Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

13 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» філія АТ «Укрексімбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 01.04.2016 року №8192070574БД/2016-04 у сумі 6 366, 01 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку від 01.04.2016 року №8192070574БД/2016-04, укладеного між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] , останній було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням Картки з лімітом заборгованості не більше 3 000,00 грн., терміном користування до 30.04.2019 року, з оплатою процентів у розмірі 40% річних. Кредитним договором передбачено надання позивачем відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов`язаний виконувати усі умови Кредитного договору, у тому числі здійснювати погашення Кредиту відповідно до умов договору та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом. У зв`язку з припиненням відповідачем платежів за Кредитним договором, порушенням відповідачем своїх зобов`язань по сплаті відсотків та погашенню кредиту, станом на 12.10.2020 виникла заборгованість у розмірі 6 366, 01 грн. яка складається із: заборгованість за основним боргом - 1 908, 28 грн.; заборгованість за процентами - 3 299, 33 грн.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами - 540, 57 грн.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом - 378, 91 грн.; три проценти річних - 341, 17 грн.; інфляційне збільшення суми боргу - 669, 45 грн. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Представник позивача - Вострецов А.Ю., який діє на підставі Довіреності від 26.06.2018 року, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав клопотання про слухання справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що згідно з згідно Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку від 01.04.2016 року №8192070574БД/2016-04, укладеного між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] , останній було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням Картки з лімітом заборгованості не більше 3 000,00 грн., терміном користування до 30.04.2019 року, з оплатою процентів у розмірі 40% річних. (а.с. 16-28). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року за №567, тип Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» змінено з публічного на приватне та перейменовано в Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України». Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Згідно з п. п. 2.4. Кредитного договору, укладанням цього договору сторони домовилися про відкриття банком клієнту кредитної лінії, у межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом у розмірі не більше 3 000 гривень, для проведення операцій із застосуванням картки, а клієнт зобов`язується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користуванням кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, відповідач в свою чергу належним чином зобов`язання не виконував. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв`язку із припиненням відповідачем платежів за кредитним договором, порушенням відповідачем своїх зобов`язань по сплаті відсотків та погашенню кредиту, відповідно до умов договору, була нарахована пеня у відповідності до п. 8.1.1 Кредитного договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку із припиненням відповідачем платежів за кредитним договором, порушенням відповідачем своїх зобов`язань по сплаті відсотків та погашенню кредиту, відповідно до умов договору, була нарахована пеня (п.п.8.1.1.- 8.1.3. Кредитного договору). Відповідач [PERSON] не надала своєчасно позивачу АТ «Укрексімбанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконала. Судом встановлено на підставі змісту укладеного сторонами договору та наданого суду розрахунку, що станом на 12.10.2020 виникла заборгованість у розмірі 6 366, 01 грн. яка складається із: заборгованість за основним боргом - 1 908, 28 грн.; заборгованість за процентами - 3 299, 33 грн.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами - 540, 57 грн.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом - 378, 91 грн.; три проценти річних - 341, 17 грн.; інфляційне збільшення суми боргу - 669, 45 грн. (а.с. 6-8, 9-14, 15). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Підстави звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до положень ст. 617 ЦК України, відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З огляду на вищевикладене, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконала умови Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 01.04.2016 року №8192070574БД/2016-04, не подала відзив з відповідними запереченнями та доказами на їх підтвердження, отже позовні вимоги, які ґрунтуються на умовах договору та закону, підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved