Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

13 вересня 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 травня 1998 року. Шлюб був зареєстрований у Любомльському районному відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №24. За час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними не має взаєморозуміння, поваги, характери не сумісні, відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого постійно виникають суперечки, конфлікти. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 травня 1998 року, який зареєстрований у Любомльському районному відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №24 (а.с.4). За час спільного проживання у них народився син: Юрій, [INFO] . (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сімї, та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сімї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Позивач [PERSON], як інвалід ІІ групи, що вбачається з акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 137450, звільнена від сплати судового збору, на підставі п.п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». А тому, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати в справі у виді судового збору в сумі 640 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved