Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

12 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] У 2001 році останній виїхав до Російської Федерації і залишив вказаний будинок в його володіння. Посилаючись на те, що він на протязі більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на вказаний вище будинок в порядку набувальної давності. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача до суду не з'явився, відповідач надав заяву про розгляд справи без участі його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю визнає заявлені вимоги. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, а також матеріали інвентарної справи на спірний будинок, суд дійшов такого. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 30 серпня 1992 року (а. с. 5-7), [PERSON] придбав у [PERSON] цілий житловий будинок [ADDRESS] Як встановлено в судовому засіданні, у 2001 році [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації та залишив спірний будинок у володіння позивача [PERSON]. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, є добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Для визнання володільця добросовісним достатньо, щоб він не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Добросовісність володіння позивачем спірним будинком у даному випадку обумовлена по-перше, правомірністю його дій, по-друге, відсутністю будь-яких претензій з боку попереднього її володільця та відповідача протягом усього строку набувальної давності. Чинним законодавством не передбачено обов'язку володільця демонструвати факт свого володіння майном у певних формах або таким чином, щоб зробити його наявним для оточуючих. Водночас, особа зобов'язана не приховувати факт володіння, адже оточуючі повинні мати можливість розпізнати володіння. Безперервність та відкритість володіння позивачем житловим будинком з 2001 року підтверджується відповідною довідкою за підписом Дмитрівського сільського голови за № 1002 від 07 грудня 2016 року (а. с. 12), а також показаннями допитаних в якості свідків в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що позивач з 2001 року по теперішній час відкрито володіє та користується спірним будинком, доглядає за ним, робить поточний ремонт. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів будинком [ADDRESS] на протязі більше десяти років не приховував факт знаходження цього майна у його володінні, продовжує відкрито і безперервно володіти ним, і визнання права власності не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved