Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

13.07.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] міської ради Миколаївської області та [PERSON], згідно з яким просили визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, що розташована по вул. Коцюбинського, 47 в м. Новий Буг Миколаївської області та припинити право власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON]\~\~ В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказали, що 04.08.2003 року вони отримали за договором дарування від [PERSON] житловий будинок № 47 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Коцюбинського в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак позивачі не мають можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку під будинком, оскільки при укладені договору дарування будинку питання дарування чи купівлі-продажу земельної ділянки не вирішувалось. Більше того, було встановлено, що спірна земельна ділянка належить юридично не попередньому власнику будинку, а [PERSON], що підтверджується також Державним актом на право приватної на землю. Вирішити дане питання і з [PERSON] позивачі також не змогли, оскільки у них відсутні будь-які відомості про її смерть, наявність чи відсутність спадкоємців. А тому позивачі були змушені звернутись до суду за захистом своїх прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який перебуває у їх приватній власності. Ухвалою суду від 22.11.2016 року за заявою позивачів до участі у справі було залучено у якості співвідповідача по справі власника земельної ділянки [PERSON]. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявилась, однак напередодні направила заяву, в якій вказала, що в судове засідання зявитися не може, просить справу слухати без її присутності, свій позов підтримує та просить його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засіданні також не зявився, однак напередодні направив заяву, в якій вказав, що в судове засідання зявитися не може, просить справу слухати без його присутності, свій позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Новобузького району Миколаївської області за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилася, напередодні направила заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Справу просила слухати за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, також напередодні на адресу суду надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Справу просив слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення в пресі оголошення про виклик в судове засідання. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Оскільки в судове засідання особи, які беруть участь у справі не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору дарування житлового будинку, укладеному між дарувателем [PERSON] та обдарованими [PERSON]М та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] 04.08.2003 року за р. № 1899, позивачі [PERSON]М та [PERSON] являються власниками житлового будинку № 47 з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Коцюбинського в м. Новий Буг, Миколаївської області. Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на зазначений будинок в Новобузькій філії ММБТІ від 20.08.2003 року (а.с.10,11). В свою чергу [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу №211 укладеного на товарній біржі 26.11.1998 року (який рішенням Новобузького місцевого суду Миколаївської області №2-419 від 08.07.2002 року було визнано дійсним) придбав зазначений вище житловий будинок у [PERSON] (а.с.77-80). Однак, предметом вказаних договорів слугував лише будинок, питання про передачу (дарування чи продаж) у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку чи для ведення особистого підсобного господарства при укладанні цих договорів не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку, а поруч з цим будинком розташована присадибна земельна ділянка площею 0,0736 га для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до фотокопій державних актів серії МК №1161 та МК №1160 виданих 14.02.1994 року на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради №68 від 10.02.1994 року зазначені вище земельні ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку, та площею 0,0736 га для ведення особистого підсобного господарства належать на праві власності [PERSON] (а.с.18, 19). Зазначене також підтверджується фотокопією витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить на праві власності [PERSON] становить 77\~587,88 грн. (а.с.17). Згідно довідок виданих виконавчим комітетом Новобузької міської ради Миколаївської області за вих№2768 та №2769 від 07.04.2016 року позивачі [PERSON]М та [PERSON] дійсно зареєстровані та проживають за адресою [INFO] (а.с.20,21). Згідно інформації наданої на запит суду Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області за вих..№1233/03.04/04-09 від 25.08.2016 року в ході перевірки паперових та електронних носіїв, по первинним та поновленим актовим записам актовий запис смерті громадянки [PERSON], [INFO] по відділі не виявлено (а.с.39). З інформації наданої на запит суду Новобузьким РС УДМС України в Миколаївській області за вих..№2022 від 27.10.2016 року та [PERSON] України в Миколаївській області від 01.11.2016 року [PERSON] зареєстрованою та знятою з місця реєстрації в Миколаївській області не значиться (а.с.54,55). Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до ст.30 ЗК Української РСР (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку - 26.11.1998 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року) частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору дарування жилого будинку 04.08.2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2 цс 15 при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, слід враховувати наступне. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Таким чином, з часу набуття відповідачем [PERSON] та в подальшому позивачами [PERSON] та [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно - суб'єктивне право [PERSON], яка володіла на праві власності земельною ділянкою площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку вважається припиненим. За таких обставин, позовні вимоги позивачів в частині визнання за ними права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та припинення права власності на неї за [PERSON] грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню\~. Вимоги щодо стягнення з відповідачів судових витрат понесених позивачами в зв'язку з розглядом справи, останні не заявляли, тому суд відносить ці витрати на їх рахунок.

Outcome: approved