Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

13.07.2014 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь витрати пов'язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 24 284,85 грн. та судовий збір. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 28 жовтня 2010 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2301-1669, предметом якого є страхування транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний [NUMBER]. 24 жовтня 2011 року в м. Києві на пр-ті Червонозоряному відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний [NUMBER] під керуванням водія - [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ» державний реєстраційний [NUMBER] під керуванням водія - [PERSON]. Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 24 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. 31 жовтня 2011 року позивачем на підставі Рахунку №2115320 від 25.10.2011р. було складено страховий акт № ДККА-11706 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 74 284,85 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10798 від 02.11.2011р. Оскільки цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в AT «СГ «TAC» згідно полісу АА/2534695 14 вересня 2012 року позивач звернувся з заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу до AT «СГ «TAC». 21 грудня 2012 року AT «СГ «TAC» сплатила ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму в розмірі 50 000,00 грн., тобто ліміт відповідальності страховика згідно полісу. 26.12.2012р. позивач звертався до відповідача з претензією про компенсацію понесених витрат в добровільному порядку, але відповідач зазначену претензію проігнорував і до цього часу кошти не виплатив. Посилаючись на наведені вище обставини просить стягнути з відповідача різницю між фактично понесеними збитками та сумою страхового відшкодування сплаченого згідно полісу AT «СГ «TAC». В судове засідання 20 жовтня 2014 року позивач свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачем подано до суду заяву, в якій він просить розглядати справу за відсутності свого, представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом поміщення оголошення в пресі. Про причини неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ст.224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 жовтня 2010 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2301-1669, предметом якого є страхування транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний [NUMBER]. 24 жовтня 2011 року в м. Києві на пр-ті Червонозоряному відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний [NUMBER] під керуванням водія - [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ» державний реєстраційний [NUMBER] під керуванням водія - [PERSON]. Згідно з довідкою ВДАІ та постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Враховуючи викладене, суд вважає вину відповідача у скоєнні ДТП доведеною, а тому суд приходить до висновку про правомірність пред'явлення позивачем вимог до відповідача. 24 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. 31 жовтня 2011 року позивачем на підставі Рахунку №2115320 від 25.10.2011р. було складено страховий акт №ДККА-11706 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 74 284,85 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10798 від 02.11.2011р. Оскільки цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в AT «СГ «TAC» згідно полісу АА/2534695, 14 вересня 2012 року позивач звернувся з заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу до AT «СГ «TAC». 21 грудня 2012 року AT «СГ «TAC» сплатила ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму в розмірі 50 000,00 грн., тобто ліміт відповідальності страховика згідно полісу. 26.12.2012р. позивач направив на адресу відповідача претензію про компенсацію понесених витрат в добровільному порядку, але відповідач зазначену претензію проігнорував і до цього часу кошти не виплатив. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Зазначені вимоги закріплені і в статті 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно положень ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується виною особою. З врахуванням обставин викладених вище та враховуючи, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2011 року, суд дійшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» підлягають стягненню витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі - 24 284,85 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved