Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

13.03.2017 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на те, що з 05.08.2006 року по 16.01.2012 року з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 04.12.20145 року Новомосковським міськрайонним судом було винесене рішення, яким з відповідача на користь позивача на утримання сина були стягнуті аліменти у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, спору щодо місця проживання дитини між ними не було. Між тим, батько їх сина не приймає участі у його вихованні та догляді, не цікавиться його фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальної допомоги не надає, хоча за рішенням суду відповідач має сплачувати аліменти. Станом на 01.01.2017 року загальна сума заборгованості по сплаті аліментів складає 9558,59. В подальшому позивач зверталася до новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст.. 164 КК України, інспектором з ювенальної превенції відмовлено у відкриття кримінального провадження. Між тим, навіть після цих дій [PERSON] не сплачував аліменти на її користь, злісно ухилявся від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини. Таку бездіяльність батька дитини позивач розцінює як умисне ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків. В свою чергу, позивач, як матір дитини, забезпечує йому гідні умови для існування та гармонійного розвитку, між ними склалися усталені та доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному сприйманню життя та оточуючих людей. Вона дбає про стан здоров'я дитини, його виховання в дусі поваги до оточуючих та суспільства. Не дивлячись на відсутність будь - якої допомоги з боку батька, дитина проживає у добротних умовах, має усі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку. Батько дитини не був позбавлений інформації щодо місця перебування дитини, його навчання, з її боку не створювалися перешкоди для спілкування батька та сина, однак [PERSON] фактично самоусунувся від виховання свого сина та його утримання. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON], як батько, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не хоче і не має бажання спілкуватися з сином, і свою відповідальність за дитину перекладає на інших, у зв'язку з чим, посилаючись на ст. 164 Сімейного кодексу України, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала детальні пояснення по суті позову, в тому числі з приводу виконання нею всіх обов'язків, пов'язаних з утриманням, вихованням дитини, створенням нею всіх необхідних та достатніх умов для розвитку дитини. Також позивач пояснила, що на даний час вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, з яким у [PERSON] склалися теплі стосунку, її нинішній чоловік повністю опікується дитиною, дбає про нього, її син для чоловіка став як рідний, який став опорою, другом та батьком для нього. Відповідач в судовому засіданні при підготовчому розгляді справи позов не визнав, однак при розгляді справи по суті в повному обсязі визнав позовні вимоги [PERSON], пояснив, що дійсно на даному етапі свого життя він не може забезпечити гідні умови для проживання свого сина, вважає, що позбавлення його батьківських прав не призведе до порушення інтересів малолітньої дитини. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, на стадії підготовчого провадження органом опіки та піклування було складено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 71-73). Такий висновок ґрунтувався на тому, що через припинення сімейних відносин між батьками, дитина дійсно залишилася проживати з матір'ю, батько дитини не спілкувався з сином через те, що [PERSON] В.В. в категоричній формі відмовляла йому у спілкуванні з сином, забороняючи, в тому числі, синові, спілкуватися з ним та з членами його родини. Однак, [PERSON] потайки зустрічався з сином, відповідач усвідомлює, що негативні взаємовідносини з колишньою дружиною негативно впливають на психологічний стан дитини, спричиняють йому тяжку моральну та психологічну травму, тому батько самоусунувся від виховання дитини. В судовому засіданні була вислухана думку малолітнього [PERSON], останній був допитаний у відповідності до ч.4 ст. 323 ЦПК України, в присутності представника органу опіки та піклування. Дитина вільно висловлювала свою думку щодо наявності спору в суді, обізнана про спір між батьками зі слів матері. Однак при цьому [PERSON] здебільшого надав суду показання про те, що новий чоловік його матері піклується про нього, а свого батька він не дуже хоче зустрічати, оскільки останній не виконує своїх обіцянок. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Суду подана копія свідоцтва про народження [PERSON], останній народився [INFO] року, його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2012 року (а.с. 6). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.12.2015 року з [PERSON] миколайовича на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти у розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісяця (а.с. 7). [PERSON], на підставі свідоцтва про зміну імені змінила своє прізвище на [INFO] а в подальшому, в зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON], змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 160). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов'язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] відвідує секцію кікбоксингу з 2014 року, за весь період тренувань, на тренування його приводить матір, яка вирішує і всі фінансові питання, батько за час відвідування секції не з'являвся (а.с. 11). [PERSON] також відвідує гурток театрального мистецтва в центрі позашкільної роботи з вересня 2016 року, [PERSON] приймає активну участь у підготовці дитини до виступів, батько [PERSON] жодного разу до центру позашкільної роботи не з'являвся, на виступах сина присутній не був (а.с. 12). [PERSON] за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, сусіди за місцем проживання дитини не бачили, щоб батько дитини відвідував свого сина (а.с. 17, 18). [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» з діагнозом бронхіальна астма. На прийом до лікаря дитину супроводжує матір (а.с. 39). [PERSON], починаючи з січня 2012 року по день розгляду справи в суді не звертався до органу опіки та піклування з будь-яким и заявами щодо визначення способів виховання дитини (а.с. 146) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Орган опіки та піклування за місцем проживання відповідача надав суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина, однак висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, тому суд, згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки такий висновок суперечить інтересам самої дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до цього часу, всі обов'язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідач свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, а [PERSON] фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю однієї матері. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Таким чином, суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як батька, суперечить інтересам малолітньої дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути відповідача на користь позивача понесені нею, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved