Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

13 серпня 2020 року до суду подано заяву, у якій заявник просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Щолкіне, Ленінського району Республіки Крим, Російської Федерації. Заява обґрунтована тим, що заявник є сином [PERSON] , [INFO] . [INFO] в м. Щолкіне, Ленінського району Республіки Крим, Російської Федерації [PERSON] померла. Отримати свідоцтво про смерть у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), неможливо з причини відсутності у заявника відповідних документів, виданих компетентними органами України. Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності, задовольнити заяву в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про дату час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, до канцелярії суду від начальника Славутицького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява, в якій вона просила проводити судове засідання за відсутності представника, проти задоволення заяви не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити заяву з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження: серія [NUMBER] , виданого 28 грудня 1964 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Куйбишева, Новосибірської області, [PERSON] народився [INFO] в м. Куйбишев Новосибірської області, про що складено відповідний актовий запис № 649. Батьками записані: [PERSON] (російською мовою: [PERSON] ), [PERSON] (російською мовою [PERSON] ). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 червня 2020 року Ленінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] померла [INFO] в м. Щолкіне, Ленінського району Республіки Крим, Російської Федерації, про що зроблено відповідний актовий запис № 170209910001900348002. Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Частиною 2 ст.4 цього Закону визначено, що правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно з п. 18 вказаної Постанови рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Порядок державної реєстрації смерті регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Так, нормою ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234; - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/130234; - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; - повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; - повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] не було пред`явлено жодного документу, виданого компетентними органами України. Досліджені докази підтверджують факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Щолкіне, Ленінського району Республіки Крим, Російської Федерації, яке відповідно до статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є окупованою територією. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що заявник не має можливості надати для реєстрації смерті [PERSON] документи встановленого законодавством України зразка, оскільки свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а встановлення вказаного факту необхідно для реєстрації смерті матері і в подальшому для відкриття спадкової справи та отримання спадщини, що залишилася після її смерті, тому суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved