Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

13 липня 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 20.05.2014 р. між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500486079, за яким боржнику надано кредит в сумі 49 869,38 грн. Вказали, що [PERSON] свої зобовязання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає станом на 21 квітня 2015 р. 62\~419,98 грн, що складається з боргу за кредитом в сумі 46\~656,62 грн, за відсотками в розмірі 5\~586,32 грн, по комісії в сумі 8\~777,04 грн та штрафу у сумі 1\~400 грн, яку просили стягнути з посиланням на ці обставини і статті 11, 509, 525, 526, 549, 554, 623, 624, 625 ЦК України. У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] надав суду зустрічний позов до Банку про визнання недійсним кредитного договору, внаслідок порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди в розмірі 1\~000\~000 грн. Свої зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що спірний кредитний Договір складається з двох розділів (базові умови кредитування і загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»), які нерозривно повязані між собою. Так, розділ перший укладений від імені Банку фізичною особою [PERSON] без зазначення посади, а розділ другий взагалі не підписаний ні представником Банку ні [PERSON], а тому такий договір є неукладеним. Крім того, боржнику видано на руки лише перший розділ договору. Вказаними діями йому завдано моральної шкоди, яку оцінює в 1\~000\~000 грн. Ухвалою суду зустрічний позов долучено до матеріалів справи і обєднано з первісним позовом. В судове засідання представник Банку не зявився, але надали суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просили його задовольнити, а справу розглянути за їх відсутності. Щодо зустрічних вимог своєї правової позиції суду не надали. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені вимоги Банку не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, а задовольнити його зустрічний позов до Банку. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що первісний позов Банку підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічних вимог [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що 20 травня 2014 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 500486079, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на споживчі цілі у сумі 49\~869,38 грн, зі сплатою 17,99 % річних від основної суми кредиту, на строк 36 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення грошей до 21 травня 2017 року. В день укладення договору боржником була отримана вказана грошова сума готівкою, окрім 8\~858, 38 грн, що відраховані на добровільне страхування. [PERSON] зобовязаний був погашати кредит відповідно до графіку платежів, що є додатком до Договору. У судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що отримав грошові кошти у Банку в кінці робочого дня, а тому не зміг ознайомитися зі змістом договору. Згодом, вважаючи, що умови спірного Договору для нього є неприйнятними, погасив борг за перші три місяці, щоб його не вважали шахраєм, а в подальшому припинив сплату боргу. Судом зясовано, що борг відповідача за даним кредитним Договором станом на 21 квітня 2015 р. становить 62\~419,98 грн, який складається з: заборгованості за сумою кредиту 46\~656,62 грн; заборгованості за відсотками 5 586,32 грн; заборгованості по комісії 8\~777,04 грн; штрафу 1\~400 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні нарахований борг не оспорював, окрім боргу по комісії, яка іншим судовим рішенням визначена нікчемною у спірному Договорі. За правилами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 р., частково задоволено вимоги [PERSON] до Банку про визнання недійсним спірного кредитного договору, а саме, визнано нікчемним п. 2.8 Розділу 1 кредитного договору № 500486079 від 20 травня 2014 р., а в решті вимог відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції має преюдиційне значення для суду у вирішенні цієї справи. Змістом п. 2.8 спірного кредитного Договору сторонами було визначено сплату комісійної винагороди Банку за управління та користування кредитом. За такого, стягнення з відповідача боргу в частині комісії є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає, а в решті боргових сум слід задовольнити. Вищевикладеними обставинами встановленими рішенням суду від 07 квітня 2015 р. спростовуються зустрічні вимоги [PERSON] до Банку про визнання спірного кредитного Договору недійсним. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК). Так, зі змісту пунктів 1, 7 Розділу № 1 спірного кредитного Договору випливає, що він складається з двох розділів, Розділ № 1 «базові умови кредитування» та Розділ № 2 «загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нерозривно повязані між собою та складають єдиний документ. Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами Розділу № 1, а інші аркуші Договору не потребують проставляння підписів Сторін. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував, що підписав Розділ № 1 Договору, а відтак, то вказаний Договір є укладеним, а його зустрічні вимоги в цій частині безпідставними. Змістом рішення суду першої інстанції від 07 квітня 2015 р і ухвали апеляційної інстанції від 23 червня 2015 р. спростовуються твердження [PERSON] щодо порушення його прав, передбачених ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Твердження [PERSON] щодо неукладеного Договору за відсутності документів, що надавали право [PERSON] підпису Договору від імені Банку та зазначення його посади є необґрунтованими, оскільки сторони не заперечують укладання цього Договору, а право на надання довіреності конкретній особі на укладання Договору від імені Банку належить останньому. За такого, не підлягають задоволенню й зустрічні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial