Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

13 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова, керівника (ліквідатора) Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова Питльованого Петра Володимировича, в якому просить стягнути з Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на його користь невиплачену заробітну плату за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року в розмірі 39031,85 грн. та судові витрати у сумі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що він перебуває у трудових відносинах з Комунальною 5-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на момент подання позову до суду на посаді лікаря стоматолога терапевта з 04.10.1993 року. Його стаж роботи у Комунальній 5-й стоматологічній поліклініці станом на жовтень 2019р. складає 26 років, що дає йому право на 30 % надбавки до посадового окладу відповідно до Колективного договору, зареєстрованого в Департаменті економічної політики Львівської міської ради за № 232 від 22 листопада 2016р. Також додатком 5 до Колективного договору встановлено надбавку до посадового окладу за вислугу років, залежно від стажу роботи, а саме: стаж роботи понад 3 роки -10%; стаж роботи понад 10 років - 20%; стаж роботи понад 20 років - 30%. Зазначає, що починаючи з 01 липня 2019 року по жовтень 2019 року йому не виплачується заробітна плата з невідомих для нього причин, хоча він сумлінно виконує свої посадові обов`язки. Відповідно до наведеного позивачем розрахунку - заборгованість з виплати заробітної плати станом на 31 жовтня 2019 року за період з липня 2019 по жовтень 2019 складає 39031,85 грн. У зв`язку з наведеним, змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просив позов задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює на посаді лікаря стоматолога терапевта в Комунальній 5-тій стоматологічній поліклініці м. Львова з 04.10.1993 року, тобто більше 20 років. Соціально - економічні, виробничі і трудові відносини в Комунальній 5-тій стоматологічній поліклініці м. Львова регулюються Колективним договором, зареєстрованого в Департаменті економічної політики Львівської міської ради за №232 від 22.11.2016 року, у якому сторонами договору є «Роботодавець» - Комунальна 5-а стоматологічна поліклініка м. Львова та «Профспілка» - Первинна профспілкова організація працівників Комунальної 5-ої стоматологічної поліклініки м. Львова. Колективним договором відповідно до п. 3 встановлюються взаємні зобов`язання «сторін» щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності «Профспілки»; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення кваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці. Відповідно до додатку 5 до Колективного договору встановлено надбавку до посадового окладу за вислугу років, залежно від стажу роботи, а саме: стаж роботи понад 3 роки -10%; стаж роботи понад 10 років - 20%; стаж роботи понад 20 років - 30%. Таким чином, [PERSON] , у якого стаж роботи понад 20 років, має право на надбавку за вислугу років понад 20 років - 30% до посадового окладу. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, період заборгованості по невиплаті заробітної плати складає чотири місяці. Сума невиплаченої заробітної плати, станом на 31 жовтня 2019, враховуючи посадовий оклад з надбавкою становить - 39031,15 грн. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з липня 2019 по жовтень 2019 року становить 39031,15 грн. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з розрахунку посадового окладу лікаря стоматолога Терапевта [PERSON] , поданого позивачем у позовній заяві, посадовий оклад якого з липня по жовтень 2019 року складає разом із надбавками - 9757,79 грн., разом заборгованість відповідача перед позивачем становить 39031,15 грн., а саме: 9757,79 грн. (посадовий оклад з липня по жовтень 2019 рр.) х 4 = 39031,15 грн. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем та з липня 2019 року по жовтень 2019 року, йому не було виплачено заробітну плату, суд вважає, що заборгованість по заробітній платі у розмірі 39031,15 грн., згідно до розрахунку підлягає стягненню. Крім того відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних представником, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача [PERSON] також просить стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 5000 грн., однак у судовому засіданні представником [PERSON] не надано жодних доказів наданих послуг, виконаних представником, тому у цій частині слід відмовити. На підставі ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 840, 80 грн.

Outcome: partial