Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

12 червня 2013 року, позивач, засобами поштового зв'язку звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом позов зареєстровано 05 липня 2013 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив таке. 06 травня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №38/2АЗ08, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного договору, [PERSON] отримав в кредит грошові кошти у сумі 66000 грн. Кінцевий строк повернення кредитних коштів 05 травня 2013 року включно зі сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору 06 травня 2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено договір поруки №16/5П08, за умовами якого він зобов'язався нести солідарну відповідальність із позичальником перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором в межах суми кредиту за основним зобов'язанням, нарахованими процентами, пенею, комісією та іншими платежами передбаченими умовами договору п.п.2.1 та 2.2 Договору поруки. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору первісний кредитор (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») передає (відступає), а новий кредитор (TOB «Кредитні ініціативи») приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором. Внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за кредитними договорами та договорами забезпечення. Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме - TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06.05.2008 №38/2АЗ08 позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідачі належним чином взятих на себе зобов'язань, за укладеним кредитним договором та договором поруки не виконують, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути заборгованість, яка станом на 28 лютого 2013 року, яка складає: заборгованість за кредитом - 60397 грн. 88 коп.; заборгованість по відсотках - 44462 грн. 99 коп., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволені, з підстав в ньому вказаних. Пояснив, що кредит був отриманий готівкою [PERSON] В забезпечення виконання зобов'язань був укладений договір поруки з [PERSON] В зв'язку з тим, що зобов'язання було виконано не в повному обсязі, представник позивача просить стягнути наявну на 28.02.20013 заборгованість з відповідачів солідарно. Вважає, що договір поруки є дійсним, оскільки [PERSON] добровільно підписав договір поруки, був з ним ознайомлений та розумів його зміст. З цих це підстав вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач-1 [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляджу справи повідомлений належним чином. Представник відповідача -1 [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження укладення договору відступлення прав вимоги, оскільки в договорі маються забілення по тексту та він не завірений належним чином. Крім того, позивачем не підтверджено, що [PERSON] взагалі отримував даний кредит. Вказав, що позивачем пропущений строк позовної давності, який він просить застосувати (Т. 2 а.с. 26). В зв'язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність. Відповідач-2 [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляджу справи повідомлений належним чином. Представник відповідача-2 [PERSON] - [PERSON], проти позову заперечувала, вважала неможливим стягнення з поручителя боргу за кредитом, оскільки договір поруки слід визнати недійсним. Вказав, що позивачем пропущений строк позовної давності, який вона просить застосувати (Т. 2 а.с. 27). Зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач-2 [PERSON] заявив зустрічну позовну заяву до ТОВ «Кредитні ініціативи», [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договору поруки №16/5П08 від 06.05.2008 недійсним, яка була залучена судом та об'єднана в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову вказав. 06.05.2008 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №38/2А308, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 66000 грн. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язався погашати кредит згідно графіку, сплачувати відсотки у розмірі 18 річних та виплатити кредит до 05.05.2013. Того ж дня між банком, ним та [PERSON], було укладено трьохсторонній договір, а саме договір поруки № 16/5П08, відповідно до якого він взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за погашення боргу за кредитним договором на засадах солідарного боржника. Як йому стало зараз відомо, 17.12.2010 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено вирок відносно [PERSON] та останнього засуджено за ст. 190 ч. 3, 358 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України. Вказаним вироком його визнано винним, у тому числі у підробленні документу, а саме довідки про перебування у трудових відносинах з підприємством та довідки про дохід, які він у подальшому надав банку на підтвердження своєї платоспроможності. Про вказані обставини а саме, що [PERSON] не працевлаштований та не має достатніх доходів для погашення кредитних зобов'язань, йому не було відомо, як не було відомо і те, що довідки, які він приготував для банку на підтвердження своєї платоспроможності є підробленими. За таких обставин він погодився на укладення договору поруки. Таким чином, [PERSON], повідомивши його про свої немов би доходи та надавши про це відповідні довідки, ввів його в оману щодо його дійсної платоспроможності на момент укладення кредитного договору та договору поруки. Крім того, кредитний договір забезпечувався заставою, - автомобілем «Шевроле Лачетті», який належав [PERSON], а отже у випадку прострочення сплати [PERSON] чергового платежу, в першу чергу, ці платежі повинні бути покриті за рахунок заставного майна. Однак, в подальшому, після укладення кредитного договору та отримавши кредитні кошти, [PERSON] провів відчуження автомобіля, яким було забезпечено кредитне зобов'язання. Згідно вище вказаного вироку, [PERSON] визнаний винним також у тому, що укладаючи кредитний договір він не мав наміру виконувати умови кредитного договору. Отже, [PERSON] ввів його в оману також і щодо своїх дійсних намірів, а саме, що він мав на меті заволодіти коштами, не маючи наміру виконувати умови кредитного договору. За умови, якби йому було відомо, що [PERSON] не є платоспроможним, більш того, він взагалі не має наміру повертати кредит, своєї згоди на укладення договору поруки він б просто не дав. З цих підстав, просить суд визнати договір поруки недійсним. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріалах справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та задоволення вимог зустрічного позову за таких підстав. Судом встановлено, що 06.05.2008 ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», та [PERSON] уклали Кредитний договір №38/2АЗ08, з подальшим внесенням змін та доповнень (надалі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до умов вищевказаного Договору, позичальник [PERSON] отримав в кредит грошові кошти у сумі 66000 грн. із кінцевим терміном до 05.05.2013 включно, зі сплатою 18 % річних за весь строк фактичного користування кредитом ( Т. 1 а.с. 17 -18). Також сторонами узгоджений графік погашення кредиту відповідно до додатку № 1 до кредитного договору №38/2АЗ08 від 06.05.2008 (Т. 1 а.с. 19). Виконання ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» умов договору та надання [PERSON] кредитних коштів підтверджується розпорядженням № 2 від 06.05.2008 філії «Центрально-міського відділення Промінвестбанку» в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області», відповідно до якого бухгалтерії необхідно видати кредит [PERSON], згідно з кредитною угодою №38/2АЗ08 від 06.05.2008 для поточних потреб в сумі 66000 грн. (Т. 1 а.с. 157), меморіальним ордером № 46 від 06.05.2008, відповідно до якого [PERSON] перераховано на поточні потреби за кредитним договором 66000 грн. (Т. 1 а.с. 158). В забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором 06.05.2008 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», [PERSON] і [PERSON] укладено договір поруки №16/5П08 від 06.05.2008, за умовами якого [PERSON] зобов'язався перед Банком солідарно із позичальником [PERSON] відповідати у повному обсязі за виконання зобов'язань за кредитним договором (Т. 1 а.с. 20). 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк»» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір відступлення прав вимоги. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору первісний кредитор (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») передає (відступає), а новий кредитор (TOB «Кредитні ініціативи») приймає кредитний портфель та зобов'язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим договором. Внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань, правом на звернення стягнення за кредитними договорами та договорами забезпечення (Т. 1 а.с. 9-14). Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 TOB «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06.05.2008 №38/2АЗ08 позичальником згідно якого є [PERSON] (Т. 1 а.с. 15). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1ст.1077 ЦК України). Отже, при відступлені права вимоги кредитор може відступити лише ті права та у тих обсягах, які має на час передачі вимоги та які визначені між ним та іншою особою, яка ці права приймає у окремому договорі. Представник позивача надав суду копії договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 та витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги, відповідно до яких ТОВ «Кредитні ініціативи» стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (Т. 1 а.с. 9-14, 15). В порушення виконання умов Кредитного договору, боржник та поручитель належним чином не сплачували кредитні кошти та відсотки за його користування, в результаті чого, станом на 28.02.2013, утворилась заборгованість: заборгованість за кредитом - 60397 грн. 88 коп.; заборгованість по відсотках - 44462 грн. 99 коп., що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за кредитним договором №38/2АЗ08 від 06.05.2008 (Т. 1 а.с. 25) та розрахунком заборгованості за кредитом у гривні (Т. 1 а.с. 26, Т. 2 а.с. 28-29), які приймаються судом та не спростовані відповідачами. Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.12.2010 [PERSON] визнано винним в скоєні злочинів передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. Зокрема, згідно даного вироку встановлено, що [PERSON], переслідуючи корисливу мету, направлену на заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою особистого збагачення, вирішив оформити кредит в ПАТ «Промінвестбанк» на отримання грошових коштів, при цьому не маючи наміру виконувати умови кредитного договору. Для реалізації даних шахрайських дій [PERSON], 06.05.2008 при оформленні кредитного договору надав працівнику банку завідомо підроблену довідку №1946-ю від 18.04.2008 з підприємства ТОВ «Технопарк» видану на його ім'я про те, що він ніби то працює на підприємстві ТОВ «Технопарк», де в період з жовтня 2007 року по березень 2008 року нібито отримує заробітну плату, після чого уклав від свого імені кредитний договір №38/2АЗ08 на отримання грошових коштів в сумі 66000 грн. Після отримання грошових коштів шляхом обману заволодів ними та розпорядився на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Промінвестбанку» збитку на вказану суму. Допитаний в судовому засіданні в якості підсудного [PERSON] винними себе визнав в повному обсязі та підтвердив, що заволодів шляхом обману грошовими коштами ПАТ «Промінвестбанку» в сумі 66000 грн., надав підроблену довідку про доходи, кредит повертати не збирався. Цивільний позов у кримінальній справі заявлений не був. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач -1 [PERSON] уклав кредитний договір в письмовій формі, який підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, отримав кредитні кошти, чим взяв на себе грошове зобов'язання, яке належним чином не виконав та прострочив зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом та договором. Суд не приймає тверджень представника відповідача-1 [PERSON] - [PERSON]., що позивачем не доведено укладення договору про відступлення права вимоги, та те, що [PERSON] взагалі не брав даний кредит. Оскільки в матеріалах справи на підтвердження позову надано кредитний договір, меморіальний ордер, розпорядження на видачу коштів. Крім того вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.12.2010 встановлено факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 66000 грн. по кредитному договору № 38/2АЗ08 від 06.05.2008, які останній не мав наміру повертати. Що стосується забілення частини тексту в договорі відступлення прав вимоги, то з урахуванням пояснень представника позивача, в даній копії наданій суду були забілені суми, які сплачені позивачем банку за придбання кредитного портфелю, оскільки це є комерційна таємниця, що в свою чергу не тягне за собою недійсність вказаного договору. Суд критично відноситься до посилань представника відповідача-1 [PERSON] - [PERSON]. про не направлення повідомлення про відступлення права вимоги [PERSON], виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. З аналізу даної норми слідує, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не позбавляє від обов'язку виконувати зобов'язання, а лише покладає ризик на нового кредитора настання несприятливих для нього наслідків. При цьому, судом встановлено, що відповідач -1 [PERSON], не виконав свого зобов'язання первісному кредиторові, а новий кредитор ТОВ «Кредитні ініціативи» в повному обсязі довів наявність кредитних зобов'язань, їх невиконання та розмір заборгованості. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представниками відповідачів заявлені клопотання про застосування строку позовної давності щодо вимог, заявлених за межами трирічного строку. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У стаття 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 12.06.2013. Кредитним договором передбачено погашення суми кредиту місячними платежами. В зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що про застосування позовної давності до вимог, які лежать поза її межами, а саме, до суми боргу по тілу кредиту та відсоткам, які нараховані до 12.06.2010. Використовуючи наданий представником позивача розрахунок заборгованості (Т. 2 а.с. 28-29), судом враховані суми здійснені на оплату кредиту, та залишок заборгованості, та встановлено, що заборгованість за кредитом з 12.06.2010 по 12.06.2013 складає 67579 грн. 43 коп., з яких: 38500 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 29079 грн. 43 коп. - заборгованість по відсотках. Враховуючи викладене, суд вважає позов в цій частині законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню та стягненню саме з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за період з 12.06.2010 по 12.06.2013 в сумі 67579 грн. 43 коп. з яких: заборгованість за кредитом 38500 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 29079 грн. 43 коп. Щодо вимоги зустрічного позову про визнання договору поруки недійсним суд виходить з такого. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Як видно з договору поруки його сторонами є [PERSON] (Поручитель), ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк»» (Кредитор) та [PERSON] (Боржник). За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Судам роз'яснено, що зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до п. 20 згаданої постанови Пленуму, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. З матеріалів справи видно, що при укладенні кредитного договору та договору поруки позичальник [PERSON] ввів в оману Кредитора та Поручителя щодо своєї платоспроможності, надавши підроблену довідку про заробітну плату ТОВ «Технопарк». Крім того, [PERSON], взагалі не мав наміру повертати кредит, а лише переслідував корисливу ціль на заволодіння коштами банку шляхом обману, з метою особистого збагачення. Вказані обставини встановлені вироком суду, та в розумінні ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. При цьому [PERSON] наполягав, що договору поруки за таких умов не підписав. Оскільки [PERSON] навмисно ввів в оману [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» щодо обставин, які мають істотне значення і могли перешкодити вчиненню договору поруки, то зустрічний позов підлягає задоволенню, а договір поруки слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 [PERSON] за первісним позовом на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1048 грн. 61 коп. (Т. 1 а.с. 1). При цьому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] за зустрічним позовом на користь позивача [PERSON] понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (Т. 1 а.с. 187).

Outcome: partial