Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

14 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрована його дочка - [PERSON] , проте остання за вказаною адресою не проживає декілька років. Він звертався до відповідача з проханням добровільно знятись з реєстрації, однак остання не погодилась. Реєстрація відповідача у його житловому будинку перешкоджає у здійсненні права користування і розпорядження його майном на власний розсуд, а також створює для позивача незручності, зокрема, виникають проблеми із призначенням субсидії, зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований у [ADDRESS] . 21 лютого 2020 року [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Одночасно з матеріалами позовної заяви позивачем подано письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні 21 лютого 2020 року позовні вимоги не визнала та пояснила, що на даний час вона навчається у м. Луцьку, однак у вихідні дні приїжджає в смт Локачі, де проживає в житловому будинку по [ADDRESS] за місцем своєї реєстрації. За даною адресою також проживає її баба [PERSON] (мати позивача), яка являється власником 1/2 вказаного житлового будинку. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , показання свідка [PERSON] , дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є безпідставним і таким, що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , по 1/2 частки кожен, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] і [NUMBER] від 14 березня 2005 року (а.с.5, 20, 21). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 червня 2011 року [PERSON] , [INFO] , (відповідач у справі) є дочкою [PERSON] (а.с.6). У довідці Локачинської селищної ради № 659 від 26 грудня 2019 року зазначено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак, за даною адресою не проживає (а.с. 7). Вказане також вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Локачинської селищної ради від 26 грудня 2019 року № 59 (а.с. 8). Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що позивач не є одноосібним власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , іншим власником є його матір - [PERSON] , яка була допитана судом як свідок у справі. Остання повідомила, що проживає у спірному житловому будинку, зазначила, що наведені у довідці та акті Локачинської селищної ради відомості є недостовірними, позаяк відповідач [PERSON] хоча і навчається у м.Луцьку, однак часто приїжджає до неї, користується житловим будинком, проживає у ньому та допомагає їй по господарству. Обстеження житлового будинку 26.12.2019 року комісією фактично не проводилося. [PERSON] як власник 1/2 частки спірного житлового будинку заперечує щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування ним. Статтею 379 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Частиною 1 ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ївласника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, показання свідка [PERSON] , суд вважає, що позивачем не доведено належними і достовірними доказами факту відсутності відповідача за зареєстрованим її місцем проживання в [ADDRESS] , більше одного року, позаяк на даний час відповідач використовує дане житло для тимчасового проживання у ньому. Крім того, співвласник житлового будинку [PERSON] заперечує щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування даним житлом. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю позовних вимог та наголошує позивачу, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представникиповинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає на позивача сплату судового збору.

Outcome: dismissed