Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

14 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , позначеному в технічній документації літ.А, разом з розташованими на земельній ділянці житловим будинком літ.А1, площею 26, 5 кв.м, літ.В сарай, літ.Б сарай, літ.Г літня кухня, літ.г веранда до літньої кухні, літ.Д сарай, літ.Е вбиральня, №2,3,4,5,6,7 огорожі, №8,9,І,ІІ споруди, укладений між [PERSON] та [PERSON] 13 грудня 2000 року на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» за №323 - дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 13 грудня 2000 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . 04 січня 2001 року договір було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації за №162. Нотаріально договір не посвідчувався, та на даний час нотаріальне укладення даного договору неможливе, що змусило позивача звернутися за захистом свого права до суду. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини викладені у позовній заяві (а.с.23). У зв`язку з відсутністю відповідача [PERSON] за останньою відомою суду адресою її сповіщення здійснено шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади (а.с.28). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377 Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку №323 від 13 грудня 2000 року, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до п. 2 зазначеного договору, відчужуваний житловий будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 28.09.2000 року №1-1191, зареєстрованого в Миколаївському БТІ 10.11.2000 року №162. Відповідно до п.4 зазначеного договору будинок проданий за 1000 грн., що отримані продавцем до підписання договору, і належить новому власнику [PERSON] . Вказаний договір укладено на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» та в подальшому нотаріально не посвідчувався. Договір зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 04 січня 2001 року. В той же час, позивач позбавлений можливості розпорядження своїм майном з огляду на положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року. Згідно з застереженнями, що містяться в ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який має застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). В той же час, відповідно до правил ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» угоди, які укладені учасниками біржі щодо купівлі-продажу товарів або об`єктів нерухомості, допущених до обігу на товарній біржі та зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Така угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В цьому випадку не вимагається подальшого нотаріального посвідчення угоди. Позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку між ним та відповідачем, її виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, суд вважає можливим захист прав позивача шляхом визнання вказаного договору дійсним.

Outcome: approved