Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

12 червня 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 03.07.2008р. між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH3AE0000109021, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 15142,51 доларів США на термін до 02.07.2013р, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 28.05.2015р. має заборгованість - 33842,84 доларів США. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 33842,84 доларів США, що за курсом 21,04 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015р. складає 712053,36 грн. за кредитним договором №DNH3AE0000109021 від 03.07.2008 року та судові витрати у розмірі 3654,00 грн. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2015 року провадження по справі призупинено до розгляду цивільної справи Індустріальним судом м. Дніпропетровська (а.с.58). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року провадження по справі було поновлено та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.73-74). 10.07.2019 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково ( а.с. 98-101). 10.03.2020 року від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення суду від 10.07.2019 року (а.с.113-124). 09.04.2020 від представника позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, відповідно до якого представник заперечував проти викладених обставин та пояснив, що позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредит на споживчі цілі, надання коштів підтверджується ордером що відповідає вимогам чинного законодавства. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 10.07.2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.212-214). Представник позивача в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він підтримав позовні вимоги та просив ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH3AE0000109021, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15142,51 доларів США на термін до 02.07.2013р. (а.с.7-11). Згідно п.6.2.4 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується погасити Кредит у порядку, в сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6. та 17.1.5 договору. Відповідно до 17.1.5 договору, дата погашення кредиту - 02.07.2013 року. Відповідач погодився з умовами договору, порядком та строками повернення кредиту про що свідчить його підпис на кредитному договорі. Однак вказані зобов`язання за кредитним договором №DNH3AE0000109021 від 03.07.2008р. та вимоги закону відповідачем не виконані. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості за заявою №б/н від 03.07.2008р. між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 28.05.2015р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 33842,84 доларів США, що за курсом 21,04 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.05.2015р. складає 712053,36 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 7926,42 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 4596,78 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 369,27 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 19327,49 доларів США, штрафу (фіксована складова) - 11,88 доларів США, штрафу (процентна складова) - 1611,00 доларів США (а.с.3-6). Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] . Щодо посилань відповідача на невиконання зобов`язань позивачем за договором суд зазначає наступне. Банк надає кредит на базових умовах, що визначені у ст.17.1 договору, тобто грошові кошти надаються на купівлю саме предмету застави, таким чином кредитний договір наданий на споживчі цілі, відповідачу були надані кошти, що підтверджується відповідним ордером (а.с. 165-169). Отримавши кредитні кошти, відповідач сплачував чергові платежі по кредиту відповідно до графіку погашення заборгованості. Відповідно до ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України відповідач фактично прийняв пропозицію укладення договору дією. Факт наявності заборгованості, окрім відповідного розрахунку також підтверджується випискою з банківського рахунку, що містить інформацію про рух коштів відповідача (а.с.197-205). Натомість відповідачем в судовому засіданні не було доведено факт відсутності заборгованості. Відповідно до п.4.2 нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину Кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування процентів не включається. Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з кредитного рахунку до очікуваної дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів та закінчується поточною датою сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення кредиту, на суму неповернутого кредиту. Відповідно до ст.47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по всіх своїх операціях. Т.ч., винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 409,57 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту, винагорода за здійснення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст.16.9 договору та винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Щодо посилань відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 02.07.2013 року, позивач в свою чергу звернувся до суду 11.06.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Згідно п.14.2 Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником зобов`язань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 Договору, щодо сплати винагород та процентів, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Відповідно до п.14.3 Кредитного Договору, у випадку порушення Позичальником зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту, передбачено статтею 6.2.4 Договору. Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми прострочено платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Про цьому проценти за користування Кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються. Як встановлено судом, позивачем за період з 03.07.2008р. по 28.05.2015р. відповідачу нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 19327,49 доларів США. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення - свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Отже, з урахуванням того, що відповідачу [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов`язання за заявою від 03.07.2008р., було одночасно нараховано, як пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у розмірі 19327,49 доларів США, так і штрафи, які складаються зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,88 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 1611,00 доларів США, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 7926,42 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4596,78 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 369,27 доларів США, штраф (фіксована частина) в розмірі 11,88 доларів США, штраф (процентна складова) в розмірі 1611,00 доларів США. Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial