Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

13.03.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності на домоволодіння [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці площею 500 м2 в порядку набувальної давності, обґрунтовуючи вимоги тим, що [PERSON] 17.12.1996 р. придбала вказаний будинок, а дорученням від 11.04.1997 р. уповноважила [PERSON] продати будинок за ціну та на умовах за його розсудом. 20.04.1997 р. [PERSON] продав йому спірний будинок за 10000 грн., отримавши письмову розписку про одержання грошей. Купівлю-продаж мали намір оформити пізніше. На той час [PERSON] проживала в м. Донецьку. З квітня 1997 р. по теперішній час він проживає в будинку, відкрито і безперервно користується ним і господарськими будівлями та спорудами, підтримує в належному стані, постійно користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. В будинку мешкає без реєстрації, оскільки не є його власником. Просить задовольнити позовні вимоги, оскільки набувальна давність поширюється на випадки, коли володіння майном розпочалося за 3 роки до набрання чинності ЦК України, добросовісно прийняв будинок у користування, на який інші особи не претендують. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр № 50 від 19.03.2014 р. І № 56 від 27.03.2014 р., в судове засідання не з'явилася повторно і причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] проти позову не заперечив і пояснив, що дійсно дорученням від 11.04.1997 р. [PERSON] уповноважила його за ціну та на умовах за його розсудом отримувати необхідні довідки і документи, подавати заяви і розписуватися за неї, укладати від її імені договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], власником якого вона являється. [PERSON] придбав у нього будинок за 10000 грн., передавши гроші по розписці. Договір купівлі-продажу не оформлювали, оскільки домовилися зробити це пізніше. Третя особа - реєстраційна служба П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином,про що свідчать розписки про одержання судових повісток, в судове засідання представника не направила і причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ААВ № 972137 від 17.12.1996 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3898. Дорученням від 11.04.1997 р., посвідченим приватним нотаріусом П'ятихатського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі за № 464, [PERSON] уповноважила [PERSON] за ціну та на умовах за його розсудом отримати необхідні довідки та документи, подавати від її імені заяви, розписуватися за неї, укласти за неї договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], отримати належні їй гроші, а також виконати всі дії, пов'язані з цим дорученням. Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 319 цього Кодексу передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Непорушність права власності визначена статтею 321 ЦК України. Так, в ч. 1 цієї норми передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, суд звертається до п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. За вказаною нормою правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що Цивільний кодекс України набув чинності з 01.01.2004 р. норми ст. 344 цього Кодексу поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно може мати місце з 01.01.2001 р.. У зв'язку з наведеним вище суд приходить до висновку, що [PERSON] на момент передачі йому будинку по [ADDRESS] виявив добросовісність, як одну із загальних засад цивільного судочинства, що виражається у фактичній чесності у його поведінці, прагнув сумлінно захистити цивільне право та забезпечити виконання цивільних обов'язків. У судовому засіданні встановлено, що позивач як незаконний володілець протягом всього часу володіння будинком був впевнений, що на спірний будинок не претендують інші особи, тому отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння [PERSON] домоволодінням підтверджується окрім доручення від 11.04.1997 р., договорами про надання послуг з газопостачання та електроенергії до будинку [ADDRESS], показаннями свідків. Допитані свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони тривалий час проживають [ADDRESS] і їм достовірно відомо, що фактичним власником будинку [ADDRESS] являється [PERSON]. В будинку з 1997 р. господарює і постійно проживає [PERSON], користується будинком, господарськими будівлями, ремонтує їх, сплачує комунальні послуги. Крім того, [PERSON] домовився з [PERSON], як продавцем, щодо усіх істотних умов купівлі-продажу будинку, сплатив його вартість і вселився в будинок, постійно проживає, що є обов'язковою умовою та юридично значимим фактом і доведено в судовому засіданні. Право власності іншими особами не оспорюється.

Outcome: approved