overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

13 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Свердлова, 79/11. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.01.2017р. о 13 год. 18 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.01.2017р. о 13 год. 18 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий іспитує слухові обмани сприйняття. Відмовляється проходити МСЕК. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

13 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Універсальна, 17/21. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.01.2017 р. о 09 год. 28 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.01.2017 р. о 09 год. 28 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого агресивні тенденції галюцинаторно-бредової симптоматики. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

13 січня 2017 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Судом встановлено, що при ухваленні вказаного рішення, судом не вирішено питання про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору. В судове засідання сторони не з'явились, що не перешкоджає розгляду даного питання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, оскільки при ухваленні рішення 13.01.2017р. не вирішено питання про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

13 січня 2017 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до фермерського господарства «Міраж» про розірвання договорів оренди та стягнення заборгованості з орендної плати, і постановлено заочне рішення, яким вимоги позивачки задоволено частково розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, укладений 04 квітня 2005 рокуміж сторонами, витребувано у відповідача оригінал державного акту на посвідчення права власності позивачки на вказану земельну ділянку, а також стягнуто з відповідача 9 406 грн 69 коп. в рахунок заборгованості з орендної плати за землю за договором оренди та551 грн 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат. Під час ухвалення рішення судом не вирішено питання про розподіл судових витрат за кожну заявлену вимогу майнового та немайнового характеру, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, є підставою для ухвалення додаткового рішення. Особи, які беруть участь у розгляді питання, будучи належним чином повідомленими про час та місце його розгляду, в судове засідання не зявилися. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, присутність сторін не є обовязковою під час ухвалення додаткового рішення. Статтею 220 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] було заявлено вимоги як немайнового, так і майнового характеру, а саме витребування оригіналів державних актів, розірвання договорів оренди від 04 квітня 2005 року та 01 вересня 2009 року, стягнення заборгованості з орендної плати та зобовязання відповідача передати земельні ділянки у стані, придатному для їх цільового використання. При цьому під час звернення до суду [PERSON] оплачено лише одну позовну вимогу в розмірі 551 грн 21 коп.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Відтак, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 102 грн 40 коп. за дві вимоги [PERSON] немайнового характеру, а з позивачки 1\~102 грн 40 коп. за дві вимоги немайнового характеру, у задоволенні яких відмовлено. За таких обставин суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

13 січня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № б/н від 21 березня 2013 року у розмірі 22040 грн. 86 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 березня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № б/н, за яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 31 жовтня 2016 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 22040 грн. 86 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1540 грн. 56 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 15874 грн. 54 коп.; заборгованості за пенею за прострочення зобов'язання - 3100 грн. 00 коп.; фіксованої частини штрафу - 500 грн. 00 коп.; відсоткової складової штрафу - 1025 грн. 76 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

13 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач матеріальну допомогу надає не регулярно та не в повному обсязі. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подачі позову до досягнення повноліття. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі та зазначила, що у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, повторно в судове засідання не зявився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. На підстав вимог ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принцину загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до довідки про склад сімї, дитина на даний час проживає разом з матір'ю (а.с. 5). Відповідач матеріальну допомогу надає не регулярно та не в повному обсязі. Інших неповнолітній дітей та утриманців відповідач не має. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

13 січня 2017 року позивач [PERSON]звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, в якій вказала, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 жовтня 2012 року, Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 365. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, так як сімя розпалась остаточно, по причині протилежних поглядів на життя, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON]заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з несумісністю характерів подружжя, їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і суперечить інтересам позивача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України ( 2947-14 )). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України ( 2947-14 )). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

13 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 27.11.1982 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини з відповідачем припинені півроку тому, внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе, спору про розділ майна немає. Позивач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог, не заперечує проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, клопотанб про відкладення розгляду справи не надійшло. На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, він вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії IV-НО №256695 виданого 27.11.1982 року Палацом одруження м.Жданова Донецької області, [PERSON]та [PERSON](дошлюбне прізвище - Пташка) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.11.1982року, актовий запис №4362. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам, тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

13 січня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 22.10.2010 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 205. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружжя втратило почуття поваги та любові один до одного, відповідач зловживає спиртними напоями. Все вищевикладене призвело до розпаду сімї, шлюбних стосунків подружжя не підтримує та спільного господарства не веде вже достатньо тривалий час та не має наміру їх поновлювати. Позивач у судове засідання не прибула, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Від відповідача до суду надійшла заява, з якої вбачається, що він згоден на розірвання шлюбу, просить розглянути справу без його участі. Питання, яке стосується зміни прізвища позивача після розірвання шлюбу судом не розглядається оскільки при укладенні шлюбу позивач по справі [PERSON] не змінювала своє дівоче прізвище на прізвище свого чоловіка. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved