Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

14.07.2015 позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, та після усунення недоліків якої просить суд: стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, за останні три роки згідно прожиткового мінімум дітей віком від 6 до 18 років щомісячно, а саме: з 01.07.2012 по 30.09.2012 у сумі 1144 гривні за кожен місяць, з 01.10.2012 по 31.12.2012 в сумі 1197 гривень за кожен місяць, з 01.01.2013 по 30.11.2013 в сумі 1210 гривень, з 01.12.2013 по 30.06.2015 в сумі 1286 гривень за кожен місяць, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що за період з дати розлучення до цього часу відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач також стверджує,що неодноразово, в усній формі, зверталась до відповідача про матеріальну допомогу на дочку, на що отримувала відповідь, що грошей у відповідача не має. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, додатково пояснила, що, якщо відповідач і надав кошти їх доньці, то це були гроші на цукерки, вона сум не знає, безпосередньо їй відповідач кошти не надавав. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за другою дитиною від іншого шлюбу, не працює, внаслідок чого її та їх з відповідачем доньку фактично утримує її другий чоловік. Розмір щомісячний витрат на доньку вона не підраховувала, докази не збирала. Вона може пояснити, що щомісячно витрачає лише на проїзд доньки в школу по 320 гривень, крім того вона щороку сплачу 4000 гривень страхові внески по договору страхування, за яким вона застрахувала їх з відповідачем доньку на випадок нещасного випадку з нею, які будуть витрачені на навчання доньки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що не згоден з аліментами за минулий час, оскільки щомісячно надавав кошти безпосередньо дочці, казав щоб вона передала їх матері. Йому не відомо, чому позивач стверджує, що не отримувала цих коштів, оскільки він від аліментів не ухилявся. В серпні цього року він передав дочці загалом 1500 гривень у звязку з підготовкою до школи. З розміром аліментів він також не згодний, щомісячно він може надавати по 600 гривень, оскільки його середньомісячний дохід складає 3000 гривень, які він підробляє зварювальними роботами на СТО. Він також має на утриманні сина від іншого шлюбу, якому виповнилось два місяці. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 30 жовтня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2012 року, що підтверджується копією зазначеного рішення суду (а.с.2). Згідно з даними паспорта позивача вона з 01.03.2013 року перебуває у зареєстрованому любі з [PERSON] (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК №275141(а.с.3). Згідно з витягом з Домової книги донька [PERSON],02.02.2004 року, зареєстрована з позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище -[PERSON]) [PERSON] за адресою: провул.Огородній, 11 в м.Борисполі Київської області, і дана обставина відповідачем не заперечується (а.с.4-6). Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як передбачено ч.2 та 3 вказаної статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, згідно зі свідоцтва про народження серії І-ОК №306879 має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.27),з матірю якого перебуває у зареєстрованому шлюбі (а.с.26-27). Сторонам було розяснено, що відповідно до вимог ст..ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільній справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі, а також, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, за змістом ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до пояснень сторін, відповідач постійного та регулярного доходу не має, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. При цьому суд бере до уваги, що за змістом ч 2 ст.184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи, що будь-яких належних та допустимих доказів щодо розміру доходів відповідача сторонами не надано, а згідно з поясненнями відповідача його середньомісячний дохід становить 3000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, а з 1 грудня - 1455 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Проте, обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не достатнім. З урахуванням викладеного, а також, враховуючи рівний обовязок позивача та відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дитини, та відсутність будь-яких інших належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру аліментів та щодо матеріального стану відповідача, враховуючи вищенаведений розмір прожиткового мінімуму, визначений законом, суд прийшов до висновку, що зазначений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, і розмір аліментів слід визначити в твердій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно. Крім того, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі за минулий час за період з 01.07.2012 року по 14.07.2015 року є необґрунтованими та не доведеними, враховуючи наступне. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з вимогами ч.2 вказаної статті, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивач звернулась з даним позовом 14.07.2015 року, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду не надано, а відповідач ці обставини заперечує. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду. В звязку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial