Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

12 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення ? частини грошових коштів за період з 2008 року по 30 жовтня 2016 року, які були виплачені згідно іпотечного кредиту №3640 від 12 червня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 червня 2008 року відповідач відповідно до договору купівлі продажу купив двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та зареєстрував право власності. Зазначена квартира була придбана за грошові кошти, які він отримав за договором іпотечного кредиту №3640 від 12 червня 2008 року укладеним з ВАТ «Державний ощадний банк України». З жовтня 2008 року вона проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу однією сімєю. Відповідач працював на шахті, вона знаходилась на обліку у Селидівському центрі зайнятості, а з 31 березня 2009 року стала працювати у КП «Служба єдиного замовника», потім у Селидівському виробничому управлінні водопровідно каналізаційного підприємства, отримувала заробітну плату. Разом з тим, до 2015 року вона знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до 4 років та отримувала допомогу. Вона разом з відповідачем сплачувала щомісячно грошові кошти за кредитним договором. Крім того, вона постійно займалась ремонтом квартир, а отримані за роботу кошти використовували для погашення кредиту. 02 липня 2011 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. 26 жовтня 2016 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між ними був розірваний. На теперішній час вона не мешкає в зазначеній квартирі, так як її виселив відповідач. Звертаючись до суду з позовом вважає, що має право на отримання ? частини грошових коштів, які були сплачені по кредитному договору за придбання квартири, оскільки приймала участь під час спільного проживання з відповідачем. У подальшому 21 лютого 2017 року уточнюючи позовні вимоги просила стягнути з відповідача на свою користь 90 402 гривень та судові витрати. 21 лютого 2017 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивачка [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне: - відповідачем не оспорювався факт проживання позивачки з жовтня 2008 року однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу; - висновки суду щодо унеможливлення використання кредиту в інтересах сім'ї та факту щодо не породження жодного із зобов'язань для другого з подружжя є помилковим; - позивач спільно з відповідачем за вказаний період часу з їх спільного бюджету проводили погашення заборгованості по кредиту, кредитний договір був оформлений на прізвище відповідача, тому сплата боргу проводилась позивачем спільно з відповідачем на прізвище відповідача; - сторони були у зареєстровану шлюбі, а тому це є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя, у тому числі по погашенню кредиту відповідно до вимог ст.528 ЦК України У судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відеоконференції позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримали та просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вислухавши суддю - доповідача, позивачку та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове. З матеріалів справи вбачається, 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит за яким, банк надав грошові кошти 110 000 гривень з терміном погашення кредиту 11 червня 2028 року на придбання квартири [ADDRESS] (а.с.13-15). 12 червня 2008 року відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу, купив двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.10). З реєстру прав власності на нерухоме майно Селидівського бюро технічної інвентаризації вбачається, що 12 червня 2008 року за [PERSON] зареєстровано право власності на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 12 червня 2008 року, за р.№3341 (а.с.11-12). 02 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецької області, актова запис №70 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.9). Відповідно до довідки про склад сімї виданої ОСББ «Злагода м. Селидове» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: відповідач [PERSON]- власник квартири, [PERSON]- позивачка, [PERSON] син, [PERSON]- донька (а.с.17). Згідно трудової книжки позивачка [PERSON] за період з листопада 2008 року по березень 2009 року знаходилась на обліку у Селидівському міському центрі зайнятості, за період з березня 2009 по квітень 2016 року працювала на підприємстві комунальне підприємство «Служба єдиного замовника м. Селидове» малярем, з червня 2016 року по теперішній час працює у Селидівському виробничому управлінні водопровідно - каналізаційного господарства, малярем (а.с.18-20). 26 жовтня 2016 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.8). Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту сплати іпотечного кредиту, також зазначив, що кредитний договір був укладено відповідачем до шлюбу з позивачем на придбання особистого житла, що унеможливлює використання кредиту в інтересах сімї, яку ще не створено. Але, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухваленню нового рішення. У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Отже, звертаючись до суду з даним позовом позивачка [PERSON] просила стягнути ? частину грошових коштів за період сумісного проживання з відповідачем з жовтня 2008 року по 30 жовтня 2016 року, згідно договору про іпотечний кредит від 12 червня 2008 року. Дійсно, 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит за яким, банк надав грошові кошти 110 000 гривень з терміном погашення кредиту 11 червня 2028 року на придбання квартири [ADDRESS] (а.с.13-15). 12 червня 2008 року відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу, купив двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.10). 02 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецької області, актова запис №70 (а.с.6). Звертаючись до суду позивачка зазначала, що у період з жовтня 2008 року по день укладення шлюбу 02 липня 2011 року, вона сумісно проживала з відповідачем та приймала участь у сплаті за договором іпотечного кредиту за придбану ним квартиру. Проте, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за період з жовтня 2008 року по 02 липня 2011 року необхідно відмовити, оскільки позивачка не надала доказів факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, даний факт в установленому законом порядку за цей період сторонами не встановлювався, що було ними підтверджено у судовому засідання апеляційної інстанції. При цьому, позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів з [PERSON] за період з 02 липня 2011 року по жовтень 2016 року підлягають задоволенню з наступних підстав. Отже, сторони зареєстрували шлюб 02 липня 2011 року, але 26 жовтня 2016 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб між ними був розірваний. Під час перебування у шлюбі обидві сторони працювали та отримували заробітні плати, що підтверджується довідками за місцем праці та копіями трудових книжок. Так, за період роботи з 2008 року по грудень 2016 року відповідач [PERSON] працював на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія» та отримував заробітну плату (а.с.44-45). За період з 2009 по грудень 2016 року позивачка [PERSON] працювала у КП «Служба єдиного замовника» та отримувала заробітну плату (а.с.60). Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, відповідачем [PERSON] до апеляційного суду для огляду були надіслані оригінали квитанцій щодо щомісячних платежів за договором про іпотечний кредит №3640 від 12 червня 2008 року за період з червня 2008 року по грудень 2016 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, за період з липня 2011 року по грудень 2016 року (час набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили) були сплачені грошові кошти за кредитним договором у сумі 108 795,40 гривень, з них: - з липня 2011 року по грудень 2011 року включно у сумі 11 009,42 гривні; - з січня 2012 року по грудень 2012 року включно у сумі 21 148,58 гривень; - з січня 2013 року по грудень 2013 року включно у сумі 21 239,40 гривень; - з січня 2014 року по грудень 2014 року включно у сумі 20 178,00 гривень; - з січня 2015 року по грудень 2015 року включно у сумі 21 740,00 гривень; - з січня 2016 року по 08 листопада 2016 року включно у сумі 13 480,00 гривень. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути ? частину грошових коштів сплачених за кредитним договором за період з липня 2011 року по грудень 2016 року у сумі 54 397,70 гривень, тому що під час шлюбу сторони сплачували кредит за спільні сумісні кошти. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог з вищенаведених підстав.

Outcome: partial