Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

13 серпня 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 29.01.2002 року. В квартирі окрім неї в квартирі зареєстровані - її чоловік [PERSON], та відповідачка її донька [PERSON] Проте вже тривалий час вона не проживає в квартирі, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в її утриманні, виїхавши за межі м.Маріуполя. Наявність реєстрації відповідачки у помешканні створює для позивачки низку додаткових витрат. Вважаючи, що відповідачка втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою. Позивачка [PERSON] до суду не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві свідоцтва про право власності [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Орджонікідзевський - 136» про виплату позики за квартиру та зареєстрованому в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 13 лютого 2002 року за реєстром № 35805. Згідно довідки з місця проживання, виданої ЖБК «Орджонікідзевський - 136»», у квартирі [ADDRESS] на даний час зареєстрованими зазначені: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно акту ЖБК «Орджонікідзевський - 136» від 06.07.2018 року [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації не мешкає з 2013 року. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідачка, будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved