Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

14 травня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору № 2085 від 20.06.2006 року Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», перейменованого в подальшому в Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», був наданий кредит [PERSON] в розмірі 69 020,00 грн. під 17,0 % річних, з остаточним терміном повернення не пізніше 17.06.2011 року. 21.07.2010 року додатковим договором № 2 до кредитного договору сторони погодили, що остаточне погашення кредиту здійснити не пізніше 15.06.2012 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2085 від 20.06.2006 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 1755 від 20.06.2006 року, за яким поручитель зобов'язалася перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Згідно з п.п. 4.3.2.-4.3.3. кредитного договору № 2085 від 20.06.2006 року позичальник зобов'язалася повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. У разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилася, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно, на що позичальник надав свою згоду. З часу отримання позики [PERSON] частково сплачувалися кредитні кошти та нараховані відсотки за користування ними. Однак, виникла прострочена заборгованість. Відповідачі неодноразово попереджалися в усному та письмовому порядку про погашення заборгованості у зв'язку з невиконанням умов договору про іпотечний кредит та стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору № 2085 від 20.06.2006 року за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором позичальник зобов'язалася сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення. Згідно з п. 4.2.2. вищезгаданого кредитного договору Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 2.1. договору поруки № 1755 від 20.06.2006 року у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Станом на 12 травня 2014 року за [PERSON] рахується заборгованість за Кредитним договором № 2085 від 20.06.2006 року в розмірі 8 480,47 грн., в тому числі: сума неповернутого кредиту - 1 882,00 грн., нарахована пеня - 2 082,80 грн., нараховані 3% річних - 412,97 грн., інфляційні нарахування - 4 102,70 грн. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку 8 480,47 грн. заборгованості за кредитним договором, а також стягнути судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, від них до суду не надходило заяв про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 2085 від 20.06.2006 року Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», перейменованого в подальшому в Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», був наданий кредит [PERSON] в розмірі 69 020,00 грн. під 17,0 % річних, з остаточним терміном повернення не пізніше 17.06.2011 року (а.с. 13-16). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2085 від 20.06.2006 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 1755 від 20.06.2006 року (а.с. 17-18), за яким поручитель зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Згідно з п.п. 4.3.2.-4.3.3. кредитного договору № 2085 від 20.06.2006 року позичальник зобов'язалася повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. У разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилася, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно, на що позичальник надав свою згоду. З часу отримання позики [PERSON] частково сплачувалися кредитні кошти та нараховані відсотки за користування ними. Однак, виникла прострочена заборгованість. Відповідачі неодноразово попереджалися в усному та письмовому порядку про погашення заборгованості у зв'язку з невиконанням умов договору про іпотечний кредит та стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до п. 5.2. кредитного договору № 2085 від 20.06.2006 року за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором позичальник зобов'язалася сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення. Згідно з п. 4.2.2. вищезгаданого кредитного договору Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 2.1. договору поруки № 1755 від 20.06.2006 року у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором. Станом на 12 травня 2014 року за [PERSON] рахується заборгованість за Кредитним договором № 2085 від 20.06.2006 року в розмірі 8 480,47 грн., в тому числі: сума неповернутого кредиту - 1 882,00 грн., нарахована пеня - 2 082,80 грн., нараховані 3% річних - 412,97 грн., інфляційні нарахування - 4 102,70 грн. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання відповідальність перед кредитором несе поручитель у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Статтею 599 ЦК України передбачається, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Таким чином, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, та фактичних дій Відповідачів щодо погашення вказаного кредиту, вбачається, що відповідачі не тільки прострочили взяті на себе договірні зобов'язання за кредитним договором, а й не виконали їх належним чином, а відтак зобов'язання відповідачів по сплаті ними боргу не є припиненими. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 року Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України перетворений у ВАТ «Державний ощадний банк України», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство, та засновником якого є держава в особі Кабінету Міністрів України, і згідно зі ст. 2 зазначеної постанови 100 % акцій Банку перебуває у державній власності. Відповідно до п. 12 Статуту АТ «Ощадбанк», зареєстрованого постановою КМУ від 25.02.2003 року, метою діяльності Банку є створення сприятливих умов для розвитку економіки та підтримки вітчизняного товаровиробника, переважно підприємств малого та середнього бізнесу, кредитно-фінансова підтримка процесів структурної перебудови, зміцнення та реалізація виробничого і торгового потенціалу галузей економіки, розвиток ощадної справи, всебічне банківське обслуговування юридичних і фізичних осіб. Невиконання Відповідачами умов кредитного договору порушує інтереси держави та перешкоджає Банку належним чином здійснювати названі вище функції, передбачені Статутом АТ «Ощадбанк». Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 8 480,47 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved