Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

13\~вересня 2021\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням.\~ \~ В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім неї, у зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , але не проживає, житловим приміщенням не користується. Збереження реєстрації відповідача за адресою належного їй житлового будинку порушує її права, як власника на вільне володіння та користування своєю власністю. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач, не з`явилася, в позові просила справу розглядати за її відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 272958236 від 02.12.2019, виданим 02.09.2021 виконавчим комітетом Хорольської міської ради Лубенського району, Полтавської області, [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки № 423, виданої виконавчим комітетом Горбівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 11 листопада 2019 року, за [PERSON] , [INFO] згідно запису в погосподарській книзі №2/1, домогосподарство під номером 0101971,числиться житловий будинок 1984 року побудови, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно довідки № 143, виданої Горбівським старостинським округом Градизької селищної ради Полтавської області 31 серпня 2021 року, [PERSON] , 1965 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до письмових пояснень свідків від 04 жовтня 2021року [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] більше півроку, за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~- власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положення\~статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.\~\~ Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 1\~ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В силу\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до\~статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано\~статтею 47 Конституції України. Статтею 391\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше шести місяців не проживає у будинку, належному на праві власності позивачу [PERSON] , у добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації, чим обмежує права позивача у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved