Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

12 червня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 245 804,92 дол. США, що еквівалентно 5 163 368 грн. 47 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір на суму 120 000 дол. США, зі сплатою 12,7% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення до 19 січня 2032 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого останній зобов»язався солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником кредитних зобов»язань. 15 липня 2009 року між [PERSON] та банківською установою було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 25 січня 2007 року, якою визначено, що банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 127529.97 дол. США, зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 січня 2037 року. У зв»язку з цим, 16 липня 2009 року між [PERSON] та банківською установою була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки від 25 січня 2007 року. Відповідачі належним чином зобов»язань не виконують, а тому суму заборгованості слід стягнути в примусовому порядку. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2015 року позовні вимоги задоволені частково: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 203770. 67 дол. США, що в еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 17 червня 2015 року, 4 513 059.68 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. Особи, які подали апеляційну скаргу посилаються на те, що банківською установою та позичальником був погоджений строк, з настанням якого користування кредитом вважається таким, що спливло і боржник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, але вказаним обставинам суд не дав належної правової оцінки. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 25 січня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» ( Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 120 000 дол. США, зі сплатою 12,7% річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 19 січня 2032 року. Згідно з п. 1.1 укладеного кредитного договору погашення основної суми заборгованості мало проводитися до 10 числа щомісяця в розмірі 400 дол. США. Відповідно до п. 2.4.1 укладеного кредитного договору сплата процентів здійснюється щомісячно за місяць, за який нараховані проценти на протязі 10 календарних днів після їх нарахування. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25 січня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» ( Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»), [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов»язався солідарно в повному обсязі відповідати перед банком за виконання позичальником кредитних зобов»язань. 15 липня 2009 року між банківською установою та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 25 січня 2007 року, згідно до якої перший абзац п. 1 укладеного кредитного договору викладено в новій редакції : « Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 127529.97 дол. США, зі сплатою 14% річних з 01 грудня 2008 року та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 19 січня 2037 року». Згідно з п. 1.1 додаткової угоди до укладеного кредитного договору погашення основної суми заборгованості мало проводитися до 10 числа щомісяця в розмірі 371.03 дол. США У зв'язку з цим, 16 липня 2009 року між банківською установою, [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 25 січня 2007 року. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а тому підлягає стягненню заборгованість за кредитом та відсотками за три роки, що передують зверненню кредитора до суду, а саме з 10 червня 2012 року по 16 червня 2015 року, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, починаючи з 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року у розмірі, що підтверджується розрахунком. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачами було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності ( а. с. 81-82). Як вбачається з п. 4.5. укладеного кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.8. (сплата процентів), 3.3.9. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж на погашення заборгованості по тілу кредиту [PERSON] здійснила 11 листопада 2008 року, а останній платіж по відсоткам - 11 лютого 2011 року. При цьому станом на 11 лютого 2011 року позичальник сплатила проценти в сумі 42 468.79 дол. США, а, за розрахунком банківської установи, за цей період мала сплатити 63608.12 дол. США. За визначенням пункту 4.5. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто 11 травня 2011 року, оскільки останній платіж позичальником був здійснений 11 лютого 2011 року, а строк внесення чергового платежі 10 березня 2011 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 11 травня 2011 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 12 червня 2015 року ( а. с. 24), тобто зі спливом строку позовної давності. У зв»язку з втратою права на стягнення тіла кредиту зі спливом строку позовної давності, банківська установа втратила право на стягнення процентів, які є похідними від суми кредиту.

Outcome: approved