Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

13.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON] (далі Позивачі) про визнання недійсним заповіту посвідченого14.02.2014 року Хутірською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області, свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого на імя [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме на обовязкову частину домоволодіння №55 по вул. Калініна в с. Хутірське за позивачами. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивачів зазначила, що 10 липня 2014 року померла [PERSON], яка була бабусею та опікуном малолітньої [PERSON] та неповнолітнього [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на домоволодіння №55 по вул. Калініна в с. Хутірське Петриківського району. Батьки малолітньої [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] померли до смерті їхньої бабусі, а саме: мати [PERSON] померла 20.11.2002 року, батько [PERSON] помер 07.03.2009 року. З метою прийняття спадщини представником позивачів, яку 16.09.2014 року призначено опікуном дітей [PERSON] та [PERSON] та в інтересах останніх до Петриківської державної нотаріальної контори були подані заяви від 26.01.2015 року та від 02.02.2015 року. Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 04.02.2015 року представнику позивачів було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння №55 по вул. Калініна в с. Хутірське, що належав померлій 10 липня 2014 року [PERSON] Свою відмову державний нотаріус вмотивувала тим, що 16.01.2015 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.02.2014 року. Представник позивачів, посилаючись на ст. 1266 ЦК України, вважає, що малолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] у встановленому законом порядку прийняли спадщину, є спадкоємцями за правом представлення та мають право на спадщину яка б належала за законом їх батькові [PERSON], померлого 07.03.2009 року. Крім того, позивач, посилаючись на ст. 1241 ЦК України, вважає, що діти також мають право на спадкування обовязкової частки у спірному спадковому майні після смерті бабусі [PERSON] Щодо визнання недійсним заповіту, посвідченого14.02.2014 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого на імя [PERSON], представник позивачів вказав, що в момент, коли [PERSON] вирішила скласти заповіт, остання зауважила, що заповідає [PERSON] спірне домоволодіння за умови, що мати спадкоємця [PERSON] в добровільному порядку прийме на себе обовязки опікуна щодо дітей [PERSON] та [PERSON] й буде ці обовязки гідно виконувати. Однак [PERSON] в Хутірській сільській раді ніхто не розяснив, що у разі складання заповіту з умовою, відповідна умова має бути відображена в самому тексті заповіту, а тому заповіт був посвідчений без вищезазначеної умови. Представник позивачів вважає, що зазначений заповіт має бути визнаним недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не відповідало його волі. Також вважає, що має бути визнаним не дійсним і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], оскільки воно було видане на підставі недійсного заповіту. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON], підтримав позов просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачі надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, порти позову заперечувати просили в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи, позов підтримала, просила його задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав в задоволенні позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на підставі розпорядження Голови Петриківської районної державної адміністрації від 16.09.2014 року № Р-477/О/343-14 призначено опікуном над малолітньою [PERSON] та піклувальником над неповнолітнім [PERSON] (а.с. 20). До призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] та піклувальником над неповнолітнім [PERSON] опікуном над дітьми була їхня бабуся [PERSON], що підтверджується копією розпорядження Голови Петриківської районної державної адміністрації від 30.12.2011 року № 862-р-11 (а.с. 19). Родинний зв'язок між онуками [PERSON], [PERSON] та їх бабусею [PERSON] підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження: свідоцтвом про народження [PERSON] від 13.04.1963 року, виданого Чаплинською сільською радою Царичанського району, актовий запис № 39, відповідно до якого матірю останнього записана [PERSON] (а.с. 13); свідоцтвом про народження [PERSON] від 30.01.1998 року, виданого виконкомом Хутірської сільської ради Петриківського району, актовий запис № 02, відповідно до якого батьком останнього записаний [PERSON] (а.с. 9); свідоцтвом про народження [PERSON] від 16.07.2002 року, виданого виконкомом Хутірської сільської ради Петриківського району, актовий запис № 15, відповідно до якого батьком останньої записаний [PERSON] (а.с. 11). Вказане сторонами не заперечується. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть виданого відділом РАЦС Петриківського РУЮ Дніпропетровської області батько [PERSON], [PERSON] [PERSON] помер 10.03.2009 року, про що зроблений відповідний актовий запис в Книзі реєстрації смерті № 75 (а.с.14). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть виданого відділом ДРАЦС Петриківського РУЮ Дніпропетровської області бабуся [PERSON], [PERSON] [PERSON] померла 10.07.2014 року, про що зроблений відповідний актовий запис в Книзі реєстрації смерті № 284 (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить домоволодіння №55 по вул. Калініна в с. Хутірське Петриківського району. Зазначене вище спадкове майно, належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 14.02.2014 року, згідно яким [PERSON], яка померла 31.01.2000 року, заповідала вказаний будинок [PERSON] Право власності на спірний будинок [PERSON] зареєструвала 14.02.2014 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Хутірською сільською радою Петриківського району від 14.02.2014 року, відповідно до якого спадкодавець заповідала належний їй будинок №55 по вул. Калініна в с. Хутірське Петриківського району онуці [PERSON] (а.с. 55), яка 16.01.2015 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.02.2014 року на вищезазначене майно посвідчене державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 54). Після смерті [PERSON] з метою прийняття спадщини позивачем в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] до Петриківської державної нотаріальної контори були подані відповідні заяви від 26.01.2015 року та від 02.02.2015 року (а.с. 21, 22). Згідно копії постанови державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 04.02.2015 року позивачу було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння №55 по вул. Калініна в с. Хутірське, що належав померлій 10 липня 2014 року [PERSON], у звязку з тим, що 16.01.2015 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.02.2014 року (а.с. 23). Позивач, посилаючись на ст. 1266 ЦК України, вважає, що малолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] у встановленому законом порядку прийняли спадщину, є спадкоємцями за правом представлення та мають право на спадщину яка б належала за законом їх батькові [PERSON], померлого 07.03.2009 року. Крім того, позивач, посилаючись на ст. 1241 ЦК України, вважає, що діти також мають право на спадкування обовязкової частки у спірному спадковому майні після смерті бабусі [PERSON] Суд зазначає, що відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що малолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України дійсно прийняли спадщину після смерті 10 липня 2014 року їх бабусі [PERSON], однак вимоги позивача щодо визнання за ними права на спадщину за правом представлення у відповідності до ст. 1266 ЦК України, а також права на спадкування обовязкової частки у спірному спадковому майні згідно ст. 1241 ЦК України є безпідставними виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Вищезазначена норма цивільного права чітко визначає коло осіб, які мають право на спадщину незалежно від змісту заповіту. Як було встановлено в судовому засіданні, малолітня [PERSON] та неповнолітній [PERSON] є онуками померлої заповідачки [PERSON], а тому до кола осіб, що мають право на обовязкову частку спадщини не відносяться. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Посилання позивача на вищезазначену норму цивільного права, як на підставу визнання за [PERSON] та [PERSON] права на спадщину за правом представлення є також безпідставними, оскільки по-перше зазначена норма відноситься до розділу цивільного кодексу, що регулює правовідносини повязані з спадкуванням за законом, а по-друге з матеріалів справи не вбачається, що батько дітей [PERSON], якби він був живим на час відкриття спадщини за наявності заповіту, мав би право на якусь частку спадщини за законом. Щодо визнання недійсним заповіту посвідченого 14.02.2014 року Хутірською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області, свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого на імя [PERSON] суд зазначає наступне. За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1247 ЦК України чітко встановлені вимоги щодо форми та посвідчення заповіту, а саме: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно копії заповіту, посвідченого Хутірською сільською радою Петриківського району від 14.02.2014 року, спадкодавець [PERSON] заповідала належний їй будинок №55 по вул. Калініна в с. Хутірське Петриківського району онуці [PERSON] (а.с. 55). Зазначений заповіт відповідно до вимог ст. 1251 ЦК України належним чином посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування секретарем Хутірської сільської ради [PERSON], має всі необхідні реквізити та відповідає вимогам встановленим щодо його форми визначеними ст. 1247 ЦК України, що виключає можливість вважати його нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитаний в судовому засіданні (07.04.2015 року) свідок [PERSON], лише повідомив про те, що він чув три роки тому як [PERSON] казала щоб [PERSON] забрала дітей. Суд вважає, що твердження позивача про невідповідність заповідального розпорядження заповідача [PERSON] в тексті заповіту її справжній волі, оскільки остання підчас складання заповіту зауважувала, що заповідає [PERSON] спірне домоволодіння за умови, що мати спадкоємця [PERSON] в добровільному порядку прийме на себе обовязки опікуна щодо дітей [PERSON] та [PERSON], не знайшло свого підтвердження належними доказами визначеними ст. 57, ст. 58 ЦПК України, а тому не може бути підставою для визнання заповіту не дійсним. За змістом ст. 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Зважаючи, що в судовому засіданні не було встановлено жодної з вищезазначених обставин, що можуть бути підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, суд вважає, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2014 року посвідчене державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори [PERSON] є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі, оскільки законно не обґрунтовані та не підтверджені відповідними доказами. Оскільки в позові відмовлено, а інших клопотань про розподіл судових витрат не надходило, суд такий розподіл не здійснює.

Outcome: dismissed