Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

14 липня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Новоодеський РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області, про визнання права власності на частину квартири та зняття арешту. В подальшому [PERSON] змінила свої позовні вимоги та просила також визнати за нею право власності на частину автомобіля та зняти з нього арешт. В своїх вимогах позивач посилалася на те, що підчас виконання виконавчого листа №482/197/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу , постановою державного виконавця 24.04.2015 року накладено арешт на все майно її чоловіка [PERSON] Позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.09.1978 року, перебуваючи в шлюбі вони в 2000 році купили квартиру [ADDRESS], також 20.10.2011 року за спільні кошти вони купили автомобіль RENAULT SCENIC, реєстраційний номер [NUMBER], вищевказане майно було зареєстроване на імя її чоловіка [PERSON] Оскільки зазначене майно придбано [PERSON]А та позивачем в шлюбі, то воно є спільною сумісною власністю подружжя. Однак а ні кредитор, а ні державний виконавець не зверталися до суду за визначенням і виділенням частки боржника у майні, яким вона володіє разом з позивачем. Позивач вказує, що таким чином постановою про арешт майна боржника від 24.04.2015року порушено її права власника зазначеного майна, а тому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири, 1/2 частину автомобіля та зняти з них арешт. Позивач в судове засідання не зявилася, але її представник [PERSON] надав до суду заяву в якій просив суд справу слухати за їх відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій вказав що позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з копії матеріалів виконавчого провадження ВП №47259734 з примусового виконання виконавчого листа №482/197/15-ц виданого 14.04.2015року Новоодеським районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 170534,70грн., в межах цього провадження постановою державного виконавця від 24.04.2015 року було накладено арешт на все майно, яке належить боржнику [PERSON] Позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.09.1978 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 345073 виданим Новоодеським РВ ЗАГС Миколаївської області 23.09.1978 року. Дослідивши свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане виконавчим комітетом Новоодеської міської ради 11.08.2000 року за №148а, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданий реєстраційною службою Новоодеського РУЮ Миколаївської області від 25.03.2014 року за № 19486043, технічний [NUMBER] автомобіля [NUMBER], судом встановлено, що вищевказані квартира та автомобіль були придбані [PERSON] під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем. Згідно ст.ст.22, 28 КпШС УРСР та ст 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, крім речей індивідуального користування. Відповідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними. З вищевикладеного видно, що позивачу належить ? частина квартири №10, що знаходиться за адресою Миколаївська область, м. Нова Одеса, вул. Бузька, 47, та ? частина автомобіля [NUMBER], а відтак позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на них підлягають задоволенню. Згідно ст.321 ЦК України \~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366\~ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи стягувач не звертався до суду з позовом про виділення частки із спільного майна позивача та боржника [PERSON], рівно як і державний виконавець не звертався з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами у порядку ст.379 ЦПК України. З наведеного видно, що постановою ВП № 47259734 від 24.04.2015 року про арешт усього майна належного боржнику [PERSON] було порушено права позивача як власника ? частки цього майна оскільки це було здійснено без вчинення передбаченої законом процедури виділення частки майна боржника. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту теж підлягають задоволенню.

Outcome: approved