Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

13 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Тому, що сімейні відносини сторін не склались, шлюб між ними було розірвано, після чого дитина залишилась проживати з матір`ю [PERSON] . Починаючи з 2016 року відповідач взагалі не приймає участі у житті дочки, матеріально її не підтримує, у зв`язку з чим позивач просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в сумі 3 000 грн. 00 коп. щомісячно до повноліття дитини. Також, позивач вказує, що утримання [PERSON] потребує додаткових витрат, зумовлених її навчанням та розвитком здібностей, тому просить суд стягнути з відповідача 3 900 грн. 20 коп. понесених додаткових витрат та стягувати в подальшому по 1 000 грн. 00 коп. щомісячно до повноліття доньки. Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності та вимоги позову підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився. У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Судом об`єктивно встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2016 року (справа № 684/68/16-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] залишилась проживати з матір`ю - [PERSON] , а її батько - [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави - учасниці, так і за кордоном. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 цього ж Кодексу передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи даний розмір суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, чи інших обставин, які б мали значення при визначенні розміру аліментів суду не надано, як і доказів хвороб останнього. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. З матеріалів справи вбачається, що позивач надала до суду довідки: про відвідування [PERSON] Студії повітряної акробатики Х-Stream від 07.02.2020 року (вартість навчання у даній студії становить 800 грн. 00 коп. на місяць); про відвідування ДНЗ № 37 «Незабудка» від 07.02.2020 року (вартість харчування та освітніх послуг становить в середньому 456 грн. 24 коп. на місяць); про відвідування гуртку спортивного спрямування «Грація» Хмельницького палацу творчості дітей та юнацтва від 06.02.2020 року. Фактично понесені [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року: 800+800+800+483+505+475+400+452,8+421,6= 5 137 грн. 40 коп. Половину вищевказаних витрат зобов`язаний відшкодувати відповідач, а саме 2 568 грн. 70 коп. Також, позивач просить суд в подальшому стягувати з [PERSON] додаткові витрати на утримання доньки в сумі 1 000 грн. 00 коп. щомісячно. Проте встановлено, що щомісячні додаткові витрати на утримання [PERSON] становлять 800+456,24 (середньомісячна вартість оплати послуг в ДНЗ)= 1 256 грн. 24 коп., а отже відповідач зобов`язаний оплачувати половину таких витрат - 628 грн. 12 коп. (з березня 2020 року). Позивач, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, до таких витрат віднесла і витрати на одяг, що нею купувався для доньки, проте суд не погоджується з таким обґрунтуванням [PERSON] , оскільки витрати на одяг дитини є частиною звичайних витрат на утримання дитини (а не додаткових), на які присуджуються з [PERSON] аліменти. Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial