Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

12 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області, в якій просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Іванівської селищної ради № 168-ОС від 12.07.2019 року про її звільнення з посади директора Іванівської гімназії (опорного закладу) освітнього округу Іванівського району Херсонської області; поновити її на цій посаді; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з утриманням всіх обов`язкових платежів; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 4000 грн та витрати на правову допомогу. Позов обґрунтовано тим, що з 09.08.2013 року вона працювала на посаді директора Іванівської гімназії. На підставі рішення Х сесії районної ради VІІ скликання від 16.08.2016 року №140 було створено округ з опорним навчальним закладом - Іванівська гімназія та філії. З 03.02.2017 року позивача призначено на посаду директора Іванівської гімназії (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області (далі- Іванівська гімназія (опорний заклад)), засновником якої є Іванівська селищна рада Іванівського району Херсонської області. 12.07.2019 року Іванівською селищною радою видано розпорядження №168-ОС про звільнення її з займаної посади у зв`язку з прогулом на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає розпорядження про її звільнення незаконним, оскільки в самому розпорядженні не вказано, коли позивачем здійснено прогули, вказано лише «доповідна записка начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту селищної ради [PERSON] від 12.07.2019 року», проте нею були надані відповідачу медичні документи, які підтверджують її хворобу на час відсутності на роботі, але відповідачем не було прийнято їх до уваги та не відібрано у неї письмових пояснень. Копію наказу про її звільнення вона отримала 12.08.2019 року. У письмовому відзиві на позовну заяву від Іванівської селищної ради Херсонської області зазначено, що 05.07.2018 року селищною радою було прийнято рішення за №268 «Про створення Іванівського ліцею №1 Іванівської селищної ради Херсонської області». Даним рішенням передбачена процедура реорганізації юридичної особи - Іванівської гімназії (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею №1. Селищною радою проведено ряд заходів по створенню Іванівського ліцею №1 та 11.02.2019 року було проведено засідання конкурсної комісії на посаду директора даного закладу. За результатами даного конкурсу, було визначено переможцем на посаду директора Іванівського ліцею №1 - [PERSON] , отже [PERSON] підлягала звільненню у зв`язку з реорганізацією гімназії. Проте, щоб не бути звільненою з посади директора гімназії, [PERSON] , не повідомивши роботодавця, в робочий час 13.02.2019 року покинула роботу та не з`являлася на своєму робочому місці до 12.07.2019 року. Як згодом було з`ясовано, що остання весь цей час перебувала на лікуванні. 08.07.2019 року при наданні позивачем частину оригіналів листків непрацездатності було встановлено, що остання була відсутня без поважних причин на роботі та робочому місці - 22 квітня 2019 року, в результаті чого 08.07.2019 року було складено акт про відсутність на робочому місці директора Іванівської гімназії (опорний заклад). 12.07.2019 року [PERSON] з`явилася до закладу Іванівського ліцею №1 та до закладу відразу прийшли представники селищної ради. На пропозицію начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Іванівської селищної ради [PERSON] надати письмові пояснення за прогул 22.04.2019 року, [PERSON] категорично відмовилась, про що було складено акт про відмову від дачі письмових пояснень від 12.07.2019 року. Розпорядженням від 12.07.2019 року [PERSON] було звільнено із займаної посади директора Іванівської гімназії (опорний заклад) у зв`язку з прогулом без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 КзпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 09.08.2018 р. по 12.07.2019 р. тривалістю 52 календарних днів. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю (а.с.24-30). Позивач [PERSON] в судовому засіданні 02.12.2019 року позов підтримала та за її згодою була допитана в суді в якості свідка. Так, з її показів вбачається, що вона з 2013 року працювала на посаді директора Іванівської гімназії, за сумлінну роботу отримувала численні грамоти та подяки. З лютого 2019 року по 12.07.2019 року хворіла на різні хвороби, перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності. 22.04.2019 року вона збиралась на роботу та підвернула ногу. За медичною допомогою звернулася до лікаря-травматолога Генічеської ЦРЛ, про що наявна довідка лікаря. 12.07.2019 року, після лікарняного, вона вийшла на роботу та виявила, що замки на дверях її кабінету пошкоджені, сейф взломаний, внаслідок чого вона викликала працівників поліції. Через деякий час до неї у кабінет прийшли представники Іванівської селищної ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та поцікавилися у неї з приводу відсутності на робочому місці 22.04.2019 року. Вона повідомила їм, що в цей день була на прийомі у лікаря в Генічеської ЦРЛ. На підтвердження цього, вона подзвонила сину і той через 5-7 хвилин передав їй оригінал медичної довідки, яка була видана їй лікарем Генічеської ЦРЛ - 22.04.2019 року. Оригінал довідки вона передала начальнику відділу освіти [PERSON], проте юристом селищної ради [PERSON] було роз`яснено, що ця довідка не є доказом поважної причини її відсутності на робочому місці 22.04.2019 року. Потім представнику селищної ради [PERSON] сказали йти до селищної ради за розпорядженням про звільнення. Письмових пояснень у неї перед врученням розпорядження про звільнення не відбирали. Через деякий час їй принесли розпорядження на звільнення, підставою звільнення зазначили «пояснювальна [PERSON] ». Їй віддали трудову книжку та вона поставила підпис про отримання копії розпорядження від 12.07.2019 року. Після всіх цих дій тільки тоді [PERSON] попросила її надати письмові пояснення відсутності 22.04.2019 року, проте вона відмовилася їх надавати, оскільки вважала, що у трудових відносинах з селищною радою вже не перебуває. Вважає, що її було звільнено з займаної посади з особистих міркувань голови Іванівської селищної ради. Представник позивача - адвокат Куценко В.В. підтримав позовні вимоги своєї довірительки, посилаючись на обставини викладені в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача - Іванівської селищної ради Мурашкін А.В. та Ільченко Д.О. в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на заперечення викладені у відзиві на позов. 20.01.2020 року відповідачем було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванівської селищної ради № 168-ОС від 12.07.2019 року про звільнення позивача, поновлення її на посаді директора Іванівської гімназії, стягнення середнього заробітку, у зв`язку з відсутністю предмета спору відповідно до п 2.ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки Іванівською селищною радою розпорядженням №8-ОС від 20.01.2020 року було внесено зміни до розпорядження №168-ОС від 12.07.2019 року «Про звільнення [PERSON] » в частині визначення підстави звільнення, а саме: визначено підставою звільнення «нез`явлення на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України» (а.с.124). Ухвалою суду від 03.02.2020 року у задоволенні клопотання відповідача було відмовлено (а.с.170). Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, вважають розпорядження №168-ОС від 12.07.2019 року про звільнення незаконним незалежно від внесених до нього змін. Позивач просила поновити її на посаді директора Іванівської гімназії (опорний заклад), а не Іванівського ліцею №1. Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що підставою внесення змін до розпорядження селищної ради №168-ОС від 12.07.2019 року в частині визначення підстав звільнення [PERSON] послугували покази позивача, які вона надала в судовому засіданні в якості свідка та підтвердила під присягою про поважність причин відсутності на роботі 22.04.2019 року, а саме те, що вона була тимчасово непрацездатною, а також те, що відповідачем було знайдено оригінал медичної довідки Генічеської ЦРЛ від 22.04.2019 року, яка була надана позивачем. Просили відмовити у задоволенні позову, крім того, щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в цій частині звернули увагу суду на те, що позивач, будучи директором освітнього закладу, на протязі 5 місяців не виходила на роботу та не цікавилася роботою закладу та жодного разу не проявила бажання зателефонувати роботодавцю та повідомити про причину своєї відсутності на роботі, тому в цій частині позовні вимоги також є необґрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Із копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що наказом начальника відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації Херсонської області від 09.08.2013 року її призначено на посаду директора Іванівської гімназії (а.с.10-18). Рішенням Х сесії районної ради VІІ скликання від 16.08.2016 року №140, Іванівську гімназію реорганізовано у Іванівську гімназію (опорний заклад) освітнього округу Іванівського району Херсонської області. Наказом начальника відділу освіти Іванівської районної державної адміністрації від 03.02.2017 року позивача призначено на посаду директора Іванівської гімназії (опорний заклад). За сумлінну роботу на посаді директора Іванівської гімназії позивач отримала численні грамоти та подяки (а.с.142-143, 145, 148, 151-155). З 29.12.2017 року засновника Іванівської гімназії (опорний заклад) змінено на Іванівську селищну раду Іванівського району Херсонської області (а.с. 18). Отже, роботодавцем у трудових правовідносинах між сторонами у даному спорі є Іванівська селищна рада Іванівського району Херсонської області - орган, уповноважений на прийняття та звільнення директора гімназії, який нараховував та виплачував їй заробітну плату і на зберіганні у якого знаходилась її трудова книжка. 05.07.2018 року Іванівською селищною радою було прийнято рішення за №268 «Про створення Іванівського ліцею №1 Іванівської селищної ради Херсонської області». Даним рішенням передбачена процедура реорганізації юридичної особи - Іванівської гімназії (опорний заклад) шляхом приєднання до Іванівського ліцею №1. Відповідно до листків непрацездатності виданих на ім`я [PERSON] : серії [NUMBER] від 27.02.2019 року; серії [NUMBER] від 28.02.2019 року, серії [NUMBER] від 29.03.2019 року, серії [NUMBER] від 15.04.2019 року, серії [NUMBER] від 08.05.2019 року; серії [NUMBER] від 10.05.2019 року, серії [NUMBER] від 06.06.2019 року, позивач перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у періоди з 13.02. по 27.02.2019 р.; з 28.02.2019 р. по 25.03.2019 р; з 26.03.2019 р. по 12.04.2019 р.; з 15.04.2019 р. по 19.04.2019 р.; з 23.04.2019 р. по 08.05.2019 р.; з 10.05.2019 р. по 06.06.2019 р.; з 07.06.2019 р. по 11.07.2019 р. (а.с.37-43). 01.07.2019 року відповідачем на адресу [PERSON] за місцем проживання: в с.Веселівка, Іванівського району, Херсонської області рекомендованим листом було направлено лист про зобов`язання з`явитися на роботу та надати листки непрацездатності за період з 28.02 по 01.07.2019 року (а.с.34-35). 08.07.2019 року позивач передала до селищної ради частину оригіналів листків непрацездатності (а.с.36). За результатами опрацювання листків непрацездатності відповідачем було складено акт від 08.07.2019 року про встановлення відсутності на робочому місці директора Іванівської гімназії (опорний заклад) [PERSON] - 22 квітня 2019 року (а.с.47). 12.07.2019 року в приміщення Іванівського ліцею №1 Іванівської селищної ради [PERSON]., в присутності представників селищної ради: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], було запропоновано надати письмові пояснення причин відсутності на роботі та робочому місці - 22.04.2019 року, проте позивач відмовилась надавати письмові пояснення, про що було складено акт про відмову від дачі письмових пояснень від 12.07.2019 року (а.с.51). Розпорядженням Іванівської селищної ради Херсонської області №168-ОС від 12.07.2019 року [PERSON] звільнена з займаної посади згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин. Підставою звільнення послугувала доповідна записка начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту селищної ради [PERSON] від 12.07.2019 року (а.с.54). Згідно доповідної записки начальника відділу освіти [PERSON] від 12.07.2019 року, підставою звільнення [PERSON] було встановлення факту відсутності останньої на роботі та робочому місці 22.04.2019 року без поважних причин (а.с.48-50). Розпорядженням селищного голови Іванівської селищної ради Херсонської області №8-ос від 20.01.2020 року було внесено зміни до розпорядження №168-ОС від 12.07.2019 року «Про звільнення [PERSON] » в частині визначення підстави звільнення, а саме: визначено підставою звільнення «нез`явлення на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до п.5 ч.1 ст.40 КЗпП України» (а.с.126). У відповідності до положень статті 147 КЗпП України звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосовано до працівника за порушення трудової дисципліни. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно довідки Комунального закладу «Генічеська центральна районна лікарня» Генічеської районної ради Херсонської області від 22.04.2019 року, [PERSON] 22.04.2019 року була на прийомі у лікаря-травматолога [PERSON] з діагнозом: постравматичний артрозо-артрит правого суглобу (а.с.92). Факт перебування позивача 22.04.2019 року на прийомі у лікаря - травматолога в КЗ «Генічеська ЦРЛ» підтверджується також заявою самого лікаря, яка була направлена останнім на адресу суду та зі змісту якої вбачається, що 22.04.2019 року у нього на прийомі зі скаргами на біль у суглобі була [PERSON] , де їй було призначено лікування та видана довідка лікарні (а.с.91). За клопотанням відповідача судом викликався для допиту в якості свідка - лікар [PERSON] , проте згодом, від його допиту в суді, представники відповідача відмовились. З показів свідка [PERSON] , допитаної за клопотанням позивача, встановлено, що вона працювала на посаді начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Іванівської селищної ради Херсонської області. В її підпорядкуванні знаходилися заклади освіти. З 13.02.2019 року до дня звільнення позивач не з`являлася на роботі та на її телефонні дзвінки не відповідала, лише один раз відповіла у лютому 2019 року та повідомила, що перебуває на лікуванні. Після отримання від позивача листків непрацездатності було встановлено, що 22.04.2019 р. остання була відсутня на робочому місці без поважних причин. 12.07.2019 року, коли позивач з`явилася на роботі, то вона, разом з іншими представниками селищної ради, прийшли до закладу Іванівського ліцею №1 та запропонували позивачу надати пояснення з приводу відсутності на роботі 22.04.2019 року. Позивач пояснила, що в цей день була на прийомі у лікаря-травматолога в Генічеській ЦРЛ та на підтвердження цього надала їй оригінал медичної довідки лікаря від 22.04.2019 року. Після отримання довідки вона повідомила про це секретаря селищної ради [PERSON] , яка на той час виконувала обов`язки голови селищної ради та запитала про подальші дії. Юрист селищної ради [PERSON], повідомила, що медична довідка не враховується, потрібно лише листок непрацездатності, тому була розпочата процедура звільнення позивача. На підставі її доповідної записки було видано розпорядження про звільнення [PERSON] з посади директора Іванівської гімназії. Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі 22.04.2019 року, проте остання відмовилась їх надавати, внаслідок чого було складено акт представниками селищної ради. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 22.04.2019 року була відсутня на робочому місці з поважних причин, оскільки перебувала на прийомі у лікаря і ця обставина підтверджується належними та допустимими доказами, крім того, дана обставина в ході судового розгляду була визнана відповідачем, а тому суд прийшов до висновку, що розпорядження відповідача № 168-ОС від 12.07.2019 року є незаконним та підлягає скасуванню, а позивача слід поновити на роботі директором Іванівської гімназії (опорний заклад) та стягнути на її користь з Іванівської селищної ради Херсонської області заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Судом не приймається до уваги внесені відповідачем зміни 20.01.2020 року до розпорядження про звільнення [PERSON] від 12.07.2019 року в частині зміни формулювання причин звільнення, оскільки суд вважає, що відповідач, переконавшись, що підстава звільнення позивача (прогул без поважних причин) під час розгляду справи не знайшла свого підтвердження, намагається у такий спосіб залишити в силі своє розпорядження від 12.07.2019 року про звільнення позивача. Проте, зміна формулювання причин звільнення під час судового розгляду справи, не можуть вважатися поновленням порушеного права позивача, яке мало місце внаслідок її звільнення. Посилання представника відповідача на те, що позивача неможливо поновити на посаді в Іванівській гімназії (опорний заклад), внаслідок того, що установа вже не працює, так як перебуває на стадії ліквідації, не заслуговують на увагу, оскільки станом на день ухвалення рішення запису про припинення Іванівської гімназії (опорний заклад) до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не внесено (а.с.186-188). Крім того, згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 року, рішення Іванівської селищної ради Херсонської області від 05.07.2019 року №268 «Про створення Іванівського ліцею №1 Іванівської селищної ради Херсонської області» визнано протиправним та скасовано (а.с.68-71). За правилами статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. Враховуючи зазначені вище норми та абзац 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Згідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Згідно із абзацу 2 пункту 8 Порядку, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3, п.8 Порядку). Відповідно до довідки про доходи наданої Комунальною установою «Центр по обслуговуванню закладів освіти, культури, фізичної культури та спорту» Іванівської селищної ради Іванівського району Херсонської області, що міститься в матеріалах справи (а.с.174), заробітна плата за повні два останні місяці роботи, що передували звільненню [PERSON] , становила: за грудень 2018 року - 17471,72 грн., за січень 2019 року - 14930,18 грн., що загалом складає - 32401,90 грн., а кількість відпрацьованих днів у даних місяцях - 41 день. Отже, середньоденна заробітна плата позивачки складає - 790, 29 грн. = (32401,90 грн. : 41 день). При цьому загальна кількість днів затримки розрахунку з моменту звільнення, а саме з 13 липня 2019 року по день постановлення рішення - 27 лютого 2020 року, включно становить 159 робочі дні. Враховуючи зазначене вище загальна сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу [PERSON] , становить 125656,11 грн. = (790, 29 грн. х 159 (робочі дні за час вимушеного прогулу з 13.07.2019 р. по дату постановлення рішення). Таким чином, вказана сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому слід зобов`язати відповідача при виконанні судового рішення нарахувати та утримати з нарахованої суми 125656,11 грн. податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові збори та внески. Також підлягає відшкодуванню на користь позивача моральна шкода. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди в трудових спорах слід виходити з вимог ст.237-1 КЗпП України, яка визначає підстави покладення на власника або уповноважений ним орган обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватись при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до роз`яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Позивач обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 4000 грн, посилається на те, що вона внаслідок незаконного звільнення перебуває у емоційно-пригніченому стані, їй важко пережити звільнення, особливо звільнення за прогул, все це призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, погіршився її матеріальний стан та стан здоров`я. На думку суду, достатньою для компенсації моральних втрат позивачки є сума в розмірі 1000 грн., враховуючи те, що вона внаслідок звільнення втратила засоби для існування, відчувала несправедливе ставлення до неї з боку відповідача. Крім того, за ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України на сторони по справі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, при подачі позову до суду першої інстанції позивач, яка звільнена від сплати судового збору повинна була сплатити судовий збір: в сумі 2024,99 грн. = (1256,59 грн. (майнова вимога)+ 768,40 грн. (немайнова вимога). Враховуючи, що позов в частині майнових вимог було задоволено на 100%, отже судовий збір за дані вимоги становить 1256,59 грн. При цьому розмір немайнових вимог становить 192,10 грн., оскільки моральна шкода, яка заявлялася позивачкою в розмірі 4000 грн. була задоволена судом у розмірі 1000 грн., тобто на 25% ( 768,40 : 25 %). Отже, загалом з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1448,60 грн. = (1256,59 грн. + 192, 10 грн). Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. З огляду на вищевикладене та наявність заяви позивача про стягнення з Іванівської селищної ради Херсонської області судових витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу, докази по яким нею будуть подані після ухвалення рішення суду, суд вважає необхідним призначити судове засідання, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, для вирішення питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial