Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

13.03.2014 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи - [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення заявника опікуном. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІ (другої) групи загального захворювання, страждає психічним захворюванням понад 7 років, неодноразово проходив лікування в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1 Житомирської обласної ради та потребує сторонньої опіки, оскільки в силу свого психічного захворювання він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, заявник просить суд призначити його опікуном [PERSON], оскільки продовж тривалого часу сторонній догляд за сином здійснює заявник, який на даний час виявив бажання виконувати обов'язки опікуна. В судове засідання сторони не з'явились. Від заявника до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутності, одночасно зазначивши про те, що вимоги заяви підтримує у повному обсязі. Орган опіки та піклування при Романівській селищній раді Романівського району Житомирської області не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, до суду направив заяви, згідно яких вимоги заявника визнає у повному обсязі і просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування при Романівської селищної ради. Орган опіки та піклування Романівської державної адміністрації Романівського району Житомирської області не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, до суду направив заяву, згідно якої вимоги заявника визнає у повному обсязі і просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування Романівської РДА. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 10.04.2014 року було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану [PERSON], проведення якої було доручено експертній комісії Центру експертиз Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 Житомирської обласної ради (а.с. 14). Як вбачається із акту № 221-2014 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 27.05.2014 року [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання у формі параноїчної шизофренії з безперервним типом перебігу, галюцинаційно-маячним синдромом та помірно вираженим змішаним типом дефекту (апато-дисоціативним), тому визнаний психіатричною МСЕК інвалідом ІІ (другої) групи безстроково. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 21-22). Обґрунтованість висновку експертів у суду не викликає сумніву. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 09.06.2011 року, виданого управлінням Пенсійного фонду України у Романівському районі Житомирської області встановлено, що [PERSON] отримував пенсію як інвалід ІІ (другої) групи загального захворювання з 17.05.2011 року по 01.05.2012 року (а.с. 6). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 40412 (архівний номер № 3195) від 18.04.2013 року, виданої Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи встановлено, що [PERSON] вдруге проходив програму реабілітації (клініко-функціональний діагноз - психічні захворювання та розумова відсталість) (а.с. 7). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON], внаслідок хронічного психічного захворювання не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому вважає можливим визнати його недієздатним. Відповідно до вимог ст. 39 Цивільного кодексу України, ст.ст. 236-241 Цивільного процесуального кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За правилами ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу України над недієздатною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч.3 ст.63 Цивільного кодексу України фізична особа може бути призначена опікуном або опікувальником лише за її письмовою заявою. Відповідно до ст.60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що дана заява про визнання фізичної особи [PERSON] недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню. Обмежень, за яких [PERSON] не може бути опікуном, судом не встановлено. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved