Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

14 квітня 2020 року до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області з Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області надійшли матеріали позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу для розгляду на підставі ухвали від 17 березня 2020 року. Згідно змісту позову [PERSON] , остання просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] 28 листопада 2008 року у Відділі РАЦС Святошинського районного управління юстиції в місті Києві за актовим записом №1636; після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 28 листопада 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] у Відділі РАЦС Святошинського РУЮ в місті Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом №1636. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом перебування у зареєстрованому шлюбі між подружжям виникли неприязні стосунки, розбіжності і непорозуміння щодо подальшого сімейного життя. Між сторонами зникли взаєморозуміння і взаємоповага, часто виникали сварки, у зв`язку із чим вже тривалий час кожен живе окремим життям, фактично сім`я припинила своє існування. Позивач вказує, що подружжя спільного господарства не веде, не підтримує подружніх стосунків, не проживають разом приблизно з вересня 2014 року, та вважає, що подальше сумісне життя та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем неможливе, примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. У зв`язку із викладеними обставинами позивач і звернулась до суду. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи. Приймаючи до уваги думку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28 листопада 2008 року у Відділі РАЦС Святошинського РУЮ в місті Києві за актовим записом №1636, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Сторони від шлюбу мають дитину - чина [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 вересня 2010 року Відділом РАЦС Святошинського РУЮ у місті Києві. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбно - сімейних відносин не підтримує тривалий час, а саме з вересня 2014 року, спільного господарства не веде, фактично проживає окремо. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків значний час, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін; приймаючи до уваги думку відповідача, який позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого нею при подачі позову до суду згідно квитанції (код) 1875-4829-9528-0674 від 19 лютого 2020 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на її користь з відповідача [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved