), - засвідченою копією розписки від 25.04.2017 року, згідно якій [PERSON] підтверджує, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 доларів США в рахунок поділу між ними спільного сумісного майна - квартири по [ADDRESS] та грошових заощаджень, у зв`язку з чим зобов`язується переоформіть право власності на зазначену квартиру на [PERSON] протягом п`яти днів, - звіти про оцінку нерухомого майна, а також надані представником третьої особи письмові докази в обґрунтування його позиції - - копію позову [PERSON] від 02.03.2018 року до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, копію боргової розписки від 07.06.2017 року, копію ухвали про забезпечення позову у справі №234/2704/18 шляхом накладення арешту на майно боржника [PERSON] - квартиру по [ADDRESS] , інформацію з Державного реєстру щодо вищевказаного обтяження, копію заочного рішення Краматорського міського суду від 15.01.2020 року у справі №234/2704/18, яким частково задоволено позов [PERSON] та на користь останнього з [PERSON] стягнуто суму боргу, проценти та інші складові, судові витрати всього в сумі 185909,26 грн., вказане рішення набрало законної сили 17.02.2020 року, копію виконавчого листа та копію постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2020 року, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.315 ч.1 п.5 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст.3 ч.2 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст.3 ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі досліджених письмових доказів та показань допитаних у судовому засіданні свідків, представлених позивачкою, підтверджується факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 02.11.2005 року по 25.04.2017 року, оскільки були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, реалізовували в спільних інтересах взаємні права та обов`язки, зокрема з побутових питань, придбання майна, речей, продуктів харчування, проведення дозвілля, стосунків з родичами тощо. Даний факт не заперечується самім відповідачем. Встановлення даного факту має юридичне значення для позивачки, оскільки з цього випливають її вимоги про визнання майна, придбаного під час спільного проживання, спільним сумісним та його поділу відповідно до положень СК України. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Так, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналогічні положення закріплені у ст.ст.328,368, 372 ЦК України. Судом встановлено, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу ними 14.01.2006 року була придбана трикімнатна квартира по [ADDRESS] , право власності на яку оформлено на відповідача [PERSON] . Вказана квартира була придбана за спільні кошти та в інтересах сім`ї, оскільки за взаємною згодою сторін надана для проживання їхній сторін [PERSON] . У зв`язку з припиненням сімейних відносин [PERSON] прийняли рішення про поділ спільного сумісного майна - вищевказаної квартири та грошових заощаджень в сумі 7000 доларів США, відповідно до якого 25.04.2017 року [PERSON] отримав зазначені грошові кошти в рахунок грошової компенсації його Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, у зв`язку з чим право власності на квартиру потрібно було переоформити в нотаріальному порядку на [PERSON] . Однак в подальшому [PERSON] відмовився від нотаріального посвідчення договору про поділ майна (квартири), що у сукупності з претензіями третьої особи [PERSON] на спірну нерухомість стало підставою звернення позивачки з даним позовом до суду. Проти задоволення позовних вимог відповідач не заперечує, підтвердивши вищевказану домовленість з приводу поділу майна та факт отримання в рахунок своєї частки зазначених грошових коштів. На підставі наведеного суд вважає, що трикімнатну квартиру [ADDRESS] та грошові заощадження в розмірі 7000 доларів США, які станом на 25.04.2017 року становлять за курсом НБУ 186716 грн., слід визнати спільною сумісною власністю сторін [PERSON] , та поділити зазначене майно, визнавши за [PERSON] право власності на вказану квартиру, а за [PERSON] - право власності на вказані грошові заощадження, які були отримані останнім відповідно до розписки від 25.04.2017 року. Суд не приймає до уваги заперечення представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] стосовно спільної домовленості [PERSON] , спрямованої на уникнення сплати боргу боржником [PERSON] та виконання судового рішення, оскільки навівши в ухвалі суду від 02.09.2019 року про зупинення провадження у справі з посиланням на ст.251 ч.1 п.6, ст.263 ч.ч.1-4 ЦПК України, правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року по справі №317/3272/16-ц (провадження №61-156св17), від 22.10.2018 року по справі №645/1528/17 (провадження №61-30545св18), від 03.07.2019 року по справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19), такі обставини, як те, що - позивачка [PERSON] заявляє про перебування з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з 02.11.2005 року по 25.04.2017 рік, під час яких на ім`я [PERSON] була придбана спірна квартира 14.01.2006 року. Від моменту укладення правочину позивачка не заявляла про свої права на квартиру протягом 12-ті років та лише 14.05.2018 року звернулася до суду з даним позовом. Посилаючись на позасудовий поділ майна позивачкою надана розписка про отримання [PERSON] грошей в сумі 7000 доларів США, яка датована 25.04.2017 року, відповідно до якої відповідач зобов`язався протягом 5-и днів з моменту написання розписки переоформіть спірну квартиру на позивачку. Однак позов [PERSON] поданий лише після висування кредитором [PERSON] вимог до [PERSON] про стягнення боргу та накладення судом 03.03.2018 року арешту на спірну квартиру. Вказаний арешт є офіціальним обтяженням, а саме 13.03.2018 року проведена його державна реєстрація. Таким чином питання поділу майна між сторонами виникло з урахуванням наявності обтяження, яке зареєстроване у відповідному порядку на майно, яке є предметом даного поділу, вказані доводи суду були визнані необґрунтованими, а зупинення провадження безпідставним, постановою Донецького апеляційного суду від 26.11.2019 року. На підставі ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з прийняттям рішення про задоволення позову, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved