Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

13 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду із позовною заявою до Балаклійської міської ради Харківської області, в якій просять визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що вона є онукою [PERSON] . З самого дитинства вона проживала разом з бабкою [PERSON] в належному їй будинку [ADDRESS] . 26.06.1975 її бабка [PERSON] , на підставі Договору дарування, посвідченого Балаклійською державною нотаріальною конторою, подарувала їй 2/3 частки належного їй вищевказаного будинку, який вони потім спільно перебудували, та внаслідок чого їм з бабкою був виданий новий правовстановлюючий документ. Весь час вона та [PERSON] були зареєстровані (прописані) у вищевказаному житловому будинку в установленому законом порядку. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті бабки [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частку вищевказаного житлового будинку. Так як бабка заповіт не склала, то, відповідно до положень ЦК УРСР, який діяв на той час, єдиним спадкоємцем за законом була її мама [PERSON] , яка тоді була живою. З цієї ж причини вона не могла прийняти і оформити за собою спадщину, яка залишилась після смерті бабки [PERSON] . Тому вона продовжувала мешкати в вищевказаному житловому будинку та вести в ньому своє домашнє господарство. Всі особові рахунки в комунальних підприємствах, які були відкриті на ім`я померлої [PERSON] , були переоформлені на позивача. З дня смерті [PERSON] минуло більше 38 років. Весь цей час позивач проживала за вказаною вище адресою в спірному житловому будинку і користувалась та утримувала не тільки свою, а й частку, яка числиться на праві власності за померлою бабкою [PERSON] . Весь цей період вона своєчасно і в повному обсязі сплачувала комунальні платежі, також за власні кошти робила в будинку поточний ремонт і повністю його утримувала. Іншим шляхом набути право власності на зазначене нерухоме майно вона не має можливості. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву та заяв до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло, право власності є непорушним. Згідно ст. 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ». Так, при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до п. 14 вищезазначеної Постанови Пленуму, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві /ч.1ст. 20 ЦК України, ст. 344 ЦПК України/. Ухвалюючи рішення, суд згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] , народилась [INFO] в м. Балаклія Харківської області, і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.03.1954 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.02.1973 року та копією її паспорта серії [NUMBER] від 02.04.1998 (а.с. 4, 8, 9). Батьками мами позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим повторно 26.02.1975 року, та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00027677556 від 03.09.2020 року (а.с. 10, 11). Таким чином, [PERSON] доводиться позивачу рідною бабкою по лінії матері [PERSON] . Позивач [PERSON] проживала разом з бабкою [PERSON] , були зареєстровані (прописані) в установленому законом порядкув будинку [ADDRESS] , про що свідчить відмітка в паспорті позивача серії [NUMBER], виданому 02.04.1998 року Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області, та підтверджується записами в Домовій книжці будинковолодіння(а.с. 6, 12-15). Зазначений будинок належав [PERSON] на підставі Свідоцтва на право власності, виданого Балаклійським міськкомунгоспом 09.08.1949 року. 26.06.1975 [PERSON] , на підставі Договору дарування подарувала [PERSON] 2/3 частки належного їй вищевказаного будинку, який вони потім спільно перебудували, та внаслідок чого їм був виданий новий правовстановлюючий документ, а саме, відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 10.01.1980 року Виконавчим комітетом Балаклійської міської ради Харківської області, яке було зареєстроване в Балаклійському БТІ за реєстровим №1478/1409 в книзі №9 стор. 98 від 10.01.1980 року, [PERSON] належить 2/3 часки, а [PERSON] - 1/З частка житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 16, 28). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.08.1982 року відділом ЗАГС м. Балаклія Харківської області (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частку вищевказаного житлового будинку. Так як бабка заповіт не склала, то, відповідно до положень ЦК УРСР, який діяв на той час, єдиним спадкоємцем за законом була мама позивача [PERSON] , яка тоді була живою. З цієї ж причини позивач не могла прийняти і оформити за собою спадщину, яка залишилась після смерті бабки [PERSON] . Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Тому позивач продовжувала мешкати в вищевказаному житловому будинку та вести в ньому домашнє господарство. Всі особові рахунки в комунальних підприємствах сплачуються [PERSON] , що підтверджується довідками з ІІАТ «Харківенергозбут», Балаклійського РВ АТ «Харківобленерго», з РГК «ХАРКІВГАЗ» (а.с. 18-23). 04.09.2020 року за вих. №783/02-17, та 12.11.2020 року за вих. №1072/02-17 Балаклійською державною нотаріальною конторою роз`яснено [PERSON] , що оформити частку житлового будинку в порядку спадкування за нею, як за спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON] не мають можливості, так як діюче на той час законодавство не передбачало спадкування онуками якщо їхні батьки були живими на день смерті бабки (діда) (а.с. 24, 25). Згідно відповіді Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 23.12.2020, наданої на запит суду, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , ніхто зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не звертався (а.с. 45, 46). Судом встановлено, що на теперішній час [PERSON] залишилася єдиним добросовісним володільцем та користувачем зазначеної частки житлового приміщення, яка безперешкодно та безперервно проживає в спірному житловому приміщенні більше 38 років, при цьому здійснюючи оплату за надані комунальні послуги. Під час розгляду справи встановлено, що позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє об`єктом - 1/3 частиною житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на який поширюється строк давності, передбачений вимогами ст. 344 ЦК України, турбувалася долею цього майна та не приховувала того, що ним користується, а також веде домашнє господарство, підтримує будинок в належному стані, оплачує всі комунальні платежі, відповідні податки на землю. З огляду на вище викладені обставини, приймаючи до уваги, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт відкритого, добросовісного, безперервного протягом строків, встановлених чинним законодавством володіння позивачем часткою житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Таким чином, суд приходить висновку що позивачем належно обрано спосіб судового захисту в розумінні ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved