Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

14 червня 2018 року позивач звернулася до суду з означеним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно з рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року по справі № 183/6562/15 присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи стягнення з 09 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01 грудня 2015 року. 16 грудня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2/183/3527/15. Оскільки відповідач з першого місяця порушив визначений судом обов`язок сплаті аліментів, позивач змушена була подати виконавчий лист для примусового виконання. 04 січня 2016 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського Управління юстиції розглянута заява [PERSON] про примусове виконання та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49751973 з примусового виконання виконавчого листа №2/183/3527/15 від 16 грудня 2015 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі 1500.00 грн., починаючи з 09 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач здійснював платежі на утримання дитини нерегулярно та не в повному обсязі, через що виникла заборгованість. Наявність заборгованості підтверджено довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам №14462 від 24 травня 2018 року. За даним розрахунком станом на 01 травня 2018 року наявна заборгованість у сумі 7315,31 грн. зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Також позивач зазначає, що не згодна з даними довідки-розрахунку заборгованості по аліментах №14462 від 24 травня 2018 року та вважає заборгованість по сплаті аліментів більшою через те, що протягом 2016-2018 років відповідачем перераховувалися грошові кошти, як додаткові витрати, що пов`язані з лікуванням, культурним, освітнім та фізичним розвитком дитини, але пред`явлені державному виконавцю, як оплату за аліменти. При цьому так платежі на загальну суму 11791,32 грн. перераховувались позивачу без зазначення призначення платежу як «аліменти», і такі платежі не можуть вважатися доказом виконання обов`язку з утримання дитини, а тому - вважаються боргом по сплаті за аліменти. Вказує, що з 01 січня 2016 року у неї виникло право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до наданих розрахунків, сума неустойки (пені) за період прострочення з 01 січня 2016 року по 07 липня 2017 року складає 83122,46 грн. Крім того, відповідно до вимог законодавства зі змінами, сума неустойки (пені) за період прострочення з 08 липня 2017 року по 01 травня 2018 року складає 19107, 03 гривень, що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам, визначеної розрахунком, при цьому розрахунковий розмір пені за вказаний період складає 55425,54 грн. Відповідач заперечив проти задоволення позову, надавши відзив. У відзиві зазначив, що перераховував кошти виключно як аліменти, законодавець не вимагає для сплати щомісячних платежів вказівки призначення платежу та станом на 09 серпня 2018 року заборгованість погашена повністю в розмірі 8350,00 грн. і пеня не може перевищувати 7315,31 грн., в зв`язку з чим просить зменшити розмір неустойки до 3000,00 грн. Вказує на те, що має проблеми зі здоров`ям, батьків пенсіонерів на утриманні. Крім того, зазначає, що докази, надані позивачем, стосуються іншого виконавчого провадження, ніж провадження зі стягнення аліментів. Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що про наявність заборгованості відповідача зі сплати аліментів свідчить накладення державним виконавцем арешту на майно відповідача, дії з примусового виконання виконавчого листа. Кошти, сплачені відповідачем є додатковими витратами на утримання дитини, вчиненими відповідачем з його згоди, оскільки сума призначених аліментів в розмірі 1500,00 грн. є не належною для утримання дитини. Докази, надані відповідачем на підтвердження придбання ліків, є неналежними. Ухвалою суду від 17 січня 2019 року задоволено клопотання відповідача та витребувано докази у справі. Докази отримано 08 лютого 2019 року. В судовому засідання представник позивача підтримав вимоги, але уточнив позов. Так, в судовому засіданні представник позивача уточнив, що просить змінити суму заборгованості в другій частині позовних вимог з 19.107 грн. 03 коп., станом на 01.05.2018 року на 11.791 грн. 99 коп. станом на 08.08.2018 року. В судовому засіданні представник відповідача просив задовольнити позов в частині сплати неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 7315 грн. 31 коп. В іншій частині позову просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року по справі № 183/6562/15 присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с. 6), у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи стягнення з 09 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01 грудня 2015 року (т.1 а.с. 7). 16 грудня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2/183/3527/15. 04 січня 2016 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського Управління юстиції розглянута заява [PERSON] про примусове виконання та винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49751973 з примусового виконання виконавчого листа № 2/183/3527/15 від 16 грудня 2015 року (т.1 а.с. 8). Копія постанови повернута поштою на адресу виконавчої служби з приміткою поштового відділення про повернення конверта за закінченням строку зберігання (т.2 а.с. 10). 31 березня 2016 року відповідачем отримано виклик державного виконавця про необхідність явки до виконавчої служби (т.2 а.с. 12). Відповідач здійснював платежі на утримання дитини нерегулярно та не в повному обсязі, через що виникла заборгованість. Наявність заборгованості підтверджено довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам №14462 від 24 травня 2018 року (т.1 а.с. 9). За даним розрахунком, станом на 01 травня 2018 року наявна заборгованість у сумі 7315,31 грн. зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . При цьому, за жовтень та листопад 2015 року позивачем сплачено 0 грн., за грудень 2015 року - 454,01 грн. В 2016 році: в січні - 400,95, в лютому - 427,84 грн., в березні -1011,89 грн., в квітні - 1535, 43 грн., в травні - 1002,00 грн., в червні - 995,00 грн., протягом липня 2016 року - січня 2017 року відповідачем сплачувалися аліменти в повному розмірі по 1500,00 грн. щомісячно. В лютому 2017 року сплачено 1050,00 грн., в березні 2017 року - 1950,00 грн., в квітні 2017 року - 1400,00 грн. Протягом травня 2017 - січня 2018 року, в березні та квітні 2018 року відповідачем сплачувалися аліменти в повному розмірі по 1500,00 грн. щомісячно. В лютому 2018 року відповідачем сплачено 1507,54 грн., в травні - 0,00 грн., в червні 2300,00 грн. в липні - 1000,00 грн., в серпні 16015,31 грн. Також про обізнаність відповідача з приводу наявності заборгованості свідчать і матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, які містять повідомлення державного виконавця, листи відповідача (т.2 а.с. 11, 32-33). Також судом досліджено виписку з карткового рахунку клієнта ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON] , з якої вбачається переказ коштів з карткового рахунку [PERSON] , та поповнення рахунку останнім готівкою протягом грудня 2015 року - квітня 2018 року. Щодо частини переказів у графі: «Деталі операції» містяться примітки: «аліменти на дитину». Частина переказів не містить приміток щодо цільового призначення платежу (т.1 а.с. 10-14). При цьому, судом досліджено і надані позивачем витяг з руху коштів по картковому рахунку, надані відповідачем копії платіжних доручень, квитанцій, згідно яких відповідачем позивачу перераховано грошові суми. Зокрема: 03 грудня 2015 року - 301,48 грн., 10 грудня 2015 року - 152,32 грн., 23 січня 2016 року - 400,98 грн., 21 лютого 2016 року - 323,27 грн., 27 лютого 2016 року - 104,47 грн., 02 березня 2016 року - 201,98 грн., 06 березня 2016 року - 303,47 грн., 12 березня 2016 року - 203,97 грн., 15 березня 2016 року - 100,49 грн., 19 березня 2016 року - 201,98 грн., 06 квітня 2016 року - 378,10 грн., 22 квітня 2016 року - 376,11 грн., 30 квітня 2016 року -751,22 грн., 29 травня 2016 року на суму 1002,00 грн., 30 червня 2016 року - 995,00 грн., 30 липня 2016 року - 1500,00 грн., 31 серпня 2016 року - 1500,00 грн., 30 вересня 2016 року - 1500,00 грн., 30 жовтня 2016 року - 1500,00 грн., 27 листопада 2016 року - 1500,00 грн., 29 грудня 2016 року - 1500,00 грн., 31 січня 2017 року - 1500,00 грн., 28 лютого 2017 року - 1050,00 грн.,03 березня 2017 року - 250,00 грн., 09 березня 2017 року - 200,00 грн., 31 березня 2017 року - 1500,00 грн., 30 квітня 2017 року - 1400,00 грн., 31 травня 2017 року - 1500,00 грн., 29 червня 2017 року - 1500,00 грн., 31 липня 2017 року - 1500,00 грн., 31 серпня 2017 року - 1500,00 грн., 30 вересня 2017 року - 1500,00 грн., 31 жовтня 2017 року - 1500,00 грн., 30 листопада 2017 року - 1500,00 грн., 24 грудня 2017 року - 1500,00грн., 28 січня 2018 року - 1500,00 грн., 28 лютого 2018 року - 1507,54 грн., 31 березня 2018 року - 1500,00 грн., 30 квітня 2018 року на суму 1500,00 грн., 30 червня 2018 року на суму 1500,00 грн., 01 червня 2018 року на суму 800,00 грн., 16 липня 2018 року на суму 1000,00 грн. (т.1 а.с. 10-14, 55-93). Загалом за цей період підтверджується сплата суми в розмірі 42004,38 грн. 08 серпня 2018 року відповідачем сплачено заборгованість у розмірі 8350,00 грн. з призначенням платежу - аліменти на дитину за 07/08 + борг за аліментами (т.2 а.с. 54) та 29 серпня 2018 року - 7465,31 грн. з призначенням платежу сплати аліментів за 08-12/2018 (т.2 а.с.53, 54). Станом на 01 травня 2018 року заборгованість становила 7315,31 грн. (т.1 а.с. 9). З розрахунку заборгованості, викладеного державним виконавцем заборгованість відсутня та міститься переплата у сумі 7322,85 грн. (т.2 а.с. 55). При цьому, з даного розрахунку вбачається, що в серпні 2018 року відповідачем виплачено 16015,31 грн. Судом досліджено фотокартки із зображенням особи, вказаної, як [PERSON] (т.1 а.с. 101-140), свідоцтво про народження [PERSON] (т.1 а.с. 32), пенсійне посвідчення [PERSON] - матері відповідача (т.1 а.с. 34), виписний епікриз [PERSON] за період з 13 травня 2013 року по 22 травня 2013 року (т.1 а.с. 37), виписний епікриз матері відповідача (т.1 а.с. 37), виписний епікриз батька відповідача (т.1 а.с. 39), розрахунок пенсії матері відповідача (т.1. а.с. 40), роздруківки руху коштів для придбання ліків (т.1 а.с. 41-54). Означені докази, з урахуванням адреси місця проживання відповідача та адреси проживання його батьків, вказують на матеріальний стан відповідача, несення ним витрат на надання допомоги батькам, однак не вказують на поважні причини несплати боргу за аліментами. Крім того доказів перебування батьків відповідача на його утриманні не надано. Також судом досліджено: копія постанови про зняття арешту з майна в ВП № 49751973 від 31 серпня 2018 року (т.1 а.с. 148-149), постанову про скасування заходів примусового виконання рішення (т.1 а.с. 151-152), інші матеріали виконавчого провадження, які підтверджують наявність чи відсутність майна та доходів боржника, відомості про платника податків - [PERSON] з якої вбачається отримання доходів позивачем у виді заробітної плати. Однак означені докази як самі по собі так і у своїй сукупності не є належними доказами у даній справі, оскільки самі по собі та у сукупності не підтверджують обставини справи. Отримання позивачем доходів у вигляді заробітної плати не звільняє відповідача від обов`язку матеріально утримувати, в розмірі, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку, свою дитину. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність спору між сторонами з приводу наявності заборгованості зі сплати аліментів, їх розміру та розміру пені за їх несплату. Вирішуючи спір суд виходить з таких норм законодавства. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Оскільки наданими суду матеріалами підтверджується несплата відповідачем у повному розмірі аліментів за жовтень - листопад 2015 року, травень 2018 року, сплата не в повному розмірі аліментів за січень - червень 2016 року, квітень 2017 року, липень 2018 року суд приходить до висновку про наявність підстав для висновку про існування протягом листопада 2015 року - липня 2018 року заборгованості зі сплати аліментів, яка періодично погашалася боржником. Так, перевіривши надані суду докази сплати заборгованості вбачається, що відповідачем сплачено аліментів за період з жовтня 2015 року по липень 2018 року включно в сумі 42004,58 грн., заборгованість на 01 серпня 2018 становила 8545,62 грн., яка становила найбільшу суму заборгованості за увесь період сплати аліментних зобов`язань. Водночас, як вказано вище, в серпні 2018 року відповідачем сплачено в рахунок сплати аліментів - 16015,31 грн. (за довідкою державного виконавця, частково підтвердженою наданими суду квитанціями та з урахуванням відсутності заперечень даної суми сторонами в цій частині). Тобто, з урахуванням суми аліментів за серпень 2018 року, на 01 вересня 2018 року відповідач мав переплату з суми аліментів в розмірі 5969,69 грн. При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у виникненні та існуванні протягом тривалого періоду часу заборгованості суду не надано. Статтею 71 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із частинами четвертою, восьмою, тринадцятою статті 71 цього Закону, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Водночас, з урахуванням часу сплати грошових сум відповідачем (після рішення суду), їх розміру, відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо сплати відповідачем додаткових витрат на утримання дитини або позивача, рішення суду з приводу таких витрат - суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що відповідачем їй перераховувалися грошові кошти на інші, ніж аліменти, цілі. Сама лише відсутність примітки в призначенні платежу в наданому доказі не свідчить про те, що грошові кошти перераховувалися на цілі інші, ніж визначено рішенням суду і є лише припущенням позивача, внаслідок чого підстав для задоволення позову в частині визнання коштів такими, що не є аліментами та визнання іншого розміру заборгованості, ніж визначено державним виконавцем - немає і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Визначаючи розмір неустойки, суд виходить з такого. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць до дня погашення заборгованості; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць до дня погашення заборгованості; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць до дня погашення заборгованості. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином, загальна сума пені до періоду повного погашення заборгованості в серпні 2018 року становить: за жовтень 2015 року (1050,00 * 1% * 181) + (1044,57 * 1% * 335) + (594,57 * 1% * 334) + (587 * 1% * 122) = 8101,81 грн.; за листопад 2015 року (1500 * 1% * 942) + (1287,03 * 1% * 40) = 14644,81 грн.; за грудень 2015 року (1046,20 * 1% * 951) = 9949,36 грн.; за січень 2016 року (1099,02 * 1% * 920) = 10110,98 грн.; за лютий 2016 року (1072,26 * 1% * 891) = 9553,84 грн.; за березень 2016 року (488,11 * 1% * 860) = 4197,75 грн.; за травень 2016 року (498 * 1% * 799) = 3979,02 грн.; за червень 2016 року (505 * 1% * 769) = 3883,45 грн.; за лютий 2017 року (450 * 1% * 526) = 2376 грн.; за квітень 2017 року (100 * 1% * 465) = 465 грн.; за травень 2018 року (1500 * 1% * 39) + (1195,62 * 1% * 20) = 823,52 грн.; за липень 2018 року (500 * 1% * 28) = 140 грн. Загалом 64733,54 грн. При цьому, станом на 07 липня 2017 року включно означений розмір пені складав 38393,22 грн. при існуючій на вказану дату сумі заборгованості в розмірі 7353,16 грн. До змін в законодавстві, внесених в СК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року статтю 196 СК України, яка регулювала питання нарахування та стягнення пені за прострочення сплати аліментів було викладено в наступній редакції. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Водночас, чинною редакцією статті 196 СК України визначено те, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, враховуючи період існування заборгованості листопад 2015 року - серпень 2018 року, протягом якого відповідачем частково, однак не в повному розмірі проводилося погашення суми заборгованості, те, що заборгованість остаточно сплачена лише в серпні 2018 року, враховуючи зміни в законодавстві та принцип дії закону у часі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, нарахованої за період з 01 листопада 2015 року по 08 липня 2017 року, водночас, зменшивши їх розмір, з урахуванням наданих доказів на підтвердження матеріального та сімейного стану платника аліментів, до суми існуючої на 07 липня 2017 заборгованості в розмірі 7353,16 грн., задовольнивши в цій частині позов частково. Щодо іншої суми пені, нарахованої після 08 липня 2017 року, то враховуючи повне погашення заборгованості, дату погашення заборгованості, розмір неустойки, який існував на момент повного погашення заборгованості, з урахуванням положення ст.196 СК України в чинній редакції, яка встановлює максимальну межу розміру нарахованої пені, зважаючи на те, що позивач просив стягнути неустойку по 01 травня 2018 року, в той час, як платник аліментів сплатив заборгованість по аліментам 29 серпня 2018 року, а рішення про стягнення аліментів ухвалюється до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму пені в розмірі 1192,46 грн., оскільки розмір наявної на момент сплати заборгованості неустойки більш ніж на 100 відсотків, перевищує розмір заборгованості по аліментам на момент її погашення та враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, тим самим зменшивши розмір неустойки до вказаної суми. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані, однак підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 09 жовтня 2015 року по 29 серпня 2018 року у розмірі 7315, 31 грн. Внаслідок викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з того, що позивача звільнено від сплати судового збору, а тому, за ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь Держави.

Outcome: partial