Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

13 січня 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що з 12 серпня 2011 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народились діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом із позивачкою. Зазначала при цьому, що фактично шлюбні стосунки між подружжям припинено. Причина розпаду сім`ї полягає у відсутності взаєморозуміння, взаємоповаги, втраті почуттів. На підставі переліченого просила суд розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2070 від 11 серпня 2012 року (а. с. 7). Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 2 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1475, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені сторони по справі (а. с. 8). За свідоцтвом про народження, виданим 6 травня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1393, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено сторони по справі (а. с. 9). На підставі довідки КСН «Азовстальський» від 21 жовтня 2020 року № 385 про склад родини вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає разом із своїми неповнолітніми синами, [PERSON] , 2016 р. н., та [PERSON] , 2013 р. н., по [ADDRESS] (а. с. 61). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 2-4 ст. 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із ст. 110 СК України один із членів подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. За ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні було встановлено, що позивачка не згодна на примирення, оскільки із відповідачем разом не проживає, шлюбних відносин із чоловіком не підтримує, не веде із ним спільне господарство, а діти знаходяться на її утриманні. Отже, судом було встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, тому суперечить правам та інтересам позивачки. Суд зазначає, що позивачка скористалась правом на звернення до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка, натомість, не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу сторін є неможливим, тому він підлягає розірванню. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений позивачкою за подання даного позову, покладається на відповідача.

Outcome: approved