Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

14 травня 2019 року, позивач - [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про надання дозволу на виїзд дитини - [PERSON] , [INFO] , з України без згоди та супроводу батька - [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що вона є матір`ю відповідача та рідною бабусею його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час позивач бажає виїхати з дитиною за межі України до родичів та на оздоровлення. Відповідач у добровільному порядку згоди на виїзд дитини не надає, тому позивач змушена звернутися до суду. Позивач гарантує повернення дитини до України. Таким чином, позивач просить суд: надати дозвіл без згоди батька - [PERSON] на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, з метою відпочинку та туризму у будь-який час: протягом строку з 27.07.2019 року по 31.08.2019 року у супроводі бабусі - [PERSON] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 16-17). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2019 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 25-26). Позивач у судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 22). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити та надати дозвіл на виїзд дитини - [PERSON] , [INFO] , з України без згоди та супроводу батька - [PERSON] (а.с. 23). Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування та ухвалення законного рішення в інтересах дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 25.06.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до заяви позивача, третьої особи - [PERSON] . В ., представника третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є матір`ю відповідача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с. 7). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько - [PERSON] та матір - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 830, свідоцтво серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи (а.с. 8). Дитина - [PERSON] проживає з матір`ю - [PERSON] , яка залучена в якості третьої особи по справі, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/3-9510 від 16.05.2019 року (а.с. 10) та перебуває на її утриманні. Згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вважає, що виїзд дитини за межі України сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, тому вимоги у частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон підлягають задоволенню. Щодо строку, на який позивач просить надати дозвіл, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно зі п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № №235/139/16-ц. Суд вважає, що надання позивачу дозволу на виїзд дитини з України без згоди та супроводу батька, за умови надання матір`ю нотаріально посвідченої згоди, до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, з 27.07.2019 року по 31.08.2019 року буде відповідати нормам чинного законодавства та забезпечить рівні права та обов`язки батьків у вихованні дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved