Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

14 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей, зазначивши, що з відповідачем перебували у не зареєстрованому шлюбі з 2009 року по вересень 2014 року, від стосунків народилися двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON] [INFO], відповідач є батьком дітей. На теперішній час спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач проживає окремо, діти проживають з нею і діти потребують коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання дітей не платить. Тому позивачка звернулася до суду і просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, і до їх повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Судові витрати покласти на відповідача. (а.с. 2-3) Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] мешкали разом без реєстрації шлюбу з 2009 року по вересень 2014 року, від стосунків 29 серпня 2010 року народилася дочка [PERSON], 25 квітня 2012 року народився син [PERSON] відповідач є батьком дітей. На теперішній час відповідач проживає окремо від сім'ї, діти проживають з матір'ю і потребують коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання дочки та сина не надає . Обовязок батьків утримувати дитину встановлений на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до цієї правової норми батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька, тобто обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками свого обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, та розясненням п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач не працює, інші стягнення на аліменти у відповідача відсутні, відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дітей, але коштів на утримання дітей добровільно не надає. Таким чином, по матеріальному стану відповідач має надавати матеріальну допомогу своїм дітям та з урахуванням інтересів дітей, суд задовольняє позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір суд компенсує за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved