Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

13 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянок в порядку спадкування, яке залишилось після смерті його матері [PERSON], яка померла 09.11.20016 року. В обґрунтування позову зазначено, що 05.06.2016 року померла [PERSON] бабця позивача. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1423086500:04:000:0109, площею 6,0500 га, розташовану на території Лиманської міської ради (колишня Шандриголівська сільська рада), Лиманського району, Донецької області; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1423086500:04:000:0487, площею 0,7700 га, розташовану на території Лиманської міської ради (колишня Шандриголівська сільська рада), Лиманського району, Донецької області. Дані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДН №188083, виданого Краснолиманською міською радою 07.11.2005 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 010515500068. За життя, від імені [PERSON], секретарем виконкому Шандриголівської сільської ради Краснолиманського району, Донецької області 14.05.2013 року за реєстром №21 було посвідчено заповіт. Даним заповітом [PERSON] зробила розпорядження про те, що згадану земельну ділянку вона заповідає [PERSON] (матері позивача). Спадкоємицею після смерті [PERSON] залишилася [PERSON], яка спадщину прийняла , але за життя її не оформила та 09.11.2016 року померла. Після смерті [PERSON] залишилося двоє спадкоємців: позивач та його рідний брат, які прийняли спадщину в установленому законом порядку в рівних долях кожний. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто на вищезазначені земельні ділянки, які [PERSON], прийнявши після смерті [PERSON], не оформила у встановленому законом порядку, і померла 09.11.2016 року, було відмовлено, у зв'язку з чим державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2017 року. Однією з підстав для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на земельні ділянки на ім'я померлої [PERSON] У зв'язку з тим, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав позивач був змушений звернутись до суду. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити (а.с.34). Відповідача [PERSON] належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги відповідача визнав(а.с.35). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2\~ст.197 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 27 червня 1979 року в с. Шандриголово, Краснолиманського району, Донецької області(а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON](а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON](а.с.16). На імя матері позивача [PERSON] було складено заповіт посвідчений 14.05.2013 року секретарем виконавчого комітету Шандриголівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області [PERSON]В.(а.с.13). 05 червня 2016 року померла [PERSON](а.с.18). Після її смерті відкрилась спадщина на майно. В порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України донька померлої [PERSON] прийняла спадщину за законом, оскільки мешкала разом зі спадкодавцем на день її смерті, була зареєстрована у [INFO](а.с.26). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.03.2017 року було встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та померлою [PERSON], визнавши її матірю позивача(а.с. 27-28). Позивачем здійснена експертна грошова оцінка земельних ділянок; відповідно до звіту ФОП [PERSON] про експертну грошову оцінку, вартість земельних ділянок складає 146\~630,00 гривень(а.с.20-25). [PERSON] у лютому 2017 року звертався до Лиманської державної нотаріальної контори Донецької області для видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті матері двох земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний нотаріус своєю постановою від 02.02.2017 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів які підтверджують право власності на імя померлої [PERSON]М.(а.с.14-15). Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачем в судовому чи адміністративному порядку оскаржена не була. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Ст.1216 ЦК України наголошує, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.ст.269-270,1219 ЦК України право власності померлої [PERSON] не є таким, що нерозривно пов`язане з її особою, а отже, входить до складу спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. З огляду на це, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] залишилося двоє спадкоємців: позивач [PERSON] та його брат [PERSON] які прийняли спадщину в установленому законом порядку в рівних долях кожний (ст. 1269,1270 ЦК України). Інших спадкоємців, які реалізували своє право на спадщину, не існує(а.с.36). Позивач [PERSON] через відсутність належного оформлення права власності на нерухоме майно померлою [PERSON] позбавлений можливості отримати право на спадщину в порядку вчинення нотаріальних дій, а отже його право оспорюється. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст. 16 ЦК України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved