Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

13.05.2020 року позивач звернулась до відповідача з вказаною позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди в користуванні квартирою, шляхом вселення позивача разом з двома малолітніми дітьми в квартиру [ADDRESS] ; та зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди в користуванні вказаним житловим приміщенням, та надати позивачу ключі від вказаної квартири. Позовні вимоги мотивовані наступним. 13.04.2013 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей та позивача не надає, хоча є працевлаштованим. Позивач не працездатна та на разі знаходиться у декретній відпустці. Сімейне життя між сторонами не склалось, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. 19.10.2019 року між відповідачем та позивачем, яка діяла особисто, та в інтересах малолітніх дітей було укладено договір дарування ѕ частини трьох-кімнатної квартири [ADDRESS] , загальної площею 71,4 кв.м., житловою площею 42,5 кв.м., а саме по ј частині вказаної квартири належить на праві власності позивачу та дітям, тобто на даний час позивачу, відповідачу та їх дітям належать по ј частині вказаної квартири на праві спільної часткової власності. Однак, відповідач порушує права позивача разом з дітьми щодо користування спірною квартирою, оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, а саме 24.04.2020 року позивач з дітьми не змогла потрапити до квартири, оскільки відповідач змінив замок, та на неодноразові прохання надати ключі відповідач категорично відмовляв, тому позивач вимушена звернутися до органів поліції. На теперішній час позивач разом з дітьми мешкає у своїх батьків, що і стало підставою для звернення до суду. 12.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача - адвокат Клімаш А.С. просить поновити строк на подання вказаного відзиву у зв`язку з карантином, та відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на відсутність спору між сторонами, оскільки позивач самостійно разом з дітьми залишила квартира, та відповідач наполягає на тому, щоб позивач повернулася разом із дітьми до їх спільної квартири, та жодних доказів на порушення свого права позивач до суду не надала. У зв`язку з внесенням змін до п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву. Позивачем надано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що твердження відповідача, що він не створює ніяких перешкод у користуванні квартирою спростовується наданими до суду доказами. Представник позивача - адвокат Сайченко Я.В. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Клімаш А.С. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність спору між сторонами. Від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшла до суду заява про проведення судового засідання за відсутності представника, та просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дітей. 13.05.2020 року до Київського районного суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 18.05.2020 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору, прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.07.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою від 09.12.2020 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Ухвалою суду від 09.12.2020 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 13.04.2013 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого народились діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наданого до суду договору дарування від 19.10.2019 року, посвідченого ПН ХМНО Ахадовою А.Ю. за реєстр. №779, квартира [ADDRESS] належить на праві часткової власності позивачу, відповідачу, та малолітнім [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тобто по ј частині кожному. На даний час позивач, відповідач та їх малолітні діти зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.03.2020 року. Між позивачем та відповідачем виникли неприязні стосунки, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, та рішення по справі на даний час ухвалено не було. Підставою звернення до суду з вказаним позовом стало те, що відповідача чинить перешкоди позивачу та їх дітям у користуванні спільною власністю, а саме спірною квартирою шляхом заміни замка на вхідні двері та здійснює не допуск до вказаної квартири. Позивач зверталась до Київського ВП ГУ НП в Харківській області, Управління у справах сім`ї та молоді Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту ХМР, Департаменту служб у справах дітей ХМР із заявами із приводу користування спірною квартирою з боку відповідача. Відповідач в свою чергу звернувся до органів опіки та піклування з заявою щодо усунення йому перешкод у спілкуванні з його дітьми, однак вказане не є предметом спору по даній справі. Свідки [PERSON] , який є батьком позивача, та [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, в судовому засіданні вказали, що відповідач вигнав позивача разом з дітьми з квартири, змінив замок на двері, в квартирі знаходяться речі позивача та дітей, іграшки дітей, надати ключ від квартири відповідач відмовляється, принижує постійно позивача, та на разі допуск до квартири у позивача відсутній. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України). Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, квартири або будинку, вимагати усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту порушеного права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska andKryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. За вказаних обставин, суд встановив, що відповідач неправомірно чинить перешкоди позивачу у користуванні ј частиною спірної квартири, а тому приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням її до вказаної частини квартири. Посилання сторони відповідача, що останній не чинить ніяких перешкод у користуванні квартирою спростовується наданими до суду відповідями, показаннями свідків, та доказів того, що позивач має ключі від спірної квартири матеріали не містять, а тому позовні вимоги в частині усунення позивачу перешкод у користуванні ј частиною квартири [ADDRESS] шляхом вселення у вказану частину квартири, та зобов`язання відповідача передати ключі позивачу від вхідних дверей спірної квартири підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником ј частини квартири, а не цілої квартири. Що стосується вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення двох малолітніх дітей до вказаної квартири, то слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК України). Частиною 1 ст. 48 ЦПК України встановлено, що сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Відповідно до ст.ст. 42, 46, 47 ЦПК України сторонами у справі можуть бути лише фізичні чи юридичні особи, які мають цивільну процесуальну правосуб`єктність. Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. (ч.1 ст.59 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі , оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України в ред. 2004 р.), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, не зазначила в позовній заяві, що вона також звертається до суду в інтересах своїх малолітніх дітей. Провадження по справі відкрито лише за вимогами позивача, своїм правом на уточнення позовних вимог позивач, під час підготовчого провадження, не скористалась, та звернення до суду з відповідними клопотаннями від власного імені та в інтересах дітей, судом не може бути розцінено як уточнення позовних вимог по справі, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України, а тому в цій частині позову слід відмовити, що не позбавляє позивача в подальшому права звернутися до суду за захистом прав своїх дітей від порушень, визначивши суб`єктний склад учасників справи відповідно до вимог закону, та наявності підстав для такого звернення. Що стосується вимоги про зобов`язання не чинити позивачу перешкоди в користуванні спірною квартирою, то в її задоволенні також слід відмовити, оскільки вказана вимога спрямована на майбутнє, що суперечить приписам ст. ст. 2,4 ЦПК України. Питання про розподіл витрат на правничу допомогу судом не вирішується, оскільки позивач в своєму позові не просить вирішити питання про розподіл витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 1681,60 грн. за дві вимоги немайнового характеру, оскільки позивач звільнена ухвалою судді від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial