Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

14 січня 2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] із позовною заявою, у якій просить винести рішення, яким визнати незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 грудня 2020 року, скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язати вчинити певні дії. В обґрунтування позовної заяви посилається на ті обставини, що у 2006 році він уклав договір №117 про інвестування в будівництво житла з ВАТ «Полтаватрансбуд». Всі умови договору від 11 січня 2006 року виконавцем та інвестором були виконані. У вересні 2008 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 21.05.2014 року вказаний шлюб було розірвано. 11.02.2011 року позивачу видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 04.04.2011 року видано Витяг про державну реєстрацію прав на зазначену квартиру. 14.01.2020 року позивач звернувся до відділення поліції із заявою щодо зникнення вказаних документів на нерухоме майно, про що отримав відповідь про відсутність ознак кримінального правопорушення. Також 08 травня 2020 року ТЗДВ «Полтаватрансбуд» йому була надана відповідь про відсутність заборгованості позивача з оплати за договором №117 щодо інвестування у будівництво квартири. Зазначає, що згідно Витягу від 11.08.2020 року згадана квартира належить йому як одноосібному власнику відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 11.02.2011 року. Також позивач є зареєстрованим за вказаною адресою. 23.11.2020 року звернувся за дублікатом свідоцтва про право власності, на що отримав відповідь Управління майном комунальної власності міста ПМР щодо відсутності повноважень оформлення таких документів. У своєму позові [PERSON] зазначає, що він звернувся із усним зверненням до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. з метою відчуження або застави майна, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно змісту позовної заяви на вказане звернення позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії №01-16 від 08.12.2020 року, в якій приватний нотаріус зазначив, що відповідно до п.4.2. Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5… при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя…». Вважає, що даною відповіддю йому відмовили у вчиненні нотаріальної дії, і мотивували це тим, що без згоди колишньої дружини будь-які договори щодо відчуження чи застави даної квартири посвідчити не видається можливим. На його переконання, відповідач не дослідив і не врахував ті факти, що шлюб був укладений у 2008 році і розірваний за рішенням суду у 2014 році, і що в дану квартиру позивач інвестував значні кошти, а саме 205920 грн., тим самим виконав своє зобов`язання за договором №117. Зазначає, що фактично придбав дану квартиру до вступу в шлюб і за власні кошти, тому вона належить одноосібно позивачу, а не як спільна сумісна власність подружжя, набута в період шлюбу. На думку [PERSON] , посилання нотаріуса на вказаний підпункт Порядку не належить до кола дій, які нотаріус повинен вчинити відносно усного його звернення щодо укладення договору купівлі-продажу або застави належного йому нерухомого майна. Такі дії відповідача є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не відповідають чинному законодавству України. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.49, 50 Закону України «Про нотаріат», позивач звернувся за судовим захистом. 19 січня 2021 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави позовну заяву залишено без руху (а.с.23-25). 28 січня 2021 року ухвало судді відкрито провадження і та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.38-39). Відповідач, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. на адресу суду направила письмову заяву по суті справи (відзив), у якій повідомила про те, що 13.01.2021 року до нотаріальної контори звернувся [PERSON] з питанням роз`яснення порядку відчуження або застави майна, а саме квартири [ADDRESS] . На його усний запит йому було надано відповідне роз`яснення. Перелік підстав, за наявності яких нотаріус має відмовити у вчиненні нотаріальної дії, передбаченої статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Аналогічна норма міститься у пункті 1 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, зазначає, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії - це процесуальний документ, який підтверджує факт відмови нотаріуса у вчиненні конкретної нотаріальної дії з підстав, передбачених законом. Враховуючи викладене, та оскільки постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо зазначеного вище питання приватним нотаріусом не виносилась, у зв`язку з чим предмет спору відсутній, а тому позов не підлягає задоволенню (а.с.45). Клопотань від жодної зі сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як слідує з матеріалів справи, і не заперечується сторонами у заявах по суті справи, 13 січня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. із усним запитом щодо питання роз`яснення порядку відчуження або застави майна, а саме квартири [ADDRESS] . На вказане усне звернення відповідачем надано лист роз`яснювального характеру за вих.№0116 від 14 січня 2021 року щодо порядку відчуження або застави майна з посиланням на норми ст.368 ЦК України, ст.ст.60, 65 СК України та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, у відповіді нотаріусом зазначено про те, що з поданих документів право власності на зазначену квартиру зареєстроване згідно свідоцтва про право власності від 11.02.2011 року, крім того, на той час позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2008 року (а/з №1309), вбачається, що даний об`єкт відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Порядку при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена Отже, на підставі вищевикладеного та враховуючи те, що згода дружини відсутня, будь-які договори щодо відчуження чи застави квартири [ADDRESS] , посвідчити не видається можливим. Крім того, позивачу додатково роз`яснено, що у разі, якщо він вважає свої права порушеними і визначає статус майна як особисте, він може звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, а саме щодо встановлення факту належності зазначеного майна на праві особистої приватної власності (а.с.14). Звертаючись із даною позовною заявою, [PERSON] фактично не погоджується із відповіддю приватного нотаріуса від 14 січня 2021 року і викладеними в ній роз`ясненнями та нормами законодавства України, які регулюють порушені ним питання порядку вчинення правочинів, у зв`язку з чим вважає, що йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Правовою основою діяльності нотаріату відповідно до ст.2 Закону України «Про нотаріат» є Конституція України, Закон України «Про нотаріат», інші законодавчі акти України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно зі ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Зокрема, правове регулювання діяльності нотаріату в Україні здійснюється Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок). Право на оскарження дій нотаріуса чи відмову у їх вчиненні відповідно до ст.50 Закону має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій визначаються ст.49 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п.3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно з п.п.1, 2 глави 14 розділу І Порядку нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дій нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. У даному випадку при зверненні до суду з позовом позивач зазначає метою захист своїх законних прав, свобод та інтересів, які були порушені внаслідок неправомірних, на його думку, дій відповідача, що унеможливили скористатися своїм правом вчинити нотаріальні дії на підставі власного волевиявлення і з власних побажань та з додержанням чинного законодавства України. Як вбачається, у позові [PERSON] просить скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Разом із тим, матеріали позовної заяви не містять будь-яких даних щодо факту винесення відповідного акту (постанови) приватним нотаріусом, і доводи відповідача щодо того, що ним взагалі не виносилась постанова, не були спростовані. Отже, під час розгляду справи установлено, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватним нотаріусом не приймалася, таким чином, відповідач діяв у межах повноважень, наданих йому законом, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання незаконною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є безпідставними. Крім того, у позовній заяві не наведено жодних обставин та не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування тверджень про те, що відповідач діяв неправомірно і в даному випадку має місце відмова у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з чим було порушено права та законні інтереси позивача. Натомість, звернення позивача було розглянуто, про результати розгляду його повідомлено та надано роз`яснення по суті ініційованого останнім питання, чим дотримано вимог сст.5 Закону України «Про нотаріат», при цьому порушення з боку відповідача покладеного на нього обов`язку щодо вчинення конкретної нотаріальної дії не встановлено і таких доказів до суду не представлено. Доводи позовної заяви щодо не врахування відповідачем певних обставин і фактів є непереконливими, оскільки в даному випадку позивачем фактично оскаржується лист роз`яснювального характеру, а не постанова про відмову у вчиненні конкретної нотаріальної дії. Крім того, відповідно до п.1 глави 13 розділу І Порядку нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. За правилами ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2003 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Перевіривши наявні матеріали справи, суд вважає, що стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обов`язку відповідача щодо вчинення конкретної нотаріальної дії, пов`язаної із відчуженням нерухомого майна, а також того, що в даному випадку має місце саме відмова у вчиненні нотаріальної дії, а відтак не спростовано доводів сторони відповідача, викладених у відзиві щодо цих обставин. Отже, позивачем не доведено достатніми доказами, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність обставин, на які він посилається в підтвердження заявлених вимог та які входять до предмету доказування. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. діяла в межах своїх повноважень та відповідно до положень, передбачених главою 1, 2 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та на підставі вимог ст.49 Закону України «Про нотаріат», а відтак підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. покладається на позивача.

Outcome: dismissed