Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

13 січня 2021 року заявники [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , звернулися до суду з заявою про усиновлення дитини. Обґрунтовуючи вимоги заяви, заявники зазначають, що бажають усиновити малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , відомості про батька у свідоцтво про народження внесені зі слів матері. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року позбавлено [PERSON] батьківських прав. Над малолітнім встановлено опіку, призначено опікуном [PERSON] . З 18 грудня 2020 року малолітній [PERSON] проживає у сім`ї заявників. Заявники перебувають у шлюбі з 12 серпня 2006 року. У [PERSON] у приватній власності перебуває квартира. Заявники працевлаштовані, мають стабільний дохід, терапевтично здорові, не мають судимості. Заявники ознайомлені з порядком та умовами усиновлення, правами та обов`язками кандидатів в усиновлювачі, усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення, порядком здійснення контролю за умовами проживання і виховання усиновленої дитини, а також пройшли курс підготовки з питань виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Галицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської області надано висновок про доцільність усиновлення малолітнього [PERSON] . За таких обставин заявники вважають, що вони можуть бути усиновлювачами і просять суд постановити рішення про усиновлення заявниками малолітнього [PERSON] , [INFO] , та внесення змін до актового запису про народження, а саме: прізвище [INFO] , ім`я [INFO] , по батькові [INFO] , дата народження [INFO] , місце народження місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, Україна, батько [PERSON] , громадянин України, матір [PERSON] , громадянка України. Заявники та представник заявників у судове засідання з`явилися, просили заяву задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області не прибула, проте до суду надана заява, в якій не заперечувала проти усиновлення малолітнього [PERSON] заявниками, просила справу слухати без присутності представника Служби у справах дітей Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області. Суд, вислухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9), З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги вбачається, що відомості про батька у свідоцтво про народження записані за вказівкою матері (а.с. 10). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року, що набрало законної сили 06 листопада 2020 року, позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). Розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області встановлено опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , призначено [PERSON] опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання малолітнього за адресою опікуна: [ADDRESS] (а.с. 13). Заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року (а.с. 14). [PERSON] має у приватній власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 15-16). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і має такий склад сім`ї: матір [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). [PERSON] працює інженером-електроніком ІІІ категорії у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Прикарпатський Трейд» (а.с. 18-19). [PERSON] працевлаштована у Комунальному некомерційному підприємстві «Галицький центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с. 20). [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном, піклувальником, прийомним батьком та батьком-вихователем (а.с. 21). [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном, піклувальником, прийомною матір`ю та матір`ю-вихователем (а.с. 22). Заявники незнятої чи непогашеної судимості не мають (а.с. 23-24). Заявники ознайомлені з порядком та умовами усиновлення, правами та обов`язками кандидатів в усиновлювачі, усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення, порядком здійснення контролю за умовами проживання і виховання усиновленої дитини, про що складений акт Службою у справах дітей Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області (а.с. 25). [PERSON] та [PERSON] пройшли курс підготовки з питань виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, про що свідчить довідка Івано-Франківського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с. 26). Галицькою районною державною адміністрацією Івано-Франківської області надано висновок про доцільність усиновлення [PERSON] та [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дитини (а.с. 27-28). Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] є здоровим (а.с. 29). 20 січня 2020 року здійснено таїнство хрещення та миропомазання над [PERSON] (а.с. 30). На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3). Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 3 лютого 2009 року № 3-рп/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною), згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року). Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення. 15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)». Вказана Конвенція запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахуванням найвищих інтересів дитини. Відповідно до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Таким чином, суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів. Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини у втраченій нею сім`ї. Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім`ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки (частина шоста статті 24 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частиною першою статті 208 Сімейного кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини (частини перша статті 211 Сімейного кодексу України). Частина третя статті 211 встановлює, що усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п`ятій та шостій цієї статті. Відповідно до вимог частин першої-другої статті 217 Сімейного кодексу України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Згідно статті 218 Сімейного кодексу України, для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Частина перша статті 231 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо усиновлювачами є одночасно жінка та чоловік і якщо вони записуються батьками дитини, відповідно змінюються прізвище та по батькові дитини. За заявою усиновлювачів може бути змінено ім`я дитини. Для такої зміни потрібна згода дитини. Така згода не вимагається, якщо дитина живе в сім`ї усиновлювачів і звикла до нового імені. Судом встановлено, що заявники мають достатній дохід для забезпечення нормального розвитку і виховання дитини, задовільні житлові умови, матеріально забезпечені, фізично здорові, не мають фізичних недоліків та психічних захворювань, які б перешкоджали всиновленню, перешкод для усиновлення, зазначених у статті 212 Сімейного Кодексу України, не встановлено, усиновлення повністю відповідатиме інтересам дитини і дасть можливість забезпечити дитині стабільні та гармонійні умови життя, усиновлення є доцільним і здійснюється в інтересах дитини. З огляду на викладене, проаналізувавши доводи заявників, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновок Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, виходячи з найвищих інтересів малолітньої дитини, з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, суд вважає за можливе дозволити [PERSON] та [PERSON] усиновити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі частини третьої статті 314 Цивільного процесуального кодексу України, суд за клопотанням заявників дійшов до переконання про внесення до актового запису про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , змін щодо імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про запис усиновлювачів батьками. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника заявників, відповідно до вимог частини четвертої статті 314 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 20 Конвенції про права дитини, ст. 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), ст.ст. 3-7, 207-234 Сімейного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved