Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

13.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що згідно договору дарування від 13.09.1990 року він є власником 6/100 часток зазначеного домоволодіння з відповідними надвірними спорудами та господарчими будовами. Донька позивача, [PERSON] , зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS] , проте з березня 2014 року виїхала з домоволодіння і за місцем реєстрації не проживає, комунальні платежі не сплачує. Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.03.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином у відповідності до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов до суду не надала. Треті особи до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник ММР надав до канцелярії суду пояснення на позовну заяву, в яких він просить вирішити справу на підставі наявних в ній матеріалів, судові засідання проводити за своєї відсутності. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 6/100 домоволодіння з відповідними надвірними спорудами та господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 13.09.1990 року. Відповідно до листа КП ММБТІ від 26.09.2014 року іншими співвласниками зазначеного вище домоволодіння є територіально громада м.Миколаєва в особі ММР (80/100), [PERSON] . (3/50), [PERSON] (2/25). Згідно з випискою з Будинкової книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована, зокрема, [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Судом було встановлено, що відповідач у вищезазначеній частині домоволодіння не проживає з 14.03.2014 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг [PERSON] не несе, вказане знайшло своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання від 13.12.2018 р.оку Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] у жилому приміщенні, понад 4 роки без поважних причин. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 405 ЦК України передбачає, що право на користування житлом відповідно до закону, мають виключно члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 72 Житлового Кодексу України встановлює, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у домоволодінні, не здійснює оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті вже більше чотирьох років, суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved