Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

13 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~будинком № 30 по вулиці Миру (Леніна) у с. Калинове Волноваського району Донецької області. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона є власником вищевказаного житлового будинку, який належить їй на підставі договору дарування від 08.10.2010 року, посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 2619. У вказаному будинку зареєстрованими значаться відповідач по справі [PERSON] та мати сторін у справі - [PERSON] З 2016 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі по утриманню будинку, будь-яких особистих речей в будинку не має, мешкає за іншою адресою. Відповідач, залишаючись зареєстрованим у належному позивачу будинку, добровільно знятися з реєстрації не бажає, в такий спосіб створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому посилаючись на ст.ст.391,405 ЦК України, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування приміщенням\~житлового будинку № 30 по вулиці Миру (Леніна) у с. Калинове Волноваського району Донецької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача\~[PERSON], присутній у судовому засіданні, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON], будучи належним чином сповіщеним про час та дату розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явилися. Представник відповідача [PERSON] присутній у залі судового засідання, не визнав позовні вимоги, вважаючи незаконним право власності позивача на будинок №30 по вулиці Миру (Леніна) у с. Калинове Волноваського району Донецької області, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 30 по вулиці Миру (Леніна) у с. Калинове Волноваського району Донецької області (а.с. 9-10). При цьому, доводи представника відповідача щодо незаконності вищевказаного свідоцтва про право власності не підтверджуються будь-якими доказами, тому судом до уваги не беруться. Стаття 41\~Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно акту №1 від 05.12.2017 року (а.с. 6), в зазначеному будинку зареєстрованими значаться [PERSON], яка фактично мешкає за вказаною адресою, та відповідач по справі\~ [PERSON], який в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являється членом сім'ї власника, та був зареєстрований в будинку зі згоди позивача. Частина 2 ст.\~405\~ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги ст.156\~ЖК України встановлюють, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суду подано акт №1 від 05.12.2017 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 2016 року (а.с. 6). Між тим, у відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Як зазначає у своєму позові ГринишенаКуліш О.М. - наявність реєстрації відповідача у належному їй на праві власності будинку, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~будинком № 30 по вулиці Миру (Леніна) у с. Калинове Волноваського району Донецької області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачами та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved