Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

14.09.2021 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу передано судді-доповідачу 23.09.2021 р. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 11.02.2014 р. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використанням, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, станом на 17.08.2021 р. заборгованість відповідача становить 50853, 12 грн. 01.10.2021 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 05.10.2021 р. у задоволенні клопотання позивача про огляд вебсайту відмовлено, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 02.11.2021 р. Запропоновано акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» надати до суду належним чином засвідчений переклад доданого до позовної заяви документу, що починається зі слова «Анкета», який викладено іноземною мовою, до 29 жовтня 2021 року. Запропоновано акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» надати до суду належним чином засвідчений переклад доданого до позовної заяви документу, що починається зі слів «Об актуализации», який викладено іноземною мовою, до 29 жовтня 2021 року. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 02.11.2021 р. відкладено судове засідання на\~22.11.2021 р. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 22.11.2021 р. відкладено судове засідання на\~14.12.2021 р. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської від 14.12.2021 р. ухвалено у справі провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослiдивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з заявленого позову, на підставі заяви № б/н від 11.02.2014 р. (а. с. 24) АТ КБ «ПриватБанк» відкрило відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку (а. с. 60-99), видало кредитні картки: 27.02.2007 р. № [NUMBER] терміном дії до лютого 2014 року, 11.02.2014 р. № 5168742310768837 терміном дії до липня 2017 р., 14.08.2017 р. № 5168742204497352 терміном дії до червня 2021 р., 02.05.2018 р. 5168742219198573 терміном дії до березня 2022 р., що підтверджується наданою позивачем довідкою (а. с. 23), та встановило 11.02.2014 р. кредитний ліміт 2000, 00 грн, який 20.01.2016 р. збільшило до 10000, 00 грн, 16.10.2017 р. збільшило до 15000, 00 грн, 24.05.2019 р. збільшило до 23000, 00 грн, 20.11.2021 р. збільшило до 33000, 00 грн, 20.02.2020 р. збільшило до 44000, 00 грн, 29.12.2020 р. зменшило до 0, 00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) (а. с. 22). Позивачем надана копія документу, назва якого починається зі слова «анкета», викладений іноземною мовою (а. с. 24). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Згідно ч. ч. 2-3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особливу увагу суд звертає на положення ч. 4 вказаної норми, згідно якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки позивачем не надано перекладу на державну мову документів, що викладені іноземною мовою, суд позбавлений можливості здійснювати самостійний переклад вказаних доказів та відображати такий переклад у тексті рішення. При цьому, доводи позивача про відсутність у нього обов`язку укладати договори виключно українською мовою судом не заперечуються, натомість, суд при оцінці доказів не уповноважений на здійснення самостійного перекладу поданих на іноземній мові документів. Такий переклад може бути здійснено особою, яка має відповідну кваліфікацію. В той же час, із доказу, назва якого починається зі слова «Анкета», вбачається підпис відповідача, дата його підписання: 11.02.2014 р., заперечення щодо чого від відповідача не надійшли. Крім того, відповідач не заперечила викладені у позовній заяві доводи щодо того, що нею було підписано анкету-заяву. Позивачем на обґрунтування своїх вимог також надано копію умов та правил надання банківських послуг та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». У зазначеном витязі зокрема вказано умови тарифного плану «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а. с. 25-51). Позивач стверджує, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, відповідач допустив виникнення заборгованості, у розмірі 50853, 12 грн, яка складається із 41150, 13 грн заборгованості за простроченим тілом кредита, 9702, 99 грн заборгованості за простроченими відсотками, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком (а. с. 6-21). Заперечень від відповідача щодо вказаного розрахунку заборгованості не надходило. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Виходячи зі змісту статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Свої зобов`язання перед банком відповідач належним чином не виконувала, у результаті чого виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також на погашення заборгованості частково повертала надані банком кошти. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, отже суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41450, 13 грн згідно наданого позивачем розрахунку (а. с. 6-21). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, банк просив також, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови та правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, позивачем не надано жодних доказів того, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо істотних умов договору. У той же час, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме з витягом з умов та правил про надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, відповідач ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання заяви, надана банком роздруківка умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом 26.02.2020 р. при розгляді справи № 335/2109/18. Матеріали справи не містять жодних даних щодо того, які саме тарифні плани діяли для карток, що йому видавались, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що надані їй для ознайомлення документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за відсотками, їх розмірів і порядку нарахування. Оцінюючи доводи позивача про те, що заява позичальника разом з цими умовами та правилами становить укладений між ними кредитний договір, суд дотримується правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., висловленого у справі № 342/180/17 щодо того, що роздруківка умов та правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Використання відповідачем кредитної картки та часткове повернення нею коштів не свідчить про те, що вона знала і розуміла, як це передбачено вимогами законодавства, умови, порядок та розмір нарахування відсотків за кредитом, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.03.2019 р. у справі № 751/861/17-ц. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9702, 99 грн. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 41150, 13 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги позивача задоволені на 80, 92 % (41150, 13 х 100% : 50853, 12 = 80, 92). Позивач сплатив 2270, 00 грн судового збору. Відповідно, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1836, 88 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial