Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

13.03.2014 року до суду з позовом звернулася [PERSON], в якому просить суд, визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після померлого [INFO] року її діда [PERSON], а саме на житловий будинок із господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] Олевського району Житомирської області, як спадкоємцю за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що її дід [PERSON], мав у власності зазначений житловий будинок, однак позивачці було відмовлено в оформленні спадщини на будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного нерухомого майна спадкодавцю. Позивачка заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити її позовні вимоги повністю, подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Представники відповідача Лугинської міжрайонної державної податкової інспекції Житомирської області відносно заявленого позову [PERSON], не заперечує, подавши до суду клопотання щодо розгляду справи у його відсутності. Представники третьої особи - Відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Олевської районної державної адміністрації Житомирської області та реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області у судове засідання також не з'явилися, подавши до суду заяви щодо розгляду справи у їхню відсутність. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки Дружбівської селищної ради Олевського району Житомирської області № 165 від 27.02.2014 року по господарській книзі за [PERSON] рахується житловий будинок [ADDRESS] Олевського району Житомирської області, який був побудований і зданий в експлуатацію в 1950 році. Під забудову зазначеного будинку [PERSON], за вказаною адресою, виділялася земельна ділянка в розмірі 0.111 га., що стверджується довідкою № 166 від 27.02.2014 року цієї ж селищної ради та копією технічного паспорту.(а.с.9-15). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.5), і з того часу відкрилася спадщина, яка складається із зазначеного майна. Позивачка є онукою померлого [PERSON], і на час відкриття спадщини постійно проживала разом із дідом та вели спільне підсобне господарство, що стверджується довідками Дружбівської селищної ради Олевського району Житомирської області № 163 від 27.02.2014 року та № 164 від 27.02.2014 року (а.с.7,8). Крім [PERSON] спадкоємцями на спадкове майно після померлого [PERSON], є його дочка [PERSON] (мати позивачки а.с.3,4) та син [PERSON] (дядько позивачки), які відмовилися від прийняття спадщини після померлого спадкодавця на користь позивачки. (а.с.6,25,26). Інші спадкоємці на спадкове майно після померлого [PERSON], крім позивачки відсутні (а.с.6, 21-23). Однак при зверненні позивачки до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємця після смерті [PERSON] позивачці було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою Олевської державної нотаріальної контори від 18.02.2014 року.(а.с.24), а тому за захистом свого права на свій вільний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном, [PERSON], звернулася до суду. Суд, дослідивши і оцінивши всі письмові докази по справі, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.524, 525, 526, 527, 529, 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 року), з яких слідує, що спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємець за законом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», роз'яснено, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем за законом та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме будинком [ADDRESS] Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлому [PERSON] повністю підтверджене у судовому засіданні, однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлому [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду справи було встановлено, що позивачка є онукою померлого [PERSON], який своє майно не заповідав, а спадкоємці першої черги - дочка [PERSON], і син [PERSON], - мати та дядько позивачки відмовилися від прийняття спадщини на користь позивачки, а відтак позивачка має право, як спадкоємець першої черги, в силу ст.529 ЦК УРСР 1963 року на спадкування за законом, оскільки інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача і не заявляли про своє право на зазначену у позові спадщину. На підставі викладеного та

Outcome: approved