Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

12 травня 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач [PERSON] її донька, зареєстрована у квартирі з травня 2004 року, однак не проживає у ній з моменту реєстрації, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає, особистих речей відповідача у житлі немає. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою. Позивач до зали суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула з невідомих суду причин. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] є донькою позивача [PERSON] Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 10 грудня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1890, квартира [ADDRESS] (нині Морський) в місті Маріуполі на праві приватної власності належить [PERSON]. Згідно із довідкою від 11 травня 2016 року, виданою ЖКП «Азовжитлокомплекс», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON], її чоловік [PERSON], донька [PERSON]. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, складеного ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 24 березня 2015 року, вбачається, що [PERSON], будучи зареєстрованою у [INFO] (нині Морський) в місті Маріуполі, постійно не проживає за вказаною адресою з 2004 року. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів предявленого позову, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved