Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

12 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 08 квітня 2000 року померла її баба по лінії батька, [PERSON]. Після смерті баби відкрилася спадщина на земельну частку (пай), яку фактично прийняв син останньої, а її батько, [PERSON], але юридично не оформив та 02 лютого 2006 року помер. В установлений законом строк вона подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після батька, однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном не може у звязку з втратою правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер 02 лютого 2006 року, право власності на земельну частку (пай) розміром 5,57 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0159752, виданим 17 грудня 1996 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353 на імя [PERSON], зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстраційним номером 352. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 44). Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа, в якому просив розглянути справи без участі представника сільради, з позовом згодні (а. с. 37). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання також не зявився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 30). Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання не зявився. В. о. начальника відділу [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують (а. с. 43). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 08 квітня 2000 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжували діяти після набрання чинності вказаним Законом. До правовідносин щодо прийняття спадщини після померлого 02 лютого 2006 року [PERSON], застосовуються положення Цивільного кодексу України 2003 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 08 квітня 2000 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №074446 (а. с. 7). Остання була бабою позивачки по лінії батька, [PERSON], про що обєктивно свідчать матеріали справи (а. с. 9, 14,15). З довідки Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 10 травня 2016 року вбачається, що згідно з розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам СГ АПТЗТ «Мирний» на території Павлівської сільської ради, [PERSON] виписаний сертифікат серії СМ №0159752 від 17 грудня 1996 року за реєстраційним номером 352, розмір земельної частки (паю) 5,57 умовних кадастрових гектарів. Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 108 768 грн. (а. с. 8, 19). Відповідно до довідки Павлівської сільської ради від 01 квітня 2016 року [PERSON] постійно на день смерті 08 квітня 2000 року проживала в [INFO] одна. Спадщину після останньої фактично прийняв син, [PERSON], але за життя не оформив. На день смерті матері та в подальшому протягом шести місяців [PERSON] зберігав документи, доглядав за будинком, обробляв земельну ділянку. Заповіт від імені померлої сільською радою не посвідчувався. (а. с. 10). Згідно з матеріалами справи, спадкова справа після померлої 08 квітня 2000 року [PERSON] заведена 14 вересня 2000 року за заявою [PERSON] Останньому 07 жовтня 2005 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий внесок з відсотками та компенсацією (а. с. 31, 35-36). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що батько позивачки, [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після своєї матері, [PERSON], яка померла 08 квітня 2000 року. Неотримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище частку (пай) відповідно до ст. 1296 ЦК України не позбавляє його права на цю спадщину. Крім того судом встановлено, що батько позивачки, [PERSON], помер 02 лютого 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №031457 (а. с. 11). З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після [PERSON] заведена за заявою позивачки (а. с. 32-33). У відповідності до розяснень державного нотаріуса від 13 квітня 2016 року, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 02 лютого 2006 року батька, [PERSON], яку останній прийняв після своєї матері, [PERSON], померлої 08 квітня 2000 року, зокрема, на право на земельну частку (пай), не можливо у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а. с. 34). Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, має право прийняти спадщину шляхом постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України). У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) розміром 5,57 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0159752 від 17 грудня 1996 року, виданим на імя [PERSON], в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер 02 лютого 2006 року. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved