Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

14.09.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування будинком № 6 по пров. Ленському в м. Первомайськ, Миколаївської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона в своєму будинку № 6 розташованому по пров. Ленському прописала свою доньку [PERSON], яка з дати прописки та до цього часу в будинку не проживала, а проживала в [INFO]. [PERSON] не має можливості виїхати з Республіки Крим щоб добровільно знятись з реєстрації. На даний час їй необхідно виписати [PERSON] із свого житла по тій причині, що вона не може оформити субсидію. Поскільки [PERSON] не може знятись з реєстрації добровільно вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не зявилася, представник позивача надала суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги позивача визнала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач\~визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. \~ \~ \~ \~ \~Частиною 4\~ст. 206 ЦПК України\~встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому прийняв визнання позову відповідачем. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що власником 1/4 частини житлового будинку № 6 розташованого по пров. Ленському в м. Первомайську Миколаївської області, на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 29.10.2002 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON], є [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16265881 на підставі рішення Первомайського міськрайоного суду від 17.09.2007 р. [PERSON] належить 1/4 будинку № 6 по пров. Лєнському у м. Первомайськ. Домова книга на вищезазначений будинок оформлена на позивача. В ній є відмітка про реєстрацію 20.05.2009 р. місця проживання [PERSON] Згідно акту про не проживання та відсутність особистого майна від 11.09.2018 р. складеного головою квартального комітету [PERSON] у присутності [PERSON] та [PERSON] проживаючих [INFO], яким засвідчено, що [PERSON] з 19.07.2010 р. фактично не проживала в [INFO]. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 107 ЖК України та розяснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 року, наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 ЖК України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач з 2010 року не проживає в спірному житловому будинку, підстав для продовження терміну зберігання за [PERSON] права користування будинком, передбачених ст. 71 ЖК України немає, її особистих речей в житловому приміщенні немає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового будинку як до свого постійного місця проживання. Даний факт також підтверджує визнання позову відповідачем, тому вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим будинком № 6 по пров. Ленському в м. Первомайськ, Миколаївської області, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved