Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

14.06.2017 року позивач [PERSON] звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що вона є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про встановлення батьківства [NUMBER], виданого 14 грудня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції м.Києва на підставі актового запису № 296 батьком [PERSON] є [PERSON], [INFO] (відповідач). Позивач та відповідач деякий час після народження дитини проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, проте сімейні стосунки між ними не склалися та відповідач покинув позивачку з маленьким сином в 2003 році і з того часу ніякої участі в їх житті не приймає, не піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Крім того, поновлення спілкування сина з відповідачем може негативно позначитися на психологічному стані дитини, нанести йому психологічну травму, у зв'язку з чим позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], оскільки батько свідомо ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував проти позбавлення батьківських прав, визнав вимоги про стягнення аліментів, зазначивши що допоміг дитині зробити закордонний паспорт. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Касянчук\~М.В. в судовому засіданні підтримала наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві 14.12.20102 р. та свідоцтва про встановлення батьківства [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві 14.12.20102 р. батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. а мати - [PERSON] (а.с. 3,4). Як вбачається з довідки КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» відділення «Лівобережне» від 12.06.2017 р. №110/025-189 позивачка [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO]. фактично мешкає за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 5). З довідки КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги» Дарницького району м. Києві №372 від 09.06.2017 р. вбачається, що [PERSON], [INFO]., який проживає за адресою: [ADDRESS] спостерігається з 2010 р. по теперішній час в амбулаторії № 4 КНП ЦПМСД Дарницького району на «Д» обліку у гастроентеролога. При зверненні до лікаря та викликах додому до хворої дитини [PERSON] завжди супроводжує мати [PERSON], яка піклується про його стан здоров'я. Батько [PERSON] ніколи не супроводжував дитину у поліклініку, та не був присутнім під час огляду дитини. (а.с. 6). Як вбачається з довідки спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов № 329 «Логос». [PERSON], [INFO]. дійсно навчається в СШ № 329 «Логос» і є учнем 8-А класу. За 2013-2017 навчальні роки школу відвідувала лише мати. [PERSON], яка виконує всі рекомендації та вказівки вчителів щодо навчання, поведінки та виховання свого сина, а також регулярно відвідує батьківські збори. Батько дитини, [PERSON], батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився, із вчителями та класним керівником не спілкувався. (а.с. 7). З пояснень свідків [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки та проживає з нею в одній квартирі, та позивачки [PERSON], яка допитана в якості свідка, відповідач [PERSON] з 2009 р. з сином не спілкується, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, оскільки він з дитиною не спілкується, не цікавиться життям і здоров'ям сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування №101-10422/03 від 05.10.2017 р., з метою захисту майбутнього та інтересів дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 25-26). Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підпункт 2 п. 16 цієї ж постанови наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх доходів щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.06.2017 року і до досягнення ним повноліття, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 704,80 грн. судового збору в частині вимог майнового характеру.

Outcome: approved