Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

13.01.2020 року позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради №977 від 24.12.2019 року про затвердження висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання [PERSON] , [INFO] для її тимчасового виїзду за межі України; визнати незаконним та скасувати Висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.12.2019 року щодо підтвердження місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з її матір`ю [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що процедура підтвердження місця проживання дитини була проведена з порушенням. З 2016 року дитина була виселена [PERSON] зі свого житла, в якому зареєстроване її місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Поліцією встановлено факти передачі [PERSON] вказаного будинку в оренду третім особам. Внаслідок таких дій не виявилося можливим здійснити обстеження місця проживання дитини влітку 2019 року. Восени 2019 року [PERSON] повторно звернулась до органу опіки та піклування із заявою про підтвердження місця проживання дитини. З оскаржуваного рішення вбачається, що було проведено обстеження місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , разом з тим, згідно інформації розміщеної в державному реєстрі, вказана квартира належить на праві приватної власності [PERSON] . Джерела доходів, зазначеного [PERSON] при визначенні місця проживання дитини, не існує, відповідач доходів немає, отже виникає питання законності проживання дитини з одним з батьків, який не має джерел доходу. 05.08.2019 року авторською школою [PERSON] підтверджено помилковість змісту довідки про те, що батько не цікавиться навчанням дитини. Надана [PERSON] довідка з дитячої поліклініки №4 про те, що виключно вона піклується про стан здоров`я дитини та виконує всі призначення протирічить відомостям викладеним дільничним педіатром у довідці від 20.06.2018 року. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.03.2019 року визначено способи участі позивача у вихованні дочки, яке не виконується [PERSON] . Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області СМУ МЮ (м.Харків) констатовано необхідність застосування до боржника - [PERSON] заходів примусового виконання рішення суду у вигляді штрафу, проте боржник продовжує ухилятись від виконання рішення. Оскаржувані рішення та висновок суперечать ч.5 ст.157 СК України. 18.02.2020 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради подано відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на час ухвалення рішення була відсутня інформація про наявність рішення суду щодо визначення місця проживання дитини з батьком, для дитини створені належні умови для проживання та розвитку, оскаржуваний висновок прийнято згідно з чинним законодавством та в інтересах дитини. 20.02.2020 року надійшов відзив на позовну заяву Харківської міської ради з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 02.07.2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, Задоволено клопотання [PERSON] від 13.03.2020 року та залучено її до участі у справі у якості третьої особи. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, оскільки надавались не правдиві відомості щодо місця проживання дитини, доходів третьої особи, застосовувались заходи примусового виконання рішення суду. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки є не належним відповідачем у справі. Третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Рішенням №977 від 24.12.2019 року виконавчий комітет Харківської міської ради затвердив висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю, [PERSON] , для її тимчасового виїзду за межі України. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.03.2019 року, зміненим постановою Харківського апеляційного суду від 14.08.2019 року, визначено способи участі [PERSON] у вихованні доньки - [PERSON] . Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Підпунктом 3 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється зокрема: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Відповідно до частини п`ятої статті 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року (далі-Порядок). Відповідно до пункту 72-1 Порядку для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини такі документи: заяву; копію паспорта заявника; копію паспорта дитини (у разі наявності); довідку про реєстрацію місця проживання заявника (у разі коли в паспорті відсутні дані про реєстрацію місця проживання); довідку про реєстрацію місця проживання дитини; копію свідоцтва про народження дитини; копію рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (подається для тимчасового виїзду за межі України дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа або паліативної допомоги). Служба у справах дітей за результатами розгляду зазначених документів, відвідування дитини за місцем її проживання, проведення бесіди з тим із батьків, хто проживає окремо від дитини (у разі можливості її проведення), або бесіди з дитиною, яка досягла 14 років, готує висновок про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України за формою згідно до додатком 13 та один з таких проектів рішень/розпоряджень районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади: про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України; про відмову у затвердженні такого висновку. Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є: неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради прийнято висновок від 17.12.2019 року щодо підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України відповідно до вимог п.72-1 Порядку та с.157 СК України, третьою особою подано перелік документів визначений Порядком. Актом обстеження умов проживання встановлено, що дитина проживає в окремій кімнаті за адресою: [ADDRESS] , має власне спальне місце, комод для зберігання речей та одягу, письмовий стіл, при цьому п.72-1 Порядку визначено, що Служба у справах дітей відвідує дитину за місцем її проживання, а не реєстрації, а відтак доводи позивача, що житлом дитини, яке підлягає дослідженню є будинок, в якому зареєстрована дитина безпідставні. Щодо посилань позивача про неможливість передачі дитини для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу суд зазначає наступне. Дійсно, ч.2 ст.161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Разом з тим, в даному випадку органом опіки не вирішувалось питання щодо передачі дитини для проживання з одним із батьків та п.72-1 Порядку не передбачено вимоги надання відомостей щодо джерела доходів саме для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України. Крім того, як вбачається з довідки Центрального управління ГУ ДПС у Харківській області [PERSON] у 2019 році мала дохід від підприємницької діяльності. Щодо подання довідок третьої особою з Авторської школи Бойка та з дитячої поліклініки суд зазначає, що п.72-1 Порядку не передбачено надання вказаних довідок для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України. Частиною 5 статті 157 СК України визначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Так, висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання дитини складений 17.12.2019 року, на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавчий лист №638/5785/16-ц виданий на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.03.2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Суд звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 03.03.2021 року, тобто після прийняття висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, а відтак відповідачем правомірно не застосовано обмеження визначене ч.5 ст.157 СК України. Суд наголошує, що п. 72-1 Порядку № 866 не передбачає способів встановлення фактичного місця проживання дітей, у ньому йдеться лише про розгляд документів, передбачених цих пунктом, серед яких щодо підтвердження місця проживання вказані лише: копії паспортів заявника і дитини (у разі наявності); довідку про реєстрацію місця проживання заявника; довідка про реєстрацію місця проживання дитини; копія свідоцтва про народження дитини; копія рішення суду про розірвання шлюбу (у разі наявності); підтвердження про відправлення рекомендованого листа згідно з вимогами, передбаченими абзацом першим частини п`ятої статті 157 Сімейного кодексу України (у разі наявності); копію документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу. Рішення органу опіки і піклування лише підтверджує факт проживання дітей з матір`ю, що власне позивачем і його представниками не ставилося під сумнів під час розгляду справи. Суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано порушення виконкомом вимог п. 72-1 Порядку № 866 при прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим позовні вимоги не можуть бути задоволені. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа № 712/10623/17) вказала на те, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Отже суд доходить висновку, що рішення прийняте в інтересах дитини, а сам по собі тимчасовий виїзд дитини за кордон, необхідний для всебічного розвитку дітей і, з урахуванням установлених у справі обставин, не може свідчити про позбавлення батька можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Outcome: dismissed