Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

13 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 жовтня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Виконкомі Багатської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про що вчинено актовий запис № 11. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Станом на день подання позову шлюбно-сімейні відносини з відповідачем у позивача остаточно припинились. Причиною розпаду сім`ї зазначає втрату почуття, різність характерів. Позивач вважає, що подальше шлюбне життя не можливе, оскільки це суперечить його інтересам. Вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати сина, не надає матеріальної допомоги дитині на придбання продуктів харчування та одягу, навчання та проїзд. Зазначає, що дитина навчається в ПТУ № 48 м.Новомосковська та потребує коштів на навчання, харчування, проїзд до місця навчання. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, зазначили, що сім`я остаточно розпалася, відповідач забрала свої особисті речі та частину речей, що належать позивачу та дитині, речі, набуті за час шлюбу та виїхала проживати у інше приміщення. Допомогу сину не надає, дитина є здоровою, проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні. Вказали, що позивач займається домашнім господарством, від якого отримує прибуток, турбується про дитину, забезпечує її належний догляд та утримання, однак грошових коштів, які отримує батько не вистачає на утримання дитини. Відповідач та її представник проти задоволення позову в частині стягнення аліментів заперечили, визнавши позов в частині розірвання шлюбу. Вказали, що дійсно сім`я позивача та відповідача розпалася через втрату почуття взаємоповаги. Визнали, що після виїзду відповідача з житлового приміщення, в якому сторони проживали дитина за власним переконанням залишилася проживати із батьком. Водночас, відповідач надає допомогу в утриманні сина. Передала дитині грошові кошти після розірвання відносин з позивачем в розмірі, що є більшим ніж 4000,00 грн., перед навчальним роком придбавала одяг синові, мобільний телефон, взуття, канцелярські товари та має бажання і в подальшому надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач недбало ставиться до виконання батьківських обов`язків, про що свідчить погіршення поведінки дитини після припинення шлюбно-сімейних відносин між позивачем та відповідачем. Зазначили, що позивач не отримує достатньо коштів на виховання дитини через небажання працювати. Вказали, що відповідач проявляє турботу про духовний та соціальний розвиток сина, є головою батьківського комітету в навчальному закладі, в якому навчається дитина. Зазначили, що відповідач хворіє на серцево-судинне захворювання, внаслідок чого витрачає багато коштів на лікування. Вказали, що в листопаді 2016 року отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000,00 грн., які в наступному передала позивачу з метою оплати останнім вартості навчання дитини в навчальному закладі. Придбавала продукти харчування, які передавала позивачу. Відповідач проживає із сином від першого шлюбу, працює, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні не має. Позивач вчинює дії, які налаштовують дитину проти відповідача. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що є сином позивача та відповідача. В жовтні 2016 року [PERSON] виїхала з житлового приміщення, в якому проживала разом із ним та [PERSON] Він за власним бажанням залишився проживати із позивачем. Під час виїзду [PERSON] позабирала з дому речі, які належали йому та батькові, серед яких ноутбук, який подарував йому батько, компютер. Він навчається в ПТУ № 48 м.Новомосковська, потребує грошових коштів на одяг та харчування, проїзд до іншого населеного пункту для навчання. Про нього піклується батько, надає грошові кошти на харчування, збирає до навчального закладу, готує, пере одяг. Відповідач інколи надає йому грошові кошти шляхом переводу грошей на його банківську картку, при цьому суми складають по 200,00-300,00 грн. та один раз 500,00 або 600,00 грн. Від вчителів знає, що мати цікавиться його успіхами в навчанні, відвідує батьківські збори. Вказує, що з матір`ю спілкуватися не бажає, оскільки при зустрічах остання погрожує йому, ображає. Говорить йому, що він своєю поведінкою не заслужив права користування ноутбуком, який йому купував батько для навчання. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] показав, що є сином [PERSON] та братом [PERSON] Під час проживання його матері із [PERSON] останній ображав [PERSON], наносив їй тілесні ушкодження, через що його мати була змушена виїхати до іншого місця проживання. [PERSON] залишився проживати із [PERSON] В листопаді 2016 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15000,00 грн., які в наступному передала позивачу з метою оплати останнім вартості навчання [PERSON] в навчальному закладі. Вказав, що допомагав матері під час того, як остання виїздила з житлового приміщення за адресою місця проживання позивача та що його мати з речей забрала лише два крісла, диван, телевізор. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків суд приходить до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про одруження серія І-КИ № 150213, 20 жовтня 2000 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне - [PERSON]) О.М. вступили у шлюб. Шлюб зареєстровано Виконкомом Багатської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за актовим записом № 11. 06 грудня 2000 року у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] /а.с.8/. Сторонами в судовому засіданні визнано, що сторони фактично припинили спільне проживання 18 жовтня 2016 року та з цього часу подружжя мешкає окремо. При цьому, як визнано сторонами та підтверджено показами свідків, спільна дитина позивача та відповідача, за її власним бажанням залишилася проживати із позивачем. Також сторонами визнано, що на час звернення до суду сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Позивачем вказано, а відповідачем підтверджено що станом на день подання позову та розгляду справи в суді шлюбно-сімейні відносини сторони припинили. Причиною розпаду сім`ї є різні погляди сторін на спільне життя та обов`язки, сімейні конфлікти та сварки, відсутність поваги один до одного та почуття любові. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (ст.189 СК України). У відповідності до ч.1 ст.190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Місцем проживання фізичної особи згідно із ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Щодо фізичної особи - підприємця ця норма конкретизується у ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (із змінами), де зазначено, що місце проживання фізичної особи - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, що знаходиться за певною адресою, за якою здійснюється звязок з фізичною особою - підприємцем. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спільна дитина сторін [PERSON] проживає із позивачем, договору між батьками щодо виконання обов`язку з утримання дитини, договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно відповідачем не складено, суд вважає за необхідне задовольнити позов про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання спільного сина сторін. При цьому, посилання відповідача та його представника на добровільну виплату частини аліментів відповідачем, отримання відповідачем у борг грошових коштів та подальшу передачу цих коштів позивачу, як на підставу для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів суд до уваги прийняти не може з огляду на відсутність належним чином складеної домовленості сторін про сплату аліментів, доказів одержання позивачем грошових коштів, отриманих відповідачем у борг та цілеспрямування означених коштів саме на допомогу в утриманні дитини. Посилання ж на лише неналежне утримання дитини позивачем, без підтвердження даної обставини належними та допустимими доказами за нормами СК України не є підставою для звільнення відповідача обов`язку утримувати дитину. При вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з того, що сторонами визнано, що стан здоров`я дитини задовільний, відповідач є працездатним та працює, отримує дохід, позивач офіційно не працевлаштований, хоча не має протипоказань до праці, інших непрацездатних осіб утриманні відповідача немає. Відомостей про наявність у власності сторін, дитини нерухомого майна суду не надано. Дитина навчається в ПТУ № 48 м.Новомосковська з 01 вересня 2016 року на денній бюджетній формі навчання. При цьому відповідач перебуває на «Д» обліку Панасівської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини з 2012 року з діагнозом ГБ ІІ ст., СНоІ, кардіосклероз атеросклеротичний, потребує коштів на лікування, внаслідок чого, на думку суду позов підлягає задоволенню частково та з позивача на користь позивача на утримання дитини підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частина від заробітку (доходу). При цьому, з огляду на положення ч.2 ст.184 СК України, суд вважає за необхідне визначити мінімальний розмір аліментів, які не повинні бути меншими ніж 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів суду не надано. Також, у відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернувся з позовом 13 грудня 2016 року, а тому саме з цієї дати суд вважає за необхідне стягувати аліменти на утримання дитини. При вирішенні питання щодо стягнення судових суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial