Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

14.01.2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13281,95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 19.04.2013 року був укладений кредитний договір б\\н, відповідно до умов якого Банк надав 05.07.2015 року позичальнику кредитні кошти в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.03.2016 року - 42 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобов`язався щомісячно частинами, вчасно повертати суму кредиту, а також інших сум згідно з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON] незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування ним, комісію, внаслідок чого станом на 28.11.2019 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 13281,95 грн., яка складається з заборгованості за: -тілом кредиту у сумі 5019,49 грн.; -відсотками на прострочений кредит у сумі 681,45 грн. згідно зі ст. 625 ЦК України; -пенею - 6472,35 грн.; -штрафів у сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 608,66 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, про підтримання позовних вимог, згоду на винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направлена за реєстраційним місцем проживання судова повістка повернулась з відміткою про невручення. Дослідивши матеріали справи в порядку ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 19.04.2013 року був укладений кредитний договір б\\н, відповідно до умов якого Банк надав 05.07.2015 року позичальнику кредитні кошти в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 відсотків на рік на суму залишку заборгованості, з 01.03.2016 року - 42 відсотків на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а останній зобов`язався щомісячно частинами, вчасно повертати суму кредиту, а також інших сум згідно з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно заяви позичальника [PERSON] ознайомилась та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифів банку, які були надані їй у письмовій формі і своїм підписом підтвердила повну інформацію про умови кредитування ПриватБанку. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. З матеріалів справи слідує, що позичальник повинен був погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, а також штрафи, проте свої зобов`язання не виконав. Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв`язку з цим станом на 28.11.2019 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 13281,95 грн., яка складається з заборгованості за: -тілом кредиту у сумі 5019,49 грн.; -відсотками на прострочений кредит у сумі 681,45 грн. згідно зі ст. 625 ЦК України; -пенею - 6472,35 грн.; -штрафів у сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 608,66 грн. (процентна складова). Що стосується нарахованої неустойки у вигляді пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Що стосується нарахованння штрафів, то у заяві позичальника від 19.04.2013 року підписаній сторонами відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми і її визначеного розміру не зазначено, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим заборгованість по відсоткам за користування кредитом нарахована позивачем відповідно до ст. 625 ЦПК України підлягає задоволенню про що свідчить правова позиція Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача підлягає стягненню 1926,48 грн. судового збору (2102 грн. (сплачений судовий збір) х 91,65 % (відсоток задоволених позовних вимог))

Outcome: partial