Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

12 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби в Донецькій області. В обгрунтування заяви зокрема зазначив, що він, [PERSON], народився 18 жовтня 1981 року у м.Кіровське Донецької області, про що є запис в органах РАЦСу, свідоцтво про народження серія У-НО № 279409, видане 12 листопада 1981 року, актовий запис №301. З дня народження по 1995 рік проживав на території міста Кіровське Донецької області. З 1996 року по сьогоднішній день проживає у м.Маріуполь, тривалий час не виїжджав за межі міста. Через надзвичайні обставини, не зміг оформити у встановленому порядку паспорт громадянина України, який підтверджував би його особистість та громадянство України. Звернувся до Лівобережного РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою щодо видачі паспорта. Після перевірки особи, йому було видано тимчасове посвідчення, яке оформлено без документів, що встановлюють особу заявника та довідку № 27-1555 від 23.03.2017 року та повідомили, що не мають підтвердження приналежності його особи до громадянства будь-якої держави. Через це, він вимушений звертатися до суду, задля встановлення факту приналежності до громадянства України. Без встановлення даного факту в судовому порядку він позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України, мати права та обовязки громадянина України. Посилаючись, зокрема на ст.ст.234, 235, 256 - 259 ЦПК України, ст.ст. 2-6, 8 Закону України «Про громадянство України», просив суд: 1) встановити факт його постійного проживання на території України з моменту проголошення Незалежності України по сьогоднішній день; 2) встановити факт приналежності його особи до громадянства України. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Підтримав подану заяву та просив її задовольнити. Представники заінтересованоїособи в судове засідання не зявилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] народився 18 жовтня 1981 року у м.Кировське Донецької області УРСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 12.11.1981 року було зроблено актовий запис №301 та видано свідоцтво про народження V-НО №279409. 02.11.2016 року [PERSON] звернувся до Лівобережного РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС в Донецькій області із заявою про видачу паспорта громадянина України уперше, так як до 18 років з вказаним питанням не звертався. 22.03.2017 року Лівобережним РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС в Донецькій області було прийнято висновок про результати проведення процедури встановлення особи [PERSON] Згідно з цим висновком, особу [PERSON] встановлено, але не встановлено належність до громадянства України. Було видано довідку для подальшого звернення з питання набуття громадянства України. Частина 3 ст.294 ЦПК України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно з довідкою КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №17 Маріупольської міської ради Донецької області» рябушев В.О., [INFO] навчався в даному закладі з 20.08.1991 р. по 15.08.1993 р. та закінчив 3 та 5 клас. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, отже в цій частині заява є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України з моменту проголошення незалежності України по сьогоднішній день, то суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів з цього приводу. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] в цій частині є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial