Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

12 серпня 2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська торгова компанія» (далі - ТОВ «Одеська торгова компанія») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що наказом № 6 від 13.09.2019 р. ТОВ «Одеська торгова компанія» прийнято його на роботу водієм автотранспортних засобів. 15.03.2020 р. відносно нього було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. 16.03.2020 року його було не допущено до свого робочого місця шляхом блокування електронного пропуску до підприємства з невідомих причин. 24.06.2020 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення і закрито провадження по справі. 26.06.2020 року до ТОВ «Одеська торгова компанія» було направлено адвокатський запит з проханням надати копію наказу про його звільнення та інформацію стосовно причин затримки видачі йому трудової книжки. 01.08.2020 року по пошті він отримав трудову книжку, в якій зазначено, що його було звільнено 30.04.2020 року відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП, тобто за угодою сторін. Вважає, що його звільнення проведено із порушенням трудового законодавства України, оскільки 30.04.2020 року він не писав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін та не був ознайомлений із наказом про звільнення, тому що був відсутній на підприємстві у цей день. У зв`язку з цим просить визнати незаконним та скасувати наказ № 13-к ТОВ «Одеська торгова компанія» про його звільнення, поновити його на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «Одеська торгова компанія» з 30.04.2020 року, стягнути з ТОВ «Одеська торгова компанія» середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та доводи, викладені у їх обґрунтування в позовній заяві, підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Одеська торгова компанія» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, частково не визнав і обставини по справі, у письмовому відзиві та у судовому засіданні пояснив, що позивача було прийнято на роботу на підставі Наказу про прийняття на роботу від 13.09.2019 р. на посаду водія автотранспортних засобів, підрозділ Автогосподарство, з 16.09.2019 р. 30.04.2020 р. наказом директора ТОВ «Одеська торгова компанія» позивача звільнено на підставі заяви [PERSON] про звільнення згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Заробітну плату отримав в повному обсязі за березень-квітень 2020 р. включно, що підтверджується підписом останнього у відомостях на виплату грошей. Написавши власноручно заяву про звільнення, позивач отримав копію наказу про звільнення, однак, свідомо уникав отримання трудової книжки, про що було складено відповідний акт у день звільнення. Оскільки письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою керівництво не мало, трудова книжка була направлена позивачу засобами поштового зв`язку після письмового запиту, поданого адвокатом в інтересах [PERSON] , Петровим В.С . Крім цього, вважає, що позивачем було пропущено місячний строк позовної давності при зверненні до суду, який відраховується з моменту, коли позивач був ознайомлений з наказом про звільнення, а саме - з 30.04.2020 року, однак позивач звернувся до суду лише 12.08.2020 року. А твердження позивача, що він перебував у вимушеному прогулі з 16.03.2020 р. протирічить його ж посиланню на право звернення до суду із позовом за вирішенням трудового спору у тримісячний строк з дня, коли він дізнався про порушення свого права тощо (а.с.29-31). Представник позивача, у свою чергу, зазначив, що вважає, що строк позовної давності при зверненні до суду не пропущений, оскільки має відраховуватися від дати, коли позивач отримав трудову книжку - а саме, від 01.08.2020 року, до того ж позивача належним чином не було повідомлено про необхідність отримання трудової книжки. Крім того, зазначив, що 01.08.2020 р. він отримав лише трудову книжку, а наказ про його звільнення від 30.04.2020 р. він вперше побачив у відзиві на позов 16.11.2020 р. (а.с.51-54). Ззазначив, що 30.04.2020 р. він був у судовому засіданні в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області, у підтвердження чого подав судову повістку на його ім`я з викликом (повідомленням) на 30.04.2020 р. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] було прийнято на роботу на підставі Наказу про прийняття на роботу від 13.09.2019 р. на посаду водія автотранспортних засобів, підрозділ Автогосподарство, з 16.09.2019 р. (а.с.9,32 зворот). Згідно копії заяви від 30.04.2020 р. [PERSON] просить звільнити його з займаної посади з 30.04.2020 р. за згодою сторін (згідно п.1 ст.36 КЗпП України). Заява надрукована, містить рукописно вчинений запис дати «30.04.2020 р.», підпис та прізвище « [PERSON] » (а.с.34). Відповідно до копії Наказу № 13-к-0000000021 [PERSON] звільнено з 30.04.2020 р. за заявою останнього від 30.04.2020 р. за п.1 ст. 36 КЗпП України, наказ містить підпис працівника та рукописно вчинено дату « 30.04.2020 року » у графі «З наказом (розпорядженням) ознайомлений» (а.с.35). Копії відомостей на виплату грошей за березень та квітень 2020 р. містять підписи позивача (а.с.41-44). Оригінали вказаних документів за ухвалою суду від 02.02.2021 р. було надано суду 11.03.2021 р. При чому, оригінали вказаних документів було витребувано за клопотанням представника позивача, оскільки останній зазначав, що позивач заяву про звільнення не підписував, з наказом про звільнення не знайомився, на вказаних документах стоїть не його підпис, заробітну плату у березні (за березень після 15.03.2020 р. ) та квітні не отримував, відомості про отримання заробітної плати не можуть містити його підписи, підписи здійснено не власноручно, а за допомогою технічних засобів, та, у разі надання оригіналів, будить просити призначити проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.94). 11.06.2021 р. у судовому засіданні представником позивача за питання суду було заявлено, що клопотання про призначення почеркознавчої експертизи сторона позивача заявляти не буде. У свою чергу суд роз`яснив позивачу та його представникові насідки нез`явлення відповідного клопотання про призначення судової почеркознавої експертизи, а саме, що справо буде розглядатись на підставі наданих суду сторонами доказів тощо. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Виходячи зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заяву про звільнення від 30.04.2020 р. підписано саме позивачем [PERSON] , ним же вчинено підпис в наказі № 13-к-0000000021 від 30.04.2020 р. про припинення трудового договору (контракту) про ознайомлення з наказом, а також підписи у відомостях на виплату грошей за березень та квітень 2020 р. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно вимогам п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58 (далі - Інструкція), якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки; пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Так, позивач посилається на порушення відповідачем строків вручення трудової книжки позивачу. Проте, суд не може погодитись із твердженням позивача, оскільки, [PERSON] не було отримано трудової книжки не з вини відповідача, а, як вбачається з копії акту від 30.04.2020 р., через відмову в її отриманні позивачем (а.с.45). Крім того, виходячи з системного аналізу вказаних норм, поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки має надсилатись працівникові у разі відсутності останнього у день звільнення. Але, заява про звільнення була датована 30.04.2020 р., цією ж датою було проставлено підпис про ознайомлення із наказом про звільнення, тобто, фізично позивач міг отримати трудову книжку саме у день звільнення. Посилання ж позивача, що 30.04.2020 р. він був в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області не спростовує той факт, що 30.04.2020 р. він міг подати і заяву про звільнення тощо. Виходячи зі змісту п. 4.2 вказаної Інструкції, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Тому суд погоджується, що лише після отримання письмового звернення від представника позивача щодо надіслання трудової книжки поштою, відповідач виконав вимоги трудового законодавства і надіслав трудову книжку позивачу поштовим відправленням. Отже, порушень трудового законодавства відповідачем у даних правовідносинах суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed