Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

14.10.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приват Банк (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2012 року. В заяві зазначали, що вказаний кредитний договір було укладено з [PERSON], на підставі [PERSON] заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг. Посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору позивач просив стягнути з відповідачки 49588,99 гривень заборгованості, з яких: 35872,43 грн. заборгованість за кредитом; 10373,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 505,72 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2337,57 грн. (процентна складова). В грудні 2014 року [PERSON] подала зустрічний позов про визнання недійсними Анкети-заяви від 22.03.2012 року та договору приєднання Умови та Правила надання банківських послуг у Приват Банку. Такі вимоги обґрунтовувала тим, що в порушення вимог ст.. 1055 ЦК України, вищезазначену Анкету-заяву від 22.03.2012 року було підписано працівником Банку «Белібовим Олександром Анатолійовичем» повноважень якого в [PERSON] не зазначено. Крім того договір приєднання Умови та Правила надання банківських послуг у Приват Банку не містить її підпису, що є порушенням ст. 202-203 ЦК України. В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги в частині назви складових заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, та просив стягнути 49588,99 гривень заборгованості, з яких: 35872,43 грн. заборгованість за кредитом; 10373,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 505,72 грн. заборгованість по штрафу за прострочення кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2337,57 грн. (процентна складова). Зустрічні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. [PERSON] та її представник позовні вимоги Банку не визнали. Просили відмовити у задоволенні позову. Зазначали, що [PERSON] кредитні кошти не отримувала. З Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приват Банку не ознайомлювалась та не підписувала. Анкета-заява від 22.03.2012 року підписана працівником Банку повноваження якого в [PERSON] не зазначені. Зустрічний позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 22.03.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, з якої вбачається, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між [PERSON] та Банком договір про надання банківських послуг, відповідно до якого, [PERSON] отримала кредит у розмірі 18000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладанні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України, у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку [PERSON] підтвердила у Анкеті-заяві, власноручно підписавши її. Відповідно до п.2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, банк видає клієнту карту, її вид визначено в Памятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, яка вказана в заяві. Пунктом 2.1.1.2.3. Умов та Правил визначено, що після отримання банком від клієнта документів, а також заяви, банк приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. А у пункті 2.1.1.2.4 цих же Умов передбачено, що підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Так, відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань по кредитному договору у повному обсязі не виконала. Відповідно до наданого представником Банку розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором, становить - 49588,99 гривень з яких: 35872,43 грн. заборгованість за кредитом; 10373,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 505,72 грн. заборгованість по штрафу за прострочення кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2337,57 грн. (процентна складова). Таким чином, суд приходить до висновку що між сторонами було укладено кредитний договір, в наслідок якого [PERSON] отримала кредитні кошти, та на теперішній час в наслідок неналежного виконання зобовязань, існує заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу. Частинами 1,3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявленням учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 22.03.2012 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку. Договір підписано працівником банку [PERSON] Довіреність, на підставі якої було підписано вказаний договір на цей час не збереглась, оскільки сплив термін її дії. В той же час згідно ч.1 ст. 241 ЦК України, правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. В даному випадку під схваленням правочину слід розуміти надання кредитних коштів Позичальнику, а також виконання банком свої зобовязань за договором. Доказами надання кредиту є виписки про рух коштів за рахунками боржника у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про платіжні ситеми та переказ коштів в Україні» Таким чином твердження [PERSON] про те, що під час укладення договору не було дотримано вимог ст. 207 ЦК щодо письмової форми правочину є безпідставним. Враховуючи, що своїм підписом [PERSON] підтвердила, те що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані їй у письмовому вигляді і що вони складають між нею та банком договір про надання банківських послуг вимога про визнання договору недійсним є безпідставна. Також, підписуючи Анкету- заяву відповідач взяла на себе зобовязання виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПиватБанку www.privatbank.ua Посилання [PERSON] на не отримання нею кредитних коштів спростовуються тим, що в судовому засіданні під час надання пояснень з приводу заявлених позовних вимог вона підтвердила факт отримання кредитної картки, а також те, що вона нею користувалася. Окрім того, доказом отримання [PERSON] кредитних коштів є Виписка про рух коштів по картковому рахунку, згідно якої остання починаючи з 2012р. отримувала кошти в рахунок кредитного ліміту та постійно здійснювала погашення боргу (останнє погашення 17.02.2014р.). Таким чином суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсними Анкети-заяви від 22.03.2012 року та договору приєднання Умови та Правила надання банківських послуг у Приват Банку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved