Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

14 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/3 квартири в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 19 грудня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі № 200/21351/16-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/3 квартири в порядку спадкування за законом, та призначено до розгляду. В подальшому [PERSON] неодноразово уточнювала та доповнювала позовні вимоги та остаточно сформулювала позовні вимоги в уточненій позовній заяві від 27.06.2019 року та просила суд: -визнати борг [PERSON] перед донькою [PERSON] у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі житла за невиконання гарантії збереження прав дитини на житло та особистих зобов`язань при продажу частки спільної сумісної квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 37,4 кв.м. загальної площі житла у квартирі [ADDRESS] ; - визнати борг [PERSON] перед донькою [PERSON] з виплати аліментів у сумі 58619,51 грн. згідно з Постановою ВП №16974118 від 23.03.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; - визначити розмір до стягнення заборгованості померлого [PERSON] зі сплати аліментів - з кожного спадкоємця, що вчасно, у визначений Законом термін, звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою - 1/3 частину, тобто 19539,83 грн.; - стягнути з [PERSON] борг [PERSON] у сумі 19539,83 грн. на користь [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] борг [PERSON] у сумі 19539,83 грн. на користь [PERSON] ; - розподілити спадковий залишок - (90,9 - 37,4) = 53,5 кв.м. загальної площі квартири [ADDRESS] між спадкоємцями, що вчасно, у визначений Законом термін, звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, на 3 рівні частки - по 17,83 кв.м. загальної площі квартири кожному спадкоємцю; - визнати за [PERSON] , 1997 р.н., право власності на 17,83 кв.м. загальної площі квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 17,83 кв.м. загальної площі квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Оскільки ця частка дорівнює 1/5 загальної площі квартири, не може бути виділена в натурі (відсутність жилих приміщень площею 9,53 кв.м.), спільне володіння неможливе через те, що сторони знаходяться в неприязних стосунках, не є членами родини, припинення права власності не завдасть істотної шкоди, оскільки [PERSON] зареєстрована та має житло в іншому місці, виплатити їй грошову компенсацію, виходячи з оцінки майна, виконаної на замовлення [PERSON] на рік смерті [PERSON] - 1 кв.м. = 6525,0 грн., тобто 17,83 кв.м.х 6525 грн/кв.м. = 116340,75 грн.; - визнати за [PERSON] право власності на 17,83 кв.м. загальної площі квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Оскільки ця частка дорівнює 1/5 загальної площі квартири, не може бути виділена в натурі (відсутність жилих приміщень площею 9,53 кв.м.), спільне володіння неможливе через те, що сторони знаходяться в неприязних стосунках, не є членами родини, припинення права власності не завдасть істотної шкоди, оскільки [PERSON] зареєстрована та має житло в іншому місці, виплатити їй грошову компенсацію, виходячи з оцінки майна, виконаної на замовлення [PERSON] на рік смерті [PERSON] - 1 кв.м. = 6525,0 грн., тобто 17,83 кв.м.х 6525 грн/кв.м. = 116340,75 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь інших спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] - вартість їхніх часток спадкового майна (116340,75 грн.) за вирахуванням розміру успадкованої заборгованості (19539,83 грн.) в сумі 96800,92 грн. - визнати право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому - 100% - за [PERSON] . В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона є спадкоємцем за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . До одруження 06.03.1993 року з матір`ю позивачки - [PERSON] , [PERSON] свого житла не мав, та після одруження був прописаний до дружини на [ADDRESS]. 20 липня 1999 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] виїхали за кордон для лікування. 15 листопада 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] не виписався з чужого житла та продовжував там жити. В той час, коли позивачка знаходилась за кордоном, [PERSON] приватизував квартиру по [ADDRESS] загальною площею 112,2 кв.м., на себе, [PERSON] та позивачку. 28 березня 2002 року [PERSON] звернувся до Управління у справах дітей Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська з проханням дозволити продаж 1/3 квартири по [ADDRESS] , яка належала неповнолітній [PERSON] , у зв`язку з придбанням нового житла, ат взяв на себе зобов`язання при придбанні нового житла врахувати інтереси доньки. 04 червня 2002 року [PERSON] продав вказану квартиру. Таким чином, у нього виник майновий борг перед донькою, тобто позивачкою, у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі проданої квартири. 12 серпня 2002 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , одноосібно, на своє ім`я, чим порушив конституційні права доньки. Після повернення з лікування у 2006 році позивачка разом з матір`ю оселились в квартирі бабусі по [ADDRESS] , де мешкає по цей час. Свого житла [PERSON] не має. Мати позивачки ніколи нічого їй не розповідала про взаємовідносини з батьком, стосунки з батьком не підтримуються з 2007 року. На запит позивачки Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради 20.09.2017 року надала висновок, що при придбанні квартири [ADDRESS] [PERSON] не було враховано інтереси дитини та порушено право дитини на житло. Після отримання вказаної відповіді позивачка дізналась, що в неї була особиста частка спільного житла. Ніякої довіреності [PERSON] на здійснення дій від свого імені та від імені доньки [PERSON] не надавала, оскільки знаходилась за кордоном і в Україну до 2006 року не в`їжджала. З 23 березня 2011 року на спадкову квартиру [ADDRESS] накладено арешт за несплату [PERSON] аліментів згідно з постановою ВП № 16974118 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно розрахунку державного виконавця, станом на 23.07.2015 року борг [PERSON] з аліментів складав 58619,51 грн. Таким чином, у [PERSON] виник грошовий борг перед донькою [PERSON] в сумі 58619,51 грн., який на момент його смерті не погашений. Заповіту [PERSON] не складав, у квартирі [ADDRESS] ніхто, крім нього, не був прописаний. Крім [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] - мати [PERSON] , [PERSON] - дружина [PERSON] , у шлюбі з 2011 року. Проте нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що нею не надані правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності померлого на вищевказану квартиру. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вказала, що позивачем невірно визначено коло спадкоємців першої черги, оскільки не залучено сина [PERSON] - [PERSON] , тому відповідач не погоджується з визначеними позивачем частками спадкоємців у спадковому майні. Також вказує, що з часу порушення, на думку позивача, його права, тобто з 2002 року, минуло 14 років. У 2007 році [PERSON] , діючи як в своїх інтересах, так і в інтересах доньки [PERSON] , вже зверталась до [PERSON] з такими ж вимогами. Спір було вирішено в позасудовому порядку, та [PERSON] надав [PERSON] 10000 доларів США, отримані ним від продажу квартири, про що вона склала розписку, в якій вказала, що претензій к [PERSON] не має. На той час, коли [PERSON] продав квартиру по вул.Харківській , [PERSON] була розлучена з ним та знаходилась з донькою за межами України, в зв`язку з чим він не міг придбати квартиру на ім`я [PERSON] Порушень прав доньки з його боку не було, так як він передав гроші. Чому мати [PERSON] не придбала квартиру, невідомо. Квартира по [ADDRESS] фактично придбана [PERSON] , яка на цей час проживала разом з [PERSON] як чоловік та жінка. Покупцем вказано [PERSON] , так як [PERSON] вважала, що немає різниці, на кого з подружжя буде оформлено право власності, тим паче що в неї на цей час була реєстрація за місцем проживання у службовій квартирі, яку у випадку придбання іншої нерухомості необхідно було б повернути. Щодо боргу по аліментам, то [PERSON] вважав, що коли віддав [PERSON] гроші за свою частку від продажу квартири по вул.Харківська , то це є гроші на утримання доньки [PERSON] в рахунок сплати аліментів. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] письмового відзиву на позовну заяву не надала. Позивач [PERSON] надала відповідь на відзив відповідача, в якій зазначила, що ніяких грошей за продаж майна та на користь доньки [PERSON] від [PERSON] не отримувала, до суду не зверталась, так як [PERSON] їй погрожував. Вказує, що [PERSON] згідно ст.ст.1270, 1272 ЦК України спадщину не прийняв. Також, 27 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на таке майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцової Т.В. від 02 березня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі № 200/22197/16-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, та призначено до розгляду. В подальшому, 19.03.2018 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд: -скасувати постанову Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 23.01.2011 року по виконавчому провадженню №16974118 про арешт на майно боржника та оголошення заборони на відчуження квартири [ADDRESS] в зв`язку з закриттям виконавчого провадження та смертю боржника [PERSON] ; - визнати факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю в період з [INFO] по 18 червня 2011 року; - визнати квартиру [ADDRESS] майном [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання, яке належить їм на праві спільної сумісної власності; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки чотирьохкімнатної квартири №24 , яка розташована в житловому будинку, складається з : 1-коридор, 2,3,10,11 -житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] , як майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24 , яка розташована в житловому будинку, складається з : 1-коридор, 2,3,10,11 -житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] за законом після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24 , яка розташована в житловому будинку, складається з : 1-коридор, 2,3,10,11 -житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] за законом після померлого [INFO] його батька [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24 , яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 -житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] за законом після померлого [INFO] її сина [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24 , яка розташована в житловому будинку, складається з: 1-коридор, 2,3,10,11 -житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] за законом після померлого [INFO] її батька [PERSON] ; - судові витрати стягнути з позивача. [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] є дружиною померлого. [PERSON] є сином померлого - факт родинних відносин встановлено рішенням суду від 29.11.2016 року. [PERSON] - мати померлого. [PERSON] - донька померлого [PERSON] від першого шлюбу з [PERSON] . На час відкриття спадщини зі спадкодавцем постійно проживали [PERSON] та [PERSON] Всі спадкоємці у встановлений строк звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Постановою від 15.11.2016 року нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що на квартиру накладено арешт постановою Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 23.01.2011 року. На заяву [PERSON] про зняття арешту начальник Бабушкінського ВДВС запропонував звернутися до суду. Позивач також вказує, що вона почала зустрічатися з [PERSON] з 1997 року і жити в однокімнатній квартирі позивача по [ADDRESS] . Від цих стосунків [INFO] народився [PERSON] . [PERSON] знав, що це його син. Одразу не подали до відповідних органів заяву про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , оскільки [PERSON] тоді перебував у шлюбі з [PERSON] 15 листопада 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 1998 року [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю, вели спільне господарство, виховували сина [PERSON] , накопичували кошти з метою придбання нового житла. В 2002 році [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Ця квартира була придбана на сумісні кошти, які заощадили разом [PERSON] та [PERSON] , для забезпечення житлом їх сина [PERSON] , та подальшого проживання однією сім`єю. [PERSON] переконав позивача в тому, що нікому іншому, окрім як Кирилу, квартира в майбутньому не може належати. Ці переконання були підкріплені тим, що перша дружина [PERSON] разом з донькою виїхали на постійне проживання до Ізраїлю, про що отримали від [PERSON] згоду на виїзд за кордон. З 12 серпня 2002 року позивач та її син [PERSON] проживали у спірній квартирі без реєстрації, вели спільне господарство. 18 червня 2011 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Визнати своїм сином [PERSON] [PERSON] не встиг, оскільки раптово помер [INFO] . Проте рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2016 року встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцової Т.В. від 03 квітня 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про скасування постанови, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності та цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спадщини, визнання права власності, присвоївши об`єднаній справі № 200/22197/16-ц. 03 травня 2018 року та 01.07.2019 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON] , де вказала, що згідно вимог ЦК України, який діяв до 2004 року, заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах у період з 1998 по 2002 рік судовому розгляду не підлягали. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , заяву про прийняття спадщини не подавав, згідно ст.1272 ЦК України спадщину не прийняв. Заперечує проти скасування постанови про накладення арешту на майно, оскільки постанова накладена за злісне ухиляння від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] . Спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні відповідно до ст.ст.1230, 1231 ЦК України повернути борги. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] відзиву на позовну заяву [PERSON] не надали. Справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Шевцової Т.В. Згідно автоматичного розподілу справ між суддями від 18.07.2018 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Е.В. від 23 липня 2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 28 січня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник свої позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Проти позовних вимог [PERSON] заперечували в повному обсязі. [PERSON] та її представник проти позовних вимог [PERSON] заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. [PERSON] проти позовних вимог [PERSON] заперечувала в повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі. Пояснила, що вона є бабусею [PERSON] та [PERSON] [PERSON] - її син. [PERSON] жив на вул.Харківській разом з першою дружиною [PERSON] , сімейне життя не склалось. Він почав жити з [PERSON] Перша його дружина виїхала в Ізраїль. Він продав квартиру на вул.Харківський . Сумісно з [PERSON] купив квартиру на [ADDRESS] . Через кілька років повернулась перша дружина та просила повернути 2/3 грошей за квартиру на вул.Харківській . Після цього написала розписку, що більше не потребує грошей. [PERSON] віддала ще 3000 доларів у рахунок аліментів і це також вказано у розписці. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про судове засідання повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив. Третя особа Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. [PERSON] 06 березня 1993 року уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [PERSON] змінила ім`я на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] , виданим 08 січня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Як вбачається з відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, [PERSON] [INFO] виїхала за межі України та повернулась в Україну 27.09.2006 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 27 квітня 2011 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 579 від 15 листопада 2000 року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою [ADDRESS] загальною площею 112,2 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01 квітня 2002 року, виданим виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів. 04 червня 2002 року [PERSON] , який діяв за себе та як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON] , та по дорученню від імені [PERSON] від 01.03.2002 року, продав квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , Закритому акціонерному товариству «Акта», що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба В.М. 12 серпня 2002 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдак А.П., відповідно до якого [PERSON] купив квартиру №24 житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., яка знаходиться у [ADDRESS] . 18 червня 2011 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується Витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. [PERSON] помер [INFO] , підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Зі спадкової справи № 543/2016 до майна померлого [PERSON] , наданої Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на запит суду, вбачається, що [PERSON] звернулась 21.07.2016 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] 16 серпня 2016 року до нотаріальної контори звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті її сина [PERSON] 06 серпня 2016 року до нотаріальної контори звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] . Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 27.09.2016 року [PERSON] відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригінала права власності на спадкову квартиру. Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 15.11.2016 року [PERSON] відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з зареєстрованим обтяженням - арештом нерухомого майна №10978710, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №16974118, виданій Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ 23.03.2011 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року у справі №200/18096/16-ц встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення суду набрало законної сили. В матеріалах справи наявний лист завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Л.Г. від 15.12.2017 року вих. №779 на ім`я [PERSON] , в якому зазначено, що згідно рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року підтверджено що [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Бабушкінської державної виконавчої служби Дніпропетровського управління юстиції Савостіної О.В. від 23.03.2011 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-6129, виданого 18.01.2010 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення аліментів на користь [PERSON] , накладено арешт на нерухоме майно: квартиру за адресою [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] , у межах суми звернення стягнення 9010,23 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Сапаровою А.С., станом на 23.07.2015 року (повноліття дитини) розмір заборгованості за виконавчим листом № 403/3800 від 10.07.2012 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , становить 58 619,51 грн. Стосовно позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Положеннями статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. [PERSON] просить визнати борг [PERSON] перед нею у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі житла за невиконання гарантії збереження прав дитини на житло та особистих зобов`язань при продажу частки спільної сумісної квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на заяву [PERSON] на ім`я в.о. голови Бабушкінської районної ради, в якій він просить дозволити продаж 1/3 частини приватизованої квартири за адресою [ADDRESS] , що належить його неповнолітній доньці [PERSON] , та зобов`язується при придбанні нового житла в першу чергу враховувати інтереси своєї неповнолітньої дитини, [PERSON] також посилається на лист Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради від 20.09.2017 року, в кому вказано, що при придбанні квартири [ADDRESS] батьком дитини [PERSON] не було враховано інтереси дитини та порушено право дитини [PERSON] на житло. Статтями 15,16 ЦК України передбачено кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] обрано неправильний спосіб захисту права, визначений нею спосіб не передбачено чинним законодавством, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності на 37,4 кв.м. загальної площі житла у квартирі [ADDRESS] , та розподілити спадковий залишок - (90,9 - 37,4) = 53,5 кв.м. загальної площі квартири [ADDRESS] між спадкоємцями, що вчасно звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, на 3 рівні частки - по 17,83 кв.м. загальної площі квартири кожному спадкоємцю - як такі, що є похідними від основної позовної вимоги про визнання боргу [PERSON] перед нею у вигляді 37,4 кв.м. загальної площі житла за невиконання гарантії збереження прав дитини на житло. Суд також звертає увагу, що позовні вимоги у цій частині взагалі не обґрунтовані посиланнями на жодну норму матеріального права, крім того таке поняття як «спадковий залишок» відсутнє у цивільному праві України. Стосовно решти позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За смислом ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України). Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 161/11682/15-ц. Таким чином, заборгованість по аліментах, яка існувала до моменту смерті боржника є зобов`язанням, яке не припиняється зі смертю боржника і включається до спадкової маси. Спадкоємці успадковують як активи так і борги спадкодавця. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення боргу за аліментами померлого включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитора вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до даних правовідносин. Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, з яким погодилась Велика палата Верховного Суду (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18). Верховний Суд роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] дізналась про відкриття спадщини після смерті [PERSON] не пізніше 06 серпня 2016 року оскільки саме в цей день вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте у цій заяві вона не заявила вимог кредитора щодо стягнення з спадкоємців боргу померлого з аліментів. І лише у лютому 2018 року, тобто через півтора року після подачі заяви про прийняття спадщини, [PERSON] звернулася із позовною заявою до відповідачів, в якій пред`явила вимоги щодо сплати боргу померлого з аліментів в розмірі 58619,51 гривень. Таким чином, кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані. Встановивши зазначені обставини, суд доходить висновку про недотримання позивачем [PERSON] передбаченого статтею 1281 ЦК України шестимісячного строку пред`явлення вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання боргу [PERSON] перед [PERSON] з виплати аліментів у сумі 58619,51 грн. згідно з постановою ВП №16974118 від 23.03.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; визначити розмір до стягнення заборгованості померлого [PERSON] зі сплати аліментів з кожного спадкоємця, що вчасно, у визначений Законом термін, звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою - 1/3 частину, тобто 19539,83 грн.; стягнути з [PERSON] борг [PERSON] у сумі 19539,83 грн. на користь [PERSON] ; стягнути з [PERSON] борг [PERSON] у сумі 19539,83 грн. на користь [PERSON] . Крім того, суд звертає увагу на наступне. Із документів, долучених до матеріалів справи, а саме із розрахунку заборгованості державного виконавця вбачається, що за виконавчим листом по справі №403/3800 від 10.07.2012 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість станом на 23 липня 2015 року становила 58 619,51 грн. Відповідно до ст. 179 СК України в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини і до внесення змін Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті того з батьків, з ким проживала дитина, аліменти є власністю дитини. І лише з 08.07.2017 року - з набранням чинності Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року було внесено зміни до вказаної статті і з того часу встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Таким чином, належним кредитором у відносинах щодо права вимоги суми заборгованості з аліментів, присуджених на користь [PERSON] , з померлого [PERSON] станом на 03 березня 2016 року була саме [PERSON] , оскільки вона згідно із законом була власником цих аліментів. Проте, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не пред`являла вимоги до спадкоємців [PERSON] зі сплати вказаної суми боргу. В зв`язку з викладеним суд не вдається до обговорення обставин передачі коштів [PERSON] у сумі 10000 доларів США, як таких, що не мають суттєвого значення для справи. Отже, вимоги позивача [PERSON] про визнання її кредитором із заборгованості зі сплати аліментів є помилковими також і з наведених вище підстав. Разом з тим, враховуючи, що [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК є спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батька [PERSON] , суд погоджується з її доводами про те, що вона має право на частку у спадщині, яка відкрилась після його смерті, тобто квартири [ADDRESS] , а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Щодо розміру частки спадщини, на яку має право [PERSON] , судом буде визначено нижче, після дослідження позовних вимог [PERSON] . Стосовно позовних вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] вказує у позовній заяві, що вона почала зустрічатися з [PERSON] з 1997 року і жити в однокімнатній квартирі позивача по [ADDRESS] . Від цих стосунків [INFO] у них народився син [PERSON] . [PERSON] знав, що це його син. Одразу не подали до відповідних органів заяву про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , оскільки [PERSON] тоді перебував у шлюбі з [PERSON] З 1998 року [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю, вели спільне господарство, виховували сина [PERSON] , накопичували кошти з метою придбання нового житла. В 2002 році [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Ця квартира була придбана на сумісні кошти [PERSON] та [PERSON] З 12 серпня 2002 року позивач та її син [PERSON] проживали у спірній квартирі без реєстрації, вели спільне господарство. В судовому засіданні були опитані свідки, які пояснили наступне: [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] [PERSON] проживав разом з [PERSON] приблизно з 1998 року як чоловік та жінка у квартирі на вул .Інженерній [PERSON] купив квартиру на [ADDRESS] спільно з [PERSON] [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 1995 року. Він проживав у квартирі [PERSON] [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] з 1994 року, і тоді ж познайомився зі [PERSON] , знає їх як пару. Проживали вони на вул.Інженерній, у них народився син [PERSON] , а потім купили квартиру. Цим займалась [PERSON] Після народження [PERSON] уклали шлюб. [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] , приходила до неї у гості в однокімнатну квартиру на вул.Інженерна , там [PERSON] представила [PERSON] як свого мужчину. Вони проживали як родина, у них були сімейні відносини. Народилась дитина, [PERSON] гуляв з дитиною, разом робили покупки. [PERSON] гостям представляв [PERSON] як свою дружину. Потім свідок дізналась, що [PERSON] купила квартиру. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON] . Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року у справі №200/18096/16-ц встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення і можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що в судовому засіданні належними та достатніми доказами доведено, що [PERSON] та [PERSON] з 1998 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю в період з [INFO] по 18 червня 2011 року, а також про визнання квартири [ADDRESS] майном [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання, яке належить їм на праві спільної сумісної власності - знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частки чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , як майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, набутим ними за час спільного проживання - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, поділу між спадкоємцями підлягає 1/2 частина спірної квартири, яка є власністю [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його мати [PERSON] , його дружина [PERSON] , його донька [PERSON] та його син [PERSON] , тобто чотири особи. Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, кожен із зазначених осіб має право на 1/4 частку спадщини, тобто 1\\2 частини квартири [ADDRESS] , або ж на 1/8 частки квартири (1/2 : 4 частини=1/8) З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею, за [PERSON] , за [PERSON] , за [PERSON] право власності по 1/8 частки чотирьохкімнатної квартири №24 , яка розташована в житловому будинку, складається з : 1-коридор, 2,3,10,11 -житлові кімнати, 4,5,6,7-комори, 8-туалет, 9-ванна, 12-кухня, 13-лоджія, житловою площею 46,3 кв.м., загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] за законом після померлого [INFO] [PERSON] - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] про скасування постанови Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 23.01.2011 року по виконавчому провадженню №16974118 про арешт на майно боржника та оголошення заборони на відчуження квартири [ADDRESS] в зв`язку з закриттям виконавчого провадження та смертю боржника [PERSON] - суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки судом задоволено позовні вимоги [PERSON] та наведено правове обґрунтування щодо наявності у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права на визначені вище частки спірної квартири, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 17,83 кв.м. площі квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; визнання за [PERSON] права власності на 17,83 кв.м. площі спірної квартири та виплати їй грошової компенсації за вказану частку; визнання за [PERSON] права власності на 17,83 кв.м. площі спірної квартири та виплати їй грошової компенсації; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] вартість їхніх часток спадкового майна за вирахуванням розміру успадкованої заборгованості в сумі 96800,92 грн.; визнання право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому за [PERSON] - не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на законі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частки спірної квартири в порядку спадкування за законом. Суд також зазначає, що згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» - згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи наведене,

Outcome: partial