Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

13.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним сина [PERSON], посилаючись на те, що він, будучи інвалідом дитинства І групи інвалідності, не може здійснювати своїх прав (отримувати пенсію, чинити дії щодо розпорядження майном, обслуговувати себе) і потребує постійного стороннього догляду. Визнання [PERSON] недієздатним їй потрібно для встановлення над ним опіки, оскільки син потребує сторонньої допомоги, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може самостійно вчиняти правочини, навіть дрібні побутові, створювати для себе цивільні права та нести обовязки. В судове засідання [PERSON] не зявилася. В поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги заяви підтримала. Представник заінтересованої особи, управління соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги [PERSON] підтримав. Особа щодо якої розглядається справа [PERSON]., з урахуванням стану здоровя, до суду не викликався. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №31 мовний контакт із [PERSON] відсутній, він звернену мову не розуміє, фразова мова у нього відсутня, слів не вимовляє та речень не будує. Оглянувши заяву [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про законність вимог заявника. Так, із пояснень заявника, амбулаторної карти [PERSON], довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1081376, виданої 07.11.2017 року, вбачається, що [PERSON] є інвалідом з дитинства, першої групи інвалідності А та потребує постійного стороннього догляду. Амбулаторною судово-психіатричною експертизою №31 Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 від 18.01.2018 року, проведеної на підставі ухвали Білогірського районного суду Хмельницької області від 07 грудня 2017 року встановлено, що [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді важкої розумової відсталості, конвульсивний синдром, та внаслідок вказаного захворювання не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. Частиною першою ст. 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Ч. 1 ст. 60 цього Кодексу встановлено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Із повідомлення Малоборовицької сільської ради Білогірського району Хмельницької області №769 від 09.11.2017 року, тобто висновку органу опіки та піклування, вбачається, що опікуном [PERSON] доцільно призначити його матір [PERSON] Як передбачено ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за пятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті. Враховуючи, що [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді важкої розумової відсталості, конвульсивний синдром, є інвалідом І-А групи з дитинства безстроково, у звязку з вказаним захворюванням не спроможний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати недієздатним, внаслідок хронічного психічного розладу останнього. Крім того, опікуном над [PERSON] слід призначити його матір [PERSON], яка протягом тривалого часу здійснює опіку над ним. На підставі наведеного,

Outcome: approved