Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

13.03.2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 4160 гривень, мотивуючи тим, що 10.10.2013 року вона передала у борг відповідачу 16000 рублів Російської Федерації, що було оформлено розпискою. Відповідач зобов'язався повернути кошти до 10.11.2013 року. До теперішнього часу [PERSON] суму боргу позивачці не повернув. На неодноразові вимоги позивача повернути борг, відповідач не реагує. Просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму неповернутого боргу, що в еквіваленті на гривні України складає 4160 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,60 гривень. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення відповідно до позовної заяви. Крім того, позивачка пояснила, що відповідач працював у [PERSON], який мешкає в Росії. Оскільки [PERSON] мав заборгованість по аліментам, йому було заборонено виїзд з України. [PERSON] вирішив надати [PERSON] кошти, щоб він здійснив розрахунок по заборгованості. Щоб не передавати кошти через кордон, [PERSON] попросив її надати [PERSON] 16000 рублів Росії. Вона надала кошти, про що [PERSON] написав їй розписку. Як він договорювався з [PERSON], їй не відомо, але ж він повинен кошти саме їй, а не [PERSON], що підтверджено розпискою. Просила задовольнити позовні вимоги. [PERSON] позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він працював в Росії у [PERSON]. Коли його не пропустили через кордон до Росії, у зв'язку з наявністю заборгованості за аліментами, [PERSON] сказав, що допоможе виплатити заборгованість. Він передав своїй знайомій [PERSON] 16000 рублів, які вона отримала на кордоні. Цими коштами була погашена його заборгованість по аліментам. За домовленістю [PERSON] повинен був відробити вказану суму у [PERSON]. Однак, коли гроші були отримані, [PERSON] попросив його, на всяк випадок, написати на ім'я позивачки розписку, що він і зробив. В подальшому він відпрацював у [PERSON] вказані кошти, але розписку йому не повернули. Вважає, що він ніяких коштів позивачці не повинен. Він не має будь-яких письмових доказів того, що відробив вказану суму у [PERSON], а також того, що між ним, позивачкою та [PERSON] була така домовленість. Суд, дослідивши вимоги та обґрунтування позову, надані докази, вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. За розпискою від 10.10.2013 року відповідач [PERSON] отримав безпосередньо у [PERSON] кошти в розмірі 16000 рублів Російської Федерації, з зобов'язанням їх повернути 10.11.2013 року. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови розписки та борг не повернув. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, що засвідчує передачу йому позикодавцем певної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може прийняти доводи відповідача, щодо того, що він суму позики відпрацював у [PERSON], оскільки будь-яких доказів наявності правовідносин між ним, позивачкою та [PERSON] стосовно порядку повернення суми позики, відповідачем не надано. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved