Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який 25 липня 2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем. Відповідач категорично відмовляється в добровільному порядку надавати допомогу на утримання та виховання своєї дитини. Жодних коштів на виховання, лікування, одяг та продукти харчування відповідач не надає. Тому дитини знаходиться на повному забезпеченні та утриманні [PERSON] Позивач має складне матеріальне становище, офіційно не працює, інколи має підробіток, що не перевищує 1\~500 грн. 00 коп. на місяць. [PERSON] не має можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини. Відповідач працює не офіційно, інших дітей немає, також не має на утриманні батьків чи інвалідів та має задовільний стан здоровя. Не зважаючи на неодноразове звернення до відповідача, останній від матеріальної допомоги на утримання дитини категорично відмовляється, ухиляється від виконання своїх обовязків, передбачених законодавством. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника та зазначила, що вимоги позову підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 12 квітня 2007 року, актовий запис № 534, розірвано (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 072834, видане 17 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 3). Як вбачається з довідки № 530 від 07 лютого 2017 року, виданої ПП «Бокуд», що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. За вищевказаною адресою позивач проживає разом зі своїм сином [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] необхідно присудити аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: partial