Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

12 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до [PERSON] , [PERSON] у якому зазначив, що [INFO] в с.Лепетиха Березнегуватського району Миколаївської області помер [PERSON] Померлий на момент смерті проживав у будинку [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , яка доводиться позивачу бабою. Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок розташований по [ADDRESS] , придбаний ними у шлюбі. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, через відсутність належних правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 04 березня 2020 року первісних відповідачів [PERSON] , [PERSON] було замінено належним відповідачем Лепетиською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області. Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник - адвокат Данчук О.В. (за договором про надання правової допомоги № 20/1 від 04.02.2020 року) до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи слідує, що 23 лютого 1996 року виконавчим комітетом Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області було прийняте рішення № 10, яким за [PERSON] було затверджено право власності на житловий будинок в с.Лепетиха (а.с.15). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 15 (а.с.9). Після смерті [PERSON] , на підставі вказаного вище рішення, Лепетиською сільською радою на його імя було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] (а.с.14). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.50). Однак з довідки виданої виконавчим комітетом Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 05 березня 2019 року за № 141/08-13 убачається, що [PERSON] з 20 вересня 1972 року по день смерті проживав за адресою [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . Остання після смерті чоловіка залишилась проживати у їх спільному будинку, про що свідчить довідка виконавчого комітету Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 05 березня 2019 року № 142/03-13 (а.с.48-49,55). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. В силу ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно зазначені вище докази підтверджують, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, зокрема і житловим будинком. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 17 квітня 2018 року виконавчим комітетом Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, про що було складено відповідний актовий запис № 11 (а.с.10). На момент смерті остання проживала одна по [ADDRESS] (а.с.55). З копії спадкової справи № 37/2018, зареєстрованої в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 12 липня 2018 року за № 83 заведеної приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області Бондар Н.В. після смерті [PERSON] убачається, що спадщину після її смерті прийняв лише спадкоємець за заповітом, її онук [PERSON] позивач по справі. Відповідно до статті 1265 ЦК України позивач також є спадкоємцем п`ятої черги спадкоємців за законом. 06 травня 2019 року приватним нотаріусом позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, а 17 лютого 2020 року на спадкове майно яке [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] однак не оформила спадкових прав (а.с.56,61). Разом з тим, нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] через те, що свідоцтво про право власності було видане на ім`я [PERSON] після його смерті, та не було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації (а.с.21). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. За ст.ст. 1233-1236 ЦК України, заповітом є здійснене особисто на користь однієї або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на випадок своєї смерті. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується на загальних підставах спадкоємцями за законом, до їх числа входять і ті спадкоємці відповідної черги за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. За ч.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки свідоцтво право власності на житловий будинок було видане після смерті чоловіка спадкодавиці та не було зареєстровано згідно вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року, однак згідно Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року ( із змінами ) що діє на теперішній час - документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об?єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Матеріалами справи, а саме копією рішення виконавчого комітету Лепетиської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 23 лютого 1996 року № 10, копію технічного паспорту на житловий будинок, виписками з погосподарських книг Лепетиської сільської ради за період з 1996 року по 2003 рік підтверджується, що за життя [PERSON] набув право власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] , однак у зв`язку зі смертю не отримав свідоцтво про право власності на будинок (а.с.15,30-32,68-70). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України - майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно після смерті [PERSON] вказаний житловий будинок увійшов до складу спадкового майна, яке успадкувала його дружина [PERSON] , однак не оформила спадкових прав, відповідно вказане нерухоме майно може бути визнане спадковим майном після її смерті.

Outcome: approved