Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, та на своє утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щорічно до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки відповідач працює, але добровільно матеріальну допомогу не надає. Позивач у судовому засідання підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач позов визнав, погодився з розміром аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, однак повідомив що він вже сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], на користь [PERSON]. Вислухавши сторони, перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, як такі що знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 10 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6, 7). Як встановлено у судовому засіданні неповнолітній син сторін [PERSON] мешкає з матір'ю та батьком, однак як стверджує позивач відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини та на її утримання, але в невеликому обсязі і їй не вистачає на потреби дитини, оскільки вона на даний час не працює, а знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, ч. 1 ст. 79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, ч. 1 ст. 80 СК України - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку ( доходу ) другого з подружжя і ( або ) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він працює офіційно, отримує невелику заробітну плату та надав довідку про розмірі заробітної плати № 3 від 4.02.2014 року, згідно якої він займає посаду о/у СКР Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області і його заробітна плата становить: у серпні 2013 року - 2233,60 грн., у вересні 2013 року - 2638,29 грн., у жовтні 2013 року - 2640,00 грн., у листопада 2013 року - 1848,06 грн., у грудні 2013 року - 2640,00 грн., у січні 2014 року - 2640,00 грн. (а.с. 19). В довідці про заробітну плату відповідача вказано, що відповідач сплачує аліменти у розмірі ? частини заробітної плати, а з грудня 2013 року - у розмірі ? частини заробітної плати, оскільки як пояснив відповідач з нього стягується заборгованість по аліментам, оскільки за рішенням суду аліменти стягуються з серпня 2012 року, а виконавчий лист надійшов до бухгалтерії у грудні 2013 року, а раніше з нього стягувалися аліменти за його рапортом. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір'ю та батьком, однак батько не надає матеріальну допомогу на її утримання у необхідному розмірі, мати на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, офіційно працює, отримує постійний дохід, розмір якого підтверджено довідкою, сплачує аліменти на іншу неповнолітню дитину у розмірі ? частини заробітної плати. Враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працює, наявність у нього іншої дитини на утриманні, матеріальне становище позивача та дитини, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж мінімальний розмір встановлений ч. 2 ст. 182 СК України, і становить 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на день проголошення рішення суду становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2014 року - 1032 грн., з 1 липня 2014 року - 1059 грн., з 1 жовтня 2014 року - 1102 грн., а на утримання дружини у розмірі 1/12 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial