Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~12 січня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди в сумі 8\~392 грн, посилаючись на те, що Управлінням пенсійного фонду України в м. Хмельницькому з 18 липня 2003 року по 1 грудня 2015 року здійснювалася виплата пенсії по інвалідності [PERSON] 7 жовтня 2015 року до Управління пенсійного фонду України в м. Хмельницькому надійшов лист від Управління державної міграційної служби в Хмельницькій області, в якому було повідомлено, що [PERSON] з 20 квітня 2014 року знятий з обліку у звязку із виїздом па постійне місце проживання в Ізраїль. Оскільки [PERSON] не повідомив УПФ України в м.Хмельницькому про зняття з реєстраційного обліку виникла переплата пенсії в сумі 8\~392 грн. Виплата пенсії за період з 1 травня 2014 року по 31 грудня 2014 року здійснювалася через банкомати ПАТ «Укрсоцбанк», а відомості щодо зняття коштів а період з 1 червня 2014 року 31 грудня 2014 року відсутні. Відповідно до листа УДППЗ «Укрпошта» з 1 січня 2015 року по 30 червня 2015 року пенсія виплачувалася згідно довіреності предявнику паспорта серії НА 935471. Таким паспортом користується [PERSON] Оскільки довіреність [PERSON] видана на імя [PERSON] та [PERSON] УПФ України в м.Хмельницькому вважає, що саме ці особи повинні повернути надміру отримані кошти відповідно до ст.ст.22, 1166, 1212 ЦК України З огляду на викладене позивач просить його вимоги задовольнити та стягнути солідарно з обох відповідачів надміру виплачені кошти. В судовому засіданні представник позивача вимоги викладені у позові підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд, із згоди представника позивача ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Як встановлено в судовому засіданні на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Хмельницькому з 18 липня 2003 року перебував [PERSON], який отримував пенсію по інвалідності. Листом від 19 жовтня 2015 року №03.03/16599 Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області на запит Управління пенсійного фонду України в м.Хмельницькому повідомило останню, про те, що [PERSON] знятий з реєстраційного обліку 20 квітня 2014 року у звязку із виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль. ПАТ «Укрсоцбанк» на запит УПФ України в м. Хмельницькому листом №10.4-186/48-227 від 29 лютого 2016 року надало відомості, про те, що пенсійні кошти, що надходили на картковий рахунок [PERSON] за період з 1 травня 2014 року по 31 травня 2014 року були зняті через банкомат карткою власника рахунку в сумі 1\~060 грн. УДППЗ «Укрпошта» листом від 11 лютого 2016 року №02/559 надало відомості УПФ України в м. Хмельницькому що виплату пенсії [PERSON] за період з 1 січня 2015 року по червень 2015 року було здійснено за довіреністю особі, яка надала [NUMBER] та надано копію довіреності. Із змісту довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] одержувати належні йому кошти. Відповідно до довідки від 30 листопада 2015 року розмір переплати пенсії [PERSON] за період з 1 травня 2014 року по 30 червня 2015 року становить 14 686 грн., однак позивач просить стягнути кошти за період з 1 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року в сумі 8\~392 грн. Суд, відмовляючи у задоволенні позову виходить із наступного. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримували належні до виплати суми пенсії [PERSON] на підтвердження чого надало копію довіреності, а також лист УДППЗ «Укрпошта» від 11 лютого 2016 року, з якого вбачається, що пенсію за період з січня 2015 року по червень 2015 року отримала особа, яка використовує [NUMBER]. Згідно даних автоматичної системи обліку пенсії та допомог (АСОПД). Паспорт за таким номером належить [PERSON] Безпідставність отримання коштів відповідачами [PERSON] управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області обґрунтовує тим, що пенсія, яка виплачувалася [PERSON] була отримана всупереч вимогам ст.ст.49, 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», надалі Закон 1058-IV враховуючи, що він виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону 1058-IV виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України або рішенням суду на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст.51 Закону 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішення про припинення виплати пенсії [PERSON] з 1 грудня 2015 року було прийнято управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому 16 листопада 2015 року з підстав виїзду за межі України на постійне місце проживання. Однак позивач не врахував той факт, що рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі №25рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV. Відповідно до ст.152 Конституції України Закони та інші правові акти або їх окремі положення визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. В силу ст.69 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року №422/960ВР, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. За таких обставин, у позивача відсутні будь-які підстави вимагати повернення сум пенсії виплачених [PERSON] за період з 1 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року, оскільки право на їх отримання [PERSON] гарантовано Законом №1058-IV та ст. 46 Конституції України. З огляду на викладене, посилання позивача на ст.ст.22, 1166, 1212 ЦК України, як на підставу для задоволення позову на думку суду не заслуговує на увагу, оскільки до фактичних правовідносин застосовані бути не можуть. Крім цього суд звертає уваги позивача на те, що відповідно до ст.237 ЦПК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Так [PERSON], отримуючи суми пенсії належні до виплати [PERSON] в період з 1 січня 2015 року по 30 червня 2015 року на підставі довіреності діяла саме від його імені і отримані гроші є власністю [PERSON], і в тому випадку, якщо дійсно мало б місце їх безпідставне отримання, відповідачем по справі мав би бути [PERSON], який проживає в Державі Ізраїль, а не особи зазначені у довіреності. Тобто позов предявлено до неналежних відповідачів. Крім цього доказів того, що [PERSON] отримував пенсійні виплати за [PERSON] суду не було надано, позовні вимоги до нього ґрунтуються на припущенні. В судовому засіданні клопотання про залучення в якості співвідповідача по справі [PERSON] до суду не надходило, а суд позбавлений можливості самостійно залучити в якості співвідповідача до участі у справі. Крім цього суд не залучав до участі [PERSON] в якості третьої особи, оскільки вимоги позивача були безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і прийняте рішення про відмову у задоволенні позову ніяким чином не призвело до порушення його прав, свобод та інтересів. Судові витрати по справі відповідно до ст.141 ЦПК України віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed