Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

14 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вище зазначеним позовом. В якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що з травня 1992 року вона переїхавши в село Шелестове, Коломацького району, Харківської області, оселилася в будинку [ADDRESS] (де проживає і на теперішній час), який як виявилося в подальшому нібито належав [PERSON], яка не заперечувала проти проживання позивачки у вказаному будинку. В подальшому маючи намір придбати у власність вказаний вище вказаний будинок [PERSON] звернулася до [PERSON], але не встигла належним чином документально оформити свої наміри, в зв'язку зі смертю [PERSON], яка померла [INFO]. Проживаючи в будинку за адресою: [ADDRESS], позивачка вважала померлу [PERSON] власницею вказаного домоволодіння, однак звернувшись до Шелестівської сільської ради Коломацького району Харківської області з'ясувала, що остання такою не була. В зв'язку із вищевикладене позивачка просить суд її позов задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримала та надала пояснення в його обґрунтування. В судове засідання відповідач - Коломацька селищна рада Коломацького району Харківської області не з`явилася, проте від селищного голови Гуртового В.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, врахувавши думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до довідки Шелестівського старостинського округу Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області житловий будинок [ADDRESS] згідно відомостей по господарської книги належить [PERSON] (а.с.82). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8). Як вбачається з довідки Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області [PERSON] була зареєстрована на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Згідно інформації, що міститься в довідці № 1292 від 12 грудня 2017 виданої Шелестівським старостатом Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області в домоволодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] станом на 12 грудня 2017 року ніхто не зареєстрований (а.с.26). З довідки Коломацької селищної ради Коломацького району Харківської області вбачається, що за час проживання [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] було проведено його утеплення, відведено водопостачання, побудовано колодязь та земельну ділянку огороджено парканом (а.с.15). Згідно довідки Коломацького РВЕ, вбачається, що користувачем, згідно договору постачання електричної енергії, який закріплений за будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.16). Також, відповідно до договору № 20 від 01 квітня 2009 року про надання населенню послуг з постачання холодної води, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] зазначена як споживач (а.с.19-21). Відповідно до акту обстеження депутата Лисенка Ю.М., з зазначеними сусідами-свідками [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] з 1992 року і по теперішній час безперервно проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], де веде господарство і постійно займається благоустроєм, як будинку так і подвір'я (а.с. 14). Крім того допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] повідомили, що вони є сусідами [PERSON], та підтвердили те, що остання з 1992 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS], також зазначили, що [PERSON] за цей час було проведено ряд ремонтних та будівельних робіт, виконано ремонт і утеплення житлового будинку, встановлено огорожу, підключено водопостачання, освітлення, побудовано колодязь для води. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Відповідно до п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. З огляду на вище перелічені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка - [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним будинком, а тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, в той же час, вимога позивачки про визнання за нею права власності на господарські будівлі та споруди задоволеною бути не може, оскільки така вимога не ґрунтується на законі. Так з вимог ч. 1 ст. 186 та ч. 1 ст. 381 ЦК України вбачається, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди (сараї, гаражі, літні кухні тощо) є приналежністю головної речі (будинку) і не можуть бути самостійними об'єктами нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: partial