Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

12 грудня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача з вимогою визнати недійсною угоду (договір) купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладену між [PERSON] та [PERSON] 29 жовтня 1999 року, посвідчену приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстровану 1 листопада 1999 року в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації. Позов обґрунтували тим, що 15 лютого 1994 року їх покійний батько [PERSON] купив у [PERSON] та [PERSON] вказану квартиру, у якій надалі вони стали проживати разом батьками та дідом і бабою. 8 серпня 1996 року дід і баба виїхали в інше житло, а вони з батьками продовжували постійно проживати і були зареєстровані в ній разом з батьками з часу купівлі квартири їх батьком. Після закінчення загальноосвітньої школи вони вибували на тимчасове проживання до гуртожитків ВНЗ, у зв'язку з чим були зняті з реєстрації у квартирі. [INFO] року помер їх батько [PERSON], а [INFO] року померла їх мати [PERSON]. Після їх смерті вони звернулися у березні 2016 року до нотаріуса за оформленням спадщини на квартиру і автомобіль. В процесі оформлення документів для нотаріуса вони звернулися до БТІ, де дізналися про угоду купівлі-продажу квартири, укладену між їх батьком та відповідачем [PERSON], яка була зареєстрована і БТІ 1 листопада 1999 року. Оскільки з часу укладення угоди купівлі-продажу і до цього часу відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на досягнення передбачених нею юридичних наслідків, позивачі вважають, що угода купівлі-продажу укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, тобто є мнимою і тому відповідно до статей 58 і 59 ЦК УРСР повинна бути визнана недійсною з моменту її укладення. Повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи здійснювалось відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року оскільки зазначена у позовній заяві адреса місяця проживання відповідача знаходиться за межами України на території Російської Федерації,. 29 грудня 2016 року судом відповідно до Конвенції було надіслано доручення компетентному суду Російської Федерації про вручення документів відповідачеві [PERSON], яке отримано 3 січня 2017 року Головним територіальним управління юстиції у Київській області. Незважаючи на достатній час, необхідний для виконання доручення, підтвердження про вручення відповідачеві повідомлення про час і місце розгляду справи та інших документів чи повідомлення про неможливість їх вручення до суду не надійшло з невідомих причин. За цих обставин суд виходить з презумпції належного повідомлення сторони відповідача про час і місце розгляду справи. Беручи до уваги наявність умов, передбачених статтею 224 ЦПК України, суд за згодою сторони позивачів вважає можливим і необхідним ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи без їх присутності з участю представника. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позов і просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що відповідач з моменту укладення спірної угоди і до цього часу не вчинив жодних дій, спрямованих на досягнення юридичних наслідків укладення угоди, що свідчить про її укладення лише про людське око, без наміру створення юридичних наслідків. З матеріалів справи встановлено, що згідно копії дублікату договору, що має силу оригіналу, від 15 лютого 1994 року, посвідченого Власенко Г.П., державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1186, [PERSON], [PERSON], що діє за себе і за своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с.7). Договір зареєстровано Славутицькою ДНК Київської області 04.09.2009 р. за № 3604464 в Державному реєстрі правочинів (а.с.8). 23 лютого 1994 року між багатогалузевим підприємством комунального господарства (Власник будинку) і [PERSON] (Співвласник) було укладено договір № 15а про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за предметом якого Власник будинку забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку за адресою: [ADDRESS], а Співвласник приймає участь у витратах на виконання вказаних робіт (а.с.17-18). 29 жовтня 1999 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Степаненком В.Д., зареєстровано в реєстрі за № 3212), згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). 5 вересня 2006 року між [PERSON] (Споживач) і ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» (Енергопостачальник) було укладено договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON] помер [INFO] року у віці 45 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 60 від 10 червня 2009 року (а.с.14). 11 червня 2009 року між комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» (Балансоутримувач) і [PERSON] (Власник, наймач, орендар) було укладено договір № 6694 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також договір № 6694 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-30, 31-34). 18 червня 2009 року між [PERSON] (Споживач) і ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» (Енергопостачальник) було укладено договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS], а 19 листопада 2009 року - угоду про внесення доповнень до договору про користування електричною енергією (а.с. 21-22, 23). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] померла [INFO] року у віці 51 року, про що складено відповідний актовий запис № 136 від 10 листопада 2015 року (а.с.15). 22 березня 2016 року Славутицькою міською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 27/2016 після смерті [PERSON] (а.с.16). 15 грудня 2015 року між [PERSON] (Споживач) і ПАТ «Чернігівобленерго» (Енергопостачальник) укладено договір № 923/15 про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] та угоду про внесення доповнень до вказаного договору (а.с.24-25, 26). Згідно довідки ф. 3, виданої КП ЖКЦ, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], - власник, з 25.02.1994 р., постійно, 07.06.2009 р. виписаний як померлий; [PERSON], - власник, з 25.02.1994 р., постійно, 08.11.2015 р. виписана як померла; [PERSON], - мати, з 24.05.1996 р., постійно, 08.08.1996 р. виписана; [PERSON], - батько, з 24.05.1996 р., постійно, 08.08.1996 р. виписаний; [PERSON], - дочка, з 20.09.2002 р., постійно, 22.08.2003 р. виписана; [PERSON], - син, з 17.08.2004 р., постійно, 08.11.2005 р. виписаний (а.с.10). Згідно довідок спеціаліста відділу державної реєстрації виконкому Славутицької міської ради № 1 і № 2 від 23.11.2016 р. у спірній квартирі [PERSON] і [PERSON] були зареєстровані з батьками з 25.02.1994 р. (а.с.11, 12). Згідно довідки комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» № 30 від 13.05.2016 р. станом на 28.12.2012 р. (дата передачі реєстру від БТІ до реєстраційної служби згідно закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 р. № 1878-VI право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] виникло і було зареєстровано Славутицьким МБТІ: 01.11.1993 р. за номером запису 321/19/2 в книзі 57-09-23/1-28 на праві спільної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого ВО «Чорнобильська АЕС» згідно з розпорядженням № 115-пр. від 22.10.1993 р.; 15.02.1994 р. - договір купівлі-продажу № 1189 на праві приватної власності на ім'я [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Власенко Г.П.; 29.10.1999 р. - договір купівлі-продажу № 3212 на праві приватної власності на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Славутицькогор міського нотаріального округу Київської області Степаненко В.Д.. Дублікати правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно в БТІ не реєструвались (а.с. 13). За даними виписки по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS], оформленого на ім'я [PERSON], за період з 30.10.2003 р. по 29.09.2016 р. нарахування оплати за житлово-комунальні послуги здійснювалося щомісячно, оплата проводилася переважно регулярно, заборгованість на 01.10.2016 р. складає 3039,34 грн. (а.с. 35-37). Згідно листа КП ЖКЦ № 2753 від 25.11.2016 р. договори про постачання комунальних послуг за адресою: [ADDRESS], з [PERSON] за період з 01.11.1999 р. по 01.01.2016 р. не укладалися. Такі договори укладалися з іншими особами, а саме: з [PERSON] - договір № 15-а про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 23.02.1994 р. та з [PERSON] - договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 11.06.2009 р. та договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 11.06.2009 р. (а.с. 38). При вирішенні спору відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до статті 41 Цивільного кодексу України (1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків (частина перша). Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори) (частина друга). Відповідно до частини першої статті 58 ЦК України (1963 року) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). За правилами частини першої статті 59 цього Кодексу угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 (із змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» судам роз'яснено, що мнима угода, тобто угода, укладена про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, є на підставі ч. 1 ст. 58 ЦК недійсною незалежно від мети її укладення. Оскільки сторони ніяких дій по здійсненню мнимої угоди не вчиняли, суд у таких випадках постановляє рішення тільки про визнання угоди недійсною без застосування будь-яких наслідків. Як встановлено судом, після укладення між [PERSON] і [PERSON] угоди, - договору купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 1999 року, жодна із сторін цієї угоди жодних дій по здійсненню, тобто по набуттю і припиненню цивільних прав та обов'язків, на які спрямована угода, протягом усього тривалого часу, що минув після її укладення, не вчиняли. Про це можуть свідчити ті обставини, що у взаємовідносинах з постачальниками житлово-комунальних послуг та електроенергії [PERSON], - продавець за договором купівлі-продажу) продовжував здійснювати правомочності власника квартири. Так, 5 вересня 2006 року він від свого імені як власник квартири уклав з постачальником електроенергії договір про користування електричною енергією (а.с. 19-20). Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] уклала від свого імені як власник квартири в порядку спадкоємства договори з постачальниками житлово-комунальних послуг та електроенергії (а.с. 21-22, 23, 27-30, 31-34). Після смерті [PERSON] та [PERSON] їх син [PERSON] уклав від свого імені як власник квартири в порядку спадкоємства договір з постачальником про користування електричною енергією (а.с. 24-25, 26). Водночас відповідач [PERSON], - покупець за договором купівлі-продажу квартири, жодних договорів з постачальниками житлово-комунальних послуг та електричної енергії у квартиру не укладав (а.с. 38). Після укладення спірного договору купівлі-продажу продавець за договором [PERSON] та його сім'я продовжували безперервно користуватися квартирою як її власники для власного проживання і були в ній зареєстровані постійно (а.с.10, 11, 12). Разом з тим відповідач [PERSON], - покупець за договором купівлі-продажу квартири, після укладення договору квартирою ніколи не користувався і не здійснював щодо неї жодних правомочностей власника. Всі зазначені обставини у їх сукупності та взаємозв'язку можуть свідчити про те, що договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] було укладено лише про людське око, без наміру створення юридичних наслідків, тобто він є мнимою угодою. Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами позивачів і вважає правильним задовольнити позов. За правилами ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь кожного з позивачів у рівних частках по 551,20 грн. підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору на загальну суму 1102,40 грн..

Outcome: approved