Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

12 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] із зазначеним позовом до ТОВ «ЮГ-АГРО-ГРУПП». Свої вимоги представник позивачки обґрунтовувала тим, що розпорядженням Очаківської райдержадміністрації № 506 від 13 грудня 2004 року позивачці було виділено у власність земельну ділянку площею 6,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. У квітні 2019 року позивачці стало відомо про існування договору оренди від 01 червня 2017 року, який нібито було підписано нею. Посилаючись на те, що вказаний договір було укладено від імені позивачки сторонньою особою, яка не мала права на здійснення правочинів від її імені, просила визнати недійсним договір оренди землі та скасувати його державну реєстрацію. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги. Також позивачкою надано письмові пояснення, підпис в яких завірено старостою с. Дмитрівка Куцурубської сільської ради ОТГ, в яких вказано, що їй стало відомо, що її земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «ЮГ-АГРО-ГРУПП», згідно з договором оренди землі від 01 червня 2017 року, хоча вона не укладала цього договору і не підписувала його. Про ТОВ «ЮГ-АГРО-ГРУПП» їй нічого не відомо, жодного разу не отримувала від цього товариства орендну плату за землю. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. На підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації № 506 від 13 грудня 2004 року [PERSON] одержала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,16 га за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 6). Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 7-8), 01 червня 2017 року укладено договір між [PERSON] та ТОВ «ЮГ-АГРО-ГРУПП» на земельну ділянку площею 6,16 га, реєстрацію яких здійснено державним реєстратором Новобузької міської ради на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. При ухваленні рішення щодо визнання договору оренди недійсним, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень - тягне за собою протилежний результат. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, які він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Оскільки позивачка права на здійснення правочинів від її імені не надавала, довіреність у встановленому законом порядку нею не надавалась, тому правовідносини сторін нормами ст. 241 ЦК України не регулюються. Підписання особою від імені іншої особи договору оренди без довіреності або іншого документу, на підставі якого виникає представництво згідно з законодавством, не є перевищенням повноважень представника, оскільки в такому випадку ніякого представництва не виникає. Такі дії є порушенням інтересів особи, від імені якої без її згоди та відома вчинені юридичні дії, на які вона нікого не уповноважувала. Висновок про недійсність спірних договорів на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України у зв`язку з тим, що їх було підписано від імені позивача не ним, а іншою особою, тобто без волевиявлення сторони договору, викладено в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року (справа № 6-48цс15). Таким чином, судом встановлено, що під час укладання договору оренди землі текст цього договору було підписано від імені [PERSON] іншою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення таких дій, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивачки, і це є підставою для визнання договору недійсним, оскільки він не відповідає волі орендодавця та вимогам закону. Будь-яких заперечень щодо предмету позову та доказів на спростування тверджень позивача відповідачем не надано. Відповідно до ст.ст. 321, 387 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved