Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

14.04.2017 року до Вінницького районного суду надійшла позовна [PERSON], яка подана та підписана його представником згідно довіреності [PERSON] до Стадницької сільської ради Вінницького району про визнання права власності в порядку спадкування. Поданий позов позивач обґрунтувала тим, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON] в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області. Вказує, що після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS], що належала [PERSON] як члену колгоспного двору, в зв'язку з цим, він не має можливості оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі. Зазначає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були: дружина померлого, (мати позивача) [PERSON], та позивачка (донька померлого). Спадщину на протязі шести місяців з моменту смерті [PERSON] фактично прийняла його дружина -[PERSON], так як постійно проживала в спадковому будинку [ADDRESS], вступила в оперативне управління спадковим майном. Позивачка спадщину після смерті батька не прийняла. Вказує, що згідно виписок погосподарських книг Стадницької сільської ради будинковолодіння [ADDRESS] вносилося до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 року і його членами були двоє осіб: [PERSON] та [PERSON], тобто їх частки є рівними згідно норм ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року, тобто дорівнюють по 1/2 частці на кожного. Зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на: будинковолодіння [ADDRESS] Вінницької області, 1/2 частка якого належала [PERSON], як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року згідно погосподарських книг Стадницької сільради, а іншу 1/2 частка будинковолодіння [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON], але за життя не оформила своїх спадкових прав. Вказує, що 11 січня 1994 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все майно, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, - [PERSON]. Тому, позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] Спадщину після смерті матері позивачка прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. Просить суд визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] матері [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON], але за життя не оформила своїх спадкових прав, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Вінницької області. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, але через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача -Стадницької сільської ради Вінницького району також в судове засідання не з'явився , надавши суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з*явившихся осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованій та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON] в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частку будинковолодіння [ADDRESS], що належала [PERSON], як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року згідно погосподарських книг Стадницької сільради та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Вінницької районної ради за № 128 від 19 травня 1988 року, згідно якого вказане будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.21,34-41). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [INFO] року [PERSON] були: дружина померлого, [PERSON], та позивач [PERSON] Позивач [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла. Спадщину на протязі шести місяців з моменту смерті [INFO] року [PERSON] фактично прийняла його дружина -[PERSON], так як постійно проживала в спадковому будинку [ADDRESS], вступила в оперативне управління спадковим майном, а саме: займалася побілкою кімнат в житловому будинку, проводила ремонт огорожі та інше, обробляла земельну ділянку, що підтверджується довідкою Стадницької сільської ради від 06.04.2017 року за № 310, випискою з будинкової книги, виписками з погосподарських книг (а.с.27-28, 30, 34-41). Однак, за життя [PERSON] не оформила свої спадкові права після смерті чоловіка, спадкова справа після смерті [INFO] року [PERSON] - не заведена, про що свідчить лист з Вінницької державної нотаріальної контори від 28.04.2017 року №834/01-16 (а.с.56). Згідно виписок погосподарських книг Стадницької сільської ради будинковолодіння [ADDRESS] вносилося до суспільної групи колгоспних дворів станом на 15.04.1991 року і його членами були двоє осіб: [PERSON] та [PERSON], тобто їх частки є рівними згідно норм ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року, тобто дорівнюють по ? частці на кожного (а.с.34-41). [INFO] померла мати позивача [PERSON] в с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на: будинковолодіння [ADDRESS] Вінницької області, 1/2 частка якого належала [PERSON], як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року згідно погосподарських книг Стадницької сільради, а іншу 1/2 частку будинковолодіння [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON], але за життя не оформила своїх спадкових прав. 11 січня 1994 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все майно, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, - [PERSON]. Даний заповіт був посвідчений 11 січня 1994 року [PERSON], секретарем виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за 1 (а.с.12). [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON], спадкоємці першої черги за законом, особи що мають право на обов'язкову частку у спадщині - відсутні. Спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] позивач прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, що підтверджується постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 10 березня 2017 року за № 443/02-17 (а.с.32) та листом з Вінницької державної нотаріальної контори від 28.04.2017 року №834/01-16 (а.с.56). Оформити свої спадкові права в нотконторі позивач не має можливості, оскільки на момент видачі свідоцтва №155 на право особистої власності на жилий будинок виданого виконкомом Стадницької сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області «06» січня 1989 року на підставі рішення виконкому Вінницької райони: Ради народних депутатів від «19» травня 1988 року за №128, діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, встановити з вищезазначеного документа, яка частка зазначеного спадкового будинку належала [PERSON], який помер «[INFO] та [PERSON], яка померла «[INFO], не можливо, що підтверджується постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 10 березня 2017 року за № 443/02-17 (а.с.32). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO], до даних правовідносин необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини, тобто ЦК УРСР 1963 року та Земельного кодексу України 1990 року (в редакції 1992 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст.551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], як голова колгоспного двору [ADDRESS] та його дружина [PERSON], були родиною, оскільки за господарством рахується один житловий будинок, в якому вони проживали та вели спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору, в якому вони проживали та були зареєстровані. [PERSON], помер [INFO], а [PERSON] - [INFO] У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні. Позивач у справі є єдиною спадкоємицею, після смерті [PERSON], за заповітом. Реалізувати своє право як спадкоємця після смерті спадкодавця поза судовим порядком , позивач не має можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи- колгоспний двір. Тому, захист спадкового права позивача, підлягає захисту судом , шляхом задоволення позову про визнання права власності на даний будинок в порядку спадкування за заповітом оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, а [PERSON], фактично прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON], задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, а також, не порушує прав та інтересів третіх осіб .

Outcome: approved