Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

12 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], який в процесі розгляду уточнив, про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, свої вимоги мотивує наступним. З 01 жовтня 2011 сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що між ними з відповідачем склалися неприязні стосунки, сторони перестали проживати однією сімю. Відповідач не допускає позивача до дитини, всіляко перешкоджає йому реалізувати його батьківські права та виконувати свої обовязки. Крім того, позивач вказує, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні, з вини відповідача не може проводити з донькою вільний час. Оскільки на неодноразові звернення позивача щодо надання можливості проводити час з донькою, в тому числі і в присутності матері, домовитись з відповідачем [PERSON] не вдалося, позивач, посилаючись на ст. ст. 153,154,157,159 СК України, був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач просить суд зобовязати відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначити спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини у формі систематичних побачень з дитиною: в суботу та неділю першої та третьої неділі тижня місяця з 9 години суботи по 20 годину неділі, 14 днів на місяць на оздоровлення в літній період; під час державних свят за попередньою домовленістю з матірю та на день народження позивача, а саме 21 серпня кожного року з 09 години по 20 годину. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, в обґрунтування своїх вимог надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала повністю, подала письмові заперечення (а.с.30-32). Вказала, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, адже позивач не бажає сам приймати активної участі у вихованні їхньої дитини. Він взагалі не приходить додому, не надає грошової допомоги, не виховує доньку, не годує її, не приносить ліки, продукти харчування, не слідкує за її здоровям та зовнішнім виглядом. Зазначає, що вона як мати дитини навпаки бажає, щоб батько більше спілкувався з дитиною. Крім того пояснила, що позивач з серпня 2016 року перестав займатися вихованням дитини, вона змушена була перервати декретну відпустку та вийти на роботу. Позивач 29 серпня 2016 року, разом зі своїми батьками, вивіз з квартири: пральну машину, холодильник з продуктами харчування (риба, мясо, морожені фрукти та овочі), телевізори, люстру, кухонний стіл, чайник. На прохання повернути спільно нажите майно позивач відмовився, відповідач звернулася до поліції. Пояснює, що з врахуванням віку дитини, нагальної потреби в такому віці дотримуватися режиму дня та харчування, та того, що батько не володіє достатніми навичками догляду за дитиною, позивач [PERSON] самостійно не зможе задовольнити потреби доньки, тому побачення з батьком без догляду матері не сприятиме інтересам дитини. З вимогою про побачення з донькою під час щорічних відпусток позивача протягом 14 календарних днів відповідач не згодна на тій підставі, що зовсім маленьку дитину не варто розлучати на такий тривалий час з матірю. Не згодна з вимогою щодо побачень в державні свята, мотивуючи її тим, що вона працює в державному закладі і також бажає проводити з дитиною вихідні дні на свята, а щодо вимоги побачень з дитиною на протязі дня в день народження позивача, вказує, що в цей день, як правило, організовуються застілля зі спиртними напоями, тому, вона вважає, що йому побачення в цей день з донькою непотрібні (а.с.30-32). Представник третьої особи: служби у справах дітей надав висновок служби у справах дітей, згідно якого служба вважає за можливе визначити наступний порядок участі батька у вихованні дитини: кожної першого та третього тижня з 09.00 суботи до 20.00 неділі, у святкові дні та влітку 14 днів на оздоровлення за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням стану здоровя дитини, режиму дня дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с.62). Вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, заслухавши показання свідків,\~\~дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 жовтня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Станом на час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.8). Обидві сторони в суді визнали ті обставини, що на даний час вони проживають окремо один від одного, мають напружені конфліктні відносини, між ними часто виникають сварки та скандали. Судом встановлено, що позивач, відповідач та їх дитина зареєстровані за однією адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 43 В, кв. 63 (а.с.9). Вказана квартира перебуває у спільній частковій власності сторін, по ? частці (а.с.23). Однак позивач та відповідач на даний час спільно не проживають в звязку з неприязними стосунками між ними, тому відповідачка з дитиною проживають за місцем своєї реєстрації, а позивач проживає зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] працює в КУ Сумській СШ № 29 вчителем (а.с.34). Вказані обставини сторонами не оспорюються. В суді відповідач сама підтвердила ту обставину, що між нею та позивачем виникають конфлікти, а тому вона з метою щоб дитина не бачила цього, не бажає присутності позивача у їх квартирі. Врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди під час розгляду справи не виявилось можливим, так як сторони не дійшли згоди по ключовому питанню щодо часу та періодичності побачень. Допитаний в суді свідок [PERSON], батько позивача, пояснив, що приблизно з серпня 2016 року і по цей час [PERSON] не дозволяє [PERSON] спілкуватися з дитиною. Вона не дозволяє гуляти з дитиною, забирати з садочка, повести до якогось закладу без неї. Тільки все в її присутності. Свідок пояснив, що він бачив, як дитина біжить до батька, кричить «мій папочка». Син може доглядати дитину, він дуже любить доньку, він ніколи не дозволяв собі кричати на дитину, тоді як [PERSON] в присутності дитини не соромиться виражатися нецензурно. Там на даний час сталася така ситуація, що неможливо їм проживати разом, [PERSON] і [PERSON], тому син прийшов житини до батьків. Останні два рази, коли свідок з сином приходили провідувати дитину, [PERSON] взагалі не розмовляла з ними, німа сцена була, а коли свідок спитав проте, як вони з сином будуть ділити квартиру, вона викликала поліцію. Так, вони вивезли холодильник і пральну машину, так як це їх речі, а дітям вони надавали їх у користування. Допитана в суді свідок [PERSON], мати позивача, пояснила, що позов викликано тим, що невістка перешкоджає спілкуванню з дитиною, не дає йому погуляти на вулиці, не дає забрати з садочка, не дозволяє дитині прийти до бабусі. Це особиста позиція невістки, її ставлення до нас, хоча ми завжди ставились добре до онуки і до невістки. Син порядна чесна людина, він завжди піклується про дитину, але невістка йому відмовляє у спілкуванні з дитиною, то скандалить, то виганяє з квартири. Анечка хворіла, вони приїхали до дітей і викликали швидку, але [PERSON] вчинила скандал, її батьки також приїхали, викликали поліцію, потім [PERSON] галасувала і виганяла з квартири. Коли [PERSON] хоче спілкуватися з дитиною, він завжди телефонує [PERSON]. [PERSON] весь час вириває дитину з рук у сина, не дає нормально спілкуватися з донькою. І на улиці, і в Еко-маркеті такі випадки були. Як вийшли від ЛОР лікаря, зайшли в супермаркет, вони вирвала дитину з рук і втекла. З серпня 2016 року вчиняє перешкоди у спілкування з дитиною. Вони ще коли проживали разом, в них траплялись скандали, і син десь раз на місяць приходив до батьків. Останній час з серпня 2016 року [PERSON] проживає з батьками. Допитана в суді свідок [PERSON], рідна сестра позивача, пояснила, що її рідний брат [PERSON] не має свободи у спілкуванні з дитиною, йому не дозволяє [PERSON] гуляти з дитиною, не дозволяє заходити в гості до свідка, хоча у неї також є донька 4 років, і діти знають одна одну і дуже добре спілкуються разом. Раніше вони часто спілкувалися, майже щодня. Брат вміє поводитись з дитиною, доглядати її, він переймається її здоровям, бо у [PERSON] проблеми з зором. Це у [PERSON] з [PERSON] особисті відносини між собою, а дитина обєкт маніпулювання з боку [PERSON]. Декілька тижнів назад планувався похід з дитиною в театр, але [PERSON] не дозволила. На день народження дитини свідка [PERSON] не дозволила прийти [PERSON]. Свідок пояснила, що ніякої свободи у спілкуванні [PERSON] з дитиною немає, оскільки її брат [PERSON] повністю залежить від настрою [PERSON], як тільки настрій у неї псується, так зразу атмосфера змінюється. Допитана в суді свідок [PERSON], двоюрідна тітка позивача, пояснила, що зі слів своєї двоюрідної сестри [PERSON] вона знає, що [PERSON] не дає [PERSON] спілкуватися з їх донькою [PERSON]. Коли свідок була в гостях у сестри, то бачила, що [PERSON] повернувся до батьків засмучений, бо не зміг відкрити свою квартиру, так як замок було пошкоджено. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Статтею 151 СК України\~передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2\~ст. 157 СК України\~законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі\~ст.141 СК України. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 5, 6\~ст. 19 СК України\~орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. При цьому, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків з своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини. Судом встановлено, що батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Однак, оскільки виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу часу побачень батька з дитиною, і відповідач сама підтвердила той факт, що вона перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, то суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні вимог позивача про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею суд враховує висновок служби у справах дітей, інтереси дитини та вік дитини, режим дня малолітньої дитини, поведінку кожного з батьків, необхідність присутності матері, яка несе основні турботи по догляду за станом здоров'я дитини та виконанням\~\~режиму дня, також суд враховує можливість провести одне тривале побачення раз на місяць на вихідні дні суботу та неділю з ночівлею дитини за місцем проживання батька без присутності матері, з урахуванням стану здоровя дитини, за умови згоди на це дитини та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення та вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. За вказаних обставин, суд вважає необхідним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у формі періодичних побачень з дитиною з урахуванням стану здоровя дитини та інших обставин, що мають істотне значення, а саме: -за місцем проживання батька дитини: першої суботи та неділі першого тижня місяця з 09-00 суботи до 20-00 години неділі; -за місцем проживання матері дитини кожної другої та третьої середи місяця з 18-00 до 20-00 години; -у присутності матері дитини 14 днів на оздоровлення в літній період за попередньою домовленістю між батьками; -у присутності матері дитини у святкові дні за попередньою домовленістю між батьками. В задоволенні інших вимог позивача суд вважає необхідним відмовити, зважаючи на малолітній вік дитини (три роки), особливості психоемоційного стану дитини, а також зважаючи на сталі неприязні відносини між батьками, для уникнення тривалих психоемоційних навантажень на дитину у випадку виникнення непорозумінь між батьками під час їх сумісного вимушеного перебування. Крім того, суд звертає особливу увагу обох батьків: [PERSON] та [PERSON] на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, повязаних з вихованням їх спільної дитини, та суд націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів їх дитини, з приборканням проявів своєї неадекватної поведінки, невиправданих амбіцій та усвідомленням своєї відповідальності за подальшу долю дитини, її розвиток та психічне здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку з частковим задоволенням позову, та відсутності можливості визначення пропорційності задоволення вимог, суд вважає необхідним порівну розподілити судові витрати між сторонами, та стягнути з відповідачки на користь позивача половину понесеного позивачем судового збору у сумі 275,60 грн. На підставі ст.ст. 153,141, 153, 157,159 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial