Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

14 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зіслався на те, що 20.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого на картковий рахунок останнього було надано кредит у вигляд встановленого кредитного ліміту з оплатою відсотків в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач умов договору не дотримувався, до теперішнього часу борг не погасив, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість за вищевказаним договором становить 10520,03грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить слухання справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі , проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 квітня2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту (далі кредитний договір) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, відповідно до кредитного договору здійснив видачу кредитної картки зі встановленим лімітом в розмірі 1000грн. в користування [PERSON] Відповідно до ст. 256 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. На порушення договірних зобовязань відповідач отримані грошові кошти не повертає. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити кредитору\~суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також розмір відсотків, який зазначено в договорі. Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Станом на 31жовтня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором згідно розрахунку банку по вищезгаданому договору складає 10520 (десять тисяч пятсот двадцять ) грн. 03коп. з них: - 657,37 грн. - заборгованість за основним боргом; - 6055,52 грн. заборгованість за відсотками; - 2830грн .- заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 477,14 грн. штраф по відсотках. Як встановлено судом вище, відповідач зобовязаний виконувати взяте на себе грошове зобовязання, однак ухиляється. Враховуючи вищевикладене та аналіз вищевказаних правових норм, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved