Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

14 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29 лютого 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладеними на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір. У зв`язку з порушеннями зобов`язань з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором у відповідача станом на 16 липня 2019 року наявна заборгованість у розмірі 93765,50 гривень, яка складається з: 37785,46 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 21347,06 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 29091,77 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 600 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 4441,21 гривень - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 93765,50 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а. с. 33/. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає частково. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 29 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який представляє собою анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с. 8, 9, 10-24/. Як вбачається з копії статуту АТ КБ «ПриватБанк» /а.с. 30 зв./ згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Згідно розрахунку заборгованості /а.с. 5, 6-7/ заборгованість за тілом кредиту [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 16 липня 2019 року складає 37785,46 гривень -заборгованість за тілом кредиту, 21347,06 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 29091,77 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 600 гривень - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 4941,21 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно зі ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Разом з тим, в копії доданої позивачем до позовної заяви анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, прізвище, ім`я, по батькові позичальника вказано, як [PERSON] , а серія, номер паспорту, дата його видачі, вказані в анкеті-заяві не співпадають з серією, номером та датою видачі паспорту, зазначених в долученій до позовної заяви копії /а.с. 8/. Як вбачається з позовної заяви, розрахунку заборгованості, та копії паспорту, доданих до позовної заяви /а.с. 2-4, 5, 6-7, 25/ позов пред`явлено саме до [PERSON] , що не збігається з відомостями, зазначеними в анкеті-заяві. Отже в матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують, що кредитний договір укладено саме з [PERSON] , а не з іншою особою. Крім того, в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, пені та штрафу не зазначено. Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості не підписувалися /а.с. 9/, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 29 лютого 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Тягар доведення цих обставин покладається на позивача, який звернувся із згаданими вимогами до суду, що повністю узгоджується з частиною першої статті 81 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов?язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Надані позивачем до позовної заяви документи не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми саме з відповідачем [PERSON] . Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже у їх задоволенні необхідно відмовити за недоведеністю. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed