Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

13.01.2016 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості у 1305059,31 гривень, з яких сума 562815 гривень курсова різниця, 655149,15 гривень інфляційні, 87095,16 гривень 3% річних. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09.10.2012 присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 397185 гривень та 3219 гривень судового збору. Зазначає, що вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до розписки [PERSON] від 23.03.2011 останній зобов`язувався повернути позивачці позику у сумі 1000000 чеських крон. Відповідно дане зобов`язання було переведено у суму боргу в гривневому еквіваленті. Виконавче провадження по виконанню вищевказаного судового рішення знаходиться у районному відділі ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, але до сьогоднішнього дня сума заборгованості відповідачем навіть частково не погашена, а вимоги державних виконавців ігноруються. Також зазначає, що на сьогоднішній день курс чеської крони виріс більше, ніж вдвічі. Станом на 18.12.2015 одна чеська крона становить 0,96 гривні. Тобто станом на цю дату сума боргу відповідача перед позивачкою складає 960000 гривень. Отже різниця між встановленою судом сумою заборгованості в гривневому еквіваленті та сумою заборгованості невиконаного зобов`язання, або ж курсова різниця, станом на день подання даного позову становить 562 815 гривень. З посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України вказує, що сума боргу станом на 18.12.2015 складає 967724 гривень (404909 грн. - згідно рішення суду від 09.10.2012 та 562815 грн. - курсова різниця), а сума інфляційних відповідно до вказаних індексів інфляції складає 655149,15 грн; сума заборгованості по 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання становить 87095,16 грн. Вказані вимоги позивачки задоволені заочним рішенням суду від 14.06.2016, ухваленим у розглядуваній справі, однак останнє скасоване ухвалою суду від 19.09.2017 за результати розгляду заяви представника відповідача про перегляд такого рішення. 15.02.2018 представником позивачки подано заяву про зміну позовних вимог, в якій остання просить стягнути з відповідача на користь позивачки суму заборгованості у 934072,80 грн., з яких сума 632815 гривень курсова різниця, 265511,15 гривень інфляційні, 35746,65 гривень 3% річних. При цьому додає новий розрахунок збитків від інфляції та 3% річних за порушення виконання зобов`язання, який здійснений по сумі боргу у 397185 грн. Також вказує, що станом на 14.11.2016 одна чеська крона вартує 1,03 гривні. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вбачається, що судова повістка про виклик відповідача до суду була отримана «жінкою [PERSON] » 18.08.2020 . В заяві про перегляд заочного рішення від 28.03.2017 представник відповідача вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09.10.2012, за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики набуло законної сили. Також надає контррозрахунок інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних й вказує, що така за період 09.10.2012 по 18.12.2015 становить 317834,28 та 38032 грн. відповідно Представник позивачки клопотанням від 17.07.2020 просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 09.10.2012 рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ухваленим у справі №712/9648/12 позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу та відсотків за договором позики з [PERSON] задоволено, зокрема стягнуто з останнього суму боргу в розмірі 397185 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4505,06 грн. В розглядуваному рішенні зазначено, що позов мотивовано тим, що у лютому місяці 2008 року [PERSON] позичила [PERSON] 1000000 (один мільйон) чеських крон, що станом на 18.05.2012 становить 397185 грн., строком повернення до кінця 2011 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав їй розписку. Посилаючись на те, що відповідач у строк, встановлений договором позику їй не повернув, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в гривневому еквіваленті 404470,36 грн. 17.07.2019 вказане рішення постановою Закарпатського апеляційного суду залишено без змін. Зазначено, що постанова набуває законної сили з дня її прийняття. 19.11.2012 Ужгородським міськрайонним судом було видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення, який перебував на виконанні у провадженні Рахівського районного відділу ДВС за №49411471. Постановою державного виконавця від 16.12.2016 виконавче провадження закінчено, зазначено, що нереалізоване на торгах майно [PERSON] було залишено [PERSON] в рахунок погашення боргу за ціною 615823 грн., надлишкова сума у 210913, 94 грн. була перерахована [PERSON] на депозит відділу. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». Положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним зобов`язання та не позбавляє позичальника права вимагати покладення на останнього відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, зокрема, відповідно ст. 625 ЦПК України стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом, до повернення боргу з часу поза межами періоду, за який вони стягнуті рішенням у іншій справі. Суд зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2012 у справі №712/9648/12 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 397185 гривень як еквівалентну 1000000 чеських крон, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4505,06 гривень та 3219 гривень судового збору. Окрім цього з описової частини вказаного рішення вбачається, що позивачка звернулася до суду у травні 2012 року з позовом про стягнення з боржника грошових коштів, визначивши заборгованість валюти - гривня України, оскільки просила стягнути з відповідача на її користь суму позики в гривневому еквіваленті 404470,36 грн., що включає в себе основний борг, інфляційні втрати та понесені судові витрати. Тобто, позивачка як кредитор, самостійно визначила заборгованість у валюті - гривня України, погодилася із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з відповідача як боржника, а тому не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначила зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняла його виконання. Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18). При цьому підтвердженням прийняття виконання рішення суду від 09.10.2012 у національній валюті є зокрема відомості, які містяться у постанові державного виконавця від 16.12.2016, за яким виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №712/9648/12 закінчено, зазначено, що нереалізоване на торгах майно [PERSON] було залишено [PERSON] в рахунок погашення боргу за ціною 615823 грн., надлишкова сума у 210913, 94 грн. була перерахована [PERSON] на депозит відділу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки про те, що з відповідача слід стягнути різницю у розмірі 632815 грн. (сума боргу в гривневому еквіваленті 1030000 за вирахуванням суми боргу стягнутої за рішенням суду віл 09.10.2012 397185), що утворилася внаслідок зміни курсу гривні до чеської крони, яка станом на 14.11.2016 за офіційним курсом НБУ становить 1,03 грн., не підлягають задоволенню через відсутність підстав для стягнення курсової різниці. Норми матеріального права визначають порядок відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням судового рішення Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-369цс15 підлягає до застосування судом під час вирішення заявленого по справі позову. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно із ч. 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. З огляду на вказане, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. В заяві про зміну позовних вимог від 15.02.2018 представник позивачки провів розрахунок збитків від інфляції на суму 397185 грн. як на суму боргу стягнуту за рішенням суду від 09.10.2012. Вказаний розрахунок проведений за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 й становить 265511,15 грн. Вимога позивачки про стягнення 3% річних також була уточнена й становить суму 35746,65 грн., яка розрахованого за період від 01.01.2013 по 31.12.2015. В матеріалах справи наявний також контррозрахунок, здійснений представником відповідача у заяві про перегляд заочного рішення від 28.03.2017, за яким інфляційні втрати позивачки, у зв`язку з неповерненням відповідачем суми позики у 397185 грн. становлять 317834,28 грн., а 3% річних - 38082 грн. й проведено за період від 09.10.2012 по 18.12.2015. Суд, враховуючи, передбачений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, розглядає позов в межах заявлених позивачкою позовних вимог. При цьому суд зазначає, що прийняття до уваги контррозрахунку представника відповідача погіршує становище відповідача й такий поданий як контраргумент розрахунку заборгованості наявному у позовній заяві без врахування уточнених позовних вимог від 15.02.2018. Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, заявлені нею в заяві про зміну позовних вимог від 15.02.2018: 265511,15 грн. інфляційних втрат та 35746,65 грн. 3% річних, розраховані позивачкою за період від 01.01.2013 по 31.12.2015, а також щодо суми боргу 397185 грн., присудженого позивачці за рішенням суду від 09.10.2012 у справі №712/9648/12. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Згідно з платіжного доручення №64 від 12.01.2016 позивачкою сплачено судовий збір у сумі 6890 грн., а тому стягненню з відповідача на її користь підлягає сума 2204,80 грн.

Outcome: partial