Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

12 грудня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. За життя батько отримав в дарунок дві земельні частки (паї), розміром по 7,14 умовних кадастрових гектарів кожна, які розташовані на території Цеханівської сільської ради Окнянського району Одеської області, від [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договорами дарування. Після укладання зазначених договорів, відповідно до розпорядження Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області №188/А-2002 від 10.07.2002 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виділено землю в натурі, а сертифікати вилучено та повернуто до Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області. В державному акті виконано план зовнішніх меж земельної ділянки, складено акт про передачу земельної частки (паю) в натурі, розмір земельної ділянки 9,19 га. Батько залишив заповіт, яким належну йому на підставі вказаного державного акту земельну ділянку заповів їй. Після смерті батька вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй повідомили про необхідність виконання процедури по присвоєнню кадастрового номеру, для забезпечення можливості нотаріального оформлення спадщини. Тому вона звернулась до проектанта для розробки технічної документації на землю, однак їй надійшло повідомлення, що в отриманні Витягу з Державного земельного кадастру їй відмовлено, так як у державному акті серії [NUMBER], виданому [PERSON], невірно вказана мета призначення земельної ділянки. Окрім того, встановлено, що і площа земельної ділянки в державному акті вказана невірно. Так, в державному акті зазначено, що землю передано для ведення особистого селянського господарства, тоді як реальним призначенням землі є «ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Розмір земельних ділянок помилково вказано 4,17 га та 4,17 га, а разом 8,34 га, тоді як правильний розмір земельних ділянок - 4,55 га та 4,64 га, а разом - 9,19 га. Вона зверталась до відділу в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з заявою про усунення неправильних записів в правовстановлюючому документі, однак отримала відповідь, що державні акти не перевидаються, а виправлення не допускаються. Тому на підставі зазначеного державного акту вона не має можливості вирішити питання про призначення земельній ділянці кадастрового номеру та, як наслідок, подати до нотаріальної контори всі необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, у зв'язку з чим просила визнати недійсним та скасувати державний акт та визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає /а.с.77/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що не суперечить положенням ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] /а.с.20/. Після його смерті залишилась спадщина у виді земельної частки в фізичних гектарах, а саме 8,34 га ,право на яку посвідчено державним актом серія [NUMBER], виданим на підставі розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області від 10 липня 2002 року №188/А-2002(а.с.31). Разом з тим, судом встановлено, що згідно договору дарування права на земельну частку /пай/, посвідченого сертифікатом від 29 січня 2001 року [PERSON] подарувала [PERSON] право на земельну частку /пай/, посвідчене сертифікатом серія [NUMBER], виданим Красноокнянською районною державною адміністрацією Одеської області 18 червня 1996 року /а.с.29/. Крім того, згідно договору дарування права на земельну частку /пай/, посвідченого сертифікатом від 29 січня 2001 року [PERSON] подарував [PERSON] право на земельну частку /пай/, посвідчене сертифікатом серія [NUMBER], виданим Красноокнянською районною державною адміністрацією Одеської області 18 червня 1996 року /а.с.30/. На підставі вказаних сертифікатів розпорядженням Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області від 10 липня 2002 року №188/А-2002 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться на території Цеханівської сільської ради» було затверджено технічну документацію та [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірі земельної частки в фізичних гектарах, а саме 9,19 га та вирішено видати державний акт на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок колективної власності КСП ім. Ватутіна Цеханівської сільської ради /а.с.28/. З акту передачі та прийому земельної частки (паю) в натурі вбачається, що [PERSON] передано земельну ділянку в натурі в розмірі 9,19 га фізичних /а.с.35/. Згідно викопіювання з плану землекористування Цеханівської сільської ради Окнянського району Одеської області, за [PERSON] рахується дві суміжні земельні ділянки, площею 4,64 га та 4,55 га /а.с.37/. Відповідно до вказаного розпорядження [PERSON] 20 вересня 2002 року було видано державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] на земельну ділянку, однак при цьому, незважаючи на вищевказане розпорядження Красноокнянської РДА та акту передачі та прийому земельної ділянки в натурі площею 9,19 га, у вказаному державному акті зазначено, що площа складає 8,34 га і зазначена земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства /а.с.31/. [PERSON] залишив заповіт від 11.12.2015 року, згідно з яким належну йому земельну ділянку, право на яку посвідчується державним актом серія [NUMBER], виданим на підставі розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області від 10 липня 2002 року №188/А-2002, залишив позивачу /а.с.22/. Позивач зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька та 30 червня 2016 року була відкрита спадкова справа, однак їй було роз'яснено необхідність присвоєння земельній ділянці кадастрового номера /а.с.23/. Після звернення позивача для виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєння кадастрового номеру було встановлено, що у вищевказаному державному акті невірно вказана мета призначення земельної ділянки /а.с.38/. Крім того, згідно з інформацією, наданою Відділом в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, правильна площа земельних ділянок, належних [PERSON], зазначена в Акті передачі та прийому земельної ділянки та викопіюванні, а саме 4,55 га та 4,64 га, разом - 9,19 га, а правильне цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданому [PERSON] на підставі розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації №188/А-2002 від 10.07.2002 року зазначені невірні відомості стосовно площі земельної ділянки та її цільового призначення. Відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру не внесені /а.с.42, 63/. Аналогічні відомості про розмір земельної ділянки та її цільове призначення зазначені і у вказаному розпорядженні. Вартість однієї земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Цеханівської сільської ради Окнянського району Одеської області становить 140784,79 грн. /а.с.51/. Тому враховуючи, що [PERSON] належала земельна ділянка, оформлена на підставі двох сертифікатів на право на земельну частку /пай/, площею 4,55 га та 4,64 га та об'єднана в одну, площею 9,19 га, то загальна вартість земельної ділянки, яка належала [PERSON], складає 281569,58 грн. (140784,79 грн. х 2). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Починаючи з 01 січня 2013 року ,після набрання чинності Законом України «Про державний земельний кадастр», відповідно до ч.8 ст.24 вказаного Закону ,державні акти на право власності на землю не видаються , а на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. П.п.2, 4, 5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили. 06 листопада 2017 року Відділом в Окнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області позивачу роз'яснено про неможливість виправлення допущених помилок, так на даний час державні акти не видаються, а виправлення в державному акті не допускаються /а.с.39/. Згідно наданої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №311/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON], з заявою про прийняття спадщини за заповітом зверталася лише позивач. При цьому заява нею подана в межах визначеного законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, тобто вчасно. Відомості про наявність інших спадкоємців, або осіб, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку в спадщині, в зазначеній спадковій справі відсутні /а.с.66-76/. Відповідно до п.п.4.12, 4.18, 4.20 п.4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Ст.217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення (ст.ст.1218, 1225 ЦК України). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права (п.2 ч.3 ст.152 Земельного кодексу України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.ст.328, 392 ЦК України). З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку, яка належить спадкодавцю [PERSON], містить помилки в зазначенні площі земельної ділянки та її цільового призначення та виправити ці помилки на даний час неможливо, у зв'язку з чим неможливо розробити технічну документацію для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру, тому вказаний державний акт слід визнати недійсним. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, визначеної у постанові Верховного суду України № 6-139цс15 від 01.07.2015 року, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Законність розпорядження Красноокнянської райдержадміністрації №188/А-2002 від 10.07.2002 року, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт, ніким не оскаржується; судом встановлено, що саме при виготовленні безпосередньо державного акту були допущені помилки щодо площі та призначення земельної ділянки. Визнання ж недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, оскільки позивач згідно зі ст.ст. 328, 1223 ЦК України, як спадкоємиця за заповітом, має право на майно в порядку спадкування, але на даний час не може у встановленому законом нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на вищезазначену земельну ділянку, оскільки відомості про неї не внесені до Державного земельного кадастру, що унеможливлює отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який є обов'язковим документом при видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, то її права та інтереси підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на зазначену земельну ділянку. Враховуючи, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту, в тому числі невизнаних прав та інтересів фізичних осіб, суд прийшов до висновку , що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.182 ЦК України роз'яснити позивачу про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /земельну ділянку/.

Outcome: approved