Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

13 жовтня 2017 року позивач звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення цих позовних вимог і до досягнення дитиною повноліття. Дані вимоги обгрунтовані тим, що дитина, батьками якої є сторони у справі, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач (батько) в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Позивач в судове засідання 05.04.2018р. не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлявся належним чином, 19.02.2018р. надав до суду відзив на позов, в якому, заперечуючи проти позову посилався на завищений позивачем розмір аліментів, який є неспіврозмірним з його доходом та наявність на його утриманні ще однієї дитини. Проте в подальшому позиція відповідача у справі змінілася. Так, 05.04.2018р. його представник надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, також в цій заяві зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає та наслідки визнання позову відомі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги та позицію Пленуму Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Позивач та відповідач перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23.01.2014р. було розірвано. Також встановлено, що позивач та відповідач мають неповнолітню дитину, яка народжена у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] /а.с. 3/. З довідки КП ПВО «Енергія» від 15.01.2016 вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований з позивачкою за однією адресою /а.с. 4/. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Outcome: approved