Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

14 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що належав його матері [PERSON], померлій [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що у встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса, який йому відмовив, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Представник позивача під час судового розгляду підтримала позов. Будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи 05 лютого 2018 року до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позов (а.с. 84). Представник відповідача, якого належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав (а.с. 85). Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1960 році (а.с. 50-55), до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, підставою виникнення у спадкодавця права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів. Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно виписки з по господарської книги № 1 по Миколаївка-Новоросійській сільській раді Саратського району Одеської області від 31 серпня 2017 року, власником будинку за адресою: [ADDRESS], рахувалась [PERSON] (а.с. 17). Як видно з довідки від 31.08.2017 року № 352 Миколаївка-Новоросійської ради Саратського району Одеської області, вказаний будинок відповідає санітарним і техничним нормам та приданий для житла (а.с.15). Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 11 вересня 2017 року складає 58468 гривні (а.с. 23-55). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2011 року, встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 108). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 липня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Сулаковим І.І., за реєстровим № 2004, та копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №31201445 від 27.07.2012 року вбачається, що [PERSON] після сметрі [PERSON] успадкував належну їй земельну ділняку(а.с. 118, 119). Ст. ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 27 липня 2012 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І., реєстровий № 2006, відповідно до якого [PERSON] призначено спадкоємцем усього належного йому на момент смерті майна (а.с. 21). Даний заповіт є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 121,122). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 20). 21 липня 2014 року [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 120-129). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГС Мядельського райвиконкому Мінської області Республіки Білорусь, [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], який вона прийняла після смерті [PERSON], але не отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Мядельського селищної ради Мінської області Республіки Білорусь, батьками [PERSON], [INFO], були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) підтверджує, що [PERSON] заповіту не залишила (а.с.12), тому відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування одержують спадкоємці за законом першої черги, тобто позивач. Позивач прийняв спадщину, тому що у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с.76-83) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.75). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив позивачу (а.с. 13). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved