Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в смт. Зарічне, Рівненської області, вул. Волинська, 5 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 10 травня 2003 року помер її чоловік [PERSON]. Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в смт. Зарічне, Рівненської області, вул. Волинська, 5. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, та прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майно. Відповідачі по справі також є спадкоємцями першої черги за законом, які також прийняли спадщину. Покликаючись на те, що вона не має можливості оформити право власності на будинок в нотаріальній конторі, у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів, змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Згідно письмової заяви просить розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.56). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Подали суду заяви про визнання позову. Справу просять розглядати за їх відсутності та задоволити позов (а.с.49,43). Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не ведеться. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 10 травня 2003 року помер чоловік позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ГЮ № 130050 від 12 травня 2003 року (а.с.17). Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно. За технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 5 вул. Волинська, смт. Зарічне, Рівненської області, власником будинку зазначений спадкодавець [PERSON] (а.с.18-20). Згідно будівельного паспорта земельної ділянки на житловий будинок № 5 на вул. Федорова, смт. Зарічне, забудовником зазначений спадкодавець [PERSON] (а.с.11). Рішенням виконкому [PERSON] народних депутатів Ровенської області УРСР від 24 травня 1988 року спадкодавцю [PERSON] було надано право на будівництво житлового будинку на вул. Федорова, 5 смт. Зарічне (а.с.11). Рішенням виконкому [PERSON] селищної ради Рівненської області від 23 вересня 2016 року № 114, поштову адресу житлового будинку на вул. Федорова, 5 смт. Зарічне, Рівненської області, який належить [PERSON], змінено на вул. Волинська, 5 смт. Зарічне, Рівненської області (а.с.22). Судом встановлено, що позивач є дружиною померлого [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії I-ГЮ № 255667 від 18 листопада 1981 року (а.с.9), а тому згідно ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (який був чинний на час виникнення спадкових правовідносин) є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку № 186а с. Муравин, Зарічненського району видно, що позивач на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала за вказаною адресою разом з спадкодавцем [PERSON], а тому у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. З вказаної будинкової книги видно, що діти спадкодавця відповідачі по справі, також прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані та проживали за однією адресою із спадкодавцем (а.с.15-16). В силу ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Поряд з цим, відповідачі визнали предявлений позов, подавши до суду заяви про визнання позову (а.с.43,49). В абзаці третьому п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків встановлених законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одним із загальних засад цивільного законодавства. Оскільки закон не містить обмежень з приводу визнання відповідачами позову про право на спадщину, а визнанням [PERSON] та [PERSON] позову своєї матері не порушуються будь-які субєктивні цивільні права, свободи чи інтереси не лише відповідачів, але й інших осіб, тому ці обставини не можуть бути перешкодою для визнання права власності на спадкове майно за позивачем. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 жовтня 2016 року вбачається, що після смерті [PERSON], 05 жовтня 2016 року заведено спадкову справу № 59605647, номер у нотаріуса 140 (а.с.23). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою від 05 жовтня 2016 року державний нотаріус [PERSON] районної державної нотаріальної контори Рівненської області відмовив позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: смт. Зарічне, вул. Волинська, 5 рівненської області, з підстав відсутності правовстановлюючого документа на цей житловий будинок (а.с.24). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки [PERSON] при житті не оформив та не отримав правовстановлюючий документ на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Оскільки позов задоволено повністю, відтак з відповідачів на користь позивача слід присудити 1361,41 грн. документально підтверджених судових витрат (а.с.1). На підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 12, 328, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved