Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

12 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. Ухвалою суду від 28 січня 2014 року подружжю було надано строк для примирення. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначила, що з 09 червня 1990 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дитину - доньку [PERSON], яка на теперішній час проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки виявилось, що у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання поведінки та взаємовідносин у сім'ї, матеріального забезпечення, що призводило до непорозуміння між ними на побутовому рівні та сварок. Протягом останніх п'яти років вона з чоловіком проживають у різних кімнатах однієї квартири. У листопаді 2013 року їх сімейні стосунки були фактично припинені, з цього часу вони не ведуть спільне господарство, у кожного з них свій бюджет. Спілкуються між собою при необхідності. Незважаючи на представлений судом строк, примирення між ними не відбулося, шлюбні відносини не відновились. Неповнолітня донька проживає разом з нею, у її вихованні чоловік приймає участь, добровільно сплачує аліменти. Ситуація невизначеності їх взаємовідносин у сім'ї негативно впливає на неї та шкодить вихованню і розвитку дитини. За час окремого проживання вона дійшла висновку про втрату почуття любові до чоловіка, неможливість збереження сім'ї та необхідності юридичного оформлення фактичного розлучення між ними. На теперішній час примирення та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Посилаючись на наведене, позивачка просить суд розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, підтвердивши наведені позивачкою обставини та причини, що призвели до припинення сімейних відносин. Відповідач стверджував, що він з дружиною не намагалися відновити стосунки. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, оскільки вони різні за характером та за поглядами на життя. Питання про розлучення вирішено ними остаточно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] громадяни України [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 09 червня 1990 року, що підтверджено актовим записом № 1344 у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбів Палацу одруження міста Макіївки Донецької області. Подружжя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Для кожного з них цей шлюб перший. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено і визнано сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з листопада 2013 року фактично припинили шлюбні відносини. У зв'язку з життєвою ситуацією мешкають в одній квартирі, однак не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивачки відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища та не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved