Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

14 червня 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 15 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до повноліття дитини до [INFO] , посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків: не піклується про здоров`я сина, його фізичний та духовний розвиток, не приймає участь у додаткових витратах на нього, всі обов`язки щодо виховання та утримання дитини несе самостійно, угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто, тому вона змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач, не погодившись з даним позовом, подав відзив, згідно якого посилається на те, що з червня 2014 року він і позивач припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство і з цього часу мешкають у різних місцях, але малолітній син залишився з матір`ю. Зазначив, що на теперішній час не в змозі платити аліменти у розмірі 15 000 гривень щомісячно, стабільного заробітку на даний час немає, у нього знаходяться на утриманні його непрацездатна мати пенсійного віку - [PERSON] , так як відповідно до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку. Зокрема зазначає, що твердження позивача, що він як батько дитини, не бере участі у вихованні та утриманні свого сина, не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не відмовлявся виконувати свої батьківські обов`язки, а навпаки завжди підтримує його та продовжує добровільно надавати йому матеріальну допомогу. До того ж, відповідач неодноразово здійснював пропозиції позивачу щодо відкриття банківського рахунку на ім`я малолітньої дитини на який в добровільному порядку відповідачем би сплачувалися кошти на утримання дитини та здійснював пропозиції щодо укладення нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на утримання дитини, однак, позивач з невідомих причин ігнорувала ці пропозиції. З часу звернення до суду з вищезазначеним позовом у позивачки суттєво збільшилися доходи на 1 794 976, 00 гривень від продажі квартири, яка була нею придбана за пожертвувані відповідачем у 2015 році коштів у розмірі 1 892 500, 00 гривень на придбання саме квартири в будинку під [ADDRESS] для проживання його малолітнього сина разом позивачкою. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано до позову доказів матеріального становища відповідача, які свідчили б про те, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 15 000 грн. щомісячно. У зв`язку з цим просив у задоволенні позову в частині стягнення аліментів у розмірі 15 000 гривень відмовити, та він здатний сплачувати аліменти у розмірі до 2500 гривень щомісячно. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 червня 2014 року був розірваний. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із позивачкою. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків: не піклується про здоров`я сина, його фізичний та духовний розвиток, не приймає участь у додаткових витратах на нього, всі обов`язки щодо виховання та утримання дитини несе самостійно, угоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто. З наведених підстав звернулася до суду, та вважає що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 15 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до повноліття дитини до [INFO] . Відповідач надав відзив на позовну заяву , в якій зазначив, що ніколи не відмовлявся виконувати свої батьківські обов`язки та сплачувати грошові кошти на утримання свого малолітнього сина, а навпаки завжди підтримує свого сина та продовжує надавати йому та колишній дружині матеріальну допомогу. А також на утриманні відповідача перебуває його не працездатна мама - [PERSON] . У зв`язку із цим відповідач зазначає, що згоден з позовною заявою частково, а саме в частині стягнення суми 2500 гривень щомісячно. Відповідно до ст.ст. 150,157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно доч.1ст.184СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів можливості надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею повноліття в розмірі 15 000 грн. щомісячно та достатності заробітку відповідача для сплати аліментів на утримання дитини у розмірі більшому, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, встановленому законом, а тому позовні вимоги в цій частини є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. При цьому суд, співмірно з обставинами справи, повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває його не працездатна мама - [PERSON] ., так як відповідно до с.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] та пенсійного посвідчення [PERSON] № [NUMBER] . Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Будь-яких інших доказів на підтвердження достатності заробітку (доходу) відповідача для сплати ним 15 000 гривен аліментів щомісячно позивачем не подано. Таким чином, беручи до уваги той факт, що відповідач має на утриманні мати пенсійного віку, враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів (матеріальне становище платника аліментів, знаходження на його утримання інших дітей, батьків та ін.) суд, оцінивши та проаналізувавши вищевказані докази в їх сукупності, дійшов висновку про значно завищений позивачем розмір стягнення аліментів в сумі 15000 грн. щомісяця, а тому позов підлягає частковому задоволенню з встановленням розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Щодо тверджень позивачки про врахування при визначенні розміру аліментів, витрат у зв`язку з розвитком спортивних здібностей у сина, купівля спортивного одягу, оплата гуртків, спортивних секцій, курсів з англійської мови, санітарно-курортне лікування, відпочинок та витрати на лікування брекет системою для корекції зубів, то суд вважає, що дані витрати відносяться до категорії додаткових витрат на дитину, у розумінні ст. 185 СК України, за якими вимоги не висувались. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного й

Outcome: partial