Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

12 грудня 2013 року Олександрівська сільська рада Золочівського району Харківської області звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], звільнити земельну ділянку площею 0,003 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради [ADDRESS], зобов'язати відповідача привести земельну ділянку до стану придатного для використання за цільовим призначенням шляхом знесення тимчасових споруд та забору. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, що знаходиться перед його будинком, звівши кілька секцій забору, що перекривають дорогу загального користування. Крім того ним зведено тимчасові споруди, для зберігання сіна тощо. Рішеннями виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області відповідача було зобов'язано привести спірну земельну ділянку у первісний стан, проте дані рішення не виконані. В судовому засіданні представник Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області Рибакова О.Л. позовні вимоги підтримала, з вказаних мотивів, просила позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував у повному обсязі, в обґрунтування своїх заперечень суду пояснив, що та ситуація, що виникла, - результат упередженого ставлення до нього з боку голови Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області. Більше 15 років тому він самостійно, за власні кошти зробив під'їзд до свого будинку від траси. Даним проїздом користувалися усі бажаючі, хоча поруч знаходиться дорога загального користування, яка є вільною і досі, по ній вільно може їздити транспорт, машина швидкої допомоги або пожежна, як зазначено на викопіюванні з растрової основи Золочівського району Харківської області. В даний час він зважаючи на те, що в нього малі внуки, що гуляють перед двором будинку, вирішив перегородити для проїзду зведений ним під'їзд, оскільки це загрожує безпеці його онуків, у зв'язку з тим, що машини їздять перед його будинком на великій швидкості, а території перед будинком в нього фактично немає. Відповідач зауважив, що перегородив двома секціями забору свій під'їзд до будинку лише для авто, проте територія там чиста та прибрана, люди можуть вільно по ній ходити. Дорога загального користування, знаходиться навпроти його дому, вона ним не перегороджена, рух транспорту по ній не обмежений. Зауважив, що кілька разів звертався до голови Олександрівської сільської ради з питання виділення йому земельної ділянки, проте з невідомих причин, вона спочатку обіцяла йому, а згодом відмовляла, повертаючи документи, в той час як інші його односельчани безперешкодно отримують и використовують земельні ділянки, на які вони претендують і яких потребують. В даний час через конфлікт він навіть не може оформити ту земельну ділянку, що йому вже виділена. З приводу спорудження ним двох секцій забору було зібрано комісію у складі 12 осіб, до яких входили представники районної державної адміністрації, головний архітектор, представники сільради тощо. Проте дана комісія не угледіла порушень у його діях, акт ними не складався, а відповідачу було рекомендовано у порядку мирової домовленості досипати дорогу загального користування щебенем, щоб його односельчанам було зручніше нею користуватися. Відповідач за власні кошти придбав щебінь на загальну суму 5200 гривень, голова сільради виділила йому працівників для розкидання даного щебеню, проте в порушення мирової домовленості через кілька днів звернулася до суду з даним позовом. Стосовно зведення ним тимчасових споруд, зауважив, що вони побудовані багато років тому, та не заважали жодному попередньому сільському голові, що зайвий раз доводить упереджене ставлення до нього з боку теперішнього голови сільради. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], разом із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку розташованого у с. Тимофіївка, Золочівскього району Харківської області, що підтверджується наданими суду копіями свідоцтва про право власності на житло та технічним паспортом на будинок на ім'я [PERSON] Проте з обох документів не вбачається, де саме розташований будинок, але сторонами визнано, що це будинок [ADDRESS]. Позивачем в якості доказу розміру земельної ділянки у 0,08 га, що виділена відповідачу, надано облікову картку об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки, відповідно до якої [PERSON], належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Йому та його родині виділено три земельні ділянки розміром 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, 0,21 га для ведення городництва та 4,3912 га для ведення сільськогосподарського виробництва. Проте відповідач зауважив, що даний доказ є сумнівним, оскільки його родина не володіє земельною ділянкою розміром 4,3912 га для ведення сільськогосподарського виробництва, а розмір 0,08 га навмисно занижений, та він має право на більший, на що представник позивача погодилася, що дійсно цей документ може мати неточності, з яких причин їй не відомо. Відповідач пояснив, що через наявний конфлікт із головою сільради він позбавлений можливості приватизувати земельну ділянку, межі її не погоджено. Крім того, суд зауважує, що предметом спору по даній справі є прилегла територія до [ADDRESS], а не вул. Миру, як зазначено у обліковій картці об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки. Суд критично ставиться до облікової картки об'єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки, як до доказу виділення відповідачу земельної ділянки розміром 0,08 га, оскільки по-перше у даному документі зазначено іншу вулицю розташування житлового об'єкту, а по-друге правдивість даних викладених у цьому документі ставлять під сумнів обидві сторони. Навіть представник позивача припустила, що даний документ може містити неточності. Оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а інших доказів розміру виділеної відповідачу земельної ділянку суду не надано, суд виходить з того, що при розгляді даної справи фактично не доведений розмір земельної ділянки, виділеної відповідачу, відповідно зробити висновок про перевищення її меж не виявляється можливим. На користь висновку суду, щодо неможливості встановлення розміру земельної ділянки, що виділена відповідачу та розміру, ділянки, яку він займає фактично також свідчать надані суду викопіювання з растрової основи Золочівського району Харківської області та експлікація земель в межах плану видані КП «Земельно-кадастровим бюро Золочівського району» та сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП «[PERSON]». Відповідно до вказаних документів розмір земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель становить 0,1330 га, що навіть перевищує розмір 0,08 га + 0,03 га, які вказує позивач. Суду в якості доказів порушення [PERSON] правил благоустрою та самовільного заняття земельної ділянки надано заяву трьох мешканців села Тимофіївка, в якій вони повідомляють голову сільради про неправомірні, на їх думку, дії [PERSON] Крім того, надані суду рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 14 серпня 2013 року та від 24 липня 2013 року про зобов'язання [PERSON] усунути порушення щодо самовільного зайняття земельної ділянки біля будинку [ADDRESS], та три акти обстеження земельної ділянки у складі комісій від 07 серпня 2013 року, 23 липня 2013 року, 17 квітня 2013 року. Оцінюючи ці докази суд виходить, з того, що усі ці документи складалися виходячи з того, що відповідачу виділена земельна ділянка розміром 0,08 га, для обслуговування будинку та господарських споруд. Проте в ході розгляду справи вказаний розмір земельної ділянки, що виділено відповідачу не доведений, в зв'язку з чим суд критично ставиться до оцінки даних доказів. Наданою суду квитанцією - Накладна №71 від 04 жовтня 2013 року про купівлю [PERSON] у ПП [PERSON] щебеню кількістю 20 кубічних метрів на загальну суму 5200 гривень підтверджено, що відповідачем було покращено дорогу загального користування для мешканців його села, дана обставина визнана позивачем. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування», Земельного Кодексу також суд керується правилами благоустрою території Олександрівської сільської ради, що були затверджені рішенням LXI сесії V скликання від 21 червня 2010 року. Право відповідної сільради на звернення до суду з даним позовом обумовлено пп.1 п. б ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до положень ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до наданих суду правил благоустрою території Олександрівської сільської ради, утримання в належному стані території, це використання її за призначенням відповідно до генерального плану селища, іншої містобудівної документації, місцевих правил забудови, даних правил благоустрою території селищної ради, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження об'єктів благоустрою. Вулично-дорожня мережа, це призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг загального користування, внутрішньо квартальних та інших проїздів, тротуарів, пішохідних і велосипедних доріжок, тощо. До об'єктів благоустрою території сільської ради належать в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Обмеження при використанні об'єктів благоустрою полягають у тому, що на об'єктах благоустрою забороняється: 1)виконувати земляні, будівельні та інші роботи без дозволу, виданого в установленому законодавством порядку; 2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знижувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; 3)вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву гілки, деревину, листя, сніг та інші матеріали; 4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; 5) самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торгівельні лотки, павільйони, кіоски тощо; 6)встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження відповідними органами Міністерства внутрішніх справ України; 7) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях; 8)здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях; 9) забороняється куріння та розпиття алкогольних та слабоалкогольних напоїв в парках, місцях загального громадського користування тощо. Оцінюючи даний доказ суд виходить з того, що відповідно до приведених правил благоустрою перелік заборонених дій є вичерпним, а така дія як перегородження створеного громадянином проїзду до будинку у правилах не обумовлена, відповідно і не заборонена. Допитаний у судовому засіданні землевпорядник Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON], в якості представника сільради, суду пояснила, що дійсно відповідачем було побудовано під'їзд до свого будинку, а згодом саме його ним і було перегороджено двома секціями забору для проїзду авто, проте територія чиста, не загороджена, люди там можуть вільно ходити, ділянка придатна для використання. Цей проїзд не був дорогою загального користування, дорога загального користування знаходиться далі, в даний час є вільною та рух транспорту по ній не обмежений. З який причин відповідачу відмовлено у виділенні земельної ділянки їй не відомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що у 80 роках працював водієм вантажного авто на місцевому підприємстві по виробництву цукру. На вимогу [PERSON] він дійсно привозив матеріали для зведення під'їзду до його будинку з траси. Саме цей під'їзд ним в даний час перегороджено парканом з одного боку. Представник позивача [PERSON] на пояснення свідка зауважила, що в той час всі бажаючі могли отримати ці будматеріали, та витратити на це не багато коштів, тобто [PERSON], зводячи цей під'їзд витратив не багато коштів. Стосовно того, що відповідачем за власні кошти було придбано щебінь для покращення дороги загального користування пояснила, що хоча і виділила [PERSON] працівників для розкидання даного каменю, проте вважала ці дії марними та звернулася до суду з позовом. Пояснила, що генеральний план селища, місцевий план забудови та інша містобудівна документація в них відсутні, які дороги є дорогами загального користування, а які зведені громадянами самостійно їй не відомо, та вони вважають, що усі дороги, є дорогами загального користування, оскільки по них ходять люди. Незважаючи на відсутність генерального плану селища, місцевого плану забудови та іншої містобудівної документації зазначила, що їй відомо про відсутність землі, що могла б бути виділена [PERSON] на його вимогу при його зверненнях. Таким чином, з огляду на надані сторонами докази, судом встановлено, що прилегла до будинку відповідача дорога, зведена ним самостійно та фактично є під'їздом до його будинку. Беручи до уваги відсутність генерального плану селища, місцевого плану забудови та іншої містобудівної документації суд вважає недоведеним твердження позивача, що перегороджений відповідачем під'їзд є дорогою загального користування. З оглянутих судом фото, на яких як визнали сторони, зображено будинок відповідача та прилегла територія, судом встановлено, що предметом спору по цій справі є дві секції забору, що перегороджують з одного боку під'їзд до будинку [PERSON], проте територія навпроти будинку не загороджена, чиста, не засмічена, по ній можуть вільно ходити пішоходи, бо з трьох сторона вона не загороджена. Тобто вона є придатною для використання. Поруч розташована дорога, рух транспорту по якій не обмежений, вона може бути використана для проїзду карет швидкої допомоги та пожежних машин МЧС, саме на цю дорогу допитані відповідач, представник сільської ради [PERSON] та свідок [PERSON] вказали як на дорогою загального користування. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незважаючи, на неодноразові роз'яснення судом обов'язку надання доказів, роз'яснення наслідків не вчинення таких дій, Олександрівською сільською радою Харківської області в ході розгляду даної справи, в розумінні положень ст. ст. 10, 59, 60 ЦПК України, не доведено розмір земельної ділянки, що був виділений відповідачу для обслуговування житлового будинку, відповідно суд не може зробити висновок чи перевищено відповідачем даний розмір фактично. Так само не надано належних та допустимих доказів, в розумінні положень ст. ст. 10, 59, 60 ЦПК України, щодо самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки площею 0,03 га в розумінні положень ст. 212 ЗК України тобто приведення її у непридатний для використання стан, та порушення ним правил благоустрою території Олександрівської сільської ради, в зв'язку з чим суд вважає недоведеним позовні вимоги та відмовляє у задоволенні позову. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed