Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

15.01.2016р. [PERSON] \~звернулася в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ФОП [PERSON] (яка очолює ремонт одягу «Золоті Ручки»), в якому просила суд, з урахуванням уточнень позовних вимог від 09.03.2016р., стягнути з відповідачки на її користь вартість двох шкіряних курток у розмірі 9000 грн. та 200 грн., сплачених позивачкою за ремонт вищевказаних шкіряних курток. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.04.2016р. було виправлено описки в ухвалі від 19.01.2016р. про залишення позову без руху та в ухвалі від 18.03.2016р. про відкриття провадження, а саме виправлено по-батькові позивачки, та по батькові і правильну назву відповідачки. Так, замість „Круглова Софія Леонтіївна зазначено „Круглова Софія Леонтьївна, а замість - „Приватний підприємець [PERSON] Ремонт одягу „Золоті Ручки зазначено „ФОП [PERSON] (а.с. № 32). Ці описки стали можливими з огляду на те, що позивачкою по тексту позову невірно були зазначені дані сторін щодо по-батькові, незважаючи на додані до позову копії паспорту позивачки та [PERSON] з ЄДР ЮО та ФОП від 17.11.2015р. відносно відповідачки (а.с. № 9, 10-11). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка у позовній заяві посилався на те, що в 2014р. вона купила на Верхньо-Красному ринку імпортну жіночу шкіряну куртку чорного коліру, 52-го розміру з білим комірцем та білими шкіряними манжетами за ціною 4 000 грн. Придбана куртка була на позивачку трохи довгою, у звязку з чим остання вирішила її вкоротити та звернулася до ФОП [PERSON], а саме до ремонт одягу «Золоті ручки», який вона очолює. Крім того, на весні 2012р., на тому ж ринку, [PERSON] придбала за 5\~000 грн. імпортну куртку із мякої чорної шкіри (лайк) 52-го розміру, яку носила два сезони. Оскільки вона через два роки стала вузькою, то позивачка вирішила її розшити в тому ж закладі - ремонт одягу «Золоті ручки» ФОП [PERSON] 15.10.2014р. [PERSON] звернулася до керівника ремонту одягу «Золоті ручки» з метою виконання вказаних робіт. В цей же день між нею та ФОП [PERSON] був укладений договір підряду. [PERSON] прийняла від позивачки дві кожані куртки та готівкові кошти (аванс) у розмірі 200грн. за ремонт вказаних речей, про що [PERSON] видала квитанцію №91, в якій вказала: одну куртку - укоротити, а другу - розшити. 22.10.2014р. позивачка прийшла до ремонту одягу «Золоті ручки» щоб забрати з ремонту свої кожані куртки, але [PERSON] замість видачі курток повідомила, що в ніч з 21.10.2014р. на 22.10.2014р. невстановлені слідчими органами особи шляхом віджиму дверей проникли в приміщення ремонту одягу та скоїли крадіжку одягу клієнтів, в тому числі вкрали і дві кожані куртки позивачки. Так, позивачка вважала, що оскільки ремонт одягу «Золоті ручки» прийняв від неї на ремонт дві куртки, то повинен було забезпечити їх зберігання. Але свої обов'язки по зберіганню прийнятого від клієнтів майна, в тому числі і шкіряних курток позивачки відповідачка не виконала. 29.10.2014р. позивачка письмово звернулась до керівника ремонт одягу Золоті ручки» - ФОП [PERSON] із заявою, в якій просила відшкодувати їй завдану шкоду в сумі вартості шкіряних курток: за куртку з білим коміром - 5 000 грн., за куртку з лайку - 4\~000 грн.. Але в її проханні відповідачка необґрунтовано відмовила, у звязку з чим та з метою захисту своїх законних прав та інтересів [PERSON] і звернулася до суду з даним позовом. Представник позивачки - [PERSON] (договір про надання юридичних послуг від 25.05.2016р. а.с № 36) в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги, з урахуванням уточнень від 09.03.2016р., підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Крім того, в поданій заяві представник позивачки зазначив, що необхідності витребування додаткових доказів по справі немає. Також просив розглянути справу за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 37). Відповідачка - ФОП [PERSON] в судові засідання 18.04.2016р. та 26.05.2016р. повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи кожного разу була повідомлена належним чином за двома адресами, зокрема, наданими [PERSON], УДМС України в Дніпропетровській області від 31.03.2016р. та в Кіровоградській області від 08.04.2016р. (а.с. № 24, 26) та за адресою розташування ФОП [PERSON] ремонту одягу «Золоті Ручки». Згідно до відміток на конвертах з повістками на 18.04.2016р. та на 26.05.2016р. їх було повернуто до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до ст. 74 76 ЦПК України є належним повідомленням відповідачки (а.с. № 28, 29, 34, 35). За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити по справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до довідки, виданої 30.10.2014р. слідчим СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшиною міліції [PERSON], в період часу з 20.00 годин 21.10.2014р. по 08.00 годин 22.10.2014р., невстановлена особа, знаходячись за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 9, таємно, шляхом віджиму дверей, приміщення «Ремонт одягу», вчинила крадіжку одягу клієнтів. Вказаним кримінальним правопорушенням було спричинено заявнику гр. [PERSON] матеріальної шкоди, сума збитків встановлюється. Даний факт був зареєстрований до ЖЄО за № 16460 та відомості внесені з: Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040650003788 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. № 7). В матеріалах справи наявна квитанція № 91, відповідно до якої [PERSON] було замовлено виконання певних ремонтних робіт, за які сплачено 200 грн. (а.с.№ 6). 29.10.2014р. позивачка письмово звернулась до керівника ремонт одягу «Золоті ручки» ФОП [PERSON] із заявою, в якій просила відшкодувати їй завдану шкоду в сумі вартості шкіряних курток: за куртку з білим коміром - 5\~000грн., за куртку з лайку - 4\~000грн. (а.с. № 5). Як зазначає позивачка, в її проханні відповідачка їй необґрунтовано відмовила, у звязку з чим з метою захисту своїх законних прав та інтересів [PERSON] і звернулася до суду з даним позовом. Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ст. 841 ЦК України підрядник зобовязаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що у випадку, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представник позивача в поданій ним заяві про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги, з урахуванням уточнень від 09.03.2016р., підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Крім того, в поданій заяві представник позивачки зазначив, що необхідності витребування додаткових доказів по справі немає. Будь-які докази, які б підтвердили факт передачі позивачкою саме ФОП [PERSON] двох жіночих шкіряних курток для здійснення ремонту останніх в матеріалах справи відсутні. Суд критично ставиться до наявної в матеріалах справи квитанції, як до основного доказу, наданого позивачкою на підтвердження своїх позовним вимог, оскільки з останньої не можливо встановити, які саме речі були передані позивачкою для ремонту. З цієї квитанції також не вбачається і те, що речі були передані в ремонт, а саме в ремонт одягу «Золоті Ручки»,який розташований у м. Дніпропетровську, пр. Героїв, буд. 9, де здійснює підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] З [PERSON] з ЄДР ЮО та ФОП від 17.11.2015р. вбачається, що у ФОП [PERSON] інша адреса, а саме: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Філатова, буд. 30 (а.с. № 10). Окрім того, стороною позивачки не було надано суду жодних доказів на підтвердження дійсної вартості спірних шкіряних курток, які, як зазначає позивачка в поданому нею позові, були викрадені при зберіганні. В основу рішення суду про задоволення позовних вимог суд не може положити довідку СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с. № 7), оскільки, по-перше, нею не підтверджується крадіжка саме речей позивачки, по-друге, довідка датована 30.10.2014р., а з цього часу минуло півтора року. Жодних клопотань про витребування доказів в рамках даної цивільної справи стороною позивачки не заявлялося. Більш того, представник [PERSON] [PERSON] вважав, що наявних доказів достатньо для прийняття судом законного та обґрунтованого рішення (а.с. № 37). Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в [PERSON] про стягнення грошових коштів за неналежне виконання договору підряду. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд не находить підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачкою шляхом стягнення їх з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed