Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

14 червня 2021 року [PERSON] звернувся із вказаним позовом в якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарчими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після якого відкрилась спадщина у виді вказаного житлового будинку, право власності на яке підтверджене свідоцтвом про право особистої власності від 20 червня 1977 року. Згідно з рішенням виконавчого комітету Великоолександрівської селищної ради від 10 червня 1977 року № 86/11 нумерацію вказаного будинку було змінено з [ADDRESS] . Будинок був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , що вбачається з факту перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] та способу набуття права власності на будинок і введення його в експлуатацію в 1976 році і отримання правовстановлюючого документу у формі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок [INFO] . Після смерті батька спадкоємцями є позивач [PERSON] , його брат [PERSON] , дідусь [PERSON] та сестра [PERSON] . При цьому, [PERSON] та [PERSON] не претендують на частку у спадковому майні, а [PERSON] відмовилась від спадщини. На сьогоднішній день єдиним місцем проживання позивача є вказаний будинок. Він продовжує сплачувати комунальні послуги (квитанції додаються) та доглядати за будинком, вести господарство, а отже є повноправним власником на вказаний житловий будинок. Саме тому, позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав на майно померлого, як спадкоємець першої черги, спадкова справа № 66308189. Проте, нотаріус позивачу відмовила з тієї причини, що відмова від спадщини другого спадкоємця першої черги, а саме [PERSON] є неприйнятною та порекомендувала звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на вищевказаний житловий будинок у судовому порядку. Власником вищезазначеного будинку залишається померлий [PERSON] . На судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що він фактично проживав у вказаному будинку на момент смерті батька, доглядав за будинком після його смерті, на власний розсуд розпорядився усіма особистими речами померлого. При цьому, відповідачі у вказаному будинку не проживали фактично, оскільки його брат в цей час перебував на службі у Збройних Силах, а дідусь проживав по сусідству. На судовому засіданні представник [PERSON] вимоги за позовом підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що підставою для фактичного прийняття спадщини за вказаних обставин є встановлення факту вступу в управління майном померлого. Оскільки відповідачі не вступили в управляння ним впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини вони є такими, що не прийняли спадщину. [PERSON] на судовому засіданні надав військовий квиток згідно з яким він у вказаний час перебував в армії, а [PERSON] пояснив, що він за забирав ощадну книжку після смерті сина у вказаний період. На судовому засіданні [PERSON] пояснив, що на момент смерті від перебував в армії з якої звільнився лише 13 травня 2001 року. В управління майном батька він не вступав. За місцем проживання батька він не проживав після армії. Не заперечив проти визнання права власності за позивачем на все майно, що залишилося після смерті батька. На судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що він проживає по сусідству та допомагав по господарству своєму сину до його смерті. Ощадну книжку сина через значний проміжок часу йому передав його онук, з тим щоб він її зберіг. Впродовж шести місяців ощадної книжки померлого у нього не було. Не заперечив проти визнання за позивачем права власності на все майно померлого. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 128 зробленим 22 листопада 2000 року Великоолександрівським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22 листопада 2000 року). Відповідно до актового запису № 106 зробленого 18 серпня 1979 року Великоолександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (свідоцтво про народження видане повторно серії [NUMBER] ) [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до актового запису № 126 зробленого 31 жовтня 1981 року Великоолександрівським районним відділом записів актів громадянського стану Херсонської області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Матір`ю [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується актовим записом № 102 зробленим 07 вересня 1993 року Великоолександрівським районним відділом записів актів громадянського стану Херсонської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20 червня 1977 року виданого на підставі рішення Великоолександрівської селищної ради № 27/5 від 11 березня 1997 року, та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ХДБТІ від 21 березня 2006 року [PERSON] належить на праві власності Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . Інша Ѕ частка вказаного нерухомого майна належить на праві власності [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 квітня 2006 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ХДБТІ від 16 квітня 2006 року. Відповідно до даних, що містяться в [PERSON] значиться зареєстрованим за вказаною адресою з 22 квітня 2000 року, а [PERSON] зареєстрованим за вказаною адресою з 13 серпня 1999 року. Відповідно до довідки Великоолександрівської селищної ради від 08 жовтня 2019 року № 5604 [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та мав такий склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Великоолександрівської селищної ради від 23 жовтня 2019 року № 3968 [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2001 року. Відповідно до довідки Великоолександрівської селищної ради від 10 жовтня 2019 року № 5634 на момент та після смерті [PERSON] [PERSON] проживав та проживає на даний час за адресою: [ADDRESS] . Він весь період сплачував комунальні послуги та робив поточні ремонти в будинку. На сьогодні проживає за вказаною адресою з сім`єю: дружина [PERSON] , 1985 року народження, син [PERSON] , 2014 року народження. Ощадну книжку відповідачем [PERSON] суду надано не було із посиланням на її відсутність. Відповідно до листа завідувача Великоолександрівської державної нотаріальної контори від 15 червня 2021 року № 517/01-09, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15 червня 2021 року, нотаріус повідомила, що після смерті [PERSON] в установлений 6-місячний строк фактично прийняли спадщину: його батько [PERSON] , 1928 року народження, так як у нього на зберіганні знаходиться ощадна книжка спадкодавця, а також його сини [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 1981 року народження, які проживали та були зареєстровані із спадкодавцем в одному будинку на день його смерті де і зареєстровані по цей час. Донька спадкодавця [PERSON] , 1975 року народження, подала заяву, про те, що спадщину не приймала в установлений законом 6-місячний строк та до суду звертатися не буде. Відповідно до військового квитка серія [NUMBER] від 27 жовтня 1999 року [PERSON] був призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину 09 листопада 1999 року. На підставі Указу Президента України № 89/2001 від 13 лютого 2001 року звільнений в запас 13 травня 2001 року. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав сторін на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані статтями 9, 524, 525, 527, 529, 548, 549, 553, 561 ЦК Української РСР (далі - ЦК УРСР), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п`ять Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення останнього застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до частин першої та другої статті 525 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку зі смертю. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, що втратила чинність 14 березня 2004 року, тобто яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном могли бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд установив, що позивач [PERSON] будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як сини, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується фактом постійної реєстрації та проживання за вказаною адресою як на момент смерті батька так і впродовж шести місяців після цього. [PERSON] відповідно до вказаної будинкової книги хоча був зареєстрований за місцезнаходженням спірного майна, однак фактично у вказаному будинку не проживав та не навідував його впродовж шести місяців після смерті батька. Відповідно до зазначеного військового квитка в цей час він служив у Збройних Силах, що ним не заперечуєтеся. Даних про продовження пропущеного строку вказаним відповідачем та прийняття ним спадщини суду не надано. [PERSON] також є таким, що не прийняв спадщину фактично, оскільки з померлим на час смерті не проживав та не вступив в управління майно померлого впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини. На судовому засіданні він пояснив, що ощадну книжку не забирав після смерті сина, а те, що він пред`являв нотаріусу йому дав позивач. На даний час відповідна ощадна книжка втрачена. [PERSON] , яка за твердженням сторін та інформацією нотаріуса є донькою померлого, не прийняла спадщину у встановленому законом порядку, тобто не вступила у фактичне управління або володіння спадковим майном та не зверталася із заявою про прийняття спадщини до нотаріального органу. Отже, позивач вважається таким, що прийняв спадщину повністю, а отже має право вимагати визнання за ними права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. З огляду на межі заявлених позовних вимог суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю та визнання за позивачем права власності на неї. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді будинку, що належало його батьку, так і відповідачів, які не набули таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті батька, у виді права на земельну ділянку (пай), яке належало останньому на момент смерті та не припинилось у зв`язку з цим. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, вирішення вимоги позову у позасудовому порядку не віднесено до компетенції останніх, відповідачами позовні вимоги позивача не заперечувалися та учать відповідачів обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. Зважаючи на визнання відповідачами позову, яка була прийнята судом, як така, що відповідає вимогам закону, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. На підставі викладеного,

Outcome: approved