Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

14 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 11 листопада 1985 року Верхнешоношською сільською радою Вельського району Архангельської області, РРФСР, актовий запис № 32. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1985 року. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо протягом останніх 18 років, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, повідомила суд телефонограмою про те, що заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб виданого 27 лютого 1991 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 11 листопада 1985 року, який зареєстрований Верхнешоношською сільською радою Вельського району Архангельської області, РРФСР, актовий запис № 32. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.4). Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідачка в свою чергу, телефонограмою суду повідомила про те, що не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що вона також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved