Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

12 червня 2019 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщеним належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, суд вважає відповідачів належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 21 квітня 2011 року приватним нотаріусом кіровоградського міського нотаріального округу Цариченко Н.В. за реєстром № 243 (а.с. 8-9, 10, 11). В квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значяться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1/07/06 про склад сім`ї та місце реєстрації від 07 червня 2019 року (а.с. 6). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2003 року по 18 грудня 2017 року (а.с. 12). В судовому засіданні встановлено, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає з жовтня 2017 року, в квартирі відсутні його особисті речі, а також відповідач не несе витрати по сплаті комунальних послуг, що знайшло своє підтвердження в актах від 17 листопада 2018 року, 06 червня 2019 року (а.с. 18, 19). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На основі повного і всебічного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved