Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

14 грудня 2020 року позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 18 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», назву якого замінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] не виконував взятих на себе обов`язків за кредитним договором, не здійснював щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 24604 грн. 72 коп., яка складається з: 19278 грн. 33 коп. - заборгованість за тілом кредита (простроченим тілом кредита); 5326 грн. 39 коп. - заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати в розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що 18 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», назву якого замінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, врозмірі 250 грн., шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк, отримавши платіжну картку, за допомогою якої розпоряджалася кредитними коштами. В заяві зазначено, що базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3% в місяць (36% на рік) із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміта відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнта, так і списанням Банком коштів з Дебетової картки (а.с.13). Згідно довідки за кредитним договором [PERSON] було отримано наступні кредитні картки: кредитну картку від 17.11.2006 року, терміном дії до 11/13 року; кредитну картку від 14.12.2011 року, терміном дії до 11/15 року; кредитну картку від 12.12.2015 року, терміном дії до 05/18 року; кредитну картку від 30.05.2018 року, терміном дії до 04/22 року та кредитну картку від 06.06.2019 року, терміном дії до 01/23 року (а.с.11). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , було встановлено 08.08.2007 року кредитний ліміт в розмірі 250 грн., який в подальшому було: 14.09.2007 року збільшено до 2700 грн.; 05.11.2008 року зменшено до 500 грн.; 05.07.2009 року зменшено до 500 грн.; 23.10.2009 року збільшено до 2700 грн.; 11.04.2010 року збільшено до 5000 грн.; 12.04.2010 року зменшено до 5000 грн.; 30.09.2011 року зменшено до 4000 грн.; 18.05.2012 року збільшено до 7000 грн.; 25.12.2012 року збільшено до 8000 грн.; 12.12.2015 року зменшено до 8000 грн.; 27.10.2016 року збільшено до 10000 грн.; 23.05.2017 року збільшено до 19000 грн.; 20.09.2017 року збільшено до 22000 грн.; 19.10.2017 року збільшено до 24000 грн.; 30.05.2018 року збільшено до 26000 грн.; 06.08.2018 року збільшено до 36000 грн.; 08.02.2019 року зменшено до 20940 грн.; 26.02.2019 року зменшено до 19970 грн.; 22.12.2019 року зменшено до 19708 грн. 52 коп., та станом на 01 червня 2020 кредитний ліміт становив 0 гривень (а.с.12). Крім того, у заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він висловлює свою згоду з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.13). До кредитного договору банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-23), які не підписані позичальником. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 листопада 2006 року, посилався на «Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку» у редакції, що діяла на момент підписання заяви Позичальника, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17). Разом із тим, зі змісту власноручно підписаної [PERSON] заяви про надання банківських послуг вбачається, що в цій заяві сторони погодили валюту картки гривня, встановили суму кредитного ліміту у розмірі 250 грн. і базову відсоткову ставку за користування кредитом - 3% в місяць (36% на рік) із розрахунку 360 днів у році, узгодили, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості відбувається щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.13). Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування. Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 18.11.2006 року станом на 27.10.2020 року складає 24604 грн. 72 коп. у тому числі: 19278 грн. 33 коп. - заборгованість за тілом кредита (простроченим тілом кредита); 5326 грн. 39 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.4-10). Вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, заборгованості за комісією та пенею за не своєчасність виконання зобов`язань за договором, Банк не заявляв. Визначаючи розмір заборгованості та її складові, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Оскільки відповідач уклав кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти від банку, він зобов`язаний повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 19278 грн. 33 коп. Звертаючись до суду з позовом, позивач крім тіла кредит просив стягнути з відповідача відсотки, нараховані на прострочений кредит у розмірі 5326 грн. 39 коп. Заява про надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, містить в собі дані про встановлений розмір процентів, а саме 3% в місяць, що становить 36% річних. Доказів іншого стосовно розміру погодженої сторонами процентної ставки позивачем суду надано не було. Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, банк розрахував заборгованість, виходячи як з первісної погодженої сторонами процентної ставки (36% річних) по грудень 2012 року, так і за відсотковою ставкою - 30% - з січня 2013 року по серпень 2014 року, за відсотковою ставкою - 34,8% - з вересня 2014 року по березень 2015 року, а також з підвищеної відсоткової ставки - 43,20 %, починаючи з квітня 2015 року, та за відсотковою ставкою - 30% - з червня 2015 року по листопад 2015 року, за відсотковою ставкою - 34,8% - з листопада 2015 року по січень 2016 року, з підвищеної відсоткової ставки - 42%, починаючи з січня 2016 року по липень 2020 року, за відсотковою ставкою - 40,8% - з серпня 2020 року по жовтень 2020 року, які не діяли на час отримання [PERSON] кредитних коштів та з застосуванням коефіцієнту «2», який не передбачений заявою, підписаною позичальником (а.с.4-10). До того ж, наданий банком розрахунок свідчить, що заборгованість за процентами щомісячно нараховувалась не на залишок отриманих коштів, а на загальну заборгованість за весь попередній період, що не передбачено умовами Договору та Умовами та Правилами. Проте належних та допустимих доказів погодження інших підвищених процентних ставок з позичальником позивачем суду надано не було, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за збільшеними процентними ставками. За такого загальна сума заборгованості за кредитом, зазначена в розрахунку банку, наданому до позовної заяви, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. До того ж, проаналізувавши рух коштів по рахунку, розрахунок позивача щодо нарахованої суми процентів за значно підвищеними ставками порівняно з передбаченими умовами в заяві, тривалий період їх нарахування, та суми оплачені відповідачем, відсутні підстави вважати наявною заборгованість суму по процентам. Суду нового розрахунку Банком відповідно до умов договору не надано. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19278 грн. 33 коп., що складається із заборгованості за тілом кредита (простроченим тілом кредита) у розмірі 19278 грн. 33 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1646 грн. 92 коп. (19278,33 грн. х 100 : 24604,72 грн. = 78,35%, 2102 х 78,35% = 1646 грн. 92 коп.).

Outcome: partial