Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

14.03.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення від права на спадкування, у якому просить ухвалити рішення, яким усунути від права на спадкування відповідача за заповітом складеним [PERSON] на користь відповідача 12.02.2015 року посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Я.О. та зареєстрованим у реєстрі на номером 209 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] 15.07.2015 року позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Від спадщини позивач не відмовлявся та відповідної заяви до нотаріальної контори не подавав. В кінці жовтня 2015 року позивач отримав від нотаріуса повідомлення про те, що спадкова справа після смерті його матері заведена і про те, що за життя спадкодавець склала заповіт на іншу особу. Позивач не мав можливості оскаржити цей заповіт, оскільки ніколи його не бачив та про його існування не знав. Мати ніколи не казала позивачу про те, що має намір скласти заповіт на ім`я відповідачки у справі. Останні три роки перед смертю мати позивача постійно стверджувала, що матір відповідачки та саму відповідачку вона забезпечила всім необхідним при житті, а тому заповіт хоче скласти на дітей позивача. Після смерті матері позивача у травні 2015 року відповідачка за відсутності позивача вивезла з квартири меблі померлої, оскільки мала ключи від квартири, які отримала від померлої. На вимогу повернути меблі та викрадені документи на квартиру відповідачка не реагувала, тому позивач звернувся до поліції, яка на звернення не відреагувала, що призвело до необхідності зміни замків. Жодної інформації стосовно заповіту і про те на кого та коли він складений позивач не мав. 01.12.2015 року відповідачка вчинила сварку і саме тоді позивач особисто довідався, що заповіт складений саме на відповідачку, хоча самого заповіту позивач не бачив, тому вірити відповідачці не було підстав. 01.12.2015 року відповідачка звернулась до поліції щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення, але за висновком поліції в діях позивача відсутній склад кримінального правопорушення. У січні 2016 року відповідачка звернулась до суду із позовом до позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою і тільки в лютому 2016 року позивач довідався, що на ім`я відповідачки вже видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Зі змісту вказаного свідоцтва позивачу стало відомо, що його покійна мати склала заповіт на відповідачку менш ніж за два місяці до своєї смерті, при цьому мати тяжко хворіла, з 01.01.1996 року була інвалідом 2 групи пожиттєво. Стан її здоров`я погіршувався, вона постійно знаходилась під наглядом лікарів, а з 03.04.2012 року знаходилась в урологічному відділенні онкологічного центру. Мати позивача постійно жила разом із ним в одній квартирі, позивач опікувався нею та допомагав. Також допомагала перша дружина позивача, а в останні роки перед смертю допомагала доглядати друга дружина позивача. Ні мати відповідачки, ні вона сама не надавали жодної допомоги померлій, яка була в тяжкому безпорадному стані останні два роки перед смертю. В 2016 році позивач звернувся до суду із позовом про визнання заповіту недійсним і у судовому засіданні в липні 2017 року відповідачка вказувала, що сама була ініціатором складання заповіту на неї, оскільки в попередньому заповіті, що також був складений на ім`я відповідачки, було неправильно вказане прізвище матері позивача, тому відповідачка домовилась з нотаріусом і сама вказувала на кого потрібно скласти заповіт. При цьому, паспорт матері позивача знаходився у відповідачки. Заповіт був складений 12.02.2015 року, але у цей час мати позивача тяжко хворіла і не виходила з квартири, а її доглядом займалась дружина позивача. Після чергової ін`єкції наркотичного препарату, поки мати спала, дружина позивача вийшла в аптеку за ліками та продуктами, а відповідачка по справі викрала матір позивача та відвезла до нотаріуса. У судовому засіданні відповідачка вказувала, що була присутня в кабінеті нотаріуса під час підписання заповіту, стверджувала що бабуся була в окулярах, хоча позивач та свідки зазначали, що в останні роки померла могла щось прочитати лише за допомогою дуже сильної лупи, окулярів в неї не було і вона не могла прочитати сама зміст заповіту. Таким чином, була порушена таємниця складання заповіту та була відсутня воля заповідача скласти заповіт на відповідачку. Про те, що померла мала намір скласти заповіт на дітей позивача відповідачці було відомо, оскільки померла навіть при гостях стверджувала, що свою доньку та онуку-відповідачку вона забезпечила, а тому було б несправедливо образити інших онуків. Стан здоров`я матері позивача з кожним днем погіршувався і вона знаходилась під постійним наглядом лікарів і позивача з його дружиною. Відповідачка зі своєю матір`ю боялись, що перед смертю [PERSON] може скласти заповіт на позивача або на його дітей. Саме тому після підписання оспорюваного заповіту 17.03.2015 року відповідачка та її мати вивели під руки матір позивача та забрали її до себе в с. Лукаші Баришівського району Київської області, де проживає мати відповідачки - рідна сестра позивача. Лікар забороняла перевозити хвору, оскільки кожного дня в обід медсестра робила їй ін`єкцію наркотичним препаратом. Не зважаючи на заборону відповідачка та її матір вивезли хвору з квартири у відсутності позивача, чим позбавили її належної медичної допомоги та сприяли скорішому приходу смерті. 09.04.2015 року ввечері мати відповідачки телефоном повідомила позивача, що о 09.00 ранку відбудеться похорон на північному цвинтарі біля с. Калинівка. Таким чином, відповідачка по справі та її матір перешкоджали померлій скласти заповіт на дітей позивача. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1224 ЦК України позивач вказує, що законодавець чітко визначив, що не можуть спадкувати ні за законом, ні за заповітом особи, які перешкоджали спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті. Зазначені у ч. 2 ст. 1224 ЦК України незаконні дії повинні бути здійснені умисно. Звичайно, наявність наведених вище обставин має встановлюватись лише у судовому порядку шляхом пред`явлення цивільного позову про визнання заповіту недійсним чи усунення від права на спадкування на підставі вимог ч. 2 ст. 1224 ЦК України. Знаючи про надзвичайно тяжку хворобу матері позивача, відповідачка перешкоджала у наданні їй кваліфікованої медичної допомоги та повністю відокремила її від спілкування з людьми. Враховуючи таку поведінку відповідачки, можна вважати, що остання умисно перешкоджала спадкодавцю скласти заповіт на користь інших осіб, або скасувати існуючий заповіт на користь позивача. Ухвалою суду від 22.03.2019 року відрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19.07.2019 року задоволені клопотання сторін про виклик свідків. Ухвалою суду від 19.07.2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 23.04.2019 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача на позовну заяву зі змісту яких вбачається, що відповідачка не визнає заявлених до неї позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що заповідальне розпорядження [PERSON] посвідчене 12.02.2015 року відповідало її волі і волевиявлення спадкодавця було вільним, оскільки заповіт на користь відповідачки був вже другим та складений з метою виправлення помилки у прізвищі заповідача. Відповідачка вказує, що заповідач не випадково позбавив свого сина (позивача у справі) права на спадкування та свідомо призначив свою онуку (відповідачку у справі) спадкоємицею. Заповідач призначила відповідачку своїм спадкоємцем ураховуючи тісні родинні та дружні взаємини. Відповідачка зазначає, що позивач проживаючи спільно із заповідачем мав більше можливостей для опіки над своєю матір`ю, але будучі повнолітньою, працездатною та матеріально забезпеченою людиною позивач свідомо тривалий час зневажливо ставився до життя заповідача, не цікавився її станом здоров`я, не поважав, не дбав про неї, не надавав ані матеріальної допомоги, ані моральної підтримки. Важка та тривала хвороба заповідача не змінила негативне відношення позивача до своєї матері, а здається лише поглибила. Позивач наче очікував смерті своєї матері аби повністю заволодіти квартирою, оскільки 1/2 частина кв. [ADDRESS] вже належить позивачу на праві приватної власності. Відповідачка зазначає, що цікавість позивача до неї виникла після отримання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2016 року на користь відповідачки про усунення перешкод у користуванні квартирою, а от цікавість до заповідача у позивача так і не настала. Смерть заповідача настала на руках її доньки у кареті швидкої допомоги і причиною смерті стала ракова інтоксикація. Відповідачка вважає, що немає сумнівів у тому, що в момент складання заповіту померла усвідомлювала значення своїх дій призначаючи спадкоємцем свою онуку та її волевиявлення про позбавлення права на спадкування позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі. Позивач вже звертався до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, але рішення суду було прийняте на користь відповідачки. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що його мати була дуже хворою і не могла сама виходити на двір. В січні 2015 року у неї забрали паспорт, а потім насильно вивезли в село та насильно відвезли до нотаріуса, оскільки вона була під впливом наркотичних препаратів. При цьому, померла завжди казала, що залишить свою частину квартири дітям позивача. Також позивач зазначає, що свідок [PERSON] останні 10 років в їх квартирі не бувала, можливо вона бачилась з померлою біля під`їзду. Відповідачка та її матір щось побачили в паспорті померлої, стали його переоформлювати і цим перешкодили заповідачу у вільному волевиявленні. Перший свій паспорт померла віддала матері відповідачки та казала, що має отримати новий паспорт 19 березня. Відповідач своїми діями перешкодив бабусі зробити правильний заповіт, адже перед смертю зробили їй новий паспорт та забрали всі документи, при цьому померла мала зробити заповіт на дітей позивача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що [INFO] померла мати позивача, яка завжди проживала разом із ним, тяжко хворіла, не бачила та страждала на онкологічне захворювання. За життя померла забезпечила житлом відповідачку та її матір. У медичній картці зазначено, що наркотичні препарати кололи кожного дня, а позивач та його дружина доглядали за померлою, возили її до лікаря. Померла мала бажання скласти заповіт на своїх онуків - дітей позивача. В грудні-січні 2015 року позивач помітив відсутність паспорту своєї матері на що остання відповіла, що паспорт забрали відповідачка з її матір`ю. У іншому судовому процесі відповідачка визнавала, що саме вона відвезла спадкодавця до нотаріуса і в її присутності посвідчувався заповіт. Не дивлячись на стан здоров`я спадкодавиці її відвезли в село та відібрали документи, тож відповідачка та її мати перешкоджали волевиявленню померлої, адже вона могла б скласти інший заповіт. Відповідачка та її мати належним чином не доглядали заповідача, тож вона і померла. Вказані факти, а саме обставини тяжкої хвороби заповідача, перевезення її з постійного місця проживання та наявність паспорту померлої у відповідачки, свідчать про вчинення стороною відповідача перешкод заповідачу щодо свого волевиявлення. Бабуся тяжко хворіла, і перший заповіт дійсно був складений на відповідачку, але потім бабуся забезпечила її житлом та її матір і казала, що квартиру заповість дітям позивача. У померлої був абсолютно нормальний паспорт, але відповідачка та її мати вдивились, що не співпадає буква. З грудня 2014 року бабусі кололи наркотики і бабуся казала позивачу, що хоче скласти заповіт на його дітей бо вже тяжко хворіє, однак позивач казав, що мати ще буде жити. Знаючи, що померла має намір скласти заповіт на дітей позивача, відповідачка та її матір вивезли бабусю без відома позивача та лікарів. Коли стали дзвонити бабусі свідку вона казала, що їй не дають говорити, забрали всі кошти та документи. В селі бабусю не поставили на облік та не кололи наркотики. В квартирі лишилась записка медсестри про те, щоб їй передзвонили та повідомили де знаходиться хвора та чи вона жива. З 17.03.2015 року бабусю під руки вивезли до села і під їх наглядом вона була до смерті, що перешкодило спадкодавиці скласти новий заповіт і такі дії є неправомірними. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що її бабуся хворіла та їй самій не було коли займатись питаннями свого паспорту, у якому було не вірно записане її прізвище. Саме тому бабуся коли вже хворіла на онкологію звернулась до відповідачки та її матері з проханням зайнятись питанням виправлення паспарту. Після того як паспорт був оформлений померла звернулась до відповідачки із тим, що попередньо нею був складений заповіт на відповідачку, але пройшло багато років, він складений на дівоче ім`я відповідачки та невірно записане прізвище заповідачки, тож бабуся виявила бажання оновити заповіт. У перерві між ін`єкціями відповідачка поїхала з бабусею до нотаріуса. У нотаріуса бабуся показала старий заповіт і разом з нотаріусом пішла в окремий кабінет, де вони спілкувались. Відповідачка перечитала заповіт щоб не було помилок, і далі нотаріус з бабусею в окремому кабінеті без участі відповідачки посвідчували заповіт. Стосовно посилань сторони позивача про те, що бабусю виводили за руки, це відповідає дійсності, оскільки на вулиця була ожеледь. Відповідачка вказує, що позивач не надавав своїй мамі належного догляду, тому саме мати відповідачки зайнялась усім необхідним, у тому числі медичним забезпеченням, забрали її речі та документи і відвезли за місцем надання медичної допомоги, при цьому бабуся була повністю на це згодна. В селі лікарям була надана виписка з історії хвороби, на бабусю була заведена медична картка і надавалась вся необхідні медична допомога. Позивача не повідомляли про те, що забрали бабусю, оскільки він їй погрожував у разі якщо вона складе заповіт не на нього. Відповідачка зазначає, що за життя її бабуся зверталась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування, тож ніяких добрих відносин насправді не було і позивач ображав свою матір. Бабуся завжди знала і казала, що в її паспорті міститься помилка у прізвищі, однак в неї руки не доходили до того щоб все привести в порядок. Коли бабуся вже хворіла вона сказала відповідачці про те, що невідомо як вона буде приймати спадщину у зв`язку з цією невірною літерою, тому поїхала та оформили новий паспорт. А коли паспорт був оформлений бабуся сказала, що тепер заповіт треба переробити, тому поїхали і бабуся склала новий заповіт. За твердженням відповідача, позивач вчиняв насильство до всіх своїх родичів, в тому числі до своєї матері, самої відповідачки та матері відповідачки. Бабуся боялась позивача, тому про документи йому не казала, робила все потайки бо позивач казав, що приб`є. Відповідачка зазначає, що подзвонили сусіди та сказали, що бабуся вже лежача і догляду немає, тому відповідачка разом зі своєю мамою забрали бабусю і відповідачка не розуміє чому це вони мали погоджувати її переїзд з позивачем. Після ін`єкції бабусю перевезли, оформили її у лікарні в селі і вже наступного дня теж зробили укол щоб не було перерви, все це було узгоджено з лікарнею. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю відповідачки, а позивач її рідний брат. Мати свідка склала заповіт на відповідачку, але в подальшому з`ясувалось, що у паспорті заповідача невірно вказане її прізвище, і це стало підставою для складання другого заповіту. В м. Києві померла жила разом з позивачем та його дружиною, хворіла на рак сечового міхура внаслідок відсутності однієї нирки. Поки померла могла себе обслуговувати вона жила у м. Києві, а коли вже не змогла сама справлятись попросила свідка її забрати, оскільки позивач взагалі не доглядав свою матір. Допомогу померлій надавали саме свідок та відповідачка, а позивач цього не робив. Свідок вказує, що якось приїхала до своєї матері у якої був лікар і він сказав, що матері потрібний догляд та її треба забрати і належно доглядати, на що померла погодилась. По приїзду у село свідок пішла до лікарні, надала виписку з історії хвороби, там завели медичну картку і вже там надавали медичну допомогу, при цьому бабуся до останнього була в адекватному стані. Перевезенню бабусі передував її дзвінок свідку у якому вона повідомила, що почуває себе вже дуже погано і що її навіть ніхто не кормить. Тому свідок з відповідачкою приїхали, зібрали її речі, вийшли у двір, вона попрощалось з сусідкою, та поїхали в село. В Києві лікар дав виписку, а по приїзді в село поставили бабусю на облік в лікарні, лікування вона проходила вдома, приходила медична сестра, яка робила ін`єкції, свідок та відповідачка доглядали, кормили та лікували бабусю. Свідок стверджує, що саме померла була ініціатором оновлення паспорту та складання повторного заповіту, оскільки було невірно вказане її прізвище. Бабуся не хотіла аби позивач знав, що її забирають в село та про те, що вона склала повторний заповіт, оскільки боялась свого сина. Про помилку в паспорті бабуся казала давно, але тоді нічого не робила і лише у подальшому на прохання своєї мами свідок зайнялась оновленням її паспорту. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивач є її племінником, а відповідачка онука її сестри, тобто померла є рідною сестрою свідка. Померла зі своїм сином жили погано, поки вона була ще в силі працювала на трьох роботах та забезпечувала сім`ю позивача, натомість позивач нічого не робив. Позивач та його родина навіть в кімнату до бабусі не заходили, як вона хворіла. Позивачу померла про заповіт не казала, оскільки боялась свого сина. Позивач погано ставився до своєї матері, вона сиділа без куска хліба. Поки могла померла сама себе доглядала, а вже потім її донька забрала. До своєї сестри в село свідок приїздила один раз, померла казала, що в селі їй краще, свіже повітря, а в Києві завжди п`яний син. Померла скаржилась свідку, що у сина про неї ніхто не дбав, сама свідок ніколи не бачила позивача поряд з його матір`ю, він та його родина завжди сиділи у своїй кімнаті. Колись давно померла казала свідку, що хоче скласти заповіт на відповідачку і свідок відповіла, що якщо хоче хай складає, але не каже позивачу бо він її приб`є. Один раз свідок бачила в квартирі медсестру, яка робила укол та сказала свідку, що це знеболююче. Спочатку померла сама їздила в лікарню, міняла катетер, а вже потім її возили, коли вже зовсім погано стало. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є товаришем позивача та часто приходив до нього в гості, дружили родинами. Бабуся хворіла і позивач возив її до лікаря постійно, а готувала бабусі та прибирала в квартирі дружина позивача, потім його друга дружина. У бабусі була онкологія, десь на 7 місяців до смерті вона ще виходила на вулицю, а десь за 4 місяці до смерті вже не виходила та читала з лупою . Свідок стверджує, що особисто йому померла казала, що хоче залишити своє майно дітям позивача. Свідок вказує, що відповідачку ніколи в квартирі не бачив. Бабуся не могла самостійно ходити, тож на думку свідка, її могли лише фізично забрати з квартири. Коли позивач побачив, що матір забрали він подзвонив свідку. На думку свідка, те що бабусі перестали колоти наркотичні засоби, призвело до її страждань. За твердженням свідка у бабусі завжди була їжа, дружина позивача готувала для неї і вона ніколи не жалілась на позивача. Позивач скаржився свідку, що коли той приїхав на кладовище матір вже поховали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона була сусідкою померлої. Свідок вказує, що незадовго до смерті бабусі вона з нею спілкувалась, бабуся була в адекватному стані та плакала із-за того, що позивач не приділяє їй уваги, навіть харчування з позивачем було окремим. Свідок вказує, що бувала в квартирі та бачила, що бабуся читає і навіть окулярів в неї не було. Відповідачка та її матір забрали бабуся вже незадовго до її смерті. Як сусідка свідок не бачила, щоб у квартиру бабусі приходили лікарі чи медсестра, а десь 1-2 рази позивач возив померлу до лікарні. Особисто свідку померла казала, що залишить квартиру своїй онучці - відповідачці по справі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є дружиною позивача, а відповідачка його племінниця. Разом з позивачем у квартирі свідок проживає з січня 2013 року. Із померлою спочатку свідок не дуже товаришувала, але потім все налагодилось. Коли дізнались, що у бабусі онкологія свідок почала за нею доглядати, а коли їй стало гірше у 2014 році свідок звільнилась з роботи щоб доглядати за бабусею, а також допомагала доглядати квартирантка. Про наявність заповіту свідок та її чоловік дізнались в 2015 році коли відповідачка прийшла до квартири з поліцією, хоча за життя померла казала, що відповідачка забезпечена житлом і що вона складе заповіт на користь дітей позивача. Бабуся казала позивачу, що слід поїхати до нотаріуса та скласти заповіт, однак він відповідав, що мама ще довго буде жити. Якось свідок попрохала у своєї свекрухи паспорт аби зробити довідку форми три, а вона відповіла, що паспорт забрала відповідачка аби виправити букву в прізвищі. Разом з позивачем свідок поїхала в паспортний стіл де дізнались, що паспорт не здавали, але через 2 дні здали. 17 березня 2015 року свідок із позивачем приїхали додому, а бабусі вже не було, відповідачка разом зі своєю матір`ю забрали її після уколу, вивезли в село проти її волі. Свідок почала телефонувати бабусі, яка сказала що нічого не знає, що її просто забрали. Якісь кошти свідок та позивач передавали для огляду за бабусею. На думку свідка, якщо б бабусю не забрали вона б ще жила, а так тільки 22 дні прожила. Останніми днями життя бабуся взагалі телефон не брала. За твердженням свідка, свідок [PERSON] ніколи з померлою не дружила та в їх квартирі не була, а сестра померлої у квартирі була один раз хвилин 15. В 2014 році позивач оформив договір на застосування наркотичних засобів і бабусі кололи наркотики за призначенням лікаря, кожного дня приходила медсестра. Померла сама читати не могла лише з лупою . Свідок [PERSON] в судовому засіданні не допитувалась, оскільки на неодноразові виклики до суду вона не з`явилась і судом було відмовлено у подальшому виклику цього свідка та його допиті, натомість за клопотанням сторони позивача в судовому засіданні були оголошені покази вказаного свідка, що були надані в межах розгляду цивільної справи №755/16079/16-ц, згідно яких [PERSON] є подругою позивача, товаришує із ним та часто бувала в гостях. Мати позивача хворіла, була з трубкою. Бабуся їй розповідала, що в неї є старша донька, яка її не провідує. До неї приходила медсестра, приходили бабтисти, які їй читали книжки, бо сама не могла, у неї була велика лупа. Бабуся розповідала, що у її доньки є дім за Києвом, що вона побудувала онуці дім. Казала, що дітям позивача потрібно житло. Бабусі кололи знеболюючі уколи, спочатку перша дружина позивача потім медсестра. Відносини між позивачем та померлою були як між сином та мамою. Позивач вивозив її до лікарні. Завжди біля ліжка були вода, фрукти, було чисто. В квартирі свідок бувала на свята та бачила як дружина позивача готувала їжу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] у с. Лукаші, Баришівського району, Київської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Причиною смерті [PERSON] стала ракова інтоксикація, до підтверджується довідкою про причину смерті (а.с. 12). Позивач є рідним сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про його народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 6-7, 10). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28.10.1994 року [PERSON] та [PERSON] в рівних долях належить квартира [ADDRESS] (а.с. 15). 17.07.2015 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] (а.с. 16). Своїм листом від 13.10.2015 року нотаріус повідомив позивача про те, що [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт на іншу особу і позивач не є спадкоємцем за заповітом та не є спадкоємцем на обов`язкову частку (а.с. 18). Згідно копії заповіту від 06.01.2006 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «належну мені на праві власності частину квартири [ADDRESS] заповідаю [PERSON] » (а.с. 13). 20.02.2015 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй частку квартири [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 14). 27.11.2015 року нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] є [PERSON] .. Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с. 19). Вбачається, що померла [PERSON] хворіла на онкологічне захворювання та була інвалідом другої групи (а.с. 21-23). Згідно відповідей Баришівської центральної районної лікарні від 09.03.2017 року №224 та від 22.07.2015 року №566, довідка про смерть [PERSON] лікарями Баришівської ЦРЛ не видавалась та у період з 01.03.2015 по 09.04.2015 року гр. [PERSON] за медичною допомогою та лікуванням не зверталась (а.с. 24-26). При цьому, суд звертає увагу, що згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла в с. Лукаші, Баришівського району, Київської області, тому вказані відповіді Баришівської ЦРЛ не можуть свідчити про ненадання померлій медичної допомоги за місцем її фактичного проживання в с. Лукаші, Баришівського району, Київської області. Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтями 1223, 1222 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 1224 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Згідно ст.ст. 1233, 1234, 1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Статтями 1258, 1261 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статте. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). У даному випадку суд оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності на предмет їх належності, допустимості, достатності та достовірності, за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку, що стороною позивача не доведено наявності фактів та дій щодо умисного перешкоджання відповідачем або її матір`ю померлій [PERSON] скласти інший заповіт або внести до нього зміни або скасувати заповіт, який був складений нею за життя на ім`я відповідачки. Посилання сторони позивача носять характер припущень, а покази свідків є суперечливими в залежності від того за заявою якої з сторін вони викликались в судове засідання, отже на таких свідчення не може бути встановлено дійсні факти умисного перешкоджання заповідачу реалізувати своє волевиявлення. Будь-яких даних, які б достовірно свідчили про те, що [PERSON] після складання 20.02.2015 року нею заповіту на ім`я відповідачки до своєї смерті [INFO] мала дійсним намір скасувати цей заповіт, внести в нього зміни або скласти інший заповіт, а сторона відповідача вчиняла умисні дії щодо недопущення таких дій, матеріали справи не містять і показами свідків таких обставин не встановлено. Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за його недоведеністю. Крім того, суд звертає увагу, що у даній справі відповідачем вже отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а позивачем заявлено позовні вимоги у вигляді усунення від права на спадкування, при цьому наявність вже виданого свідоцтва про право на спадщину, як фактична реалізація такого права, залишена поза увагою позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed