Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

14.08.2017 заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт смерті у 1922 році її бабусі [PERSON] в місті Києві та поховання на Лук'янівському кладовищі в м. Києві на дільниці [NUMBER], місце 2 Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1922 році у м. Києві від тифу померла її бабуся [PERSON], яка похована на дільниці [NUMBER], місце 2 Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника. Вона має намір бути підхороненою до могили її бабусі, проте для цього їй потрібно пред'явити свідоцтва про смерть всіх захоронених у даній могилі. На її звернення щодо повторної видачі свідоцтва про смерть її бабусі Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відмовлено з посиланням на те, що актові записи про смерть [PERSON] в Державному архіві м. Києва не виявлені. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву та просили її задовольнити. Від представників зацікавлених осіб надійшли заяви, у яких вони просять розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як посилається заявник, у 1922 році у м. Києві від тифу померла її бабуся [PERSON]. З листа № 02-12/Ш-78/123 від 20.01.2017 за підписом В.о. директора Державного архіву м. Києва, у переглянутих архівних документах, а саме в книгах реєстрації актів про смерть за 1922 рік відомостей про смерть [PERSON] не виявлено. Разом з тим, згідно довідки №2 від 17.05.2017, виданої Державним історико-меморіальним Лук'янівським заповідником, на території Лук'янівського цивільного кладовища (нині Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідник) зафіксовані поховання бабусі заявника [PERSON] 1922 року смерті та [PERSON] 1933 року смерті. За даними інвентаризаційних поховань 1991-1992 р.р., родинне поховання розташоване на дільниці [NUMBER], місце 2. Факт того, що [PERSON] є бабусею заявника підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.10.2016, де в графі батько зазначено [PERSON], та з копії Виписки з метричної книги від 1885 року, де зазначено, що матір'ю [PERSON] є [PERSON] Як вбачається з довідки УПЦ Київської Єпархії релігійної громади парафії Святителя Миколая Пам'яті жертв ІІ Світової Війни від 11.09.2018, відповідно церковної практики по-батькові «[PERSON]» має фактичні значення «[PERSON]».. Як пояснила заявниця, її бабуся [PERSON] народилася [INFO] р. та померла [INFO] р. у м. Києві. Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON], [INFO], померла у м. Києві у 1922 р. та похована на території Лук'янівського цивільного кладовища (нині Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідник). При цьому, заявником надано суду копію свідоцтва про смерть [PERSON], 1933 року смерті, чим підтверджено, що позований поряд з [PERSON], 1922 року смерті, є близьким родичем заявниці, одже поховання розташоване на дільниці [NUMBER], місце 2 є родинним для заявника. У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану, що підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до роз'яснень викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. З матеріалів справи вбачається, що заявник зверталася до Печерського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві з заявою про реєстрацію смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва про смерть їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідних документів. Згідно повідомлень відділу інформації та використання документів Державного архіву м. Києва слідує, що в архівних документах за 1922 рік відомостей про смерть [PERSON] та [PERSON] не виявлено. Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Враховуючи наведене вище, зважаючи, що факт смерті [PERSON] достовірно підтверджується наданими суду доказами, даний факт породжує юридичні наслідки для заявника, проте його реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану неможлива, суд дійшов висновку, що вимоги викладені в заяві щодо встановлення факту смерті [PERSON] являються обґрунтованими. Таким чином, з огляду на обставини зазначені вище суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], яка настала у 1922 році в місті Києві - належить задовольнити. Щодо встановлення факту поховання [PERSON] на дільниці [NUMBER], місце 2 Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника, то в задоволенні заяви в цій частині належить відмовити, т.я. даний факт ніким не оспорюється і є встановленим, що вбачається з довідки Державного історико-меморіального Лук'янівського заповідника, а тому заява в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial