Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

13.02.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 22.12.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 138; - стягнути з [PERSON], аліменти на користь [PERSON], (ідентифікаційний номер [NUMBER]), на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на місяць, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення повноліття сином [PERSON], [INFO]; - допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; - стягнути з відповідача на користь позивача понесений судовий збір. 13.02.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 16.02.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було відкрите провадження у справі та призначено справу до слухання на 27.02.2017 року. 27.02.2017 року слухання справи було відкладено на 14.03.2017 року в зв»язку з неявкою сторін по справі. 14.03.2017 року слухання справи було відкладено на 29.03.2017 року в зв»язку з неявкою відповідача по справі. В судовому засіданні, яке відбулося 29.03.2017 року, позивачка [PERSON], її представник, - [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, не заперечували проти винесення заочного рішення. В судове засідання, яке відбулося 29.03.2017 року, відповідач [PERSON] не з»явився повторно, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], які позов підтримали, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Як вбачається з довідки адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 21.02.2017 року, відповідач по справі, - [PERSON], [INFO], зареєстрований з 12.05.1992 року за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду, як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Обгрунтування судом задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. 22.12.2012 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем, - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видано 22 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець місто Макіївка Донецької області, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка село Нанково Хустського району Закарпатської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 22 грудня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 22 грудня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 138. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - [PERSON], [INFO]. Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 23 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в місто Малин Житомирської області, про що 23 червня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 102. В графі «батько» зазначений відповідач - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - [PERSON]. Станом на даний час неповнолітня дитина, - син, - [PERSON] проживає спільно з матір»ю, позивачкою по справі, - [PERSON], та повністю перебуває на її утриманні. Даний факт підтверджується довідкою № 116, виданою 04.01.2017 року виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області, в якій зазначено, що [PERSON], 1992 року народження, зареєстрована в [ADDRESS], на її утриманні знаходиться син, - [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень позивачки [PERSON], відповідач по справі, - [PERSON] перестав з нею проживати з кінця жовтня 2014 року, - з того моменту, як дізнався про вагітність позивачки, не був присутній при пологах, не забирав позивачку з дитиною з пологового будинку, жодного дня не проживав у сім»ї з дитиною. З того часу відповідач [PERSON] з позивачкою [PERSON] взагалі ніяких відносин не підтримує, не спілкується, долею дитини не піклується. Відповідно, судом встановлено, що Позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] на даний час, з кінця жовтня 2014 року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не мають, проживають окремо на різних житлових площах. Зважаючи на вищевикладені обставини справи, суд вважає, що шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді, примирення між сторонами, не зважаючи на зусилля суду, неможливе. Що стосується встановлення місця проживання дитини, - [PERSON], [INFO], то, зважаючи перш за все на інтереси дитини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити місцем проживання позивачки по справі, - [PERSON]. Норми матеріального права, застосовані судом при вирішенні спору. Згідно ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.. Суд у відповідності до ч. 2 статті 112 Сімейного Кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час дитина постійно проживає з позивачкою [PERSON], відповідач же [PERSON], як встановлено судом в судовому засіданні, взагалі не цікавиться життям своєї дитини, причому ще до її народження. У зв'язку з чим, суд вважає, визначення місця проживання дитини з матір'ю не буде суперечити інтересам дитини. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні на запитання суду позивачка [PERSON] зазначила, що після розірвання шлюбу має бажання мати шлюбне прізвище, - «[PERSON]», тому суд вирішує за клопотанням позивачки [PERSON] після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, - «[PERSON]». Судові витрати по позову в частині розірвання шлюбу. Що стосується судових витрат, то дане питання врегульовано ст. 88 ЦПК України, зокрема, ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, в матеріалах справи міститься оригінал квитанції № 17485331 - 1 від 10 лютого 2017 року, якою підтверджується факт сплати позивачкою [PERSON] судового збору в сумі 640 грн. за подання позовної заяви в частині розірвання шлюбу. Відповідно, суд, на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України приходить до висновку щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судових витрат, понесених позивачкою в сумі 640 грн. Обґрунтування судом задоволення позову в частині стягнення аліментів. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданий 14 лютого 2013 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відповідно, дана справа в частині стягнення аліментів підсудна Кагарлицькому суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Що стосується фактичним обставинам справи, то судом в судовому засіданні встановлено наступне. 22.12.2012 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем, - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видано 22 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець місто Макіївка Донецької області, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка село Нанково Хустського району Закарпатської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 22 грудня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 22 грудня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 138. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - [PERSON], [INFO]. Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 23 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в місто Малин Житомирської області, про що 23 червня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 102. В графі «батько» зазначений відповідач - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - [PERSON]. Станом на даний час неповнолітня дитина, - син, - [PERSON] проживає спільно з матір»ю, позивачкою по справі, - [PERSON], та повністю перебуває на її утриманні. Даний факт підтверджується довідкою № 116, виданою 04.01.2017 року виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області, в якій зазначено, що [PERSON], 1992 року народження, зареєстрована в [ADDRESS], на її утриманні знаходиться син, - [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень позивачки [PERSON], відповідач по справі, - [PERSON] перестав з нею проживати з кінця жовтня 2014 року, - з того моменту, як дізнався про вагітність позивачки, не був присутній при пологах, не забирав позивачку з дитиною з пологового будинку, жодного дня не проживав у сім»ї з дитиною. З того часу відповідач [PERSON] з позивачкою [PERSON] взагалі ніяких відносин не підтримує, не спілкується, долею дитини не піклується. Відповідно, судом встановлено, що Позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] на даний час, з кінця жовтня 2014 року подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не мають, проживають окремо на різних житлових площах. Відповідно, судом в судовому засіданні встановлено той факт, що відповідач [PERSON] на даний час участі у вихованні дитини, яка знаходиться на повному утриманні позивачки [PERSON], не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проживає на іншій житловій площі, в зв»язку з чим позивачці [PERSON] приходиться самотужки виховувати та утримувати дитину. Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дитину. Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення доведено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 23 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в місто Малин Житомирської області, про що 23 червня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 102. В графі «батько» зазначений відповідач - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - [PERSON]. Відповідно, судом встановлено достеменно факт того, що відповідач [PERSON] є батьком дитини, - [PERSON]. - недосягнення дитиною, - [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON] зобов»язаний утримувати свою дитину, - сина, шляхом сплати аліментів до досягнення дитиною, - сином [PERSON] 18 - ти річного віку, тобто, до досягнення його сином повноліття, - до [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначено Законом в ст. 184 СК України. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що маніть істотне зна\-чення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мі\-німального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, у твердій грошовій сумі аліменти призначаються у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявно\-сті інших обставин, що мають істотне значення. До таких обставин, зокрема, відносить\-ся і ситуація, коли стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) практично немож\-ливо, як в даному випадку, або коли це істотно порушує інтереси однієї зі сторін (наприклад, коли суд має достатньо причин вважати, що відповідач приховує свої реальні доходи), як в даному випадку, адже відповідач хоча офіційно не працює тривалий час, проте одягається, харчується, забезпечує свій побут, що, на думку суду, вказує на наявність неофіційного заробітку у відповідача. Слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації від\-повідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». При визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, судом було враховано наступні обставини, які зазначені в ст. 182 СК України: - дитина, - [PERSON], [INFO], тому потребує значних коштів на утримання. - Відповідач [PERSON] фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, іншої сімі»ї не має, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, не має на утриманні інших осіб. Отже, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, розмір якої обгрунтувала в судовому засіданні, суд, враховуючи вищевикладені судом обставини, прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, в решті суми слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 13.02.2017 року. Що стосується задоволення позовної вимоги в частині допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, то суд обґрунтовує задоволення такої частини позову наступним. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати в частині позову, що стосується стягнення аліментів. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивачка [PERSON] є особою, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, як особа, звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] не входить до кола осіб, які звільнені від сплати судового збору. Позовні вимоги [PERSON] задоволені. Враховуючи вищевикладені обставини справи, що стосується судового збору, суд,

Outcome: approved