Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

14 листопада 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення щодо усунення перешкод у розпорядженні майном та визнання того, що вона є одноособовим власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна від 11 липня 2000 року, і права третіх осіб на нього відсутні. В обгрунтування своїх вимог, позивач вказала, що відповідно договору купівлі-продажу від 11.07.2000, вона одноособово володіє спірною квартирою, яку придбала під час перебування у шлюбі з [PERSON], що 13 травня 2002 року було розірвано. 19 січня 2014 року [PERSON] помер. Спільних дітей у неї з останнім не було і у [PERSON] немає інших дітей та спадкоємців. Позивач вирішила продати належну їй квартиру, проте нотаріуси відмовляють їй у посвідченні договору відчуження, посилаючись на необхідність підтвердження нею однособового права власності на квартиру та відсутності прав третіх осіб, зокрема на частину, яка за приписами КЗпШС і СК України належала її колишньому чоловікові [PERSON] [PERSON] вважає, що її права власниці квартири порушуються відмовами нотаріусів на посвідчення правочину з відчуження зазначеного нерухомого майна. Позивач та її представник у судове засідання не зявились. Представник позивача [PERSON] подав суду заяву, у якій просить позов задовольнити і справу розглядати за його відсутності та відсутності його довірителя. Представник Житомирської міської ради у судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Головного територіального управління юстиції у Житомирській області до суду не з»явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав і про причини неявки суд не повідомив. \~ Враховуючи викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 липня 2000 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2000, зареєстрованого у реєстрі за № 2042 та посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], дублікат якого виданий 08.05.2007 за реєстром № 1522 (а. с. 5). Зазначене нерухоме майно було придбане під час перебування позивача у шлюбі з [PERSON], який 13.05.2002 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу № 057733 від 13.05.2002 (а. с. 11). Колишній чоловік позивача помер 19.01.2014, що підтверджується довідкою Брусилівської селищної ради від 29.03.2017 № 132 (а. с. 12). Спільних дітей у позивача з [PERSON] не було, а також, інших дітей та спадкоємців у останнього немає, що підтверджується повідомленням другої житомирської державної нотаріальної контори від 29.11.2017 та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 28.11.2017 (а. с. 31-33). Відповідно до ст.22 діючого на момент придбання квартири КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч.1 ст.28 КЗпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином встановлено, що колишній чоловік позивача разом з нею мали рівні права щодо квартири № 6, оскільки була придбана у шлюбі і право [PERSON] на частку майна зберігалося до дня його смерті, тобто до 19.01.2014. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що поділу спірної квартири між позивачем та померлим [PERSON] не відбувалось, у звязку з чим [PERSON], як титульний власник квартири, є одноособовою власницею зазначеного нерухомого майна так, як частки його не виділялись і розміри не визначались. [PERSON] вирішила продати належну їй квартиру № 6, проте нотаріуси відмовляють їй у посвідченні договору відчуження, посилаючись на необхідність підтвердження її одноособового права на квартиру та відсутності прав третіх осіб на неї, зокрема на частку, яка належала колишньому чоловікові позивача. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦКУ заркпілено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже суд вважає, що відмова нотаріусів у посвідченні правочину з відчуження належної позивачу квартири, порушує її права як власника на розпорядження цим майном. На підставі вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved