Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

13 травня 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся із вказаним\~позовом [PERSON] , в якому зазначив, що його сім`я, з дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради від 26.01.2005 за №18/513 заселилася в квартиру [ADDRESS] . З того часу вони проживають у вказаній квартирі, утримують її, сплачують комунальні послуги. Ордер на квартиру не видавався. 09.05.2018 позивач звернувся із заявою до відповідача про приватизацію квартири та надав весь пакет документів, однак йому було відмовлено у її приватизації. Вважаючи такі дії відповідача незаконними позивач просить: «Визнати дії відповідача стосовно відмови мені в приватизації квартири в [ADDRESS] незаконними та зобов`язати відповідача провести приватизацію квартири». 24 травня 2019 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача Житомирської міської ради у судове засідання не з`явилась, надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем було подано не повний перелік документів для приватизації квартири, а саме не було подано ордер на жиле приміщення, у зв`язку з чим відповідачем було правомірно відмовлено в приватизації квартири. Суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що позивач, разом із своєю сім`єю з дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради від 26.01.2005 за №18/513 заселився та проживає в квартирі [ADDRESS] . Зазначені обставини були встановлені судовим рішенням у справі №296/3661/18 за позовом [PERSON] до Житомирської міської ради про визнання рішення незаконним (а.с.12-15). Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на приватизацію зазначеної квартири. Суд не приймає до уваги посилання позивача, на те, що останній раз він звертався до відповідача з заявою про надання дозволу на приватизацію квартири 09.05.2018, оскільки суду не надано доказів того, що дана заява була подана. На заяві відсутній вхідний номер та дата прийняття відповідачем (а.с.17). Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява позивача на адресу Житомирського міського голови від 06.06.2018 про надання рішення на приватизацію квартири (а.с.9). Додатками до даної заяви зазначено: «копія мого паспорта, копія паспорта дружини [PERSON] , копія свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження дитини, довідка ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» від 23.05.2018». Позивачем до позову доданий лист Управління житлового господарства Житомирської міської ради від 24.05.2018 №1-592 адресований позивачу [PERSON] на його звернення №25/А-5325 від 03.05.2018, яким останнього повідомлено про те, що його звернення з питання надання рішення на приватизацію житла розглянуто і законних підстав для приватизації квартири немає (а.с.10-11). Зі змісту листа вбачається, що позивачу відмовлено у приватизації квартири, в зв`язку з тим, що у нього відсутній ордер на заселення у вказану квартиру. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні, яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п.п.17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово- комунального господарства України від 16.12.2009 №396 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім її на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів, серед яких обов`язковим є копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Відповідно до п.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Оскільки у позивача відсутній ордер на зазначену квартиру, про що ним зазначено в позовній заяві і він його не додавав до заяв про приватизацію квартири, суд дійшов до висновку про обґрунтованість відмови відповідача у винесенні рішення про надання дозволу на її приватизацію. Обставини сплати позивачем комунальних послуг та утримання квартири впродовж тривалого часу правового значення в даному випадку не мають. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача про визнання дій відповідача щодо відмови у приватизації незаконними, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову у цій частині. Також, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести приватизацію квартири, оскільки дана вимога обґрунтована позивачем як похідна від первісної про визнання дій щодо відмови у приватизації незаконними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed