Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

14 липня 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з матір'ю та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON] та дочки [PERSON], у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В попередньому судовому засіданні [PERSON] відмовилася від вимоги про визначення місця проживання дітей, у зв'язку з чим в цій частині вимог суд закрив провадження у справі. На обґрунтування вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів [PERSON] зазначила, що протягом останніх двох років її з відповідачем сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до припинення сімейних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, протягом останнього року матеріально сім'ю не забезпечує, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, що негативно впливає на їх психічний стан. Будучи в нетверезому стані, відповідач допускає фізичне насильство, в тому числі в присутності дітей. На ґрунті сімейно-побутових проблем вони втратили почуття любові та поваги, у них розвинулась неприязнь один до одного, а тому шлюб необхідно розірвати. Після розірвання шлюбу діти залишаються з нею, а батько зобов'язаний їх утримувати. Відповідач офіційно не працевлаштований, заробляючи на життя перепродажем автотранспортних засобів, при цьому в 2012 р. його щомісячний дохід становив від 5 до 10 тис. грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Пояснила, що в грудні 2014 р. в їх сім'ї сталася чергова сварка, під час якої відповідач фізично та словесно ображав її та відбирав одяг. Після цього вони припинили шлюбно-сімейні відносини, хоча продовжували проживати в одній квартирі. У червні 2015 р. відповідач вигнав її з дітьми з квартири, і вона переїхала до своїх батьків у Хмельницьку область. Поки що вона не може знайти роботу, а тому разом з дітьми існує за рахунок соціальних допомог, а також їй матеріально допомагають батьки. За весь час роздільного проживання чоловік лише один раз дав сину 200, а дочці 100 грн. Відповідач [PERSON] визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу, але вказав, що викладені у позовній заяві негативні відомості про нього не відповідають дійсності, та звинуватив у розпаді сім'ї дружину. Позов про стягнення аліментів визнав частково заявивши, що у змозі платити на утримання двох дітей 500 грн. Послався на те, що зараз він ніде не працює, а лише підробляє на різних роботах, і його місячний дохід становить приблизно 1 тис. грн. Відповідач заявив, що позивач привласнила кошти з депозитного рахунку, відкритого під час шлюбу, а тому за його міркуванням вона має змогу утримувати дітей за рахунок цих коштів. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2 березня 2003 р. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Враховуючи пояснення сторін, висловлені в судовому засіданні взаємні образи та звинувачення, суд дійшов висновку про те, що у їх стосунках втрачено почуття любові, відсутні взаєморозуміння, повага і спільність поглядів на сім'ю, шлюб, взаємні права та обов'язки. Тривалі конфлікти та систематичні сварки призвели до припинення шлюбно-сімейних відносин. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків [PERSON] та [PERSON], і подальше збереження шлюбу, який існує лише формально, суперечить інтересам дружини. З червня 2015 р. сторони проживають роздільно, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Діти проживають разом з матір'ю в м. Деражня Хмельницької області і перебувають на її утриманні, а батько, мешкаючи в м. Києві, не надає матеріальної допомоги на утримання сина та дочки. Доводи відповідача про те, що він давав певні кошти на утримання дітей не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставини він не надав, а відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд відкидає і посилання відповідача на те, що позивач привласнила спільні кошти подружжя, так як вказана обставина не впливає на вирішення спору про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписом ч. 1 ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язки утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дітей, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. Відсутність у відповідача офіційної роботи свідчить про те, що його доходи мають нерегулярний і мінливий характер, що відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи конкретну суму, яка підлягає стягненню з відповідача в якості аліментів, суд враховує, що він є здоровим чоловіком, мешкає в столиці, де рівень доходів населення значно вищий, ніж в інших регіонах України, і у нього відсутні інші діти та члени сім'ї, яких він повинен утримувати, а позивач внаслідок зміни місця проживання втратила роботу і разом з дітьми існує лише за рахунок соціальних допомог та допомоги своїх батьків. Суд також бере до уваги, що позивачем не надано доказів, які дають підстави вважати, що відповідач за рівнем своїх доходів спроможний надавати допомогу на утримання дітей у заявленому розмірі. За таких обставин суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 3000 грн. (1500 грн. на кожну дитину), що наближено до встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Такий розмір аліментів на думку суду забезпечить належне і достатнє утримання дітей обома батьками і не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial