Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

14.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із позовною заявою до Полтавської місцевої прокуратури про звільнення майна з-під арешту та уточнивши вимоги прохав скасувати арешт на належному йому квартиру [ADDRESS], накладеного постановою прокуратури м. Полтави від 23.08.2012 року та постановою прокуратури Київського району м. Полтави від 19.03.2012 року. Зазначає, що на даний час, в Полтавській місцевій прокуратурі, яка реорганізована з прокуратури Київського району м. Полтави, відсутні будь-які матеріали на підставі яких було винесено постанову про накладення арешт на майно від 19.03.2012 року та 23.08.2012 року. Таким чином, вважає, що відповідачем були порушені його права на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги підтримали та прохали задовольнити. Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечував, прохав відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2010 року між позивачем [PERSON] та його братом [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого останній зобов»язувався довічно доглядати [PERSON], забезпечувати продуктами харчування, оплачувати комунальні платежі, натомість [PERSON] передасть йому у власність квартиру [ADDRESS]. З часу укладання договору до січня 2015 року [PERSON] сумлінно виконував взяті на себе зобовязання, але з лютого 2015 року припинив їх виконання, посилаючись на незадовільний майновий стан. Звернувшись до приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» стосовно отримання витягу реєстрації прав власності на нерухоме майно, [PERSON] було видано довідку від 04.02.2015 року №705, з якої він дізнався про те, що за ним право власності на вищевказану квартиру у реєстрових книгах не значиться, а також те, що фактично між ним та відповідачем був укладений договір дарування, чого він не бажав і не мав такого наміру на укладення саме договору дарування. У звязку з цим, [PERSON] звернувся для захисту своїх прав до суду про визнання даного договору дарування не дійсним. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.09.2016 року визнано недійсним договір дарування квартири № 92, розташованої у будинку № 13 по вулиці Грушевського Михайла у м. Полтаві, укладений 26 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 408. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.09.2016 року набрало законної сили 03.10.2016 року. Таким чином, власником квартири № 92, розташованої у будинку № 13 по вулиці Грушевського Михайла у м. Полтаві є [PERSON]. Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за № 35348871 від 22.03.2012 року накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] (а.с. 48), на підставі постанови прокуратури Київського району м. Полтави від 19.03.2012 року. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів за № 59431636 від 05.06.2014 року (а.с. 7), на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови прокуратури м. Полтави від 23.08.2012 року. У рамках кримінального провадження № 12014170010000132 від 25.03.2014 року, по якому накладено арешт на належне [PERSON] майно - квартиру [ADDRESS], останній звертався до Октябрського районного суду м. Полтави про його скасування. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.12.2016 року клопотання [PERSON] про скасування арешту з майна повернуто. З витягу кримінального провадження № 12014170010000132 від 25.03.2014 року за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, в рамках якого накладено арешт на квартиру № 92, розташованої у будинку № 13 по вулиці Грушевського Михайла у м. Полтаві, наданого представником відповідача, вбачається, що [PERSON] не є учасником даного кримінального провадження та спірна квартира не має відношення до цього кримінального провадження. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, є обґрунтованим, оскільки підстав для накладення арешту на його майно не вбачається.

Outcome: approved