Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

13 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS] Зазначена квартира на праві особистої приватної власності належить в рівних частках, тобто по ? частки кожному: [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 28.10.1993 року. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким заповів їй грошовий банківський внесок. Спадщину вона прийняла та 19.04.1996 року отримала в Першій маріупольській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно. Свідоцтво на право на спадщину за законом на належну спадкодавцю ? частину вказаної квартири вона вчасно не отримала. Вважає, що як у єдиного спадкоємця першої черги за законом в неї виникло право на спадкування ? частини вказаної квартири. Спадщину вона фактично прийняла, оскільки фактично проживала сумісно зі спадкодавцем на дату його смерті в спірній квартирі. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ново виявлене спадкове нерухоме майно у зв'язку з відсутністю доступу до архівних документів, які зберігаються в державному нотаріальному архіві в м. Донецьку, тому звернулась до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, з участю ії представника [PERSON], на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задовольнні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на житло № [NUMBER], виданого 28.10.1993 року бюро приватизації житла ЖКГ комбінату «Азовсталь», зареєстрованого в Маріупольському БТІ 01.11.1993 року за реєстровим номером 35457, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до технічного паспорту загальна площа квартири [ADDRESS] складає 59,1 кв.м., житлова площа - 43,21 кв.м. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] [PERSON] 13.03.1965 року уклала шлюб, у зв'язку з чим змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане 17.10.1995 року Жовтневим відділом запису актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є донькою померлого [INFO] року [PERSON]. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 355 Цивільного Кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно довідки, виданої ПрАТ «МК «Азовсталь» 05.12.2016 року, [PERSON] проживав з 13.03.1979 року до [INFO] року по [ADDRESS] однією сімьєю з донькою [PERSON]. Відповідно до паспорта позивача [PERSON] зареєстрована [ADDRESS] з 13.03.1079 року. Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. від 08.12.2016 року № 2598/02-31 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року батька [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], відмовлено у зв'язку з відсутністю доступу до архивних документів, які зберігаються в державному нотаріальному архиві в м. Донецьку, що не дозволяє витребувати спадкову справу, відкриту до майна померлого [INFO] року [PERSON], та позбавляє можливості визначитися з колом спадкоємців за законом і встановити обсяг спадкового майна. У такому випадку усі інші заяви, що подаються після закінчення спадкової справи вважаються такими, що подані додатково. Згідно листа Першої маріупольської державної нотаріальної контори № 2777/01-09 від 29.12.2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) по спадковій справі № 32 до майна померлого [INFO] року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину 19.04.1996 року та спадкова справа вважається закінченою. Усі спадкові справи, що закінчені провадженням Першою маріупольською державною нотаріальною конторою за період 1943-2001 роки, були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву, доступ до якого відсутній, оскільки знаходиться на території (м.Донецьк), що не підконтрольна Україні. Згідно п. 1 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-ХП «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються привилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі викриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом и за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після батька [PERSON], померлого [INFO] року та яка прийняла спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших доказів. Аналогічні підстави задоволення позову передбачені в ст. 174 ЦПК України. З урахуванням вищенаведених норм права, того, що позивач прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, звернувся в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, вимоги позивача не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, відповідачем позовні вимоги визнані, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнає за позивачем право власності на частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved