Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], укладений 31 березня 2006 року відповідачем [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх на той час дітей [PERSON] та [PERSON] та позивачкою. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що в лютому 2006 року їй стало відомо про продаж відповідачкою [PERSON] вищевказаної квартири. Перевіривши правовстановлюючі документи на вказане майно, вони домовилися щодо укладення договору купівлі-продажу цієї квартири та 31 березня 2006 року [PERSON] отримала від неї гроші за вказане майно. Тоді ж відповідачка знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою та надала згоду на реєстрацію у цій квартирі позивачки. З березня 2006 року позивачка проживає у цій квартирі та розпоряджається нею як власник. В жовтні 2006 року за її неодноразовими вимогами відповідачка стала готовити документи, необхідні для укладення нотаріально договору купівлі-продажу цього майна, в подальшому надала їй довіреність для самостійного збору цих документів, але в подальшому від укладення вказаного договору ухилилася. Посилаючись на вказане, а також, що сторонами виконано всі умови договору купівлі-продажу та ухилення відповідачки від його нотаріального посвідчення, просить визнати договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 31 березня 2006 року дійсним. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі, пославшись на вищевикладене. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, направили заяви, згідно яких позовні вимоги [PERSON] визнали, та просили справу розглянути за їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу від 10 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу, відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 5-11). Зі змісту довіреності від 23.07.2008 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] вести її справи в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с. 12). За даними будинкової книги [PERSON] дійсно зареєстрована у спірній квартирі з 31 березня 2006 року (а.с. 15-16). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України суд може визнати договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. Згідно вимог ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Моментом укладення такого договору відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України є його державна реєстрація. З пояснень позивачки, зазначених у позовній заяві та матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та [PERSON] було досягнуто усної домовленості щодо продажу вищевказаної квартири, натомість нотаріально договір укладено не було. Отже, з огляду на викладене, даний правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обовязків. А тому, правила ч. 2 ст. 220 ЦК України не можуть бути застосовані. Такі ж розяснення надані в Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 13). За вищевикладеного, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не вбачається.

Outcome: dismissed