Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

13 травня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири на суму 52220,89 грн. Згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у розмірі 23 556,89 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 25 000,00 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що вона є власницею двокімнатної квартири під номером [ADDRESS] , загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м. Над її квартирою, на третьому поверсі за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . В ніч на 18 березня 2019 року квартиру позивача було затоплено. Даний факт підтверджується комісійним актом обстеження КП ЖКС «Порто-Франківський» від 19 березня 2019 року. Зазначеним Актом КП ЖКС «Порто-Франківський» було встановлено, що в ніч на 18 березня 2019 року, в результаті пориву на з`єднувальному шлангу під мийкою в приміщені кухні квартири відповідача відбулося залиття квартири позивача. Розмір матеріальної шкоди завданої залиттям квартири позивача, визначено висновком № 078/2019 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 27.06.2019 року, виготовлено на замовлення учасника справи. Крім того, позивач посилається на те, що їй було завдано також моральну шкоду та вона понесла збитки, пов`язані із залиттям квартири та розглядом даної справи у суді. Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 16 липня 2019 року від представника [PERSON] адвоката Черепова Д.В. до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме висновку № 078/2019 судової булівельно-технічної експертизи від 27.06.2019 року. Також, 16 липня 2019 року представником позивача [PERSON] адвокатом Череповим Д.В. подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач скористався своїм правом та зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди до 23 556,89 грн. Ухвалою суду від 22.07.2019 року було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та в межах ціни позову у сумі 52 220,89 грн., накладено арешт на ј частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] . 27.11.2019 року від представника позивача адвоката Черепова Дмитра Володимировича до суду надійшло клопотання про відшкодування судових витрат, згідно якого позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по справі в загальному розмірі 11 652,60 грн., які складаються з суми судового збору у розмірі 1152,60 грн., суми витрат за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 2500,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Відзив на позов не подавався. 15 жовтня 2019 року згідно протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 04 серпня 2020 року представником позивача [PERSON] адвокатом Череповим Д.В. подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Відповідач та її представник адвокат Биков Д.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, однак [PERSON] підтвердила, що дійсно було пошкоджено трубу та відбулось залиття квартири позивача, протекло трохи води, трубу розірвало, тому немає її вини, з розміром відшкодування не згодна. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 01.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., зареєстровано в реєстрі за № 469, [PERSON] є власницею двокімнатної квартири під номером [ADDRESS] , загальною площею - 68,9 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м. (а.с. 9-22). 03 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №1179 та видано свідоцтво про шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач взяла собі прізвище « [PERSON] » (а.с. 13). Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2019 року за №162823299, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 14-15). В ніч на 18 березня 2019 року квартиру позивача було затоплено. Даний факт підтверджується комісійним актом обстеження КП ЖКС «Порто-Франківський» від 19 березня 2019 року. Зазначений акт склали у складі комісії: старшого майстра дільниці № 2 КП ЖКС Порто-Франківський [PERSON], майстра дільниці №2 КП ЖКС «Порто-Франківський» [PERSON] та майстра дільниці №2 КП ЖКС «Порто-Франківський» [PERSON] . Зазначеним Актом КП ЖКС «Порто-Франківський» було встановлено, що квартира №30 розташована на 2-му поверсі 3-х поверхового будинку, на 3-му поверсі над квартирою №30 знаходиться квартира №34 (власник [PERSON] ). В ніч на 18 березня 2019 року, в результаті пориву на з`єднувальному шлангу під мийкою в приміщені кухні квартири №34 відбулося залиття квартири №30 : в коридорі площею 5 кв.м. видимі потоки на стиках стін і стелі по багетам, а також залиті світильники. В приміщені кухні (площа 10 кв.м.) вбачаються потоки на стиках стін і стелі, залиті світильники (а.с. 16). Також судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] з актом обстеження від 19.03.2019 року була ознайомлена, однак від підписання даного акту відмовилась. Вказане підтверджується листом КП ЖКС «Порто-Франківський» від 03.04.2019 № Э-366, відповіддю на адвокатський запит від 20.12.2019 року № 3222/11 та актом обстеження від 01.04.2019 року (а.с. 17-19). Після відкриття провадження по справі, на замовлення позивача була проведена судова будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза, за результатами проведення якої, судовим експертом ПП «ОНДЦЕД ім. Скибінського С.С.» Скибінською Т.М. було складено та надано висновок № 078/2019 від 27.06.2019 року, відповідно до якого встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт (з урахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів), які необхідно виконати для усунення пошкоджень, спричинених залиттям приміщень квартири [ADDRESS] , визначена відповідно до вимог ДСТУ (з урахуванням ПДВ та фізичного зносу) складає 21 336 грн. (а.с. 51-56). Отже, розмір матеріальної шкоди підтверджується висновком № 078/2019 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 27.06.2019 року Також судом встановлено, що в результаті захворювання, спричиненого переохолодженням тіла позивача, що відбулося у зв`язку з усуненням залиття її квартири, останньою було витрачено 1800,00 грн. на консультування у лікарів та проведення рентгенографії та 420,89 грн. на купівлю медикаментів, призначених лікарем. Тобто, у зв`язку з залиттям квартири позивача, останньою додатково було понесено матеріальних збитків на суму 2 220,89 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні документи (а.с. 21-28). При цьому, суд звертає увагу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 26.07.2018 року по справі №522/26173/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також відшкодування збитків, завданих залиттям квартири, яким аналогічний позов було задоволено. Дане рішення залишено в силі після його касаційного перегляду Верховним Судом. Водночас, правові позиції відповідачів як по справі № 522/8014/19 так і по справі №522/26173/15 є аналогічними. Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст.ст. 177, 179 Житлового кодексу Української РСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитись до сантехнічного обладнання, користуватися будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій. Приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до приписів ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. ст.322,323 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник. Згідно з ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Враховуючи викладені положення діючого законодавства саме на власника покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку із використанням належного йому майна, як самим власником так і членами його родини. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Оскільки об`єктивними доказами, зібраними при розгляді судом даної справи встановлено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок вини відповідача в належній їй на праві приватної власності квартирі, то шкода, заподіяна залиттям квартири позивача, підлягає стягненню з відповідача, як власника квартири. Відповідач, як власник квартири, не здійснювала догляд за належною роботою та справністю сантехнічних приладів у своїй квартирі за №34 , внаслідок чого сталось протікання води на нижній поверх, у квартиру позивача та було пошкоджено приміщення, яке належать останній на праві власності. Вина відповідача у заподіянні шкоди майну позивача виражається у неправомірній бездіяльності щодо контролю за роботою сантехнічних приладів, розташованих у її квартирі, що спричинило протікання води на нижній поверх та псування приміщень, належних позивачу. У даному випадку відповідачем не були спростовані докази надані позивачем, про те, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідача. На підставі викладеного суд вважає, що по справі доведене завдання шкоди майну позивача з вини відповідача, а саме за наслідком залиття водою з квартири, яка розташована вище над квартирою позивача. Положеннями ч. 2 ст. 1166 ЦК України, передбачено, що обов`язок доказування того, що шкода завдана не з вини відповідача, лежить на відповідачеві. Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином з урахуванням доведеності вини відповідача, обґрунтованості розміру збитків, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування матеріального збитку у розмірі 23 556,89 гривень та витрат за проведення оцінки вартості затрат на відшкодування шкоди в сумі 2500 грн. Доводи відповідача про те, що ніхто зі складу комісії, якими був складений Акт обстеження від 19 березня 2019 року не приходив до її квартири та огляд квартири не здійснював, причини залиття не встановлював та затоплення квартири позивача відбулося не з її вини, а з вини КП ЖКС «Порто-Франківський», не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними належними доказами. В свою чергу, акти, що надані позивачем відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в них наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Тобто надані позивачем акти за формою та змістом відповідають встановленій формі і не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. Надаючи правову оцінку поясненням відповідача та її представника, суд не може взяти їх до уваги, оскільки твердження викладені в них, спростовуються належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. Крім того, позивач також вважає, що неправомірною бездіяльністю відповідача їй заподіяно і моральну шкоду, яка виразилась у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я та моральних стражданнях, які вона пережила у зв`язку з псуванням її майна та необхідністю вживати додаткових заходів для організації свого життя. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1, пунктом 2 частини 2 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктами 1, 3 ч. 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28 травня 1985 року, справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним, суд погоджується, що завдання шкоди майну позивача, порушення звичного ритму життя позивача та погіршення стану її здоров`я - є суттєвими моральними стражданнями. Зокрема, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивача з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено її майно. Також усунення факту залиття спричинило у Позивача погіршення стану здоров`я, що підтверджується матеріалами справи, погане самопочуття та негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття та тривалого захисту свого порушеного права в суді. Відтак, за викладених обставин, суд приходить до висновку, що неправомірною бездіяльністю відповідача позивачу заподіяно моральної шкоди, а тому виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обсягу і тривалості страждань: погіршення стану здоров`я, порушення звичного способу життя, переживань, пов`язаних з пошкодженням її майна, необхідність додаткових зусиль для його відновлення, вважає, що у частині стягнення моральної шкоди позов підлягає задоволенню частково у сумі 1000 (одна тисяча) грн. З приводу клопотання позивача щодо відшкодування понесених нею судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач вказує, що нею було понесено витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 1 152,60 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витратити: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані із розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що витрати позивача за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 2500,00 грн. підтверджуються рахунком №39 від 21 червня 2019 року на оплату експертизи, копією квитанції до прибуткового касового ордера від 21.06.2019 року про сплату вартості за проведення експертизи та копією акту приймання-передачі висновку №078/2019 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи (а.с. 48-50). З огляду на вказане, суд приходить висновку про доведеність належними та допустимими доказами витрат позивача за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи та враховуючи, що експертиза проводилася в частині доведення позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, які судом задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 2500,00 грн. Згідно ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат». Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137). Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Матеріали справи свідчать, що представниками [PERSON] в Приморському районному суді м. Одеси були адвокати Чернушич Спартак Миколайович та Черепов Дмитро Володимирович на підставі Договору про надання правничої допомоги №25/03 від 25.03.2019 року (ордери та копії свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності містяться в матеріалах справи). На підтвердження своїх доводів про понесені позивачем витрати на правову допомогу та на обґрунтування розміру вказаних витрат позивачем надано до суду Договір про надання правничої допомоги № 25/03 від 25.03.2019 р., Перелік юридичних послуг, що надаються за цим Договором, Акт виконаних робіт (послуг) від 05.11.2019 р. за Договором про надання правничої допомоги від 25.03.2019 р. № 25/03 та квитанції від 29.03.2019 року на суму 6100 грн. (а.с.115-116). Тому, суд приходить висновку про доведеність належними та допустимими доказами витрат позивача на правову допомогу, у зв`язку з чим клопотання позивача про відшкодування судових витрат в цій частині підлягає задоволенню в розмірі сплаченої суми 6100 гривень. Також, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати у розмірі 768,40 грн. сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом (а.с. 2). При цьому, суд вважає не обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача коштів витрачених на оплату заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вжиття заходів забезпечення позову було продиктовано його власною ініціативою та навіть відсутність вказаних заходів не вплинуло б на відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття і ніяким чином не відновило б вже порушений стан позивача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом. За таких обставин, суд проаналізувавши вищевикладене, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення даного позову.

Outcome: partial