Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

14.05.2015р. позивачі [PERSON],[PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю вселення, виселення, зазначивши в позові, що [PERSON],[PERSON] та відповідачу [PERSON] належить по 1/5 частині кожному а [PERSON] 2/5 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Виконкомом Ленінської райради №2354 від 01.08.1994р. та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №2/334/986/14 від 07.05.2014р. в якій всі мешкають та зареєстровані. Своє право власності позивачі зареєстрували в Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції Запорізької області 28.05.2014р., що підтверджується відповідним витягом. Квартира має 88,08кв.м. загальної площі 57,6кв.м. житлової площі та складається з чотирьох кімнат: 10,6кв.м., 14,7кв.м., 15,1кв.м., 17,2кв.м. а також кухні, туалету, ванної, комори та коридору. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2/334/2150/14 від 29.09.2014р. встановлений порядок користування квартирою №1 в будинку №20 по вул. Ладозькій в м. Запоріжжя, та виділено позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спільне користування: кімнати площею 14,7кв.м., 15,1кв.м. (з лоджією), кімнату площею 17,2кв.м. (з балконом); у користування відповідача [PERSON] виділено кімнату площею 10,6кв.м. Решта приміщень квартири: кухня площею 8,2кв.м., туалет площею 0,9кв.м., ванну площею 2,7кв.м., комора площею 0,9кв.м., коридор площею 12,1кв.м. залишено в спільному користуванні сторін. Також розділені особисті рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири рахунок №93704761 виданий на позивачів, а рахунок №9370010 на відповідача [PERSON] з 01.11.2004р., що підтверджується довідками МКП «Основаніє». На теперішній час позивачі не можуть виконати рішення Ленінського суду від 29.09.14р. оскільки Ленінський ВДВС відмовив їм в відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом постановою держвиконавця від 16.01.2015р. оскільки в резолютивній частині рішення суду відсутні заходи примусового виконання рішення, які повинен здійснити виконавець. Оскільки відповідач [PERSON] добровільно та в повному обсязі не бажає виконати рішення суду від 29.09.2014р. вони змушені звернутися до суду з зазначеним позовом та просять вселити їх в спірну кімнату площею 15,1кв.м., а відповідача [PERSON] виселити з цієї кімнати та вселити в кімнату площею 10,6кв.м. Крім того, з відповідачем [PERSON], який зареєстрований в кімнаті площею 10,6кв.м. [ADDRESS] проживають без реєстрації відповідачі [PERSON] його дружина та їх син [PERSON] 24.03.2009р.н., які разом займають кімнату площею 15,1кв.м. Позивачі завжди заперечували проти проживання дружини та дитини відповідача, та не чинили їм перешкоди в користуванні квартирою, але після звернення їх до суду з зазначеним позовом відповідач [PERSON] здійснив реєстрацію неповнолітнього сина [PERSON] 2009р.н. в їх квартирі. У звязку з чим, позивачі, у судовому засіданні, уточнили свої позовні вимоги, та просили суд усунути їм перешкоди в користуванні кімнатою площею 15,1кв.м. шляхом переселення відповідача з неповнолітнім сином [PERSON] до кімнати площею 10,6кв.м., а відповідачку [PERSON], шляхом виселення. Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням визнали частково в частині визнання цього права за неповнолітнім [PERSON] 2009р.н., у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права користування житловим приміщенням категорично заперечували, оскільки вона тривалий час має реєстрацію в будинку своїх батьків у с. Благовіщенка, вул. Миру, буд.№32, Запорізької області, за час незаконного проживання в їх квартирі принизливо ставиться до них, створює конфліктні ситуації, сварки, про що неодноразово повідомлялися правоохоронні органи, та на теперерішеній час заведені кримінальні провадження. Права неповнолітнього онука [PERSON], 2009р.н. жодним чином не порушуються, оскільки в його інтересах діє батько [PERSON], він опікується дитиною в повній мірі. Адвокат [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги позивачів, зустрічний позов просив задовольнити частково, відносно неповнолітнього [PERSON]Д Відповідачі [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, оскільки площа кімнати, яку вони фактично займають 15,1кв.м. їх задовольняє, оскільки їх неповнолітній син зможе в ній повноцінно розвиватися, натомість кімната площею 10,6кв.м. для їх сімї з трьох осіб замала. Зустрічний позов про визнання за [PERSON] та [PERSON] право користування підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні підтвердили наявність складних відносин з позивачами, що приводить до постійних сварок, які призвели до наявності кримінальних проваджень, підтвердили свою згоду з рішенням Ленінського райсуду від 29.09.2014р., яке в апеляційному порядку не оскаржували, та після його ухвалення особисто вчинили дії про поділ особистих рахунків в спірній квартирі та послались за своєчасну сплату ними грошових коштів за комунальні послуги по кімнаті 10,6кв.м. та відсутність будь-якої заборгованості по комунальним платежам. Відповідачка [PERSON] підтвердила, що дійсно зберігає реєстрацію за місцем проживання своїх батьків, в с. Благовіщенка, в будинку батьків по вул. Миру,32 своєї частки в праві власності на будинок не має, зареєстрована в їх будинку з 01.11.2011р., згідно відмітки в паспорті. Після укладення шлюбу 30.07.2005р. з [PERSON] за його адресою не прописувалась, оскільки його батьки не давали згоди, після народження сина [PERSON], 24.03.2009р.н. змогла його зареєструвати у батька дитини відповідача [PERSON] лише 10.06.2015р. коли справа знаходилася на розгляді в суді. 3-тя особа- представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району просив вирішити спір згідно з висновком №05/01-25/0933 від 19.05.2016р. з урахуванням інтересів неповнолітнього [PERSON], 24.03.2009р.н. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги частково, виходячи з наступного: Згідно до ч.1 ст.316 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. У відповідності до ст.ст.391,392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Судом встановлено, що [PERSON],[PERSON] та відповідачу [PERSON] належить по 1/5 частині кожному а [PERSON] 2/5 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Виконкомом Ленінської райради №2354 від 01.08.1994р. та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №2/334/986/14 від 07.05.2014р. в якій всі мешкають та зареєстровані. Своє право власності позивачі зареєстрували в Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції Запорізької області 28.05.2014р., що підтверджується відповідним витягом. Квартира має 88,08кв.м. загальної площі, 57,6кв.м. житлової площі та складається з чотирьох кімнат: 10,6кв.м., 14,7кв.м., 15,1кв.м., 17,2кв.м. а також кухні, туалету, ванної, комори та коридору. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №2/334/2150/14 від 29.09.2014р. встановлений порядок користування квартирою №1 в будинку №20 по вул. Ладозькій в м. Запоріжжя, та виділено позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спільне користування кімнати площею 14,7кв.м., 15,1кв.м. (з лоджією), кімнату площею 17,2кв.м. (з балконом); у користування відповідача [PERSON] виділено кімнату площею 10,6кв.м. Решта приміщень квартири: кухня площею 8,2кв.м., туалет площею 0,9кв.м., ванну площею 2,7кв.м., комору площею 0,9кв.м., коридор площею 12,1кв.м. залишено в спільному користуванні. Також розділені особисті рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири рахунок №93704761 виданий на позивачів, а рахунок №9370010 на відповідача [PERSON] з 01.11.2004р., що підтверджується довідками МКП «Основаніє». На теперішній час позивачі не можуть виконати рішення Ленінського суду від 29.09.14р. в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] чинить позивачам перешкоди, тому вони змушені звернутися до суду з позовом та просять вселити їх в спірну кімнату площею 15,1кв.м., а відповідача [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] виселити з цієї кімнати та вселити в кімнату площею 10,6кв.м., оскільки йому за рішенням суду виділена в користування саме ця кімната. Рішення Ленінського суду №2-334/2150 від 29.09.2014р. набуло чинності, а відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ті самі обставини. Відповідач [PERSON] зазначене рішення суду не оскаржував, з рішенням згоден, виконав його частково розділив особові рахунки по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS], але фактично порушує встановлений рішенням суду порядок користування спірною квартирою, оскільки зі своєю дружиною та сином фактично мешкає в кімнаті площею 15,1кв.м. Тому у відповідності до ст.ст.391,392 ЦК України, позивачі, як власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійснені ними права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні сторони підтвердили, що між ними не було укладено іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також закріплено в рішенні Ленінського суду №2/334/986/14 від 07.05.2014р. Крім того, встановлено, що з відповідачем [PERSON], який зареєстрований в кімнаті площею 10,6кв.м. [ADDRESS], проживають без реєстрації відповідачі [PERSON] його дружина та їх син [PERSON] 24.03.2009р.н., які разом займають кімнату площею 15,1кв.м. Ч.1,2 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства та ч.1 ст.405 ЦК України, передбачено, що діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько неповнолітньої дитини [PERSON], 2009р.н. [PERSON] має в спірній квартирі 1/5 частку у власності, та виділену в користування ізольовану кімнату площею 10,6кв.м. за рішенням суду від 29.09.2014р. з виділеним окремим особовим рахунком по оплаті житлово-комунальних послуг, тому може забезпечити дитині належний рівень життя. Відповідно до ст.161 ЖК України, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сімї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Оскільки позивачі ніколи не давали своєї згоди у т.ч. письмової, на вселення до їх помешкання відповідачки [PERSON] на теперішній час заперечують проти її проживання в спірній квартирі, а також враховуючи ті обставини, що остання має постійне місце проживання в будинку своїх батьків в с. Благовіщенка вул. Миру,32, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги про визнання за нею права користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] задоволенню не підлягають.

Outcome: partial