Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

13.06.2016 р. представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області з даним позовом, мотивуючи тим, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача і потребує матеріальної допомоги від батька. Батьком дитини є [PERSON] - відповідач у справі. Адвокат у позовній заяві зазначає, що відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання свого сина, зокрема на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо не надає. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх його видів доходів(заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку а також витрати на правоу допомогу. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти обставин наведених у позовній заяві, а саме про те, що він не надає допомоги на утримання дитини. Пояснив, що після розірвання шлюбу із позивачкою 25.07.2013 р. до 20.06.2016 р. [PERSON] з їхнім спільним сином разом проживали у нього в будинку. Всі витрати по обслуговуванню будинку та проживанню ніс відповідач, окрім того всі витрати необхідні на дитину він ділив спільно із позивачем навпіл. Оскільки позивач з 21.06.2016 р. разом з їхнім спільним сином проживають окремо, тому позовну вимогу в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав. Заперечив про задоволення позову в частині стягнення витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2500 грн. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ № 167153, виданого 10.12.2002 року відділом ДРАЦС РС Літинського РУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 61, батьками [PERSON], 01.12.2002 р. записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дітей присуджуються у частці від заробітку (доходу) їх матері, батька або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Судом встановлено, що відповідач отримує регулярні пенсійні виплати, адже відповідно до довідки за № 530/02-20/10 від 23.06.2016 р., виданої УПФУ у Літинському районі Вінницької області, [PERSON] являється інвалідом війни ІІІ групи та отримує пенсію військовослужбовця по інвалідності (а.с. 20). Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, тому суд приходить до висновку, що аліменти слід визначити щомісячно в розмірі 1/4 частки доходу відповідача і до досягнення дитиною повноліття, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом (13.06.2016 р.) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому судом враховано, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 01.01. 2016 р. - 1455 гривень, з 01.05.2016 р. - 1531 гривня, з 01.12.2016 - 1637 гривень, тобто 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на день ухвалення рішення становить 436 грн. 50 коп. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає рішення до негайного виконання у частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно договору про надання правової допомоги по цивільній справі від 08.12.2015 р. (а..с. 8), та квитанції за № 22 від 16.05.2016р., позивач [PERSON] у відповідності до договору про надання правової допомоги сплатила адвокату [PERSON] гонорар в сумі 2500 (три тисячі грн.) за надання правової допомоги та представництво її інтересів (а.с. 9), котрі у своє чергу підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у якості судових витрат. Згідно зі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Outcome: approved