Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

12 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідно до Ордеру № 1440 від 29.05.1978 його матері [PERSON] та членам її сім'ї була надана трикімнатна квартира житловою площею 36,83кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. 20.08.1985 [PERSON] була знята з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі. На теперішній час в квартирі зареєстровані він, [PERSON], члени його сім'ї [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1987 року народження, [PERSON], 1990 року народження, [PERSON], 2010 року народження та відповідач [PERSON], 1984 року народження. Відповідач не мешкає за місцем реєстрації з 2001 року, систематично змінює місце а проживання, де саме позивачу невідомо, особистих речей відповідача в квартирі немає. Позивач суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою, та зняти його з реєстраційного обліку, оскільки позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Не заперечував проти заочного розгляду справи, з наслідками прийняття заочного рішення ознайомлений. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник ТОВ «Житлокомцентр» до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства Представник Виконвчого комітету Жовтневої районної ради у м. Кривому Розі до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причину не явки суду не повідомив. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, заслухавши позивача,третю особу [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON]., дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та членам її сім'ї ([PERSON], [PERSON]) була виділена квартира [ADDRESS], що підтверджено копією ордеру № 1440 від 29.05.1978 року (а.с. 6). Станом на 08 грудня 2015 року у вказаній квартирі значаться зареєстрованими позивач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітній [PERSON] та відповідач [PERSON], [PERSON] 20.08.1985 року знята з реєстрації, що підтверджено довідкою виданою ТОВ «Житлокомцентр» (а.с. 7). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]. показала, що вона мешкає в будинку [ADDRESS] з 1987 року. Позивача та відповідача знає. Відповідач в спірній квартирі не проживає тривалий час, де він мешкає не знає. Свідок [PERSON]. вказала суду, що вона мешкає в будинку [ADDRESS] з 1985 року. Позивача та відповідача вона знає,вказала, що відповідач [PERSON] є племінником позивача. В квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає тривалий час. [PERSON] мешкав в спірній квартирі маленьким, коли пішов до школи вони з батьком переїхали, де він зараз їй не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що вона мешкає в одному будинку з позивачем з 1979 року. Позивача та відповідача знає. Відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] тривалий час, де він мешкає їй не відомо. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 1993 року не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних на це причин, з вказаного часу у квартирі особистих речей відповідача немає, відповідач квартирою не цікавиться, комунальні послуги, які нараховуються не сплачує. Вказане також підтверджується актом, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідчений ТОВ «Житлокомцентр» (а.с.8). Отже, фактичні дані свідчать про обрання відповідачем іншого місця постійного проживання, даний факт свідчить про те, що відповідач [PERSON] втратив інтерес до спірного житла як до місця свого проживання. Суду не надано доказів щодо поважності причин немешкання відповідача у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо буде встановлено, що вона не проживає у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до уповноваженого органу для вирішення зазначеного питання.

Outcome: partial