Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

13 вересня 2018 року заявник [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS]), заінтересована особа - Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, 62) звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його батька - громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця с. Шимановка Теплицького району Вінницької області, померлого [INFO] року у м. Донецьку, Україна (тимчасово окупована територія України). Для реєстрації в законному порядку факту смерті батька та отримання свідоцтва про смерть заявник звернувся до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, однак, йому відмовили, оскільки ним отримані документи, які не мають юридичної сили на території України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини після смерті батька. Заявник [PERSON] у судовому засіданні на вимогах заяви наполягав та просив її задовольнити. Заінтересована особа - Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи повідомленим належним чином, свого представника до суду не направив. Надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, просить ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Звертає увагу суду на певні розбіжності щодо правопису прізвища заявника та померлої особи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знає родину заявника [PERSON], оскільки [PERSON] є її близькою подругою. [PERSON] є батьком [PERSON] - чоловіка її подруги [PERSON] Знає, що [PERSON] проживав у м. Донецьку та влітку 2018 року помер внаслідок інсульту, він був паралізований, за ним доглядала доглядальниця. При похованні свідок не була присутньою. Заслухавши пояснення заявника, врахувавши думку заінтересованої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Серед таких юридичних фактів у ст. 315 ч. 1 п. 8 ЦПК України визначений факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як зазначено в ст. 317 ч. 1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 33). Заявник [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]; є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 17). Таким чином, заявник має право на звернення до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з відповідною заявою. Листом № 15.14-93-3844 від 22.06.2018 року Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовив [PERSON] у реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] року, посилаючись на пред'явлення документа, який не відповідає вимогам законодавства (а.с. 13). На підтвердження факту смерті [PERSON] [INFO] року суд приймає такі докази, надані заявником. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 351 від 19.06.2018 року та довідки про причину смерті № 351 від 19.06.2018 року, [PERSON] помер [INFO] року у м. Донецьку. Причина смерті: наслідки ішемічного інсульту невідомої давнини при церебральному атеросклерозі з артеріальною гіпертензією (а.с. 10). Крім того, як виняток, суд бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності: свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 19.06.2018 року недержавного зразка, видане у м. Донецьку (а.с. 11); свідоцтво про поховання, згідно якого [PERSON] поховано 19 червня 2018 року на ділянці № 2ст, ряд № 2 на кладовищі по вул. Вороніхіна у с. Щегловка м. Донецьк (а.с. 12). Дослідженими судом фотознімками з місця поховання суд знаходить підтвердженим факт поховання [PERSON], померлого [INFO] року (а.с. 14-16). Згідно положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд вважає за необхідне, вирішуючи питання щодо оцінки доказів по справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Згідно з пп.1 п.1, п.3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян на території Донецької області - м. Донецьк тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території міста Донецька. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Встановлення факту смерті має юридичне значення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. На підставі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті особи в певний час у зв'язку із неможливістю реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Outcome: approved