Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

14.10.2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено. З [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 24767 грн. 76 коп., яка складається з наступного: 5980 гривень 73 копійки заборгованість за кредитом; 17131,42 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 273,22 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, штрафи у сумі 500 грн.,/ фіксована частина/, та 1155,61 гривень штраф /процентна складова/, а також судовий збір у розмірі 247,68 гривень. Не погодившись з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку. Просив рішення скасувати та винести нове. Обґрунтовуючи доводи скарги зазначає, що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права. Вважає, що суд не взяв до уваги наступні факти: 1. Те що сплив строк позовної давності. 2.Позивач без згоди відповідача передав конфіденційну інформацію щодо [PERSON] та його картки третій особі- ТОВ «Кредит Колекшн Груп». 3. Не було взято до уваги, що відповідач звертався до позивача з заявою про видачу договору, та у зв'язку з тим що він не отримав текст договору, то написав заяву про відмову від договору у 14 денний строк. У судовому засіданні представник позивача апеляцію підтримав, та попросив суд її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суду надав заяву про розгляд його апеляційної скарги у його відсутність / а.с.105/; Судом першої інстанції встановлено наступне. 14.10.2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позов тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 11 жовтня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн.00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник умов кредитування не виконав у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість станом на 31 серпня 2013 року у сумі 24767 грн. 76 коп., яка складається з наступного: - 5980 грн. 73 коп.- заборгованість за кредитом; - 17131 грн.42 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -500,0 грн - штраф / фіксована частина/; - 1155 грн.61 коп - штраф/ процентна складова/; Згідно заяви відповідача від 11 жовтня 2006 року , [PERSON] просив позивача відкрити рахунок та надати кредитну картку з сумою кредитного ліміту 3 000, 00 гривень, з базовою процентною ставкою36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з порядком погашення заборгованості, щомісячним платежем у розмірі 7 % від суми заборгованості, останній ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши цю заяву. Відповідно до заяви від 11 жовтня 2006 року, про відкриття рахунку та надання кредитної картки, 14 листопада 2006 року відповідач отримав у позивача кредитну картку з пін кодом, що підтверджується його підписом. Відповідно до п. 6.5; 6.6; 8.6 умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах , передбачених цим договором; у разі невиконання зобов'язань за цим договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку; при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 ,00 гривень + 5% від суми позову Судом не прийнято до уваги посилання відповідача про те, що він звертався до представників позивача про припинення дії договору, оскільки позивачем не надано суду доказів в підтвердження своїх доводів. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що в порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором б/н від 11.10.2006 р., яка відповідно до розрахунку станом на 31.08.2013 року становить 24 767, 76 грн. (а. с. 4-6) З вказаними висновками суду першої інстанції не можливо погодитися, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Апеляційним судом встановлено, що згідно Умов та правил надання банківських послуг, наданих позивачем, мінімальний обов'язковий платіж це розмір боргових зобов'язань позичальника, які щомісячно підлягають сплаті позичальником на протязі строку дії картки. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Відповідно до п.4.5 позивач доручив Банку списання коштів у валюті кредитного ліміту у межах сум належних до сплати по цьому договору при настанні строку платежу. Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць». Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається. Як вбачається розрахунку заборгованості / а.с.4-6/, відповідач коштами наданими йому Банком не користувався, й позивач, відповідно до п. 5.6. Правил користування карткою самостійно списував кошти у валюті кредитного ліміту у межах сум належних до сплати по цьому договору при настанні строку платежу. Перевитрати платіжного ліміту по картці, відповідно до розрахунку, настали 7 жовтня 2007 року/ а.с.5/. Відповідно до положень п.9.4 Умов, Банк повинен був по сплину 6 місяців після цієї дати, а саме 8 квітня 2008 року, при умові, що Клієнт заборгованість не оплатив у цей термін, картку закрити, а поновити дію карти тільки після повного погашення заборгованості Клієнтом. У заяві щодо отримання вищезазначеної кредитної картки не вказано кінцевий термін повернення грошів, а вказано порядок погашення заборгованості за кредитом , а саме щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Тобто позивач щомісяця повинен був сплачувати заборгованість у сумі 210 грн. на протязі 14 місяців. Позивач наполягав на тому, що строк дії картки - три роки, відповідач - один рік. Позивач надав суду інформацію про картку/ а.с.116/, відповідно до якої строк дії картки до жовтня 2009 року, тобто 3 роки. Позивачем не заперечувався той факт, що [PERSON] не продовжувався строк дії картки та нова картка йому не видавалась. Відповідно до положень статті 257 та частини 3 статті 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що було зроблено відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції. Враховуючи, що відповідно до заяви відповідача позивач щомісяця повинен був сплачувати заборгованість у сумі 210 грн. на протязі 14 місяців, апеляційний суд вважає,що у позивача виникло право вимагати повернення кредиту/ щомісячного платежу/ згідно умов договору з 14 грудня 2007 року, враховуючи, що картку позивач отримав тільки 14 листопада 2007 року./ а.с.7 зворотна сторона/. Крім того, як вбачається розрахунку заборгованості / а.с.4-6/, відповідач коштами наданими йому Банком не користувався, й позивач, відповідно до п. 5.6. Правил користування карткою самостійно списував кошти у валюті кредитного ліміту у межах сум належних до сплати по цьому договору при настанні строку платежу. Перевитрати платіжного ліміту по картці, відповідно до розрахунку, настали 7 жовтня 2007 року/ а.с.5/. Відповідно до положень п.9.4 Умов, Банк повинен був по сплину 6 місяців після цієї дати, а саме 8 квітня 2008 року, при умові, що Клієнт заборгованість не оплатив у цей термін, картку закрити, а поновити дію карти тільки після повного погашення заборгованості Клієнтом. Позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права лише 14 жовтня 2013 року, проте у нього таке право виникло, згідно заяви, наданої відповідачем 14 грудня 2007 року, а відповідно до умов надання кредиту,/ п.9.4./, на які посилався позивач - 8 квітня 2008 року. Таким чином, у суду першої інстанції не було законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], у зв'язку зі спливом строку позовної давності, при умові, що відповідач просив суд прийняти до уваги про те що у позивача сплинув строк позовної давності на звернення до суду про захист свого порушеного права. З цих підстав апеляція у цій частині підлягає задоволенню, а рішення скасуванню. Не заслуговують на увагу доводи апелянта у частині того, що позивач без згоди відповідача передав конфіденційну інформацію щодо [PERSON] та його картки третій особі - ТОВ «Кредит Колекшн Груп», та факт того, що відповідач звертався до позивача з заявою про видачу договору, та у зв'язку з тим що він не отримав текст договору, то написав заяву про відмову від договору у 14 денний строк, бо цей факт не був доведений ним у суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції дає підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, що є підставою для скасування рішення.

Outcome: dismissed