Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~13 липня 2018 року звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими 24.10.2017 позивач успадкувала після матері 2/3 частки домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , а також 2/3 частики присадибної земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 1211000000:08:653:0030, за цією ж адресою. 1/6 частина зазначеної нерухомості (як домоволодіння, так і ділянки) належить [PERSON] (додатки 5-9). Ще 1/6 частина зазначеної нерухомості (як домоволодіння, так і ділянки) належить [PERSON] (додатки 9-13). При цьому [PERSON] ще 19.12.2007 нотаріально оформленою заявою відмовлялась від прийняття у спадщину зазначеного майна на користь свого брата, [PERSON] . В період, коли [PERSON] та [PERSON] успадкували разом (на двох) 1/3 частини домоволодіння та землі (2008 рік), іншими 2/3 майна володіла її мама - [PERSON] з 13.04.1998 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а земельна ділянка (2/3 частки) - на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. [PERSON] успадкувала будинок з господарськими побудовами від своєї матері, [PERSON] на підставі заповіту. Весь час після прийняття спадщини її мати, [PERSON] , проживала в будинку [ADDRESS] , і користувалась, відповідно, земельною ділянкою, про яку йде мова в цій заяві, для обслуговування будинку і господарських споруд, вирощувала на ній городину, доглядала і будинок і землю, сплачувала усі належні комунальні платежі. Сплата [PERSON] необхідних комунальних платежів, пов`язаних з її проживанням за вказаною адресою, підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, після її смерті [INFO] рахунок не був переоформлений, як і після смерті [INFO] бабусі [PERSON] , тому платниками комунальних послуг і досі зазначені в квитанціях [PERSON] і [PERSON] . Ні [PERSON] , ні [PERSON] до земельної ділянки та домоволодіння інтересу не виявляли, права та обов`язки володільців не здійснювали, за майном не доглядали, в будинку не проживали і не проживають, не користувались і не користуються ним, не сплачували і не сплачують ніяких платежів, пов`язаних з ним (комунальних, податку на землю тощо). Їх батьки, після яких вони успадкували, [PERSON] та [PERSON] , померли [INFO] та 20.09.1999 відповідно. Тож [PERSON] та [PERSON] не оформлювали своє право власності протягом 9 років (з 1999 р. по 2008 р.). І з оформленням ними свого права власності ситуація не змінилась: жодного інтересу до ділянки та домоволодіння, права та обов`язки власників ними не здійснюються. Після прийняття нею спадщини з 2017 року, вона стала володіти і користуватись ділянкою та домоволодінням, як до того її мати [PERSON] , в повному обсязі, доглядати за ними. Нею сплачено земельний податок за земельну ділянку за 2017-2018 роки, оскільки її мати [PERSON] , оскільки була пенсіонеркою. Таким чином, її мати, [PERSON] , а після неї - вона, добросовісно заволоділи і продовжуємо відкрито, безперервно володіти чужим майном: 1/3 частками домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS] , що після смерті [PERSON] та [PERSON] (дати смерті: [INFO] та [INFO] р.) не належало нікому (дітьми: [PERSON] та [PERSON] право власності не оформлювалось аж до 2008 р.), а з 2008 р. - належить [PERSON] та [PERSON] (по 1/6 частки кожному). Загальний сукупний термін володіння домоволодінням та земельною ділянкою [PERSON] та мій становить 20 років, а з 2001 року - 17 років. Позивач та її представник, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не використали наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява, в якій вона просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була сповіщена належним чином. Третьої особа, без самостійних вимог [PERSON] , який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Згідно із свідоцтвом про смерть [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (а.с.54). Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 2/3 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спадкоємцем якого є її донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2017 (а.с.7) та копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2017 (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , оскільки: 1/6 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.16), 1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.17). 1/6 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.11). 1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2008 (а.с.12). Право власності на нерухоме майно позивача [PERSON] було зареєстровано 24.10.2017 нотаріусом Уколової Н.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а співвласників [PERSON] та [PERSON] в КП «Криворізьке БТІ» 06.08.2008, про що в матеріалах справи наявні відповідні реєстраційні посвідчення (а.с.9,10,13,18). Крім того матеріалами справи підтверджено, що позивач та її мати протягом тривалого часу користування належним в тому числі їй самій будинком та земельною ділянкою, оплачувала вартість наданих комунальних послуг, сплачувала земельний податок, про що свідчать відповідні квитанції про сплату їх вартості (аркуші справи 24-54). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли між сторонами щодо наявності або відсутності у позивача права власності на частку нерухомого майна, належного померлому, яке виникло за набувальною давністю, внаслідок чого до таких відносин слід застосувати положення Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, які регулюють питання виникнення права власності, Зокрема за приписами частин 1 та 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. При цьому відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України зокрема статтею 119. Отже, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об`єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Однак, позивачем не було доведено добросовісність володіння спірним майном, оскільки вона знала про відсутність підстав для набуття нею права власності, оскільки їй було відомо, що [PERSON] є власником 1/6 частина домоволодіння та 1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на які було зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» 06.08.2008, цьому витрати її матері [PERSON] та її на утримання будинку і земельної ділянки та сплату комунальних послуг не можуть вважатись діями, які підтверджують обставину заволодіння майном, а свідчать лише про користування позивачем такими послугами як співвласника нерухомого майна, а в силу вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тому такі дії вважаються виконанням обов`язку з утримання майна. Крім того позивачем не було доведено відсутність інших осіб, які претендують на 1/6 частина домоволодіння та 1/6 частина земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також судом звертається увага на вимоги ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, за якими ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що визнання права власності за позивачем призведе до протиправного позбавлення відповідача права власності на частку у нерухомому майні. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/6 частки земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] , на праві спільної часткової власності, зареєстрованого в КП «Криворізьке БТІ» 06.08.2008.

Outcome: dismissed