Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

14.06.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування квартири від 29.05.2014 року, який посвідчено державним нотаріусом третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В. за №539 їй належить одно кімнатна квартира [ADDRESS]. В вищевказаній квартирі була зареєтрована відповідачка по справі [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад родини. З 2010 року вона виїхала з вищевказаної квартири на постійне місце проживання до Російської Федерації на постійне місце проживання. Відповідачка з 2010 р. в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не має та мешкає за іншою адресою. Вона в повному обсязі не може користуватися своєю власністю, так як в ній зареєстрована відповідачка. Просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник позивачки [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги позивачки підтримує в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с.25,42-44), про що свідчить підтвердження про вручення документів у тому числі й сповіщення про час судового розгляду, яке виконане у порядку, визначеному ст.. 11 Конвенції про правову допомогу і правові відношення по цивільним, кримінальним, сімейним справам, укладеної у Мінську 22 січня 1993 року. Відповідно до протоколу судового засідання судді Сургутського міського суду Ханти - Мансійського автономного округу Югра про допит в якості відповідача [PERSON], остання вимоги позивачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], визнає у повному обсязі. Не заперечує проти розгляду справи у її відсутність (а.с.43-44). Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності відповідачки, яка була допитана компетентним судом й надала суду заяв про розгляд справи у її відсутність та про визнання позову. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди в здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з копії договору дарування квартири від 29.05.2014 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Вищевказаний договір було посвідчено державним нотаріусом третьої краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.В. за №539. (а.с.6-7). Згідно довідки КП «СЕЗ» від 18.04.2016 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO]. (а.с.9). Як вбачається з акту про не проживання від 18.04.2016 року за адресою: [ADDRESS], громадянка [PERSON], [INFO] зареєстрована та не проживає з лютого 2013 року по теперішній час. (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. При таких обставинах суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що реєстрація відповідачки перешкоджає їй користуватися власністю, відповідачка не мешкає більше року і тому її необхідно визнати втратившою право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved