Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

12 листопада 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визначення частки в спільній сумісній власності та звернення стягнення на неї, мотивуючи свій позов тим, що 22.05.2015 року відкрито виконавче провадження №47623944 з примусового виконання виконавчого листа №552/1153/14-ц, виданого 18.05.2015 року Київським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 185\~000 грн. відповідно до рішення Київського районного суду м.Полтави від 11.02.2015 року. [PERSON] з листа Київського відділу державної виконавчої служби встановлено, що відповідно до запиту до Пенсійного фонду України про осіб боржників від 03.07.2015 року, останнє місце роботи [PERSON] [PERSON] «[PERSON] МКБ». Відповідно до відомостей ВДАІ м.Полтави, що надійшли до Київського ВДВС Полтавського МУЮ 30.06.2015 року, транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Київським ВДВС Полтавського МУЮ встановлено, що згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.07.2015 року за боржником [PERSON] зареєстрована квартира [INFO]. Постановою державного виконавця від 25.06.2015 року майно боржника арештовано та оголошено заборону на його відчуження. В зв»язку з тим, що добровільно відповідачка не виконала рішення Київського районного суду м.Полтави від 11.02.2015 року і не сплатила суму боргу, прибутку на сьогоднішній день в неї немає, і це утруднює виконання рішення суду, а є лише майно, а саме частка в спільній сумісній власності, а саме в квартирі [ADDRESS], то вважають за можливе визначити розмір частки, яка належить відповідачу [PERSON] та звернути стягнення на частку в спільному майні в натурі, звернувши стягнення на майно боржника, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.08.2011 року квартира [ADDRESS] є приватною спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/3 частці у праві спільної сумісної власності в квартирі [ADDRESS]. Боржник [PERSON] не виконує добровільно свої боргові зобов»язання, які визначені в рішенні Київського районного суду м.Полтави від 11.02.2015 року, тому позивачі змушені звернутися до суду з приводу звернення стягнення на належну частку у спільній сумісній власності [PERSON], а саме частку в квартирі [ADDRESS], так як іншого майна у відповідача не має, на яке можливо було б звернути стягнення. Просили суд визначити розмір часток у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] між співвласниками, визнавши, що їм відповідно належить в рівних долях по 1/3 кожному, а саме [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина, [PERSON] 1/3 частина квартири. Виділити частку [PERSON] із майна, що є у спільній сумісній власності в натурі для звернення стягнення на неї, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом згоден. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, в судовому засіданні 04.04.2016 року відповідач [PERSON], адвокат [PERSON] з позовними вимогами позивачів були не згодні. Просили суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Представник Київського ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] з позовом згоден. Не заперечує проти його задоволення. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 12.01.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог було залучено Орган опіки та піклування Київської районної в м.Полтаві ради. Представник Органу опіки та піклування Київської районної в м.Полтаві ради [PERSON] в судове засідання не з»явився. В судовому засіданні 22.02.2016 року представник Органу опіки та піклування Київської районної в м.Полтаві ради [PERSON] при винесенні рішення суду покладався на розсуд суду з урахуванням інтересів неповнолітнього [PERSON]. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача [PERSON], адвоката [PERSON], представника Органу опіки та піклування Київської районної в м.Полтаві ради [PERSON] Суд, заслухавши представника позивачів [PERSON], [PERSON] адвоката [PERSON], представника Київського ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2011 року (а.с.13) [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] про державну реєстрацію прав від 21.09.2011 року (а.с.14) за [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровано право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Технічний паспорт на квартиру від 01.07.2011 року (а.с.15-17) оформлено на [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Полтави знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 11.02.2015 року (а.с.6-9) позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 185\~000 грн. На виконання рішення суду, Київським районним судом м.Полтави видано виконавчі листи. Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження (а.с.69-93). Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 статті 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Частиною 2 статті 370 ЦК України встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS], їх право ніяким чином не порушено. Отже, у відповідності до вимог чинного законодавства України вони позбавлені можливості ставити перед судом питання про визначення частки в спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виділення частки [PERSON] із майна, що є у спільній сумісній власності в натурі для звернення стягнення на неї, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що на виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчих листів по рішенню Київського районного суду м.Полтави від 11.02.2015 року про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] 185\~000 грн. солідарно. Державним виконавцем провадяться виконавчі дії з виконання даного рішення і саме державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» наділений повноваженнями щодо визначення частки в спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виділення частки [PERSON] із майна, що є у спільній сумісній власності в натурі для звернення стягнення на неї, а саме на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed