Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

13 червня 2019 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 12 лютого 2019 року уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрували у Дрогобицькому міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 38. Спільних дітей від даного шлюбу у них немає. За час сумісного проживання вони так і не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Суперечності, що виникали між ними, відсутність взаєморозуміння, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки та ведення спільного господарства призвели до розпаду сім`ї. На даний момент між ними відсутнє взаєморозуміння і взаємоповага, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. У сім`ї склалися стосунки, при яких сумісне проживання стало неможливим. Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Вони не підтримують шлюбні відносини. Примирення між ними неможливе. Надання строку на примирення не виправить їхніх із відповідачем шлюбних відносин, а лише погіршить їхні стосунки та продовжить їх перебіг у час. 13.06.2019 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь судом отримана 02.07.2019. Довідку про реєстрацію місця проживання відповідача отримано 20.06.2019 разом із заявою відповідача про розгляд справи без її участі та визнання позову. 21.06.2019 провадження в зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 05.07.2019. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, розірвання шлюбу бажають обоє. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Із свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , вбачається, що 12 лютого 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у Дрогобицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №38. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що подружнє життя з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім`ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у зв`язку з встановленою йому інвалідністю, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved