Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

12 квітня 2021 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до Бабанської селищної ради Уманського району про визнання за ним, як спадкоємцем за заповітом, права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 3,3308 га, що розташована на території Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, кадастровий номер: 7124355300:02:000:2507, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР, № 017715, виданого 12.03.2003 на підставі рішення Бабанської селищної ради № 7 від 14.02.2003, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Бабанка Уманського району Черкаської області померла його тітка [PERSON] , яка за життя: 19.03.2001 склала заповіт на його ім`я, яким належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Бабанка» серії ЧР, № 0282983 від 12.08.1997 заповіла йому. В подальшому взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Бабанка», серії ЧР, № 0282983, від 12.08.1997, [PERSON] 12.03.2003 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 017715, площею 3,3308 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 7124355300:02:000:2507, тобто вказане в заповіті майно не змінилося. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений виконкомом Бабанської селищної ради Уманського району за реєстром № 32 від 19.03.2001 не змінений і не відмінений. На протязі шести місяців з дня смерті [PERSON] , позивач вступив в управління спадковим майном, тобто вказаною земельною ділянкою, оскільки в нього були документи на право власності на земельну ділянку, він користувався земельною ділянкою одразу після смерті [PERSON] та утримував її, тому вважає, що після смерті [PERSON] , відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, що діяв на той час, він фактично прийняв спадщину, вступивши в управління, утримання та користування спадковим майном у вигляді земельної ділянки площею 3,3308 га для ведення особистого селянського господарства на території Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, згідно державного акту серії ІІІ-ЧР № 017715 виданого 12.03.2003. Звернувшись до державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом постановою від 10.03.2021 в зв`язку із неможливістю встановлення волі заповідача у заповіті та пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому він вимушений звернутися до суду за захистом свого права на спадщину. Воля заповідача [PERSON] підтверджується тим фактом, що земельну ділянку на підставі сертифікату № 0282983 вона заповіла йому, а державний акт серії ІІІ-ЧР № 017715 був виданий на цю ж земельну ділянку взамін сертифікату, тобто змінився лише документ, а саме майно залишилося тим самим, воно не збільшилося та не зменшилося. Крім того, [PERSON] за життя не скасувала заповіт, тобто не змінила своєї волі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву щодо розгляду його позовної заяви без його участі. Представник відповідача Бабанської селищної ради Уманського району в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з`ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Бабанка Уманського району Черкаської області померла [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть № 52, зробленим Бабанською селищною радою 21.11.2003 (а.с. 8). За життя, 19.03.2001 [PERSON] склала заповіт, яким належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Бабанка» серії ЧР, № 0282983 від 12.08.1997 заповіла позивачу у справі - [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчений виконкомом Бабанської селищної ради Уманського району за реєстром № 32 від 19.03.2001 не змінений і не відмінений (а.с. 9). За життя [PERSON] , 12.03.2003, взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Бабанка», серії ЧР, № 0282983, від 12.08.1997, було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 017715, площею 3,3308 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 7124355300:02:000:2507. Даний факт підтверджується державним актом та довідкою міськрайонного управління держгеокадастру в Уманському районі та м. Умань № М-178/0-0.211-251/145-21 від 30.03.2021 (а.с. 10- 11, 14). Враховуючи викладене, суд вважає, що волевиявлення спадкодавиці [PERSON] не змінилося внаслідок зміни правовстановлюючого документу, оскільки на земельну ділянку [PERSON] на підставі та взамін сертифікату № 0282983 був виданий державний акт серії ІІІ-ЧР № 017715, тобто змінився лише правовстановлюючий документ, а саме майно залишилося тим самим, що підтверджується матеріалами справи. Крім того така зміна правовстановлюючого документа на спадкове майно [PERSON] відбулося за її життя і остання за життя не скасувала і не змінила заповіт, відповідно не змінила свого волевиявлення щодо розпорядження своїм майном. Інші спадкоємці на зазначену земельну ділянку чи взагалі після смерті [PERSON] , крім позивача у справі [PERSON] , відсутні, що підтверджується листом державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Діброви Л.М. № 380/01-16 від 22.07.2021, в якому вказано, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. У відповідності до довідки Бабанської селищної ради Уманського району № 865 від 24.07.2006 [PERSON] проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] та на день смерті проживала одиноко; на день її смерті залишилась земельна ділянка, яка розташована на території Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області, яка передана для ведення особистого селянського господарства; на протязі шести місяців з дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном, тобто вказаною земельною ділянкою, вступив [PERSON] ; заповіт від імені [PERSON] посвідчений виконкомом Бабанської селищної ради Уманського району за реєстром № 32 від 19.03.2001 не змінений і не відмінений (а.с. 12). [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Діброви Л.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та подав необхідні документи, але нотаріусом постановою від 10.03.2021 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з неможливістю встановлення волі заповідача у заповіті, посвідченому Бабанською селищною радою Уманського району 19.03.2001 № 32 та пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з п.8 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Статтею 548 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини передбачалося, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, а відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стаття 534 ЦК УРСР вказує на те, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. У відповідності до ст.546 ЦК УРСР виконання заповіту покладається на призначених у ньому спадкоємців. Вказане право [PERSON] реалізував шляхом прийняття спадкового майна та користування ним. Аналогічні норми права містяться у ЦК України, так відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30. 05. 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на викладене, суд вважає достатніми та належними доказами подані позивачем у справі [PERSON] щодо прийняття ним спадщини у вигляді земельної ділянки, після смерті [PERSON] , тому позовні вимоги підлягають до задоволення, як обґрунтовані та підтверджені доказами.

Outcome: approved