Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

13.03.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщення. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 14.05.2003 року. Зазначила, що з 15.09.2015 року у вказаній квартирі також зареєстровані інші члени її сім`ї її донька [PERSON] та неповнолітня онука [PERSON] , які фактично за адресою реєстрації не проживали. До того ж, у вересні 2015 року вони виїхали з України, на постійне місце проживання до РФ. Як вказує позивач, факт реєстрації її доньки та онуки у вищевказаній квартирі перешкоджає їй оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, що у свою чергу негативно впливає на її майновий стан, тобто в даному випадку йдеться про порушення її прав як власника. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Гавриш І.І. у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява від представника позивачки про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивачки, також вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , яка діє в своїх інтрересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] у судове засідання також не з`явилася. Вона у встановленому законом порядку була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістила. Від неї електронною поштою на адресу суду надійшла заява в якій вона зазначила, що погоджується з позовними вимогами та просить розглянути справу у її відсутність. На підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 14.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Пигіда С.І. і зареєстрованого в реєстрі за № 2008 (а. с. 5). З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ № 6028941 від 25.12.2004 року (а. с. 6) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 164260920 від 19.04.2019 року (а. с. 29) вбачається, що [PERSON] володіє вищевказаною квартирою на праві приватної власності за договором дарування квартири від 14.05.2003 року. Відповідачка [PERSON] є донькою позивача [PERSON] , а неповнолітня [PERSON] її онука, що вбачається з наявних в матеріалах справи документами та заявою відповідачки. З довідки ПП «Наш дім плюс» № 431 від 04.02.2019 року (а. с. 7) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: власник [PERSON] , [INFO] , її донька [PERSON] , [INFO] , та онука [PERSON] , [INFO] . Факт реєстрації відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою також підтверджується інформацією Бахмутської міської ради від 19.03.2019 року № 1013, яка надійшла на запит суду 22.03.2019 року (а. с. 27). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16.09.2015 року за адресою реєстрації: [ADDRESS] , не проживають до теперішнього часу, що підтверджується актами ПП «Наш дім плюс» від 06.11.2017 року, 21.05.2018 року, 25.01.2019 року (а. с. 8-10). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~ст.\~319\~ЦК України\~передбачено,\~що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому будинку відповідача, а також наявність через реєстрацію відповідача перешкод в отриманні субсидії суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved