Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

13 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на рухоме майно. В обґрунтування позову зазначив, що 07 вересня 2011 року між ним, з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була до досягнута усна домовленість про купівлю-продаж моторного-туристичного судна із бортовим № МАР-0540к, вартістю 10000,00 гривень, а також причепу платформи номер шасі [NUMBER] , д/н [NUMBER] , вартістю 5000,00 гривень. Цього ж дня він передав відповідачеві обумовлену суму грошей в рахунок сплати вартості вказаного майна, а відповідач, у свою чергу, передав йому відповідні реєстраційні документи на майно. Також 07 вересня 2011 року відповідач [PERSON] , діючи через свого представника за довіреністю [PERSON] , видав на його ім`я дві довіреності на право експлуатації та розпорядження вказаного рухомого майна. До сьогодення позивач повною мірою та безперешкодно користувався вказаним майном за призначенням, проте на даний час строк виданих відповідачем довіреностей сплив та він не можу розпорядитися майном на власний розсуд, що обмежує його у правах як власника. Акцентує, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною [PERSON] на його користь, був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу морського судна та причепу, оскільки за цією угодою позивач передав продавцю [PERSON] грошові кошти за придбане майно у сумі 15000,00 гривень, а той передав йому майно, реєстраційні документи на майно та генеральні довіреності з правом його відчуження. Фактично ними було вчинено дії з виконання умов договору купівлі-продажу, що призводить, як вважає, до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу. З цих підстав просив визнати дійсним укладений договір, а також визнати за ним право власності на вказане майно. Відповідно ухвали суду від 06 квітня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін у судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибув з невідомих причин, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надав. З урахуванням наведених обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі в на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 178, 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з судного білету № 009474 від 02.03.2009, моторно-туристичне судно МАР-0540к. 2008 року побудови, потужністю двигуна ДВЗ 1х30 к.с., на праві власності належить [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 21.03.2009 причіп платформа марки ПГМФ 8902, 2009 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д/н [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] . Встановлено, що 07 вересня 2011 року відповідач [PERSON] , діючи через свого представника за довіреністю [PERSON] , видав на ім`я позивача [PERSON] дві довіреності на право експлуатації та розпорядження моторно-туристичного судна із бортовим № МАР-0540к, а також причепу платформи номер шасі [NUMBER] , д/н [NUMBER] . Вказані довіреності були посвідчені приватний нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької обласні Скалуном Р.В. від 07.09.2011 за реєстровими №№ 2846, 2847. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Як зазначає позивач [PERSON] , між ним, з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була до досягнута усна домовленість про купівлю-продаж моторного-туристичного судна із бортовим № МАР-0540к, вартістю 10000,00 гривень, а також причепу платформи номер шасі [NUMBER] , д/н [NUMBER] , вартістю 5000,00 гривень. При цьому позивач передав продавцю [PERSON] грошові кошти за придбане майно у сумі 15000,00 гривень, а той передав йому вказане майно, реєстраційні документи та генеральні довіреності з правом його відчуження. Відповідач [PERSON] , не прибувши у судове засідання на не надавши відзиву на пред`явлений позов, наведених обставин та доводів позивача [PERSON] не спростував. Таким чином, суд вважає встановленим, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною [PERSON] на користь позивача [PERSON] , фактично був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу морського судна та причепу, оскільки за цією угодою позивач передав продавцю грошові кошти за придбане майно у певній сумі, а [PERSON] передав йому майно, реєстраційні документи на майно. В сенсі наведених норм та викладених обставин, зважаючи на те, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на спірне рухоме майно, тим самим задовольнивши позовні вимоги по суті. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь по-зивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved