Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

12 вересня 2018 року позивач звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із зазначеною позовною заявою, в якій зазначила, що 10.11.2007 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . В період шлюбу - у 2013 році вони придбали автомобіль Chevrolet, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 140 000,00 грн., який зареєстрували на ім`я відповідача і яким користується він і на час подачі позову. В зв`язку з викладеним позивач просить: «Визнати автомобіль марки Chevrolet, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю на теперішній час 140 000,00 грн., спільною сумісною власністю подружжя. Розділити майно, набуте нами за час шлюбу з відповідачем [PERSON] , стягнувши з останнього на мою користь 70 000,00 грн. - вартість Ѕ автомобіля Chevrolet, реєстраційний номер [NUMBER] (140 000 :2 =70 000)». Ухвалою судді від 9 жовтня 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що автомобіль за спільною згодою з позивачем вони продали під час перебування в шлюбі та отримані кошти поділили навпіл. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються ст.ст.60, 63, 70 СК України, відповідно до яких майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2007. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09.02.2018 шлюб розірвано (а.с.4). Під час перебування в шлюбі 23.02.2012 подружжям було придбано автомобіль Chevrolet, реєстраційний номер [NUMBER] , що не заперечувалось відповідачем та визнано ним у відзиві від 25.02.2019. Отже він був спільною сумісною власністю сторін. Також судом встановлено, що 31.01.2018, тобто під час перебування в шлюбі, автомобіль було продано за договором купівлі-продажу відповідачем [PERSON] [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її/його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпорядження відповідним майном (ст.63 СК України). Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, яке, як встановлено судом, було відчужене одним із подружжя під час перебування в шлюбі, позивач належним чином не спростувала презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого подружжя (ч.2 ст.65 СК України) та в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України) і не надала суду будь-яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме проти її волі і не в інтересах сім`ї, що є її процесуальними обов`язками відповідно до ст.ст.11, 81 ЦПК України. У зв`язку з викладеним суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed