Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

14 травня 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 17 червня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №0861704101/Т/972117. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором в сумі 22193,00 гривень, з яких: 8889,00 гривень - заборгованість за основним боргом; 1,00 гривень - заборгованість за процентами; 9403,00 гривень - заборгованість за комісією; 3900,00 гривень - штрафи, пені. Згідно з умовами кредитного договору №0861704101/Т/972117 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строку, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 22193,00 гривень, які останній просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 10 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Просив суд на підставі наявних у справі доказів позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 17 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №0861704101/Т/972117 на споживчі потреби (а.с.4-5). Згідно з умовами п. 2.1. договору, банк надав відповідачу як позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 10000,00 грн. Відповідно до п. 2.1.1. процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 0,01% річних та включається в суму щомісячного платежу. Згідно п. 2.1.2. кредитного договору, позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1105,00 грн., що розраховується як 3,25 відсотків на суму кредиту вказаного в п. 2.1. цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Пунктом 2.1.3. сторони погодили, що погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 602,83 грн. та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 16 червня 2016 року. Пунктом 4.3.4. кредитного договору позичальник зобов`язувався погасити банку в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п. 2.1.3. цього договору, Також згідно п. 4.3.5 сплачувати банку проценти та комісії в строки, встановлені в п.п. 2.1.3 цього договору. Однак відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків, а тому сума заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку суми заборгованості складає 22193,00 гривень, з яких: 8889,00 гривень - заборгованість за основним боргом; 1,00 гривень - заборгованість за процентами; 9403,00 гривень - заборгованість за комісією; 3900,00 гривень - штрафи, пені(а.с.16). 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги (а.с.20-21), відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за відповідним кредитним договором. Згідно п. 2.1. Договору №2 про відступлення права вимоги, ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору №2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у загальній сумі 22193,00 гривень (а.с.22). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] дотепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення отриманого ним кредиту, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні норм ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Приходячи до висновку про часткове задоволення позову суд враховує наступне. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи з аналізу вище зазначених норм закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 9403,00 гривень заборгованості за комісією, оскільки пункт 2.1.2. Кредитного договору не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 (провадження № 61-21827 св 18). Таким чином, враховуючи викладені вище обставини справи суд вважає, що сума загальної заборгованості за кредитним договором у розмірі 12790,00? гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, так як при укладанні кредитного договору №0861704101/Т/972117 від 17 червня 2013 року відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання зповернення кредиту, сплати процентів за користування ним та виконати інші зобов`язання передбачені договором. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102,00 гривень на користь позивача.

Outcome: partial