Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

13.01.2017 р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №487-к/тр від 19.08.2016 р. про звільнення [PERSON] з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області. Також просить поновити [PERSON] на посаді вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом №775-к/тр від 17.09.2015 р. позивачка була призначена на посаду вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області (далі за текстом ХЗОШ №110). З 16.06.2016 р. по 12.08.2016 р. позивачка перебувала у тарифній відпустці. Оскільки 13 та 14 серпня 2016 року були вихідні, то на роботу позивачка повинна була вийти 15серпня 2016 року. В період з 21.06.2016 р. по 07.07.2016 р. позивачка перебувала на лікарняному. 13.08.2016 р. [PERSON] рекомендованим листом надіслала заяву про продовження відпустки. Проте, наказом №487-к/тр від 19.08.2016 р. [PERSON] звільнено з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області на підставі п.2 ст.36 КЗпП. Позивачка вважає, що звільнено її незаконно, оскільки щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. В період перебування у відпустці позивачка знаходилась на лікарняному. Не дивлячись на це, [PERSON] звільнили без перенесення відпустки на період тимчасової непрацездатності. Тому на думку позивачки оскаржуваний наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню із поновленням [PERSON] на займаній посаді. Оскільки трудову книжку вона отримала тільки 14.12.2016 р., позивачка вважає, що не пропустила строк звернення до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог, в задоволенні позову просили відмовити. В письмових запереченнях на позов зазначають, що позивачка на посаду вчителя англійської мови прийнята за строковим договором з 21.09.2015 р. по 19.08.2016 р., тому усвідомлювала та знала час перебування на посаді. До 19.08.2016 р. сторони не проявляли бажання щодо продовження трудових відносин. Після закінчення строку трудового договору позивачка свої трудові функції не виконувала. Оскільки в день звільнення позивачка була відсутня на робочому місці, їй було направлено поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримати трудову книжку, підписати наказ про звільнення та отримати розрахунок. Також були вжиті заходи щодо ознайомлення позивачки з наказом про звільнення за місцем її мешкання. Вважають, що звільнення відбулось у відповідності до вимог законодавства. Також зазначають, що позивачкою пропущено встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України строк звернення до суду за захистом трудових прав. Суд заслухавши позивачку та її представника, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк, або на визначений строк, встановлений за згодою сторін, або таким, що укладається на час виконання певної роботи. Наказом Управління освіти адміністрації Київського району Харківської міської ради від 17.09.2015 р. №775-к/тр позивачка [PERSON] була призначена вчителем англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області (далі за текстом ХЗОШ №110) з 21 вересня 2015 року по 19 серпня 2016 року (а.с.21). Підставою для призначення [PERSON] вчителем англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області з 21 вересня 2015 року по 19 серпня 2016 року стала її заява від 17.09.2015 р. (а.с.20). З 16 червня 2016 року по 12 серпня 2016 року [PERSON] перебувала у тарифній відпустці. В період з 21 червня 2016 року по 07 липня 2016 року позивачка перебувала на лікарняному. 13.08.2016 р. [PERSON] рекомендованим листом на адресу Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області надіслала заяву про продовження відпустки, яка була отримана 18.08.2016 р. та передана директору ХЗОШ №110 22.08.2016 р., що встановлено під час перевірки, проведеної Головним управлінням держпраці у Харківській області, та про що позивачка повідомлена листом №Т-659/02ю04/12.-14/8086 від 13.10.2016 р. Пунктом першим частини другої статті 80 КЗпП України встановлено, що щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12\~Закону України «Про відпустки». Згідно частини другої статті 3 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. Таким чином, цією нормою передбачена можливість, а не обов'язок роботодавця надання за бажанням працівника невикористаної відпустки при його звільненні у звязку із закінченням строку трудового договору. Пунктом першим частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки» передбачено, що в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, щорічна відпустка повинна бути продовжена або перенесена на інший період. Проте, настання обставин, зазначених у пунктах 1 - 4 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки», не означає, що працівник може на свій розсуд вирішувати питання про перенесення відпустки на період, безпосередньо наступний за днем припинення дії цих обставин. Навіть при продовженні відпустки у звязку з перебуванням на лікарняному невикористана частина щорічної відпустки по закінченні зазначених обставин не використовується працівником самостійно, вона має бути надана. Ця частина відпустки надається шляхом видання роботодавцем наказу на підставі листка тимчасової непрацездатності працівника та його заяви (у листі не зазначається чи писали заяву на продовження відпустки). Наказ щодо продовження відпустки [PERSON] не видавався. Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений. Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Звільнити працівника у звязку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України. Наказом Управління освіти від 19.08.2016 р. №487-к/тр на підставі подання ХЗОШ №110 позивачку [PERSON] звільнено з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (у звязку із закінченням строку трудового договору). Частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з'ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС (ст.225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Про звільнення позивачка [PERSON] була повідомлена 19.08.2016 р. та ознайомлена з наказом від 19.08.2016 р. №487-к/тр, що підтверджується відповідним актом (а.с.27). Факт відмови позивачки [PERSON] 19.08.2016 р. від ознайомлення під підпис з наказом про звільнення, про відмову отримати трудову книжку, про відмову отримувати грошові кошти, нараховані як розрахунок при звільненні, зафіксовано відповідними актами (а.с.26-29). Листом від 19.08.2016 р. №637 адміністрація ХЗОШ №110 повідомила позивачку про необхідність отримати трудову книжку та остаточний розрахунок (а.с.22). Копію наказу Управління освіти від 19.08.2016 р. №487-к/тр про звільнення [PERSON] з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області на підставі п.2 ст.36 КЗпП України позивачка отримала 21.09.2016 р. (а.с.38-40) та проти чого [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору позивачка не надала. Як вбачається з листа Головного управління держпраці у Харківській області від 13.10.2016 р. №Т-659/02ю04/12.-14/8086 в ході проведення перевірки за зверненням позивачки встановлено, що відповідно до розрахункового листка за серпень 2016 року нарахована компенсація за невикористану відпустку та зроблено перерахунок з урахуванням лікарняного та раніше отриманих коштів за відпустку в сумі до виплати 180,35 грн. Платіжним дорученням від 22.08.2016 р. на картковий рахунок позивачки перераховано кошти в сумі 180,35 грн. Виплати лікарняних за рахунок коштів фонду проведена 02.09.2016 р. в сумі 610,64 грн. Виплата остаточного розрахунку проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи викладене, судом не вбачається підстав для поновлення [PERSON] на посаді вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області та скасування наказу №487-к/тр від 19.08.2016 р. про звільнення [PERSON] з посади вчителя англійської мови у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №110 Харківської міської ради Харківської області, тому суд відмовляє в задоволенні її позовних вимог.

Outcome: dismissed