Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

14 вересня 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Скат-Центр» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка 10 червня 2017 року була звільнена з ТОВ «Скат-Центр», де працювала охоронцем. На день звільнення відповідач мав перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 24018,06 грн. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року з відповідача на її користь присуджено до стягнення заборгованість по заробітній платі у зазначеній сумі, яка була виплачена їй 04 вересня 2018 року. Вважає, що оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати їй заборгованість по заробітній платі в день звільнення 10 червня 2017 року, станом на 04 вересня 2018 року з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 74055,06 грн. згідно наданого розрахунку. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 74055,06 грн. 08 жовтня 2018 року позивачкою була подана заява про уточнення позовних вимог в якій вона просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 97506,90 грн. 12 жовтня 2018 року позивачкою подана заява про уточнення позовних вимог в якій вона просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 100655,64 грн. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. 12 грудня 2018 року подала до суду відповідь на відзив ТОВ «Скат-Центр», в якій зазначила, що відзив відповідача є безпідставним та необґрунтованим з тих підстав, що він ґрунтується на приховуванні відповідачем реального розміру всієї заборгованості, та докази які подає відповідач є частково недостовірними, оскільки не відображають реального розміру заборгованості по заробітній платі, та іншим витратам, які належали їй як звільненому працівнику на день звільнення, зокрема, роботодавцем не нарахована заробітна плата за відпрацьований травень 2017 року, не нарахована та не виплачена компенсація за невикористану відпустку, відпускні, не нарахована та не виплачена компенсація за затримку виплати заробітної плати у звязку із порушенням строку її виплати, та у звязку із інфляцією, тощо. За наведених обставин наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В поданому 12 грудня 2018 року до суду клопотанні про поновлення строку звернення до суду, позивачка, на випадок якщо відповідач чи суд дійдуть висновку про пропуск нею передбаченого 233 КЗпП України тримісячного строку для звернення до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку, просила суд поновити їй зазначений строк, з урахуванням складності звернення до суду осіб які проживають на тимчасово непідконтрольній владі України території. Представник відповідача ТОВ «Скат-Центр» [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 4 від 28 листопада 2018 року (а.с. 76), будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У поданому до суду відзиві на позовну заяву, зазначила, що позовні вимоги відповідачем не визнаються у повному обсязі. Так, відповідачем визнаються ті обставини, що [PERSON] працювала у ТОВ «Скат-Центр» і була звільнена 10 червня 2017 року, на дату звільнення відповідач мав заборгованість перед [PERSON] з виплати заробітної плати. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача також зазначає, що стягнення заробітної плати з відповідача у виконавчому провадженні з виконання рішення суду відбулося шляхом подання розрахункового документа та списань з розрахункового рахунку відповідача від 20 серпня 2018 року та 04 вересня 2018 року. Додатково зазначає, що оскільки позивачка [PERSON] в день звільнення не працювала, то всі суми які належали їй до виплати як звільненому працівникові, повинні були бути сплачені не пізніше наступного дня після предявлення нею вимоги про проведення розрахунку у відповідності до \~ст. 116 КЗпП України. Відсутність позивачки на роботі в день звільнення, та продовження її перебування на тимчасово непідконтрольній Українській владі території, унеможливила проведення з нею розрахунку, а відсутність в матеріалах справи доказів про факт предявлення позивачкою вимоги про розрахунок до відповідача свідчить про безпідставність притягнення відповідача до відповідальності, встановленої\~ст. 117 КЗпП України, у виді стягнення з нього середнього заробітку. Крім того, зазначив, що не погоджується також із наданим позивачкою розрахунком середнього заробітку, у звязку із тим, що під час його проведення була використана невірна середньоденна заробітна плата, на підтвердження чого відповідач додав довідку про доходи [PERSON] У звязку із наведеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. [PERSON] з 16 травня 2013 року працювала на посаді охоронника 6 управління у ТОВ «Скат-Центр», та була звільнена 10 червня 2017 року на підставі п. 1ст.\~36 КЗпП України за угодою сторін, що зокрема підтверджується копією її трудової книжки, серії: АС № 443314 від 15 квітня 2008 року (а.с. 6). Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2018 року, яке набрало законної сили 05 червня 2018 року, з ТОВ «Скат-Центр» на користь [PERSON] присуджено до стягнення заборгованість по заробітній платі в сумі 24018,06 грн. (а.с. 9-10). Згідно із повідомленнями Управління ДКС України від 05 вересня 2018 року № 08-20/756 та від 07 вересня 2018 року № 08-20/784 (а.с. 11, 13), а також повідомленням Головного територіального управління юстиції у м. Києві Управління державної виконавчої служби від 03 вересня 2018 року, згідно із яким, у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ перебувало зведене виконавче провадження № 56847568, про стягнення з ТОВ «Скат-Центр» на користь фізичних осіб заборгованості, у тому числі виконавче провадження № 56863204 з примусового виконання виконавчого листа Словянського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/652/2018 від 04 липня 2018 року про стягнення з ТОВ «Скат-Центр» на користь [PERSON] заборгованості в розмірі - 24018,06 грн., в ході проведення виконавчих дій, згідно із платіжним дорученням від 20 серпня 2018 року № 16947, на рахунок стягувача були перераховані грошові кошти в сумі 17667,70 грн., а згідно із платіжним дорученням № 17217 від 30 серпня 2018 року, - грошові кошти в сумі 6350,36 грн. (а.с. 15, 15 з.б.). Відповідно до платіжного доручення № 16947 від 16 серпня 2018 року, 20 серпня 2018 року на рахунок стягувача [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 17667,70 грн. (а.с. 12). Відповідно до платіжного доручення № 17217 від 30 серпня 2018 року, 04 вересня 2018 року на рахунок стягувача [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 6350,36 грн. (а.с. 14). Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], наданими органами Пенсійного Фонду України, страхувальником [PERSON] за період січень 2017 р.\~- червень 2017 р. включно, було ТОВ «Скат-Центр» (код ЄДРПОУ 37716181), страхові внески за цей період сплачені, сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у січні 2017 року склала - 5429,86 грн., у лютому 2017 р. - \~4472,86 грн., у березні 2017 р.\~ 4926,38 грн., у квітні 2017 р.\~ 4941,86 грн., у травні 2017 р.\~- 0,00 грн. (страхові внески у травні 2017 р. не сплачені), у червні 2017 р.\~ 4247,10 грн. (а.с. 8). Відповідно до розрахункового листка ТОВ «Скат-Центр» за березень 2017 року, [PERSON] нараховано за 15 відпрацьованих днів (154 години) - 2978,36 грн., доплату за роботу у святковий день 08 березня (14 годин)\~- 270,76 грн., доплату за вечірні години (28 годин) - 108,30 грн., доплату за нічні години (56 годин)\~- 379,06 грн., індексація заробітної плати - 1189,90 грн. Всього нараховано 4926,38 грн. (а.с. 40). Згідно із розрахунковим листком ТОВ «Скат-Центр» за квітень 2017 року, [PERSON] нараховано за 16 відпрацьованих днів (168 годин) - 3249,12 грн., доплату за вечірні години (32 години) - 123,78 грн., доплату за нічні години (56 годин)\~- 379,06 грн., індексація заробітної плати - 1189,90 грн. Всього нараховано 4941,86 грн. (а.с. 41). Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 37716181 (ТОВ «Скат-Центр»), станом на 19 вересня 2018 року, місцезнаходженням юридичної особи є: м. Київ, пров. Червоноармійський, 14, відомості про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні (а.с. 28-29). Згідно із довідкою ТОВ «Скат-Центр» про доходи позивачки [PERSON], вона працювала у квітні 2017 року (кількість робочих годин, згідно із графіком роботи -\~168), нарахована заробітна плата за квітень 2017 року становить 4257,34 грн., в травні 2017 року - \~0,00 грн. (кількість робочих годин, згідно із графіком роботи -\~161). Середньогодинна заробітна плата складає - 29 грн. 42 коп., середньомісячна заробітна плата складає 4854,30 грн. (а.с. 72). Витягом з табелю обліку використання робочого часу ТОВ «Скат-Центр» за червень 2017 року в управлінні № 6 «Стирол» м. Горлівка підтверджується, що [PERSON] у червні 2017 року не має жодного виходу на роботу (а.с. 73). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст.89 ЦПК України\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст.81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положення ч.4\~ст.82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України,\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, що передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані\~суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган\~повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений\~ним орган в усякому випадку повинен\~в зазначеній\~у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В судовому засіданні встановлено, що заочне рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача на користь позивача набрало законної сили, відомостей про звернення до суду із заявою про його перегляд, поворот його виконання (або звернення до суду із позовом про повернення безпідставно стягнутих коштів), чи скасування, відповідачем не надано. При цьому, у повідомленнях Управління ДКС України від 05 вересня 2018 року № 08-20/756 та від 07 вересня 2018 року № 08-20/784 (а.с. 11, 13), а також в повідомленні Головного територіального управління юстиції у м. Києві Управління державної виконавчої служби від 03 вересня 2018 року, зазначено, що згідно із платіжним дорученням від 20 серпня 2018 року № 16947, на рахунок стягувача були перераховані грошові кошти в сумі 17667,70 грн., а згідно із платіжним дорученням № 17217 від 30 серпня 2018 року, - грошові кошти в сумі 6350,36 грн. (а.с. 15, 15 з.б.). Згідно із вказаними платіжними дорученнями: № 16947 від 16 серпня 2018 року, 20 серпня 2018 року на рахунок стягувача [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 17667,70 грн., а згідно із платіжним дорученням № 17217 від 30 серпня 2018 року, 04 вересня 2018 року на рахунок стягувача [PERSON] були зараховані грошові кошти в сумі 6350,36 грн. (а.с. 12,14). Таким чином, судом встановлено, що відповідач не провів з позивачкою розрахунок в день звільнення, заробітну плату, належну позивачці, не виплатив. Остаточний розрахунок з позивачкою був проведений лише 04 вересня 2018 року під час виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі. На підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання, це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. За специфікою трудових правовідносин, обовязок щодо доказування у спорах про стягнення сум, які повинні бути сплачені працівникові при звільненні зокрема покладається саме на роботодавця. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що для виплати працівнику всіх сум при звільненні, працівник повинен був або бути на роботі у день звільнення або після звільнення предявити вимогу про розрахунок, оскільки перерахування заробітної плати здійснювалось на картковий рахунок позивачки, для чого у позивачки не було необхідності особисто бути присутньою у день звільнення на роботі або предявляти вимогу про проведення з нею розрахунку. Таким чином, зазначені обставини (відсутність позивачки на роботі у день звільнення) не позбавляли можливості відповідача здійснити перерахунок заробітної плати. Суду не представлено належних та достовірних доказів того, що затримка розрахунку при звільненні позивача відбулася внаслідок істотних обставин, які б виключали винність відповідача. Отже, суд вважає, що оскільки відповідач мав перед позивачкою заборгованість по заробітній платі на день її звільнення, дана невиплата була здійснена з вини відповідача, остаточно заборгованість була сплачена 04 вересня 2018 року в ході виконання судового рішення, тому відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 10 червня 2017 року по 04 вересня 2018 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 розділу.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100( далі Порядок), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно із індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України заробітна плата позивачки за березень 2017 року склала - 4926,38 грн., за квітень 2017 року - 4941,86 грн., за травень 2017 року - 00 грн. (без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів) (а.с.8). У звязку із наведеним, враховуючи, що позивачка в травні 2017 року не працювала, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, тобто за березень та квітень 2017 року, відповідно\~до абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.\~\~ Згідно із розрахунковими листками ТОВ «Скат-Центр», позивачка працювала в березні 2017 року - 15 робочих днів та їй нараховано заробітну плату в сумі - 4926,38 грн., в квітні 2017 року - 16 робочих днів та їй нарахована заробітна в сумі - 4941,86 грн. (а.с. 40,41).\~\~ Таким чином: Середньоденна заробітна плата позивачки складає: 4934,12 грн. (середня заробітна плата((4926,38 грн.(заробітна плата за березень) + 4941,86 грн. (заробітна плата за квітень)):2): 15,5 робочих днів(середня кількість робочих днів у місяць)((15 робочих днів у березні +16 робочих днів у квітні):2) = 318,33 грн./день.\~\~ Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні позивачки, а саме за період з 11 червня 2017 року по 04 вересня 2018 року складає: 233 робочих дні за вказаний період (15,5 днів(середня кількість відпрацьованих днів у місяць)*14 місяців та 16 днів (час затримки розрахунку) = 233 (кількість робочих днів прострочення розрахунку при звільненні) х 318,33 грн./день. = 74170,89 грн. Стосовно наявності пропуску позивачкою строку звернення до суду за захистом порушеного права, суд зазначає, що частинами першою та другою статті 233\~КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Частиною третьою статті 2 Закону України\~від 24березня\~1995\~року№ 108/95-ВР\~«Про оплату\~праці» визначено, що у структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя\~статті 2 цього Закону). Зазначене свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Такий правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 та від 6 грудня 2017 року у справі №6-331цс17. Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. За змістом приписів статей 94,116,117\~Кодексу законів\~про працю\~України та статей1,2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» від 24 березня 1995 року,\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що розміщення норм статей 116,117\~Кодексу законів\~про працю\~України в розділі VII «Оплата праці» є логічно вмотивованим, оскільки ними встановлено відповідальність роботодавців за затримку виплат коштів винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні. Проте таке розташування вказаних норм права не свідчить про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати. Аналогічну правову позицію викладено у постанові [PERSON] Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16. Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що для захисту порушеного права щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні положеннями\~ст. 233 КЗпП України\~встановлений тримісячний строк. Відповідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Остання виплата заборгованості по заробітній платі позивачці була здійснена 04 вересня 2018 року. Позивачка (згідно із поштовим штемпелем на конверті), звернулась до суду з даним позовом 11 вересня 2018 року. Враховуючи наведене тримісячний строк звернення до суду з даним позовом позивачкою не пропущений. Згідно із розясненнями наведеними у п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши представлені сторонами докази, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню зазначена вище сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 74170,89 грн., з якої підлягають утриманню податки і обовязкові платежі, у звязку із чим, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Скат-Центр» суд задовольняє частково. Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Згідно із п.28 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді; у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень\~ ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду. З огляду на викладене, враховуючи, що при відкритті провадження у справі питання відстрочення позивачці сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом вирішено не було, то воно розвязується судом з ухваленням рішення у справі. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У звязку із чим, з урахуванням позовних вимог, за якими ціна даного позову складає 100655,64 грн., розмір судового збору за звернення до суду із даним позовом становить 1006,56 грн. (як 1 відсоток ціни позову). Враховуючи, наведене, а також те, що позов судом задоволений частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 744,85 грн., а з позивачки на користь держави судовий збір в розмірі 261,71 грн. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивачки становить 74 %, отже 744,85 грн. становить 74 % від суми 1006,56 грн., а 261,71 грн. 26%. На підставі наведеного,

Outcome: partial