Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

14 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітної плати відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до закінчення навчання. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на даний час їх спільний з відповідачем син є повнолітнім та продовжує навчання. Зокрема, Костянтин є студентом Хмельницького кооперативного торгівельно-економічного інституту І курсу. У зв'язку із тим, що навчання сина потребує значних коштів, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити у повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29 січня 1997 року сторони перебувають у шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON], який на даний час є повнолітнім. Відповідно до частин 1 і 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Виходячи з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На даний час [PERSON] є студентом І курсу денної форми навчання Хмельницького кооперативного торгівельно-економічного інституту та проживає в м. Хмельницькому разом з матір'ю - позивачем [PERSON] Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що можуть надавати своїм дітям таку матеріальну допомогу. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надає сину [PERSON] матеріальну допомогу у добровільному порядку, хоча зобов'язаний таку допомогу надавати. При встановленні розміру аліментів з [PERSON] судом враховано матеріальне становище відповідача і його можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, взято до уваги можливість позивачки за її майновим станом також надавати матеріальну допомогу дитині. За таких обставин суд дійшов висновку про встановлення аліментів на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову, а саме з 14.08.2014 року до закінчення терміну навчання [PERSON], але не довше аніж до досягнення ним 23 років. Крім того, з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідно до ст. 182, 199, 200 СК України, та

Outcome: approved