Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

12 липня 2019 року представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. звернувся до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві [PERSON] у розмірі 250\~380,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача 16 років 8 місяців за професією машиніст бурової установки у Петрівському кар`єрі ПАТ «ЦГЗК» в умовах, що характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У лютому 2016 року висновком ЛЕК позивачу встановлено два професійних захворювання: 1) вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулярним синдромом помірно вираженим, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу у ліктьових суглобів (ПФС першого ст.) та остеоартрозу в поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.); 2) нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху). Актом розслідування професійного захворювання від 25 лютого 2016 року встановлено, що працюючи машиністом бурової установки на підприємстві відповідача позивач внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди (різна міцність гірничої породи), підпадав під дію підвищених рівнів загальної вібрації та виробничого шуму, що виникали від роботи двигуна і агрегатів бурової установки. Висновком МСЕК від 19 квітня 2016 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково з 25.04.2016 року. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися образ та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. 23 липня 2019 року ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, з призначенням дати та часу розгляду справи. 04 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «ЦГЗК». У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вина відповідача в настанні у [PERSON] професійного захворювання не встановлена та не визнана. Комісією розслідування не встановлено винних осіб. [PERSON] було повідомлено про умови праці і він свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Тривалість роботи [PERSON] у шкідливих умовах праці, залежала від нього самого і він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Будь яких порушень законодавства про працю відносно [PERSON] , які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, ПАТ «ЦГЗК» не вчинило. При стягненні моральної шкоди необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння [PERSON] моральних чи фізичних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та також інші обставини, що мають юридичне значення для вирішення спору. ПАТ «ЦГЗК» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворобою [PERSON] і роботою на підприємстві. Крім того, [PERSON] ніяк не аргументує розмір суми моральної шкоди. Відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. 23 липня 2019 року ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області справа направлена до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. 21 жовтня 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, з призначенням дати та часу першого судового засідання. 08 листопада 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «ЦГЗК». У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, продублювавши обставини викладені у відзиві від 04 вересня 2019 року. 26 листопада 2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Гузєв І.Г. надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені в позовній заяві, просить їх задовольнити. 27 листопада 2019 року представник відповідача ПАТ «ЦГЗК» Савельєва Т.Д. звернулася до суду з письмовою заявою, просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити в повному обсязі. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] працював у Відповідача ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»: -з 17.03.1997 по 18.06.1997 підсобним робітником залізо-дорожнього цеху кар`єру, управління залізничного транспорту ВАТ «ЦГЗК», -з 18.06.1997 по 18.08.1997 монтером путі монтером колії залізо-дорожнього цеху кар`єру, управління залізничного транспорту ВАТ «ЦГЗК», -з 18.08.1997 по 04.06.2015 машиністом бурової установки у Петрівському кар`єрі ПАТ «ЦГЗК», -04.06.2015 звільнений за власним бажання у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої міститься в матеріалах справи. 02 лютого 2016 року висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини Лазоренку Л.Г. встановлене професійне захворювання: - вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулярним синдромом помірно вираженим, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу у ліктьових суглобів (ПФС першого ст.) та остеоартрозу в поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФС першого-другого ст.); - нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 лютого 2016 року, професійне захворювання у [PERSON] виникло внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди (різна міцність гірничої породи), він підпадав під дію підвищених рівнів загальної вібрації та виробничого шуму, що виникали від роботи двигуна і агрегатів бурової установки, копія Акту долучена до матеріалів справи. Висновком МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 19 квітня 2016 року, ступінь втрати професійної працездатності складає 60 % та встановлена 3 група інвалідності безстроково, копія довідки серії 12 ААА № 010783 долучена до матеріалів справи. За висновком МСЕК від 19 квітня 2016 року [PERSON] противопоказана робота в умовах вібрації, шуму, фізичні навантаження, нахилами тулубу, копія довідки серії 12 ААА № 169765 долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч.2\~ст.153 КЗпП України,\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Так, згідно п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених\~постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час виникнення правовідносин моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати\~\~або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається\~\~в\~\~кожному конкретному\~\~випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не\~\~може\~\~перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п. 9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). \~\~\~\~\~\~ Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача (не менше 15 років), та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70\~000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідно\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі\~ст.141 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Outcome: partial