Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

14 липня 2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року заяву було прийнято до розгляду суду, а у справі відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник у своїй заяві посилалася на те, що на підставі договору дарування від 16 березня 1979 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 2-1095, вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] . Разом з тим, у договорі дарування її ім`я було вказано як « [PERSON] », хоча за паспортними даними вона є [PERSON] . Внаслідок різності написання прізвища заявника в договорі дарування і паспорті на теперішній час виникла невідповідність між документом, що посвідчує особу заявника, та правовстановлюючим документом, який було видано на її ім`я. Заявник мала на меті розпорядитися належною їй власністю, проте у зв`язку з різністю написання прізвища, державним реєстратором було відмовлено у вчиненні реєстраційної дії через невідповідність написання прізвища обдарованої. Окрім цього, у договорі дарування помилково зазначена назва вулиці «Кропівницького», замість вірного « Кропивницького », що також унеможливлює вчинення державним реєстратором реєстраційних дій. Заявник у своїй заяві просила суд встановити факт належності їй договору дарування житлового будинку [ADDRESS] від 16 березня 1979 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 2-1095. Представник заявника у своїй заяві до суду справу просила розглянути за її відсутності, ухваливши рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Заінтересована особа Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради у судове засідання свого представника не направив, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини не направлення свого представника судові не повідомив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування жилого будинку від 16 березня 1979 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого у реєстрі за № 2-1095, [PERSON] подарувала, а заявник [PERSON] прийняла у дар жилий будинок [ADDRESS] (а.с. 9-10). Прізвище [PERSON] у зазначеному договорі дарування було зазначено як « [PERSON] » (а.с. 9-10). Разом з тим, в паспорті та довідці про присвоєння РНОКПП заявника її прізвище вказано як « [PERSON] » (а.с. 5-6). Різність написання прізвища заявника в договорі дарування і паспорті на теперішній час перешкоджає їй у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним їй будинком. З зазначеного вбачається, що в договорі дарування від 16 березня 1979 року невірно зазначено прізвище заявника замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] », тому на теперішній час заявник не має змоги розпорядитися належною їй власністю. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З копії паспорта заявника вбачається, що її прізвище є « [PERSON] », а не « [PERSON] », за життя їй видавалися офіційні документи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, технічний паспорт на будинок, інші документи (а.с. 5-6, 11-14). За таких обставин суд вважає, що оскільки всі інші дані в паспорті та договорі дарування, які було видано заявнику, повністю співпадають, то заява підлягає задоволенню, а факт належності [PERSON] договору дарування, виданого на ім`я [PERSON] , встановленню. Щодо вимог заявника про встановлення факту належності договору дарування житлового будинку [ADDRESS] суд зазначає наступне. Пуктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до чинного ЦПК України юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Таким чином, факт ідентичності, чи тотожності, розбіжності у написанні адреси не підлягає встановленню у судовому порядку. За таких обставин, вимоги заяви в частині визнання факту, що житловий будинок [ADDRESS] задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 454 гривень (а.с. 1), який відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial