Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

13 квітня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на [PERSON] до закінчення нею навчання, та на [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, в розмірі 30% отримуваного відповідачем доходу, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01 жовтня 2019 року. Обґрунтовано позов тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач з грудня 2019 року не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання дітей, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі, що просить позивач, однак з дня пред`явлення позову до суду, адже у минулому періоді він надавав кошти позивачу на дітей, оплачував комунальні послуги по квартирі, в якій проживає позивач з дітьми. Зокрема, відповідач стверджує, що у вересні 2019 року він надав позивачу 16000 грн. для оплати навчання доньки. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 6). Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). [PERSON] з вересня 2019 року навчається в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, термін навчання - 2 роки 10 місяців, що підтверджується копією договору (а.с. 9). Позивач зазначила, що до жовтня 2019 року відповідач надавав кошти для утримання дітей, однак з грудня 2019 року діти повністю перебувають на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також, відповідно до частини 1 та 2 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно із частиною 1 статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 статті 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 1 статті 201 Сімейного кодексу України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, законом визначений обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, та повнолітніх дочку (сина), які продовжують навчання, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з 01 жовтня 2019 року, а не з дня пред`явлення позовної заяви до суду, слід зазначити таке. Частиною 2 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Також, суд не стягує аліменти у розмірі не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як просить позивач, виходячи з такого. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Тобто, мінімальний гарантований та рекомендований розмір аліментів передбачений законом саме для дитини. Частиною 1 статті 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Оскільки донька сторін [PERSON] досягла повноліття, а тому правовий статус дитина на неї не розповсюджується, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення аліментів в розмірі не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як про це просить позивач. Також, суд не знаходить підстав для стягнення аліментів на неповнолітнього сина сторін у розмірі не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки крім заробітної плати, іншого заробітку відповідач не має, а щодо наявності інших доходів у відповідача, достатніх для сплати аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачем не надано. А тому, враховуючи наведене вище, вимоги закону, матеріальний стан відповідача, обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину - [PERSON] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. Також, беручи до уваги те, що відповідач має обов`язок утримувати неповнолітнього сина, однак повнолітня донька сторін продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на повнолітню доньку - [PERSON] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на період її навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 років. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial