Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

13.07.2020 року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сторони є співвласниками будинку [ADDRESS] загальною площею 95,7 кв.м, у тому числі житловою площею 49,9 кв.м, що складається з: 1-4 кухня, площею 14,1 кв.м; 1-5 - житлова, площею 22,3 кв.м; 1-6 - житлова площею 17,1 кв.м, 1-7 - коридор, площею 2,9 кв.м, 1-8 санвузол площею 3,3 кв.м; 2-1 - житлова площею 10,5 кв.м., 2-2 - коридор, площею 5,7 кв.м; 2-3 - кухня, площею 6,6 кв.м; 2-4 - коридор, площею 8,7 кв.м; 2-5 - санвузол, площею 4,5 кв.м та господарських будівель: гараж літ. «Ф», сарай літ. «В», навіс літ. «В1», сарай літ. «Е», сарай літ. «К», вбиральня літ. «Л», №1-5 - огорожа, І, II - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1093 кв.м, з яких 0,0343 га (кадастровий номер 5110136900:24:006:0081) належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку (серія ЯБ №296233), виданого 13 січня 2006 року на підставі рішення Одеської міської ради від 21 квітня 2005 року № 3912- IV. Позивачу [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2009 року по справі № 2-2462/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру часток у спільному домоволодінні і визнання права власності належить право власності на 24/100 частини зазначеного будинку загальною площею 36 кв.м, житловою - 10,5 кв.м, до складу яких входять: в літ. «А» 2-1 житлова, площею 10,5 кв.м, 2-2 - коридор, площею 5,7 кв.м, 2-3 - веранда 6,6 кв.м, 2-4 -кухня площею 8,7 кв.м, 2-5 - санвузол площею 4,5 кв.м та надвірних споруд: сарай літ. «К», вбиральні літ. «Л», огорожі №3, Уг частини огорожі №5,6, П - мостіння. Відповідачці [PERSON] належить право власності на 65/100 частин вищевказаного житлового будинку на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року по справі № 520/2198/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку, згідно з яким в фактичному користуванні співвласниці знаходиться зазначена частина житлового будинку загальною площею 59,7 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, яка складається з: в літ. «А» 1-4 кухня, площею 14,1 кв.м, 1-5 - житлова, площею 22,3 кв.м, 1-5 - житлова, площею 17,1 кв.м, 1-7 - коридор, площею 2,9 кв.м, 1-8 санвузол, площею 3,3 кв.м та господарських будівель: гараж літ. «Ф», сарай літ. «В», навіс літ. «В 1», сарай літ. «Е», №1-ворота, №2 -- огорожа. За підсумком складання розмірів частин житлового будинку, які зареєстровані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, сума частин житлового будинкудорівнює 89/100, що не відповідає дійсності, оскільки житловий будинок належить на праві власності лише двом особам і їх спільна часткова власність має дорівнювати цілій одиниці. У позивача відсутній документ, який би надав можливість юридично підтвердити її фактичне право власності на 35/100 частин зазначеного житлового будинку, що свідчить про необхідність звернутися за захистом права, яке у відсутності відповідного правовстановлюючого документу не визнається. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивачка до судового розгляду надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явились, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є співвласниками будинку [ADDRESS] загальною площею 95,7 кв.м, у тому числі житловою площею 49,9 кв.м, що складається з: 1-4 кухня, площею 14,1 кв.м; 1-5 - житлова, площею 22,3 кв.м; 1-6 - житлова площею 17,1 кв.м, 1-7 - коридор, площею 2,9 кв.м, 1-8 санвузол площею 3,3 кв.м; 2-1 - житлова площею 10,5 кв.м., 2-2 - коридор, площею 5,7 кв.м; 2-3 - кухня, площею 6,6 кв.м; 2-4 - коридор, площею 8,7 кв.м; 2-5 - санвузол, площею 4,5 кв.м та господарських будівель: гараж літ. «Ф», сарай літ. «В», навіс літ. «В1», сарай літ. «Е», сарай літ. «К», вбиральня літ. «Л», №1-5 - огорожа, І, II - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1093 кв.м, з яких 0,0343 га (кадастровий номер 5110136900:24:006:0081) належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку (серія ЯБ №296233), виданого 13 січня 2006 року на підставі рішення Одеської міської ради від 21 квітня 2005 року № 3912- IV. Позивачу [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2009 року по справі № 2-2462/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення розміру часток у спільному домоволодінні і визнання права власності належить право власності на 24/100 частини зазначеного будинку загальною площею 36 кв.м, житловою - 10,5 кв.м, до складу яких входять: в літ. «А» 2-1 житлова, площею 10,5 кв.м, 2-2 - коридор, площею 5,7 кв.м, 2-3 - веранда 6,6 кв.м, 2-4 -кухня площею 8,7 кв.м, 2-5 - санвузол площею 4,5 кв.м та надвірних споруд: сарай літ. «К», вбиральні літ. «Л», огорожі №3, Уг частини огорожі №5,6, П - мостіння. Відповідачці [PERSON] належить право власності на 65/100 частин вищевказаного житлового будинку на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року по справі № 520/2198/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку, згідно з яким в фактичному користуванні співвласниці знаходиться зазначена частина житлового будинку загальною площею 59,7 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, яка складається з: в літ. «А» 1-4 кухня, площею 14,1 кв.м, 1-5 - житлова, площею 22,3 кв.м, 1-5 - житлова, площею 17,1 кв.м, 1-7 - коридор, площею 2,9 кв.м, 1-8 санвузол, площею 3,3 кв.м та господарських будівель: гараж літ. «Ф», сарай літ. «В», навіс літ. «В 1», сарай літ. «Е», №1-ворота, №2 -- огорожа. За підсумком складання розмірів частин житлового будинку, які зареєстровані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, сума частин житлового будинкудорівнює 89/100, що не відповідає дійсності, оскільки житловий будинок належить на праві власності лише двом особам і їх спільна часткова власність має дорівнювати цілій одиниці. Окрім того, під час розгляду Київським районним судом м. Одеси справи №520/2198/16-ц проводилася судова будівельно-технічна експертиза, висновками №017/16 якої, складеними 24.06.2016 року за ухвалою Київського районного суду м. Одеси по зазначеній справі від 12.04.2016 року, було встановлено, що станом вже на 2016 рік розмір частин житлового будинку, які знаходяться у фактичному користуванні і які складаються з вище перелічених приміщень і споруд, дорівнюють наступним частинам: 65/100 - у співвласника [PERSON] та 35/100 у співвласника [PERSON] . Отже, частина житлового будинку, яка знаходилася у фактичному користуванні [PERSON] і визначена в розмірі 24/100, станом на цей час є неактуальною і потребує перереєстрації на частину в розмірі 35/100, яка відповідає розрахункам, зробленим судовим експертом при розгляді судом справи №520/2198/16-ц. 27.05.2020 року [PERSON] звернулася до державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської міської ради з заявою про здійснення перереєстрації права власності на частину житлового будинку з 24/100 на 35/100, у відповідності до експертного висновку від 12.04.2016 року та рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №520/2198/16-ц. 29 травня 2020 року реєстратор ухвалив рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. №52435468, мотивуючи тим, що подані заявником документи (рішення Київського районного суд м. Одеси по справі № 520/2198/16- від 16 серпня 2016 року та ухвала Київського районного суду м. Одеси по цій справі від 16 січня 2017 року про роз`яснення рішення) не надають змоги здійснити за [PERSON] перереєстрацію права власності на зазначений житловий будинок. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядок, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55. Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Крім того, в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці у ньому, то, здійснюючи поділ майна у натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру його частки, якщо це можливо, або поділ (виділ частки) повинен бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст.129 Конституції України). Проте, суд зазначає, що реальні частки не відповідають ідеальним часткам, оскільки виходячи з загальної площі житлового будинку фактично частки мають відповідати у [PERSON] 62/100, а у [PERSON] - 38/100. Відповідачка в судових засіданнях з приводу вказаного не висловилась, та враховуючи, що визнання за [PERSON] право власності 35/100 частин будинку [ADDRESS] загальною площею 36 кв.м, житловою 10,5 кв.м, до складу яких входять: в літ. «А» 2-1 житлова, площею 10,5 кв.м; 2-2 - коридо, площею 5,7 кв.м; 2-3 - веранда, площею 6,6 кв.; 2-4 - кухня, площею 8,7 кв.м; 2-5 санвузол, площею 4,5 кв.м та надвірних споруд: сарай літ. «К», вбиральня літ. «Л», №3 огорожа, №4 - хвіртка, №5 - ворота, II - мостіння., не погіршить її становища, та оскільки законом допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, та враховуючи визнання позову відповідачем суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved