Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

12 червня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12 вересня 1992 року. Спільне життя не склалось через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Разом як сім'я не проживають, спільного господарства не ведуть. Неповнолітніх дітей із відповідачем не мають, згоди щодо розірвання шлюбу в порядку ст. 106 СК України не досягли, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. \~ \~ \~ \~В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила строк на примирення не надавати, оскільки разом як сімя не проживають з серпня 2017 року. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, вказав, що протягом останніх 4 років вони перестали розуміють один одного. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З'ясувавши думки сторін, викладенні у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 12 вересня 1992 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №332. Прізвище після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії ІІ-БВ №310140, виданим 12 вересня 1992 року Шепетівським міським відділом запису актів громадянського стану. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сімя з серпня 2017 року не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту на протязі тривалого часу, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними, а тому не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. Враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що підстав для збереження сім'ї не вбачається і шлюб необхідно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір сплачений позивачем суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 СК України,

Outcome: approved