Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

14 червня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Тиницької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтований тим, що 26 січня 2013 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в обсяг якої входить спірна земельна ділянка, а позивач є спадкоємцем після померлої, у звязку із чим він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено в оформленні права власності на земельну ділянку, так як оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий померлій [PERSON] втрачений, а тому позивач не може отримати свідоцтво про право на спадкове майно. У судове засідання сторони не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позовні вимоги визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 201185 (а.с.7) [PERSON] померла 26 січня 2013 року. Свідоцтвом про народження серії ІІ АВ № 611293 (а.с.8) підтверджується, що померла була матірю позивача. Померла [PERSON] мала у власності земельну ділянку загальною площею 5.27га, яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Тиницької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, право на яку підтверджувалось державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ ЧН № 012229 (а.с.11). Крім того, листом Відділу держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області від 07 червня 2016 року № 29-28-99.3-1852/2-16 (а.с.12) підтверджується вартість вказаної земельної ділянки та належність іі померлій [PERSON] Відповідно до інформації приватного нотаріуса Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.13) спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита за заявою позивача. Державний акт, що підтверджував право померлої [PERSON] на земельну ділянку, був втрачений, що підтверджується оголошенням в газеті (а.с.14). У звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку позивачу було відмовлено в оформлені права на земельну ділянку, що підтверджується листом приватного нотаріуса Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.13). З встановленого випливають наступні висновки. Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до пункту «г» статті 81, частини першої статті 131 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216; 1217; 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що виникнення права власності в даному випадку повязується з правом спадкування, суд вважає, що позивач набув його після смерті [PERSON] Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. А стаття 392 ЦК дозволяє визнавати право власності у разі відсутності документа, що його засвідчує. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої 26 січня 2013 року [PERSON], але оформити своє право на спірну земельну ділянку не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельну ділянку не порушує права та законні інтереси інших осіб. Крім того, судом враховується, що відповідач позовні вимог визнав, що відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Outcome: approved