Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

13 жовтня 2017 року позивач [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON], (далі по тексту Відповідач 1) та її малолітньої дитини [PERSON], (далі по тексту Відповідач 2) про позбавлення їх права користування житловим будинком [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності, згідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.10.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Лугіною О.І., за № 2547, у зв'язку з відсутністю відповідачів без поважних причин понад один рік, відповідно до положень ст.405 ЦК України. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 2003 року перебував у цивільному шлюбі із [PERSON] За час перебування у цивільному шлюбі із ним, Відповідачка 1, як член сім'ї, зареєструвала своє місце проживання за місцем його проживання, і з 2003 року по теперишній час зареєстрована в належному поивачеві будинку [ADDRESS] Проте, відповідачка [PERSON], у 2015 році стала зустрічатися з іншим чоловіком, і внаслідок чого забравши всі свої особисті речі з будинку, у цьому ж році (2015р.), переїхала разом з цим чоловіком проживати до своєї матері [PERSON], яка проживає в будинку, що за адресою: [ADDRESS], де і проживають по даний час. 23.03.2016 року у відповідачки [PERSON], та її нового чоловіка, з яким вона проживає нині, як одна сім'я народилася їхня спільна дитина - донька [PERSON], що свідчить про відсутність у [PERSON], намірів повертатися до місця реєстрації. Вважає, що оскільки Відповідачка 1 зареєстрована за місцем проживання позивача, то і її неповнолітня дитина Відповідач 2 також зареєстрована за місцем проживання позивача. За таких обставин, позивач вважає, що у відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України відповідачка, як колишній член сім'ї власника, втратила право на користування спірним житловим будинком, оскільки відсутня без поважних причин понад один рік, і не має наміру повертатися до місця своєї реєстрації, тобто до будинку [ADDRESS] Позивач [PERSON], позов підтримав із підстав, які зазначені в його позовній заяві та надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON], у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи про, що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи та (або) заперечень відносно пред'явленого позову до суду не надала. Доказів відносно поважності неприбуття у судове засідання Відповідачем 1 до суду також не подано. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України слідує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи зазначену норму Закону, а також те, що Відповідач 1 мала можливість прибути особисто у судове засідання та (або) уповноважити іншу особу (представника) прибути в судове засідання. У зв'язку з чим розгляд справи затягується відносно його розумності розгляду справи по суті, а тому суд з врахуванням наведеного визнає причину неявки до суду Відповідача 1 неповажною та проводить розгляд справи у відсутності Відповідача 1, на підставі тих письмових доказів, які знаходяться у справі. Третя особа - Органа опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області явку свого представника у судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Заяви про розгляд та/або відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані у справі докази, встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON], та відповідачка [PERSON], з 2003 року по 2015 рік перебували у цивільному шлюбі (а.с.10). У 2015 році Відповідачка 1, забравши всі свої особисті речі з будинку позивача, що розташований в с.Шебедиха по вул.Центральна, 54 Олевського району Житомирської області, переїхала, разом з іншим чоловіком, таким чином створивши нову сім'ю проживати до своєї матері [PERSON], яка проживає в будинку, що за адресою: [ADDRESS], де і проживають по даний час. (а.с.7). 23.03.2016 року у відповідачки [PERSON], та її нового чоловіка, з яким вона проживає нині, як одна сім'я народилася їхня спільна дитина - донька [PERSON], (а.с.8). Позивач [PERSON], являється єдиним власником спірного житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.10.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Лугіною О.І., за № 2547, (а.с.6,9), придбаного [PERSON], у якому зареєстровані позивач та його колишня співмешканка [PERSON], і її дитина [PERSON], як колишні члени сім'ї - Відповідачі 1 та 2 в справі, (а.с.10). Із довідки Олевської міської Ради Житомирської області № 1297 від 10.10.2017 року, слідує що у спірному будинку зареєстровані: голова двору - [PERSON], дочка -[PERSON], дочка - [PERSON], співмешканка [PERSON], та дочка співмешканки [PERSON], (а.с.10). Відповідачка 1, без поважних на те причин, більше 2-х років, з часу реєстрації фактично в житловому будинку не проживає, будинок не утримує, претензій на будинок не заявляє, забрала всі свої особисті речі та вибула до місця свого проживання на [INFO], і наміру повертатися до місця своєї реєстрації, тобто до будинку [ADDRESS] Відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки право користування спірним житлом виникло у Відповідачки 1 до прийняття Цивільного кодексу України і продовжувало існувати після 01 січня 2004 роу, то відносини з користування житлом кваліфікуються як триваючі, а тому їх природі повинна бути надана оцінка за діючим ЦК України та застосовані його норми. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного доумента про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Приписами ч.2 ст.405 ЦК України визначено, що член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважних причин, які б перешкоджали відповідачці проживати в спірному житловому будинку судом не встановлено, перешкоди в користуванні житловим будинком для Відповідачів 1 та 2 з боку власника не чинились. Домовленості між Відповідачкою 1 та власником житлового будинку про збереження за нею житла понад визначений ст.405 ч.2 ЦК України строк, як і передбачених законом підстав для цього, судом не встановлено. Згідно положень ч.4 ст.156 ЖК України колишні члени сім'ї, що продовжують проживати в житлі мають такі ж права і обов'язки, як члени сім'ї власника житла. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON], та її дитина [PERSON], не проживають в [ADDRESS] більше 2-х років без поважних на те причин, за відсутності будь-яких домовленостей із власником та законних підстав на збереження за нею житла, ніяких обов'язків щодо утримання житлового будинку не несе, вона та її дитина втратили право користування зазначеним будинком, а тому в порядку ч.2 ст.405 ЦК України втрачають право на користування цим житлом в судовому порядку. Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого житла. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР слідує, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом із тим ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин та з огляду на те, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими в будинку позивача, однак фактично непроживають у ньому, тим самим створюють позивачу перешкоди в користуванні житловим приміщенням, позивач, як власник житла, вправі вимагати позбавлення відповідачів права користування житловим будинком [ADDRESS] Крім того, виходячи з вище наведеного та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача повинно бути стягнуто з Відповідача 1 також і 640.00 грн., судових витрат, витрачених позивачем при сплаті судового збору, що підтверджено відповідною квітанцією, (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved