Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

14.02.2020 позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Саламандра»(правонаступник Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Дім Страхування»), [PERSON] про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилалась на те, що 02.10.2018 у м. Дніпрі на з`їзді з Південного мосту на вул. Набережна Перемоги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес-Бенц», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Шкода», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ Страхова компанія\~«Дім Страхування» на підставі полісу АМ №6102192. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2018 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку № 6147 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Мерседес-Бенц», д/н [NUMBER] , складає 56\~161,45 грн. В свою чергу ПрАТ Страхова компанія\~«Дім Страхування»\~сплатило на\~користь позивача\~ [PERSON] \~суму страхового\~відшкодування в\~розмірі 32\~000\~грн.,\~а відтак\~не відшкодована\~частина завданого\~збитку становить\~24\~161\~грн. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ Страхова компанія «Дім Страхування» вказану суму матеріального збитку, а також судові витрати. Крім того позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. Позивач 21.05.2020 надала письмову заяву про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти розгляду справи в письмовому провадженні. Відповідач [PERSON] та його представник та представник ПрАТ Страхова компанія\~«Дім Страхування» Терзі О.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві, просили в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 02.10.2018 у м. Дніпрі на з`їзді з Південного мосту на вул. Набережна Перемоги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес-Бенц», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Шкода», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2018 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. № 9). Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29.10.2018 є преюдиційними і доведенню не підлягають. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ Страхова компанія\~«Дім Страхування» на підставі полісу АМ №6102192 (а.с. 83). Як вбачається із наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Мерседес-Бенц», д/н [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 54-55). Відповідно до Звіту № 11-10-18-ІВ від 20.11.2018, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 38 751,49 грн. з ПДВ, коефіцієнт фізичного зносу 0,7 (а.с. № 64-81). Відповідно до змісту заяви про страхове відшкодування від 05.02.2019, позивач просив здійснити виплату страхового відшкодування безпосередньо на її власний рахунок (а.с. № 82). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її\~представника),\~сума,\~що відповідає\~розміру оціненої\~шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суму податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Відтак,\~оскільки потерпілий\~на час\~подачі заяви\~про страхове\~відшкодування не\~надав документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, ПрАТ «СК «Саламандра» мало право зменшити розмір страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до правової позиції, яка викладена в Постанові Верховного Суду від 11.12.2019 по справі № 206/5271/14-ц, «Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на\~суму визначеного\~відповідно до\~законодавства податку\~на додану\~вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ніш податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Відповідно до змісту сторінки 6 Звіту № 11-10-18-ІВ від 20.11.2018, податок на додану вартість складає 4 765,76 грн. 03.05.2019 ПрАТ «СК «Саламандра» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 33 985,73 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 1145 від 03.05.2019 (а.с. № 85). Разом з цим суд критично ставиться до наданого позивачем висновку експерта № 6147 від 09.01.2019. (а.с.10-15), оскільки експерт при складанні висновку не був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а відтак, фактично не несе жодної відповідальності за достовірність, об`єктивність та повноту проведеного дослідження, яке він здійснив виключно на підставі вихідних даних, що були надані замовником. Відтак, Висновок експертного дослідження № 6147 від 09.01.2019 в силу вимог ст. 102 ЦПК України не можна вважати саме висновком експерта, а зміст даного дослідження жодним чином не спростовує зміст Звіту № 11-10-18-ІВ від 20.11.2018. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 18.12.2019 по справі № № 522/1029/18, «Після розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій останню було передано на розгляд до Великої Палати. При цьому однією із підстав касаційного перегляду стало посилання відповідача та їх осіб на те, що у висновку експертного дослідження відсутні дані щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Велика Палата визнала такий довод слушним та у своїй постанові зазначила, що відповідно до ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. За нормами ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Проте у висновку експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Саме такі порушення і стали підставою для визнання висновку експертизи не належним доказом.». Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином ПрАТ «СК «Саламандра» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірах та на умовах, що в повному обсязі відповідає вимогам діючого законодавства, а відтак в задоволенні вимог про стягнення з ПрАТ «СК «Саламандра» не відшкодованої частина завданого збитку у розмірі 24 161 грн. слід відмовити. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн., суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаних вимог також слід відмовити, оскільки жодних інших вимог до цього відповідача, які б потребували правової допомоги позивачем не заявлено, а відтак вказані вимоги є безпідставними, такими, що не гуртуються на законі, та відповідно не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed