Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

13 січня 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про визначення порядку користування домоволодінням. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що відповідач [PERSON] є рідним братом позивача [PERSON] та дядько позивачів [PERSON] та [PERSON], вони проживають у [ADDRESS]. Також у будинку проживають їх батьки [PERSON] та [PERSON] В 2008 році за договором довічного утримання батька відповідач став власником домоволодіння. У 2009 році відповідач [PERSON] звертався до суду з позовом про виселення позивача [PERSON] Рішенням суду від 12 липня 2010 року в цій частині позову було відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] був задоволений, було визнано її право користування домоволодінням. Порядок користування домоволодінням не був спірним, поки власником будинку не став відповідач, а ініціатором суперечок - його ж дружина [PERSON] Загальна площа будинку 81,3 кв.м, житлова 48,8 кв.м. Позивачі з народження користуються житловими кімнатами 1-3 площею 8 кв.м, 1-4 площею 7,6 кв.м, і нежилим приміщенням 1-5 площею 7,2 кв.м, усього 15,6 кв.м. У користуванні власника (відповідача) з донькою та батьками знаходяться три житлові кімнати: 1-6 площею 7,1 кв.м, 1-7 площею 7,7 кв.м, 1-8 площею 18,4 кв.м, усього 33,2 кв.м. На підставі викладеного просять суд визначити порядок користування домоволодінням за адресою [ADDRESS], виділивши у користування їм житлові кімнати 1-3 площею 8 кв.м, 1-4 площею 7,6 кв.м, і нежиле приміщення 1-5 площею 7,2 кв.м. Залишити у загальному користуванні кухню 1-2 площею 8,2 кв.м, ванну 1-10 площею 3,9 кв.м (а.с. 21-23). Під час розгляду справи 26.03.2014 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення та припинення права користування чужим майном, який обґрунтовує тим, що 04.03.2008 року між ним та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. За цим договором [PERSON] передав у його власність домоволодіння [ADDRESS]. У 2009 році він звертався до суду з позовом про виселення [PERSON] та її співмешканця [PERSON], але в частині виселення [PERSON] було відмовлено. А її зустрічний позов про визначення права користування житлом - задоволений. Після того, як рішення вступило в законну силу, [PERSON] та її співмешканець переїхали, а її сини залишилися проживати у будинку. Наприкінці 2012 року відповідач [PERSON] та її співмешканець [PERSON] повернулися до його домоволодіння і почали систематично руйнувати і псувати жилі кімнати і домоволодіння в цілому, постійно пиячать, порушували правила співжиття, чим робили неможливим проживання для інших в домоволодінні. За спожиті електроенергію та газ відповідачі з 2011 року не сплачують. Відповідачі та [PERSON] провокували своєю поведінкою скандали і погрожували йому, його батькам і сім'ї фізичною розправою. Тому він неодноразово звертався до міліції. Хоча [PERSON] рішенням суду виселений з його домоволодіння, він все одно мешкає там та руйнує його майно. На підставі викладеного просить суд припинити право користування домоволодінням [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виселити їх з домоволодіння, стягнути судові витрати по справі (а.с.37-41). В судовому засіданні позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали первісний позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили відмовити. [PERSON] заперечувала свою негативну поведінку, пояснила, що дружина [PERSON] - [PERSON] провокує конфлікти. [PERSON] дійсно дошкуляв і їй своїми візитами і скандалами, вона також просила неодноразово залишити цей будинок і його мешканційв у спокої. [PERSON] останнім часом став агресивніший та іноді просто неадекватним. Перед останнім судовим засіданням завдав [PERSON] тілесних ушкоджень - розбив голову. Через деякий час дорогою наніс ножове поранення одному з мешканців вулиці, внаслідок чого був взятий під варту. У [PERSON] дійсно є житловий будинок за межами м.Дніпропетровськ, проте він не введений в експлуатацію, до нього підведена лише електрика, немає опалення і будинок непридатний для проживання в холодну пору року. Крім того [PERSON] допустив там пожежу, і значна частина будинку вигоріла зсередини, прогорів дах. Позивачі [PERSON] пояснили, що вони з народження проживають у будинку, працюють і поводять себе нормально. Вони тривалий час давали гроші на оплату комунальних послуг, аж поки їх дядько ([PERSON]) не почав вимагати звільнити будинок. Вони працюють, алкоголем не зловживають, можуть раз на тиждень у вихідний дозволити слабоалкогольні напої, порядок не порушують. Відповідач [PERSON]. та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення первісних позовних вимог, наполягали на задоволенні зустрічного позову. Так, [PERSON] пояснив, що саме [PERSON] створюють неможливі умови проживання йому як власнику будинку, його сім'ї та хворим батькам похилого віку. [PERSON] систематично пиячить, часто разом з [PERSON], коли він був на волі. Саме вона учиняє скандали, батьки бояться вийти зі своїх кімнат, поки він на роботі. Вона сама не працює, проте має великий будинок, куди не бажає переїхати, хоча деякий час там жила. Жодної участі у витратах на утримання будинку не бере, ні за що не сплачує. Навпаки, [PERSON] без його дозволу почали облицювання частини будинку пінопластом, для чого позривали зовнішнє оздоблення вікон, на поновлення якого потрібні значні кошти. Він сам замовив і оплатив нові металопластикові вікна, які стоять, оскільки [PERSON] перешкоджають у їх встановленні. Також йому декілька разів не було змоги скористатися власним двором, щоб поставити там автомобіль, оскільки один із племінників займав двір, і лише після декількох прохань звільнив його. Племінники з товаришами неодноразово у дворі будинку розпивали пиво, коли він приходив - розходилися. В період розгляду справи п'ють пиво за двором. Подальше їх проживання унеможливлює нормальне співжиття, порушує його права як власника домоволодіння. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази справи, суд не знаходить підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позову. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2010 року, яке набрало законної сили 23.07.2010 року позов [PERSON] задоволено частково, виселено [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS], відмовлено у виселенні [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] задоволено, визнано за нею право користування домоволодінням [ADDRESS] (а.с.11-12). У домоволодінні [ADDRESS], згідно довідки голови квартального комітету від 28.10.2013 року зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з паспортів позивачів, [PERSON] зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS] з 1994 року, [PERSON] зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS] з 2005 року, [PERSON] зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS] з 2002 року (а.с.7-10). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний житловий будинок) [ADDRESS] від 09.01.2008 року має загальну площу 81,3кв.м, житлову 48,8кв.м, допоміжну 32,5кв.м, житловий будинок А-1: 1 - коридор площею 6,7кв.м, 2 - кухня площею 8,2кв.м, 3 - житлова площею 8,0кв.м, 4 - житлова площею 7,6кв.м, 5 - кладова площею 7,2кв.м, 6 - житлова площею 7,1кв.м, 7 - житлова площею 7,7кв.м, 8 - житлова 18,4кв.м, 9 - передня площею 6,5кв.м, 10 - кладова площею 3,9кв.м (а.с.13-16). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить домоволодіння за адресою [ADDRESS], на підставі договору довічного утримання, ВКІ № 457960 реєстр 3-902 від 04.03.2008 року посвідчений Восьмою дніпропетровською нотаріальною конторою (а.с.83). [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 1990 року, як вбачається з паспорту (а.с.42). 22.10.2011 року відповідач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.10.2011р., актовий запис № 1047 (а.с.45) та мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.1998р., актовий запис № 317 (а.с.46). Згідно листів Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України позивач [PERSON] зверталася зі скаргами на дії [PERSON] та його дружину [PERSON], були проведені профілактичні бесіди (а.с.34-35). Згідно листів Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України та постанов про відмову у порушенні кримінальної справи відповідач [PERSON] звертався зі скаргами на дії [PERSON] та її співмешканця [PERSON] були проведені профілактичні бесіди, щодо гр.. [PERSON] заявниця [PERSON] відмовилась від обвинувачення (а.с.48-55). З довідки голови квартального комітету від 21.03.2014 року вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], 1938р.н., [PERSON], 1943р.н., [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.47). Відповідно до будівельно-технічного висновку від 30.08.2013 року № 230813/1 на предмет матеріального збитку, заподіяному будинку [ADDRESS], заподіяних [PERSON] самовільними діями складає 4226,50грн. (а.с.65-82). З характеристик на [PERSON], [PERSON], [PERSON] виданих територіальним комітетом самоорганізації населення селища Шевченко від 31.03.2014р. за весь час проживання [ADDRESS] скарг від сусідів та мешканців не надходило. Також з родичів скарг один на одного не надходило. Ведуть нормальний спосіб життя. Характеризуються позитивно (а.с.96-98). В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що ініціює сварки та погрожує фізичною розправою, як позивачу [PERSON] так родині відповідача [PERSON] головним чином [PERSON], що підтверджується медичними висновками позивача [PERSON] (а.с.103) та заявами в Самарський РВ ДМУ ГУ МВС України позивача та відповідача (а.с.100,104). На виконання ухвали про витребування доказів КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР надали відповідь, що дійсно третя особа [PERSON] шість разів знаходилась на стаціонарному лікуванні з діагнозом: органічний маячний (шизофреноподібний) розлад (а.с.119-121). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає сторін, оскільки мешкає напроти, допомагав [PERSON] у ремонтних роботах по будинку, а [PERSON] викликав міліцію, щоб зупинити роботи. Характеризує їх з позитивної сторони, не бачив, щоб вони зловживали алкогольними напоями. Іноді чув сварки. Також допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона дружина відповідача за первісним позовом [PERSON], з позивачами [PERSON] у них неприязнені відносини. У них виникають сварки, вони вживають спиртні напої, співмешканець [PERSON] [PERSON] та його син їй погрожували. Руйнують будинок ремонтними роботами, хоча згоди на це власника не було. Також зазначила, що діти [PERSON] (співвідповідачі за зустрічним позовом) раніше брали участь в оплаті комунальних послуг. Допитаний свідок [PERSON] пояснив, що він адвокат [PERSON] з 2011 року. Позивач [PERSON] та її співмешканець порушували порядок, неодноразово викликалася міліція. [PERSON] самостійно вирішила поліпшити будинок, зламала рами, чим завдала шкоди [PERSON] Погрожували батькам [PERSON], які є похилого віку та хворі, пиячать. Погрози здійснені не були. Зазначені спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не потребують доведення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2010 року, яке набрало законної сили 23.07.2010 року позов [PERSON] задоволено частково. Виселено [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS]. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано за нею право користування домоволодінням [ADDRESS]. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 47 Конституції України, кожен громадянин України має право на житло. Дійсно, згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Проте з точки зору житлового законодавства визначити порядок користування домоволодінням у спосіб, про який просять позивачі, неможливо з огляду на наступні спеціальні правові підстави та обставини справи. Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Крім того, за вимогами ст. 50 ЖК України при наданні житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старше дев'яти років, крім подружжя. Позивачі за первісним позовом просять виділити їм у користування дві житлові кімнати, одна з яких є прохідною до іншої з цих кімнат, та одне нежитлове приміщення у будинку. На трьої осіб доводиться (8+7,6)/3=5,2 (кв. м житлової площі), крім того суміжні житлові кімнати будуть заселені повнолітніми особами різної статі, які не є подружжям, що суперечить вищенаведеним вимогам закону. Незважаючи на те, що такий порядок користування фактично склався, рішення суду не може суперечити вимогам закону, тому у задоволенні первісного позову слід відмовити. Щодо правових підстав відмови у задоволенні зустрічного позову про виселення слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 157 ЖК України виселення членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В судовому засіданні вказані факти по відношенню до [PERSON], [PERSON], [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Між сторонами дійсно існують неприязні відносини, які виникають на побутовому грунті та з приводу питань утримання будинку, проте зняття оздоблення вікон не можна вважати систематичним руйнуванням будинку, таку шкоду, як і витрати на утримання будинку, які поніс власник, можливо вирішити в судовому порядку шляхом подання окремого позову до інших повнолітніх осіб, які проживають та користуються житлом власника. Як видно зі справи, основним джерелом конфліктів був [PERSON], який виселений з будинку іншим рішенням суду. Поведінку відповідачів [PERSON], які позитивно характеризуються за місцем проживання, хоча вона не у повній мірі відповідає моральним засадам суспільства, суд не оцінює як таку, що унеможливлює спільне проживання. Тому підстав для виселення з домоволодіння [ADDRESS] не має. Враховуючи приведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed