Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

14.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , визначивши третіми особами - виконавчий комітет Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади та службу у справах дітей Новомосковської РДА, в якому просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, а також визначити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином: -побачення з дитиною у вихідні дні батька протягом тижня з залишенням дитини на ночівлю за місцем проживання позивача, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини; -відвідування заходів у дошкільних та навчальних закладах; -відвідування місця проживання, лікування освіти, виховання дитини за домовленістю з матір`ю; -безперешкодне спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів, з урахуванням віку дитини та її розпорядку; -безперешкодне спілкування з дитиною за місцем його проживання у святкові дні - Новий рік, Різдво, Великдень, День народження дитини, наступний день після дня народження дитини, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини; -забезпечення оздоровчого відпочинку протягом 28 діб на рік (14 днів - у літній період, 14 днів - у зимовий період) з правом виїзду до інших міст України, відвідування розважальних, спортивних, оздоровчих закладів. Позов обґрунтований тим, що 21 вересня 2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року шлюб був розірваний, з відповідача на користь позивача, на підставі рішення суду від 21.02.2017 року стягуються аліменти у розмірі ј частки від його заробітку (доходу) щомісяця. Позивач зазначає, що виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення дитини. Між тим, одразу після розірвання шлюбу поведінка відповідача стала не зрозумілою для нього, остання протиправно позбавила його можливості на побачення з дитиною та можливості приймати участь у його вихованні. Не одноразові спроби позивача мирним шляхом врегулювати способи участі у вихованні з дитиною, не дали позитивного результату, внаслідок чого він був змушений звернутися до служби у справах дітей Новомосковської РДА з відповідною заявою щодо визначення способів участі у вихованні свого сина. Розпорядженням голови Новомосковської РДА від 08.09.2017 року йому визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: у вихідні дні батька з 16.00 години до 19.00 години за його місцем реєстрації, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Деякий час відповідач виконувала зазначене розпорядження, однак з вересня 2018 року порушила всі домовленості та припинила спілкування з сином взагалі. Крім того, встановлений розпорядження графік зустрічей не є рівноцінним тим можливостям, які він може надати своєму синові, такий час спілкування є обмеженим, протягом цього часу він не може реалізувати свої права батька та дитини, яка потребує батьківського піклування, виявляє бажання спілкуватися з батьком. Крім того, позивач звертає увагу на те, що він зареєстрований у будинку своїх батьків, в якому створені всі умови для відвідування цього будинку дитиною, яка також має право спілкуватися і зі своїми дідусем та бабусею, проводити час у родинному колі. Сам позивач працює, не має жодних шкідливих звичок, має позитивну характеристику та не має жодних обмежень у своїх правах щодо дитини Таким чином, позивач посилається на те, що відповідач порушує рівність його прав у вихованні дитини, створює надумані перешкоди у вільному спілкуванні, що суперечить інтересам дитини, який потребує не тільки виховання матері, а й батька. Ухвалою від 17 грудня 2018 року відкрите загальне позовне провадження (а.с. 29,30). У відзиві на позов (а.с. 48,49) відповідач спростовує обставини, викладені позивачем у позові і вважає, що позивачем не наведено жодного доказу про те, що вона чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною у спосіб, визначений головою новомосковської РДА у своєму розпорядженні. Відповідач наполягає на тому, що нею створюються всі умови для забезпечення спілкування батька та сина, але вона ставить до позивача певні умови щодо попереднього узгодження часу спільного відпочинку батька та сина, місць відвідування та найменування закладів. Позивач цього не дотримується, дозволяє собі не повідомляти про те, куди він планує піти з дитиною та не враховує при цьому бажання самої дитини на спілкування з батьком. При цьому відповідач не спростовувала того факту, що декілька разів відмовляла позивачеві у тому, щоб він забрав дитиною з собою, але це було обумовлено тим, щоб дитина хворіла та не могла ночувати у нього вдома. Таку поведінку батька матір дитини вважає егоїстичною, направленою виключно на задоволення своїх інтересів та амбіцій, які не направлені на захист інтересів дитини. У відзиві на позов відповідач запропонувала свій графік участі позивача у вихованні з дитиною. У відповіді на відзив позивач фактично погодився із запропонованим графіком відповідача та наполягав на тому, що дитина після досягнення ним шести років має можливість залишатися на ночівлю у нього (а.с. 53). Ухвалою суду від 21 червня 2019 року закінчене підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, надав пояснення щодо обставин, викладених у позові, фактично погодився із графіком побачень та зустрічей, запропонованих відповідачем, за виключенням можливості залишення сина на ночівлю при досягненні ним шести років. В судовому засіданні відповідач не заперечувала проти визначення порядку зустрічей батька з дитиною, але наполягала на тому, що ночівля сина у батька можлива лише після досягнення ним 8 років. Крім того, просила суд враховувати і саме бажання дитини на спільне проводження часу з батьком в тих чи інших умова. При цьому відповідач пояснила суду, що з`ясування думки самої дитини в судовому засіданні не можливе, вислу його віку та нерозуміння проблематики. Представник третіх осіб в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Встановлені в судовому засіданні обставини. У відповідності до свідоцтва про шлюб сторони 21 вересня 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року шлюбі між подружжям розірвано (а.с. 8). [PERSON] народився [INFO] , його батьками значаться сторони по справі, про що свідчить свідоцтво про народження (а.с. 9). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, спору щодо місця проживання між батьками не існує. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16,17). Розпорядженням голови Новомосковської РДА від 08.09.2017 року № Р-376/О/328-17 визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з його малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , а саме: у вихідні дні батька, з 16- години до 19-години за його місцем реєстрації (при попередній домовленості з матерію дитини) (а.с. 19). З огляду на позиції сторін та матеріали справи вбачається, що спір між сторонами виник відносно усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини. Самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися із спільною участю у вихованні та утриманні спільної дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх малолітньою дитиною батька, який мешкає окремо від дитини. До правовідносин, що вникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Статтею 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Позовні вимоги позивача зводились до того, що він позбавлений можливості спілкування та виховання малолітньої доньки, а тому просив суд зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином. Враховуючи рівні права батька щодо дитини із її матір`ю, все ж, при визначенні конкретних способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, слід брати до уваги, найперше, інтереси дитини, оскільки їй не має бути завдано шкоди такими конкретними способами участі, які встановлюються для батька. Тож в даному випадку має бути розумний баланс між забезпеченням належного батьківського виховання, реалізацією батьком своїх прав, і інтересами дитини. Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Під час вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, небайдуже ставлення позивача до виховання дитини свідчить не лише про бажання батька брати участь у спілкуванні та виховання дитини, але і про безпосередню його участь у цьому процесі. Обставини щодо бажання батька та його готовність приймати участь у вихованні сина підтверджена його характеристикою, виданою дошкільним закладом, який відвідує дитина (а.с. 18), характеристикою з місця роботи (а.с. 11), з місця проживання (а.с. 11). За місцем проживання позивача для малолітньої дитини Давида створені всі умови для спільного проводження часу в родині [PERSON] , що підтверджується актом, складеним депутатом сільської ради. Позивач раніше не судимий (а.с. 14), не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра (а.с. 12,13), має постійне місце роботи (а.с. 15), стабільний дохід, виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У даній конкретній справі, належний орган опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської об`єднаної територіальної громади, будучи належним чином повідомленим про наявність такого спору в суді, жодних дій, направлених на надання письмового висновку щодо розв`язання цього спору не надав, окрім акту обстеження житлово-побутових умов позивача, що визнається судом як порушення Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини постанови Кабінету Міністрів від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». В той же час, Служба у справах дітей Новомосковської РДА вважає необхідним залучення до участі Піщанську ОТГ (а.с. 37) та також не надала відповідного висновку. Встановлюючи порядок спілкування батька з сином, суд відступає від порядку, запропонованого Головою Новомосковської РДА у своєму розпорядженні, та вважає за необхідне звернути увагу, що таке розпорядження не залишає права вибору батька на участь у спілкуванні та вихованні дитини, незважаючи на те, що він бажає приймати більш активну участь у спілкуванні та вихованні свого сина. Слід звернути увагу, що батьківство - це велика відповідальність, а роль батька у вихованні дитини важлива не менше, ніж роль матері. Щасливе дитинство і гармонійний розвиток дитини можливі лише за активної участі обох батьків, причому спосіб виховання хлопчика, який проживає з матір`ю, має певні відмінності, які теж потрібно враховувати. За звичай, заради свого сина сторонам у справі (батькам) варто було б порозумітися та без емоцій домовитись про те, як батько буде спілкуватися з дитиною, оскільки дитина проживає з матір`ю та слід було усвідомити, що стосунки батька і сина відіграють життєво важливу роль у становленні особистості майбутнього чоловіка. На жаль, сторони після розлучення не змогли вирішити питання спілкування та виховання малолітнього сина мирним шляхом, що і призвело до судового спору, як і не змогли вирішити спір в суді шляхом укладення мирової угоди. За таких обставин, суд вважає, що доводи відповідача з приводу того, що при визначенні способів участі у вихованні сина, суд повинен враховувати думку самої неповнолітньої дитини, законодавчо не передбачено. Суд не повинен покладати на малолітню дитину відповідальність щодо вирішення спору та встановлення такого порядку спілкування, як «за домовленістю та особистим бажанням дитини», оскільки фактично спір між сторонами не вирішений, а дитина в даних правовідносинах між батьками залишається їх заручником. Враховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, відповідача слід зобов`язати не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні сином та його вихованні. При цьому суд вважає за необхідне визначити наступний графік побачень з сином [PERSON] , [INFO] : -побачення з дитиною кожної суботи або неділі кожного тижня з 10.00 години до 17.00 години, за попереднім погодженням з матір`ю дитини; -після досягнення дитиною шестирічного віку - побачення з дитиною кожної суботи з 10.00 години, з можливістю залишення дитини на ночівлю до неділі, за місцем проживання батька, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини; -побачення з дитиною два дні на тиждень з понеділка по п`ятницю з правом забирати сина з дитячого садочка, іншого навчального закладу, в період часу з моменту закінчення учбового процесу до 19.00 години, за погодженням з матір`ю дитини; -безперешкодне спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів, з урахуванням віку дитини та її розпорядку; -безперешкодне спілкування з дитиною за місцем його проживання у святкові дні - Новий рік, Різдво, Великдень, День народження дитини, за попереднім узгодженням з матір`ю дитини; забезпечення оздоровчого відпочинку протягом 20 діб на рік (14 днів - у літній період, 6 днів - у зимовий період) з правом виїзду до інших міст України. Саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. При цьому, також слід враховувати обставини, які склалися між самими батьками щодо принципового вирішення спору шляхом постановлення відповідного рішення суду, та вік дитини. У відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (а.с. 1) .

Outcome: partial