Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

13 лютого 2015 року позивач звернувся з позовною заявою до районного суду про визнання за ним як спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], право приватної власності на земельну ділянку площею 3, 75 га, що знаходиться в межах території Іванівської сільської ради Врадіївського району, посвідченого Державним актом на право приватної власності на землю серії МК №058448, виданого 25 жовтня 2004 року Врадіївською районною державною адміністрацією, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері та після її смерті звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини. До спадкового майна входить вказана земельна ділянка. У зв»язку з тим, що у нього оригінал державного акту на землю не зберігся, а дублікат державного акту видається лише власнику земельної ділянки, який помер, це було підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Під час судового розгляду позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився та надіслав до суду письмову заяву про розгляд даної цивільної справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю та просив постановити рішення у зв»язку з визнанням позову. Наслідки визнання йому зрозумілі. Треті особи до суду не з»явились та надіслали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення позивача та його представника, дослідив письмові докази та перевірив законність визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, [INFO] померла [PERSON], місце смерті с. Іванівка Врадіївського району Миколаївської області . На момент смерті із спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. Позивач є сином померлої та на момент смерті проживав в с. Йосипівка Врадіївського району Миколаївської області. До спадкової маси входить земельна ділянка площею 3, 75 га, яка розміщена в межах території Іванівської сільської ради Врадіївського району та надана [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя, а саме 05.12.2005 року, [PERSON] заповіла позивачу вказану земельну ділянку, що підтверджується заповітом від 05.12.2005 року, посвідченого секретарем виконкому іванівської сільської ради [PERSON], реєстровий номер 233. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась та до нотаріальної контори за місцем відкриття спадку ніхто із спадкоємців не звертався, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 20.02.2015 року №39679267. У зв»язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, 27.01.2015 року рішенням Врадіївського районного суду позивачу було встановлено додатковий строк терміном шість місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері. Рішення набрало законної сили 06. 02.2015 року. Позивач звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадку, де 13.02.2015 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу -оригіналу державного акту на земельну ділянку. Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №491/2-15 від 06.02.14 року, сформованого відділом Держземагенства у Врадіївському районі, земельна ділянка площею 3, 75 га, знаходиться в межах території Іванівської сільської ради Врадіївського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником землі є [PERSON], нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час смерті власника становить 65039 грн. 59 коп. Як вбачається з оголошення в газеті « Вісник Врадіївщини» №8 від 31.01.2015 року, оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №058448, виданого 25 жовтня 2004 року Врадіївською районною державною адміністрацією [PERSON], втрачено. Встановив вказані обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, що неможливо зробити у позасудовому порядку через втрату оригіналу правовстановлюючого документу. Так, відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено і в ст. ст. 81, 131 ЗК України, п. 22-1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно чинного законодавства до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Таким чином, встановив у судовому засіданні, що позивач, який є спадкоємцем за заповітом, після смерті своєї матері у законний спосіб прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, де отримала письмову відмову через відсутність оригіналу державного акту на земельну ділянку, а дублікат правовстановлюючого документу видається лише його власнику, який помер, що унеможливлює встановити право власності позивача на спадкове майно у позасудовому порядку, вказане право підлягає захисту через суд. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. За вимогами ст. 126 ЗК України право власності оформлюється відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Підставою для державної реєстрації прав є рішення судів, що набрали законної сили ( ст. ст. 16, 19 Закону).

Outcome: approved