Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

13.03.2021 позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просять визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказують на те, що позивачі разом із відповідачем [PERSON] є співвласниками даної квартири. В цій квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі не проживають за місцем реєстрації з 2017 року у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання, повертатись в Україну в найближчі кілька років не мають можливості, що унеможливлює виконання вимоги процедури зняття з реєстрації особисто або за дорученням. Належні відповідачам на праві особистої приватної власності речі в квартира позивачів відсутні, фінансової участі в утриманні квартири, будинку, приміщень спільного користування та прибудинкової території вони не приймають. З червня 2017 року в квартирі проживають [PERSON] та [PERSON] , які добросовісно та відкрито користуються нею та утримують її, проте не мають можливості оформити субсидію, у зв`язку з чим, з огляду на відсутність інших доходів крім пенсійних виплат, несуть надмірні, невиправдані витрати, які призводять до скрутного матеріального становища. 20.04.2021 до суду надійшло клопотання від [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи без їх часті, позовні вимоги підтримують просять задоволити в повному обсязі. 23.04.2021 до суду надійшли заяви від 31.03.2021 від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання позову. До заяв додано свідоцтво про місце постійного проживання за кордоном від 14.04.2021 м. Монреаль, провінція Квебек, Канада, зареєстровано в реєстрі за №393, видано присяжним комісаром судових округів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління реєстраційний процедур Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв. У судовому засіданні Представник позивачаадвокат Гайдей В.Б. позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені у позові. Позов просив задоволити. Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене: Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду від 15.09.1994 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях належить квартира за адресою: [ADDRESS] ) на підставі рішення МВК №270-Р, від 01.09.1994 (а.с. 6). [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( інформація надана ВОМІРМП УДМС в Івано-Франківський області та відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківська а.с.29-34). Конституцією України\~в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.2\~статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1\~ст. 319 ЦК України\~передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом\~статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі. Суд враховуючи вище наведене, дійшов висновку, що визнані відповідачами обставини їх не проживання у домоволодінні позивачів за адресою: [ADDRESS] більше одного року без поважних причин є підставою для задоволення позову та визнання його таким, що втратив право на користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. Разом з тим, як вбачається з свідоцтва про постійне місце проживання за кордоном, зареєстрованого в реєстрі №393, видане присяжним комісаром судових округів провінції [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , їхня дочка [PERSON] , [INFO] , постійно проживають в Канаді від 14.06.2017 і до теперішнього часу : 111-501, rue Вruce, Kirkland QC, [NUMBER] , [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Суд установив, що квартира є спільним сумісним майном, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] є співвласником вказаного приміщення, а тому не може бути визнана такою, що втратила право користування указаним житлом. Оскільки, позбавлення права користування квартирою особи, яка є її співвласником, суперечить нормам частини другої статті 405 ЦК України. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем і відповідачем, відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, вони вважаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми згідно зі ст. ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України та свідчать про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням щодо [PERSON] та [PERSON] та відмови у задоволенні позову щодо співвласника вище вказаної квартири [PERSON] . Що стосується позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає, оскільки в силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із наведеної норми закону слідує, що для зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] достатньо рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Крім того, позивачем, всупереч ст.81 ЦПК України, не представлено суду доказів того, що органи уповноважені на здійснення функцій щодо зняття з реєстрації за місцем проживання фізичних осіб не виконують вимоги закону. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved