Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

12 січня 2018 року мале колективне багатопрофільне підприємство «ЗЕВС» ( далі по тексту МКБП «ЗЕВС») звернулось до Шевченківського районного суду Харківської з вищевказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 1993 році МКБП «ЗЕВС», видано Державний акт на право безстрокового і безоплатного користування земельною ділянкою , розміром 309.23 га, який зареєстрований відповідно до законодавства діючого на той час. 17 червня 2002 року розпорядженням Шевченківської РДА № 106 право постійного користування МКБП «ЗЕВС» на вищевказану земельну ділянку було припинено. Не погодившись з даним розпорядженням, останнє звернулось до Господарського суду Харківської області. Рішенням Господарського суду від 27 грудня 2012 року , залишене без змін Вищим господарським судом України від 24 липня 2013 року, позовні вимоги МКБП «ЗЕВС» задоволені в повному обсязі. МКБП «ЗЕВС» відновлено право користування земельною ділянкою. За цей час рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2011 року за [PERSON] було визнано право на земельну частку(пай), реформованого АТ колгоспу «Дружба». Розпорядженням № 159 від 3 травня 2012 року йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Треба відмітити, що в цей час проходили судові слухання в Господарському суду Харківської області ,щодо відновлення права позивача на користування земельною ділянкою де Шевченківська РДА була відповідачем по справі, та була опізнана щодо спору відносно користування спірною земельною ділянкою, але не зважаючи на це винесла розпорядження щодо надання дозволу на розробку проектної документації, саме з земель якими користувалось МКБП «ЗЕВС». З 1 січня 2013 року повноваження щодо розпорядженням земельними ділянками передано Головному управлінню Держгеокадастру. До повноваження Головного управлення Держгеокадастру відносяться повноваження щодо передачі у власність або користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області. Як, зазначалось вище за рішенням суду [PERSON] отримав право на земельну частку (пай), а не земельну ділянку , і на час виникнення правовідносин, саме Шевченківська РДА була наділена повноваженнями щодо виділення земельної ділянки в натурі згідно спеціального Закону « Про порядок виділення і натурі земельних частко(паїв)» діючий до сьогодні. На томі ж наказом № 722-СГ від 8 квітня 2015 року Головне управлення Держземагенства у Харківській затвердило документацію із землеустрою та надання [PERSON] у власність земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], площею 7.5684 га для ведення сільськогосподарського виробництва . 2 червня 2016 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку. Виділення [PERSON] земельної ділянки відбулось за рахунок земель , якими користувалось МКБП« ЗЕВС», відповідно до державного акту на права користування. Вважає , посилання Головного управлення Держгеокадастру в Харківській області ,що вони діяли в межах своєї компетенції не відповідає дійсності. Окрім, того зауважив,що при винесенні наказу № 722-СГ від 8 квітня 2015 року , рішення Господарського суду від 27 грудня 2012 року , залишене без змін Вищим господарським судом України від 24 липня 2013 року, набуло чинності але не зважаючи на це [PERSON] була виділена земельна ділянка саме з земель ,якими користувався позивач. Враховуючи, звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, ним був пропущений строк щодо оскарження розпорядження № 159 від 3 травня 2012 року Шевченківської РДА про яке позивач дізнався в 2016 році, вважає причину пропуску поважною та просить його поновити. На підставі викладеного просить суд ,скасувати вищевказані розпорядження № 159 від 3 травня 2012 року Шевченківської РДА ,щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки у власність ; наказ №722-СГ від 8 квітня 2015 року Головного управлення Держземагенства у Харківській області про затвердження документації їз землеустрою та надання громадянину [PERSON] у власність земельну ділянку площею 7.5684 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення сільськогосподарського виробництва; визнати недійсним свідоцтво про права власності на земельну ділянку площею 7.5684 га з кадастровим номером [NUMBER] для ведення сільськогосподарського виробництва видане на ім'я [PERSON] [PERSON] в підготовчому судовому засіданні заперечував проти позовних вимог , пізніше в судове з'явився надав до суду письмову заяву про розгляд справи у своєї відсутності , проти задоволення вимог позивача не заперечував. Треті особи по справі: представник Шевченківської РДА в попередньому судовому засіданні в вирішенні даного питання покладалась на розсуд суду, надала письмові пояснення стосовно пред'явлених вимог з посиланням на той факт ,що Шевченківська РДА діляа в межах своєї компетенції. Представник Головного управлення Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення щодо задоволення позовних вимог позивача , прохав розглядати справу у відсутності свого представника. Суд ,вислухавши представника позивача , вивчивши надані відгуки на позовні вимоги ,дослідивши надані дока у їх сукупності , дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту на право безстрокового і безоплатного користування ( серія [NUMBER] , виданого на підставі рішення Шевченківського районного виконавчого комітету народних депутатів Харківської області від 18 лютого 1992 року за № 38 МКБП «ЗЕВС» є користувачем земельної ділянки площею 309.23 га. Розпорядженням Шевченківської районного адміністрації Харківської області від 17 червня 2002 року №106 , права постійного користування земельною ділянкою площею 309.23 га МБКП «ЗЕВС» припинено , земельну ділянку передано до земель запасу Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Рішенням Господарського суду Харківської області від 27 грудня 2012 року позовні вимоги МКБП до Шевченківської РДА, треті особи : Сподобівської сільської ради, ТОВ» Сподобівське, ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] про визнання недійсним розпорядження, задоволено в повному обсязі. Розпорядження Шевченківської РДА №106 від 17 червня 2012 року, було визнано недійсним, зобов'язано поновити порушене право користування земельною ділянкою. Постановою Вищого Господарського Суду України від 24 липня 2013 року рішення Господарського суду Харківської області від 27 грудня 2012 року, залишено без змін та набуло чинності. 13 жовтня 2011 року рішенням Шевченківського районного суду Харківської області задоволенні позовні вимоги [PERSON] ,що до визнання за ним права на земельну частку (пай) , колишнього члена колгоспу АТ «ДРУЖБА». Рішення набуло чинності та передано на виконання. Розпорядженням №159 Шевченківської РДА 3 травня 2012 року [PERSON] наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі. Виділена земельна ділянка належала до земель запасу Сподобівської сільської ради Харківської області. З 1 січня 2013 року набули чинності зміни до Земельного Кодексу України щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності. Згідно ст. 84 Земельного Кодексу України землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими , а право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади. Статтею 122 Земельного кодексу України викладено в нової редакції за якою центральній орган виконавчої влади з питань земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності , крім випадків, визначених ч. 8 цією статті, у власність або у користування для всіх потреб. На час виникнення правовідносин на Головне управління Держземагенства у Харківській області були покрадені обов'язків ,щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності або в користування для потреб а межах області. Наказом № 7222-СГ Головного управління Держемагенства у Харківській області яке на час виникнення правовідносин діяло як виконавчий орган 8 квітня 2015 року, затверджено проектну документацію щодо віддання земельної ділянки площею 8.05 [PERSON] , та останньому передано її у власність з земель запасу. На підстав вказаного розпорядження останньому було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 2 червня 2015 року , яке зареєстроване за № 38388968. Аналізуючи правові підстави звернення позивача за захистом свого порушеного права , суд дійшов наступного. Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено , що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначних цим Кодексом, або за результатами аукціону. Стаття 19 Конституції України зазначає ,що органи державної влади та місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи правові норми, що існували на час виникнення правовідносин , суд вважає, що підстав для скасування розпорядження №159 Шевченківської РДА від 3 травня 2012 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі, заявлені позивачем є безпідставними. Матеріали справи містять рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2011 року, яким задоволенні позовні вимоги [PERSON] , що до визнання за ним права на земельну частку (пай) , колишнього члена колгоспу АТ»ДРУЖБА». Рішення набуло чинності та передано на виконання. За заявою [PERSON] від 24 квітня 2012 року Шевченківської РДА видано розпорядження №159 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ( у власність) з земель запасу сільськогосподарського призначення Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. До 01 січня 2013 року згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок ,що перебувають : у державній власності є органи виконавчої влади , які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування; у комунальній власності є сільські , селищні, міську ради в межах повноважень, визначених законом….. Окрім того , посилання позивача про те ,що РДА була опізнана щодо спору ,який відбувається стосовно спірної земельної ділянками, тому не мала права видавати розпорядження щодо розробки проекту землеустрою не може бути взято судом до уваги, оскільки розпорядження винесено 3 травня 2012 року , стосувалось земель запасу які розташовані на теріторіїї Сподобівської сільської ради,без зазначення конкретної земельної ділянки. Рішення Господарського суду винесено 27 грудня 2012 року , набуло чинності в 2013 році. Таким чином , Шевченківська РДА діяла в межах своє компетенції і зазначені підстави для визнання вказаного розпорядження недійсним є безпідставними. Окрім того на даний час це розпорядження вичерпувало свою дію після його реалізації, має приватноправовий характер, при якому необхідно оскаржувати кінцевий правовстановлюючий документ. Що до скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області від 8 квітня 2015 року №722-СГ про затвердження документації із землеустрою , виділення [PERSON] земельної ділянки у власність, визнання недійсним свідоцтва про права власності на нерухоме майно ,то такі вимоги підлягають задоволенню , при цьому висновок суду ґрунтується на наступному. Як зазначалось вище, з 1 січня 2013 року згідно Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України за якою питання щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності , крім випадків , визначені частиною восьмою ст. 122 Земельного кодексу України віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади , який на час виникнення правовідносин було покладено на Головне управління Дерземагенства у Харківській області. Матеріали справи містять рішення Господарського суду Харківської області від 27 грудня 2012 року за позовом МКБП «ЗЕВС» до Шевченківської РДА, треті особи : Сподобівської сільської ради, ТОВ» Сподобівське, ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] про визнання недійсним розпорядження, задоволено в повному обсязі. За цим рішенням розпорядження Шевченківської РДА №106 від 17 червня 2012 року, було визнано недійсним, поновлено право МКБП «ЗЕВС» щодо користування земельною ділянкою 309.23 га Окрім того рішення має посилання про таке , якщо у випадку надання даної земельної ділянки іншим особам на праві власності або користування - визнати незаконними дії щодо такого надання та припинити права власності або користування даною земельною ділянкою іншими особами. Постановою Вищого Господарського Суду України від 24 липня 2013 року рішення Господарського суду Харківської області від 27 грудня 2012 року, залишено без змін та набуло чинності. За правилами ч.4 ст. 82 ЦПК України ,обставини встановлені рішенням суду у господарській , цивільній або адміністративній справі ,що набуло законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини , якщо інше не встановлено законом. Враховуючи надані докази суд, дійшов висновку що наказ від 8 квітня 2015 року №722-СГ про затвердження документації із землеустрою , виділення [PERSON] земельної ділянки у власність, виданий без врахування рішень суду, щодо відновлення права користування спірної земельної ділянкою МКБП «ЗЕВС». Твердження представника Головного управління Дерземагенства у Харківській області щодо того ,що право позивача було відновлено ухвалою Господарського суду Харківської області про виправлення описки лише 12 вересня 2016 року не може бути взяти до уваги, оскільки постановою Вищого Господарського Суду України від 24 липня 2013 року, рішення Господарського суду Харківської області від 27 грудня 2012 року, залишено без змін та набуло чинності. Головне управління Дерзмеагенства у Харківській області не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об'єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ця ділянка на час винесення наказу №722-СГ від 8 квітня 2015 року, перебувала у постійному користуванні МКБП «ЗЕВС». Враховуючи наведене вище наказ №722-СГ від 8 квітня 2015 року Головного управлення Держземагенства у Харківській області , підлягає скасуванню. За таких обставин, видане на підставі наказу №722-СГ від 8 квітня 2015 року, свідоцтво про право власності на ділянку площею 7.5684га з кадастровим номером [NUMBER] передану у власність [PERSON] також підлягає скасуванню. Частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частин другої, третьої статті 152 Земельного Кодекса України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Оцінивши надані докази у їх сукупності,надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку ,що позовні вимог МКБП «ЗЕВС» підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: partial