Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

14 березня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», після зміни назви акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] (після укладення шлюбу, згідно свідоцтва про шлюб серії І-ФП №146315 виданого Очаківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 14 жовтня 2017 року, прізвище [PERSON] змінено на Науменко). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачці кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а остання була зобовязана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідачка не виконувала своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків, її заборгованість станом на 22 лютого 2018 року становить 23822грн. 55 коп. Посилаючись на викладені обставини, просив про задоволення позову. Представник позивача до суду не зявився, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, також зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Крім того, від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідачки, в якій представник зазначила, що вищезазначений кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства є чинним, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки грошові кошти надавались споживачеві не на придбання продукції, а у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що до суду позивачем надано належні докази. Крім того, представник позивача заперечує щодо пропущення ним строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, на що вказує відповідачка, вважає, що строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем при зверненні до суду дотримано. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що просить суд взяти до уваги той факт, що позивачем було збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому просить зменшити суму відсотків. Крім того, у відзиві на позовну заяву, просила застосувати наслідки позовної давності, не заперечувала, що між сторонами по справі було укладено правочин у формі підписаної заяви про надання їй банківських послуг у вигляді видачі кредиту. При цьому, заперечує про укладення будь-яких інших договорів щодо умов надання банківських послуг, а саме щодо збільшення відсотків по вказаному вище договору та надання позивачем на підтвердження цього належних доказів. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладання кредитного договору від 27 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою підтверджується відповідною анкетою-заявою позичальника (а.с. 7). Вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що походять з кредитного договору. Зазначене підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що вона із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки учасників. Відповідачка звернулася до банку з проханням про видачу кредиту в обумовленому розмірі, з свого боку банком її потреби було задоволено та надано кредитні кошти. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Відповідно до спірного договору, позичальниця Науменко (до зміни прізвища [PERSON]) Ю.В. отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом і була зобовязана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на тридцять днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (п. 2.1.1.7.6. Умов). Цей договір містить всі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов даного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний відповідачкою та Банком. При цьому, відповідачка, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинила підпис при укладанні договору власноручно, волевиявлення учасниці правочину було вільним та в письмовій формі. Про згоду Науменко (до зміни прізвища [PERSON]) Ю.В. з умовами договору свідчить також той факт, що вона протягом певного часу користувалася кредитними коштами. Відповідачкою не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір був укладений без її вільного волевиявлення або що вона була обмежена у праві вибору умов кредитування. Отже, умови, передбачені вказаним кредитним договором, не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють відповідачку того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки, укладаючи кредитний договір, вона зобовязувалася повернути позивачеві кредит, сплатити останньому проценти та інші суми по кредиту. Крім того, Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, на який посилається відповідачка у відзиві. Посилання відповідачки на те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Разом із тим, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання строк позовної давності починається заново. Як вбачається з п. 1.1.7.31. Умов та Правил надання банківських послуг, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) становить 50 років, а відтак доводи щодо пропуску строку позовної давності уваги не заслуговують. Отже,\~судом встановлено,\~що відповідачка\~не виконувала\~своїх зобовязань\~зі сплати\~обовязкового щомісячного\~платежу в\~рахунок повернення\~кредиту та\~сплати відсотків\~за його\~користування.\~ЇЇ заборгованість\~за зазначеним\~вище договором\~станом на\~22\~лютого 2018\~року,\~згідно розрахунку заборгованості за договором від 27 грудня 2013 року, складає 23822 грн. 55 коп., з яких: 418 грн. 43 коп. заборгованість за кредитом; 18391 грн. 52 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3402 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також суми штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 1110 грн. 60 коп. (процентна складова) (а.с.5-6). Крім того, із вказаного розрахунку вбачається, що з 01 вересня 2014 року позивачем було збільшено розмір ставки для нарахування процентів до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних. Разом із тим кредитним договором не передбачено збільшення процентної ставки до вказаних розмірів, і в матеріалах справи відсутні докази щодо погодження з відповідачкою такого збільшення. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови договору та не виконала взяті на себе зобовязання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобовязань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Разом з тим, суд вважає що позивачем було збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому проценти на прострочену заборгованість слід стягнути, виходячи з 30 % річних, на суму заборгованості за кредитом 418 грн. 43 коп. за період з 01 вересня 2014 року по 22 лютого 2018 року, тобто за 1271 день, що складає 437 грн. 12 коп. (418 грн. 43 коп. х 30% : 365 х 1271). Крім того, підлягають стягненню проценти, нараховані до 01 вересня 2014 року згідно з розрахунком у розмірі 20 грн. 87 коп., а всього 457 грн. 99 коп. Відповідно підлягає стягненню й штраф (процентна складова) у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками та заборгованості з комісії (418 грн. 43 коп. + 457 грн. 99 коп. + 3402 грн.), що становить 213 грн. 92 коп. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 4992 грн. 34 коп., з яких: заборгованість за кредитом 418 грн. 43 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 457 грн. 99 коп., заборгованість з пені та комісії 3402 грн., штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 213 грн. 92 коп. (процентна складова). Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1762 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 369 грн. 25 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial