Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

12 червня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 30 січня 2005 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 73. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Збереження сім'ї вважає неможливим. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON] , [INFO]. Позивачу одній важко утримувати дітей. Відповідач відмовляється від надання їм матеріальної допомоги у добровільному порядку. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, та аліменти на утримання дітей, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, та заяву про уточнення позовних вимог, просила стягувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 600грн. з усіх видів заробітку(доходу) відповідача. Від стягнення аліментів на свою користь відмовилася, не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Ухвалою суду від 21.08.2014р. позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача [PERSON] на утримання позивача [PERSON] залишено без розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) та [PERSON] перебувають в шлюбі з 30 січня 2005 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15 лютого 2005 року. Судом встановлено, що сторони на даний час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що неповнолітні діти перебувають на утриманні позивача. Відповідач є батьком дітей, однак в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на їх утримання. На підставі п.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище сторін, і приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] , розмірі 600грн., щомісячно, починаючи з 12 червня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути сплачене позивачем державне мито (судовий збір).

Outcome: approved