Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

13 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський завод залізобетонних виробів і конструкцій» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що на підставі наказу № 1-ок від 05 травня 2011 року вона була прийнята на роботу на посаду електрозварювальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський завод залізобетонних виробів і конструкцій». Наказом № 12-ок від 08 лютого 2013 року її було звільнено з займаної посади на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України - в зв'язку з переводом на інше підприємство. При звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі, заборгованість складає 6 178,74 грн., в тому числі за: жовтень 2012 року - 297,82 грн.; листопад 2012 року - 3 072,11 грн.; грудень 2012 року - 1 349,27 грн.; за лютий 2013 року - 1 459,54 грн. Позивач зазначив, що відповідачем порушені норми ст. 116 КЗпПУ, щодо проведення повного розрахунку при звільненні Крім того, у відповідності до ст. 117 КЗпПУ, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. ЇЇ середньомісячний заробіток складає 1 960,30 грн., в зв'язку з чим, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за 15 місяців складає 29 404,50 грн. В зв'язку з наведеним, позивач [PERSON] просила суд стягнути на її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський завод залізобетонних виробів і конструкцій» заборгованість по заробітній платі при звільненні в сумі 6 178,74 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 15 місяців в сумі 29 404,50 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський завод залізобетонних виробів і конструкцій», в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, наданим позивачем, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі наказу № 1-ок від 05 травня 2011 року позивач [PERSON] була прийнята на роботу на посаду електрозварювальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський завод залізобетонних виробів і конструкцій», що підтверджується трудовою книжкою. Встановлено, що у відповідності до наказу № 12-ок від 08 лютого 2013 року позивачку [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України - в зв'язку з переводом на інше підприємство, що підтверджується трудовою книжкою. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомосковський завод залізобетонних виробів і конструкцій», при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 6 178,74 грн., в тому числі за: жовтень 2012 року - 297,82 грн.; листопад 2012 року - 3 072,11 грн.; грудень 2012 року - 1 349,27 грн.; за лютий 2013 року - 1 459,54 грн. У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку погоджується. Кожен має право на заробітну плату. У відповідності до ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що з вини відповідача позивачу не була виплачена заробітна плата в період 15 місяців з 01 лютого 2013 року по 01 травня 2014 року. Згідно до абз. ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. В зв'язку з наведеним, середньомісячна заробітна плата позивача з останні два календарних місяці роботи складає: 1 404,40 грн.. ((1 349,27 грн. + 1 459,54 грн..) : 2) Таким чином, середній заробіток за 15 місяців затримки розрахунок упри звільненні складає 21 066 грн., в зв'язку з чим, позові вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial