Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

13.12.2016 року заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури Карманчук Л.В. звернулася до суду з позовом в інтересах Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області, Вінницької міської ради до [PERSON] про стягнення збитків, в якому зазначила, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. З постанови суду вбачається, що [PERSON] 26.09.2015 року здійснював вилов риби із застосуванням забороненого знаряддя лову - сітки, на річці Південний Буг, а саме: у Сабарівському водосховищі в районі м. Вінниця, при цьому вилучивши із природного середовища цінні види риб, зокрема, карася сріблястого - 3 штуки, судака - 2 штуки, ляща - 13 штук, раків - 2 штуки, чим заподіяв рибним запасам держави збитків на суму 3332 грн. Постанова Вінницького міського суду відповідачем не оскаржувалася та набрала законної сили 15.12.2015 року. Просить стягнути суму збитків, заподіяних рибним запасам держави з відповідача, оскільки до даного часу збитки [PERSON] внаслідок незаконного вилову риби не відшкодовано, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача - Вінницької місцевої прокуратури в судове засідання не з'явився. Пунктом 4 позовної заяви зазначено про участь у судовому розгляді справи за вказаним позовом прокурорів Жмеринської місцевої прокуратури (а.с.10). Від прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Чада А.П. 28.12.2016 року до суду надійшла заява, у якій останній просить розгляд справи за позовом заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області, Вінницької міської ради до [PERSON] про стягнення збитків проводити у відсутності представника прокуратури, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.41-42). Від представника позивача - начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області - Чернілевського І.О. 22.12.2016 року надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника Управління Вінницярибоохорони, просить позов задовольнити (а.с.34, 39). Представник Вінницької міської ради в судове засідання не з'явився. 26.12.2016 року від представника Вінницької міської ради Плотницького О.М., що діє на підставі довіреності за №86 від 29.08.2016 року (а.с.37), надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги прокурора підтримує у повному обсязі (а.с.36). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури Карманчук Л.В. в інтересах держави в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області, Вінницької міської ради до нього про стягнення збитків в сумі 3332 грн. визнає в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення (а.с.43-44). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому сторонами заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив, що 26.09.2015 року в період часу з 01 години по 11 годину відповідач [PERSON] на річці Південний Буг в районі Сабарівського водосховища, поблизу вул. Прибузька в м. Вінниці, здійснював незаконний вилов риби з дерев'яного човна із застосуванням забороненого знаряддя лову - двох сіток. Означений факт підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2015 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.85 КпАП України, яка набрала законної сили 15.12.2015 року (а.с.11 та на звороті). Під час здійснення незаконного вилову риби 26.09.2015 року [PERSON] вилучено із природного середовища рибу породи: карась сріблястий - 3 штуки, судак - 2 штуки, лящ - 13 штук, а також раки в кількості 2 штуки, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 26.09.2015 року №000403 (а.с.12). На підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 26.09.2015 року та постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2015 року позивачем - Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області проведено розрахунок заподіяних рибним запасам держави збитків, відповідно до Такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року за №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних водних біоресурсів». Так, означеною постановою КМУ затверджено такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, в тому числі, цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об'єктах України (додаток 1). При цьому, відповідно до вказаної постанови КМУ цінними видами водних біоресурсів визначено, в тому числі такі види: карась сріблястий, лящ, судак звичайний, раки. Оцінка збитків, заподіяних внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення одного екземпляра водних біоресурсів незалежно від розміру та ваги, відповідно до означеної постанови КМУ, визначається у неоподатковуваному мінімумі доходів громадян. Так, згідно з Додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року за №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних водних біоресурсів», за незаконне добування одного екземпляра карася сріблястого збитки визначаються у розмірі 1 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, одного екземпляра ляща - 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, одного екземпляра судака - 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, одного рака - 1,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до вказаного розрахунку загальна сума збитків, нанесена рибним запасам держави [PERSON] складає 3332 грн. (а.с.13), враховуючи, що такси становлять за один екземпляр риби та водних безхребетних в розмірі: по 510 грн. за 2 судаки - 1020 грн.; по 170 грн. за 13 лящів - 2210 грн.; по 17 грн. за 3 карасі сріблястих - 51 грн.; по 25,5 грн. за 2 раки - 51 грн. Заперечень щодо вказаного розрахунку, наведеного позивачем, відповідач [PERSON] не має, з огляду на подану ним до суду заяву про визнання позову (а.с.43). До теперішнього часу збитки, заподіяні інтересам держави, відповідачем [PERSON] не відшкодовані (а.с14). Вказаний факт не заперечується відповідачем, враховуючи, що ним подана заява про визнання позову (а.с.43). Судом встановлено, що позивачі не пред'являли цивільний позов, тому прокурор, в силу вимог ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру», має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства в інтересах держави в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області і Вінницької міської ради, враховуючи, що вилов цінних видів риби здійснено відповідачем на річці Південний Буг у Сабарівському водосховищі в районі м. Вінниці. Суд констатує той факт, що відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів «поза розумним сумнівом» на спростування позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області, Вінницької міської ради до нього про стягнення збитків. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому відповідачем докази на спростування позовних вимог не надавалися взагалі, проте, жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, оскільки відповідач [PERSON] викликався до суду, йому було запропоновано судом подати заперечення проти позову, якщо такі є, проте, відповідач у заяві до суду зазначив, що не має заперечень щодо позову. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Оскільки відповідачем [PERSON] не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування державі в особі Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області, Вінницької міської ради, збитків, заподіяних незаконним виловом риби, то право позивачів порушено і підлягає судовому захисту. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України, ЗУ Про охорону навколишнього природного середовища», ЗУ «Про тваринний світ». Відповідно до ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків (...) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (абзац 2 ч.2 ст.45 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі, шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Таким чином, закон у вказаних правовідносинах ставить можливість стягнення з відповідача збитків, заподіяних незаконним виловом цінних видів риби в залежність від наявності вини відповідача, тобто заподіювача шкоди. Під час розгляду вказаного цивільного спору судом встановлено, що наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, тобто дії [PERSON] є неправомірними, між його діями та заподіяною рибним запасам держави шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина відповідача, що є підставою для цивільно-правової відповідальності останнього. Позивачем надано суду належні та допустимі докази про заподіяння шкоди рибним запасам держави відповідачем. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)». Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством (ст.63 ЗУ «Про тваринний світ»). Відповідно до ст.68 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у порушенні вимог використання природних ресурсів. Згідно із ст.69 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідачем [PERSON] не відшкодовано державі збитки, заподіяні внаслідок добування цінних видів риби, то право держави на раціональне, відповідно до законодавства, використання водних живих ресурсів порушено і підлягає судовому захисту та враховуючи, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги, що вбачається із письмової заяви останнього (а.с.43), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1378 грн. (а.с.1, 2).

Outcome: approved