overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

14 квітня 2016 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 03 липня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], однак подружнє життя між ним не склалося. В них різні погляди на життя та різні характери та через це в 2012 році вони припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства та стали проживати окремо. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що подружнє життя з позивачем дійсно не склалося, вони тривалий час проживають окремо та вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. З 2012 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

14 квітня 2016 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до Територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності виконавчого комітету Полтавської міської ради про встановлення факту проживання та визнання права користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи її тим, що при винесенні Київським районним судом м.Полтави 01.04.2016 року рішення по вищевказаній цивільній справі, судом не було встановлено факт її реєстрації в кімнаті [ADDRESS] В судове засідання сторони не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили. Суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Полтави перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності виконавчого комітету Полтавської міської ради про встановлення факту проживання та визнання права користування житловим приміщенням 01.04.2016 року Київським районним судом м.Полтави винесено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, встановлено факт проживання [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER] в кімнаті [ADDRESS] з 25.06.2000 року та визнано за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] з 25.06.2000 року. Разом з тим при винесенні рішення судом не вирішено питання про встановлення факту реєстрації [PERSON] в гуртожитку по провулку Силікатному, 2 в м.Полтаві з 25.06.2000 року. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення. Згідно з пунктом 1 частиною 1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про винесення додаткового рішення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

14 квітня 2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська винесено рішення за вищевказаним позовом, позов задоволено. Згідно рішення суду визнано за [PERSON] право власності на квартиру №45, що розташована за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, будинок 16, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 16, 2 кв.м., у звязку з втратою договору купівлі продажу від 12 лютого 1999 року, зареєстрованого у торговій біржі «Лідер» за №379 та в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»» Дніпропетровської обласної ради\~ в реєстровій книзі №243п за реєстровим №42. Рішення не оскаржувалось, набрало чинності. 23 травня 2016 року представник позивачки звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про винесення додаткового рішення суду по вказаній справі, просила доповнити другий абзац рішення суду зазначенням «зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно», аргументуючи це тим, що з 1 травня 2016 року змінено порядок реєстрації нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивачки підтримав вказану заяву. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти заяви не надійшло. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у його відсутність, у відповідності до вимог ст. 220 ЦПК України, частина четверта якої передбачає, що присутність сторін при розгляді справи щодо додаткового рішення, не є обовязковою. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про винесення додаткового рішення суду підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року позов [PERSON] задоволено. Рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на квартиру №45, що розташована за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, будинок 16, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 16, 2 кв.м., у звязку з втратою договору купівлі продажу від 12 лютого 1999 року, зареєстрованого у торговій біржі «Лідер» за №379 та в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»» Дніпропетровської обласної ради\~ в реєстровій книзі №243п за реєстровим №42. Однак, суд враховує, що дійсно, у звязку із зміною порядку реєстрації нерухомого майна при в рішенні належить вказати щодо обовязковості реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, заява про додаткове рішення є аргументованою, винесення вказаного додаткового рішення не порушує права та обовязки інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

14 квітня 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13\~050,64 гривень. Посилаючись в своїй позовній заяві на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.03.2008 р. гр. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Але зобовязання відповідачем, щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом за кредитним договором виконувались з порушенням умов договору та на час подання позову до суду залишаються такими. Станом на 29.02.2016 рік відповідач має заборгованість 13\~050,64 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимогах наполягає в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання без поважної причини не зявився, хоча про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином шляхом оголошення у газеті «Урядовий Курєр» № 87 від 11 травня 2016 року. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

14 квітня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 січня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 22 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитними зобов'язаннями на загальну суму 45\~573,78 грн., що складається з заборгованості за кредитом 14 080,81 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 27 296,60 грн., заборгованості за пенею та комісією 1 550,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2 146,37 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 січня 2011 року на загальну суму 45\~573,78 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 378,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

14 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що з 21 листопада 2008 року по 18 грудня 2015 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають сина [PERSON], [INFO]. Матеріальну допомогу відповідач сину не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 21 листопада 2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 травня 2015 року № 229/714/15-ц, № 2/229/383/2015 шлюб між сторонами розірвано. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому [PERSON] зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач є працездатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї не має, і вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

14 квітня 2016 року позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачкою вони уклали шлюб 20.09.1997 року, який зареєстрували у Райгородоцькій селищній раді Слов'янського району Донецької області, актовий запис № 25. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені з 2009 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місця проживання дітей немає. На даний час вони з відповідачкою шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася, однак в судове засідання надала заяву, в якій вимоги позивача визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, справу просила розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження, серії 1-НО № 057353, 20.09.1997 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Запорожець) [PERSON] зареєстровано шлюб у Райгородоцькій селищній раді Слов'янського району Донецької області, актовий запис № 25. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що відповідачка просить залишити їй прізвище «Тесленко», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач, при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

14 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що він є власником будинку № [ADDRESS]. У вищевказаному будинку крім членів його родини зареєстрована також колишня дружина сина [PERSON] - відповідачка по справі. Позивач вказує, що фактично у вказаному будинку відповідачка не проживає з червня 2015 року, а 02.09.2015 року шлюб між ними розірвано. Також зазначає, що реєстрація відповідачки тягне за собою додаткові витрати щодо утримання будинку. У зв'язку з цим просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № [ADDRESS]. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснив, що не має часу добровільно знятись з реєстрації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З договору купівлі продажу від 25.10.1977 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 15.10.1977 року, є власниками будиноку [ADDRESS] Рішенням Білозерського районногосуду м. Херсона від 02.09.2015 року шлюб між їх сином [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис № 674 від 29.09.2000 року - розірвано. З липня 2015 року [PERSON] в вищезазначеному будинку не проживає, чого остання не заперечувала. . Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про втрату [PERSON] права користування жилим приміщенням, а саме - будинком № [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

14 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 26 квітня 2015 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 квітня 2015 року, актовий запис № 19 (а/с 7). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

14 квітня 2016року позивач звернувся до суду з позовом до Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його бабусі [PERSON] Позивач посилається на те, що 29 лютого 2008року в м. Нова Одеса Миколаївської області померла його бабуся [PERSON] після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок за адресою Миколаївська обл., м. Нова Одеса, вул. Матросова, 14 У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не зміг вчасно звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини оскільки на протязі серпня 2008року він хворів. Коли ж позивач у квітня 2016року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено через те що було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Посилаючись на вищевикладене позивач просив визначити йому додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач у судове засідання не зявився, але його представник надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Новоодеського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій вказав, що заперечень проти позову не має та просив справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню з наступних підстав. Так з матеріалів справи видно, що 29 лютого 2008року в м. Нова Одеса Миколаївської області померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ФП №074149 видане 06.03.2008року ВРАЦС РС Новоодеського РУЮ у Миколаївській області), після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок за адресою Миколаївська обл., м. Нова Одеса, вул. Матросова, 14, що підтверджується договором купівлі продажу посвідченим 15.11.1988року державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори [PERSON] зареєстрованим в реєстрі за №1722. Позивач є онуком покійної [PERSON], що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про народження матері позивача та іншими матеріалами справи. Згідно довідки Новоодеської ЦРЛ від 08.04.2016року в період з 20.08.2008року по 01.09.2008року [PERSON] хворів на вірусний бронхіт. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач пропустив з поважних причин, тому відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України позов слід задовольнити та визначити додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. На думку суду строк тривалість 2 місяці є достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved