Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

13.03.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні, встановлення порядку та способу виховання та спілкування батька з дитиною, який проживає окремо. Після неодноразового уточнення позовних вимог позивач просив суд зобов'язати відповідачку [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та надати можливість забирати його у будь-який час; зобов'язати відповідачку [PERSON] за день до дня його зустрічі з сином [PERSON], [INFO], надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання дитини; надати йому можливість бачитися з сином два рази на тиждень, з урахуванням графіку його роботи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2016 року. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. На даний час проживають окремо, малолітній син проживає разом з матір'ю. Після переїзду відповідачка різними способами перешкоджає йому бачитися з сином, брати участь у його вихованні, внаслідок чого порушено його законне право на спілкування з дитиною і на участь у вихованні сина, тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в уточненому позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду додатково пояснив, що 11.06.2018 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб, він має іншу сім'ю, ще одну малолітню дитину, бажає бачитися та спілкуватися з сином [PERSON], [INFO], двічі на тиждень з 16-00 до 18-00 годин. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що після побачень з батьком дитина стає нервовою та дратівливою, починаються проблеми зі здоров'ям. Згодна на побачення позивача з сином один раз на тиждень у літній час з 18-00 до 19-30 годин, у зимовий - з 17-00 до 18-30 годин. Представник відповідачки - адвокат [PERSON] повністю підтримала думку відповідачки, вважала, що, з урахуванням віку малолітньої дитини та стану її здоров'я, побачень позивача з сином один раз на тиждень буде достатнім, тому позов можливо задовольнити частково. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду висновок та заяву в якій просив розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини. З'ясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2016 року, який було розірвано 11.06.2018 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 27.02.2018 року, виданим повторно /а.с. 8/. Неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 13.683 від 10.04.2018 року, виданою КСН «Новоселівка» /а.с. 57/, актом комісії КСН «Новоселівка» від 06.08.2018 року /а.с. 56/ та довідкою Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 0235 від 03.05.2017 року /а.с. 58/. Також, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], має ряд захворювань, пов'язаних із нервовими стресами. Так, відповідно до виписки з амбулаторної карти [PERSON], виданої 11.04.2018 року КЗ Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Маріуполя», матері та дитині рекомендовано уникати стресів /а.с.52-53/. Відповідно до виписки з амбулаторної карти [PERSON], виданої 11.04.2018 року КЛПУ «Міський дерматовенерологічний диспансер м. Маріуполя», 08.06.2017 року, 20.07.2017 року, 04.09.2017 року, 12.10.2017 року та 05.07.2018 року, відповідачка зверталася до медичного закладу зі скаргами на погане самопочуття дитини [PERSON], [INFO], свербіж та висипання на шкірі тіла, дитина стала нервова, погано спить; дані прояви матір пов'язує з перенесеним стресом внаслідок спілкування з батьком та його ріднею /а.с. 59/. У судовому засіданні позивач [PERSON] жодним чином не спростував обставини та посилання відповідачки, викладені у вищевказаній виписці з амбулаторної карти. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я,я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до статті 4 «Конвенція про контакт з дітьми», № ЕТS N 192, ратифікованою Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Згідно зі ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця йо проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мак істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до письмового висновку органу опіки і піклування Маріупольської міської ради, встановлено, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]; після розірвання шлюбу у червні 2018 року дитина залишилася проживати разом з матір'ю, за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] з 01.12.2017 року працює на посаді оператора по послугам у ТОВ «Надія Рітейл 2017»; аліменти на утримання неповнолітнього сина сплачує добровільно; за місцем проживання батька для малолітньої дитини створені всі необхідні умови для її перебування та виховання. Враховуючи вищевикладене, вважають можливим визначити порядок побачень [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], за наступним графіком: щотижня у середу та в суботу з 16-00 годин до 18-00 годин, з урахуванням графіку роботи [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одночасно, позивачем не було надано до суду його графіку роботи, що позбавляє можливості суд врахувати його при визначенні порядку побачень батька з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає можливим встановити порядок побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], за наступним графіком: щотижня у середу з 16-00 годин до 18-00 годин, у присутності матері [PERSON] При цьому, суд вважає, що саме такий графік побачень відповідатиме найвищим інтересам дитини, з урахуванням його малолітнього віку та стану здоров'я. Вимоги позивача щодо зобов'язання відповідачки за день до дня його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на Законі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати 50% понесених ним витрат по сплаті судового збору в розмірі 352,40 гривень.

Outcome: partial