Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

14 лютого 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з [PERSON], який був зареєстрований 22 січня 2011 року у відділі запису актів цивільного стану Варниця Республіка Молдова, актовий запис №5. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 січня 2011 року у відділі запису актів цивільного стану Варниця Республіка Молдова, актовий запис № 5. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і вона особисто доглядає та виховую його. Сімейні стосунки сторін не склались у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, права та обов'язки подружжя, несумісність характерів, що унеможливлює збереження шлюбу. Відповідач мало уваги приділяв родині і жив так, як йому хотілося. Фактично сторони більше часу проживали окремо, адже відповідач постійно їздив на заробітки до Росії. Через деякий час позивачу стало відомо, що у відповідача є інша жінка, з якою проживає в цивільному шлюбі, у них народилося двоє дітей. Дані обставини змусили позивача припинити їх з відповідачем подружні стосунки, з 11 січня 2015 року вони остаточно перестали вести спільне господарство. Термін на примирення позивач просила не надавати. Ухвалою судді від 20 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21 лютого 2019 року. Ухвалою судді від 20 лютого 2018 року Славутицький міський суд Київської області звернувся з дорученням про надання правової допомоги до компетентного суду Республіки Молдова. Ухвалою судді від 20 лютого 2018 року провадження у справі зупинено до надходження відповіді від суду на доручення щодо збирання доказів. Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року провадження у справі було відновлено. У підготовче засідання позивач та відповідач не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився. Відповідно доручення про вручення судових документів Молдовського суду відповідачу [PERSON] було направлено двічі рекомендований лист про необхідність з»явитися до Молдовського суду для отримання документів згідно доручення Славутицького міського суду Київської області, а саме позовної заяви з додатками [PERSON] про стягнення аліментів та повідомлення про день судового розгляду справи на 21 лютого 2019 року, але незважаючи на те, що відповідач отримав кореспонденцію до суду для підписання повідомлення про отримання документів не зв»явися. Відповідно до вимог ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим. В той же час до суду від відповідача надійшов письмовий відзив, відповідно якого він позовні вимоги визнав і згоден на розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 22 січня 2011 року ЗАЦС м.Варниця, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 22 січня 2011 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №5. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, мати - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися, сторони більше часу проживали окремо, адже відповідач постійно їздив на заробітки до Росії. Через деякий час позивачу стало відомо, що у відповідача є інша жінка, з якою він проживає в цивільному шлюбі, у них народилося двоє дітей. З січня 2015 року вони остаточно перестали вести спільне господарство. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві та у заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище «[PERSON]». За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 352 гривні 40 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved