Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

12 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, мотивуючи її тим, що у липні 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним рішення [PERSON] міської ради №19/18 від 23 лютого 2012 року, яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 411 кв. м. для будівництва та обслуговування виділеної в натурі частини житлового будинку по вул.. Брестська,126 в м.Ковелі з тих підстав, що на переданій відповідачці земельній ділянці розташований виділений йому при поділі будинку хлів. Рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено з посиланням на те, що попереднім судовим рішенням від 06 грудня 2012 року [PERSON] відмовлено у визнанні недійсним державного акту, виданого на підставі даного рішення [PERSON] міської ради, та не встановлено порушень його прав. Не зважаючи на те, що на час прийняття рішення вже були встановлені обставини, які свідчили про неправомірність рішення органу місцевого самоврядування, існування нескасованого рішення суду від 06.12.2012 року, завадило суду задовольнити позов. У своєму рішенні суд вказав на необхідність виправлення цих недоліків шляхом перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. На даний час рішення Ковельського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року скасовано в порядку перегляду за нововиявленими обставинами, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] міської ради, управління Держземагенства у [PERSON] районі про визнання недійсним державного акту задоволено повністю. Визнано недійсним державний акт виданий на підставі оспорюваного рішення [PERSON] міської ради. Враховуючи викладене [PERSON] просить переглянути за нововиявленими обставинами рішення суду від 27 серпня 2014 року та заявлений ним позов задовольнити. В судовому засіданні заявник [PERSON] подану заяву підтримав повністю з підстав вище вказаних. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] також просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення за новоявленими обставинами. Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі були співвласниками житлового будинку по вул.. Брестьска,126 в м.Ковелі. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 01.10.2008 року ідеальна частка [PERSON] у домоволодінні становила 7/16 , а [PERSON] відповідно 9/16. Цим же рішенням у користування [PERSON] було передано хлів «б» площею 19,8 кв.м., а [PERSON] хлів «Б-1» площею 16,2 кв.м. В рішенні суду не враховано змін в інвентаризаційній справі, відповідно до яких фактично хлів площею 19,8 кв.м., який передано у користуванні [PERSON] мав вже позначення «Б-1», а хлів, переданий [PERSON] вже мав площу 22,5 кв.м. та позначався літерою «б». Без урахування даної помилки рішенням [PERSON] міської ради №492 від 08.12.2011 р. затверджено протокол узгоджувальної комісії по визначенню меж земельної ділянки між співвласниками будинку по вул..Брестська,126 в м.Ковелі. На підставі даного рішення складено схематичне зображення земельної ділянки площею 411 кв.м., яка передана [PERSON] на підставі оспорюваного рішення [PERSON] міської ради №19/18 від 23 лютого 2012 року у власність. 21.04.2012 року на дану земельну ділянку [PERSON] видано державний акт на право власності на землю серії ЯМ №251924. Сторони визнають ту обставину, що фактично на цій земельній ділянці розташований хлів площею 19,8 кв.м., який переданий у користування [PERSON] На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 06 квітня 2012 року , яке набрало законної сили 14 червня 2012 року, проведено поділ будинку з господарськими спорудами в натурі на дві квартири. В рішенні суду також допущено описку та помилково зазначено про виділення [PERSON] у власність хліва «б» площею 19,8 кв.м., а [PERSON] хліва «Б-1» площею 16,2 кв.м., в той час як фактично [PERSON] виділено у власність хлів «Б-1» площею 19,8 кв.м., а [PERSON] хлів «б» площею 22,5 кв.м. Маючи намір виправити помилку [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради та відділу Держкомзему у м.Ковелі про визнання недійсним державного акту виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 411 кв.м. Однак, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 30 січня 2013 року виправлено описку у рішенні суду від 06 квітня 2012 року та ухвалено у всіх реченнях рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі замінити словосполучення хлів «б» площею 19,8 кв.м. на хлів «Б-1» площею 19,8 кв.м., а словосполучення хлів «Б-1» площею 16,2 кв.м. на хлів «б» площею 22,5 кв.м. У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним рішення [PERSON] міської ради про надання [PERSON] земельної ділянки площею 411 кв.м. у власність та просив визнання за ним права користування земельною ділянкою під хлівом площею 19,8 кв.м. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено з посиланням на необхідність вирішення усіх суперечностей шляхом перегляду попередніх судових рішень за нововиявленими обставинами. Скориставшись розясненням суду [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Ковельського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року у справі за його позовом до [PERSON] про визнання державного акту на право власності на землю недійсним. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року рішення суду від 06 грудня 2012 року скасовано та 03 квітня 2015 року позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯМ №251924, виданий [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0411 га, з цільовим призначенням землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрованого за номером 071040001001300. Як підстава визнання державного акту недійсним судом зазначено порушення органом місцевого самоврядування вимог земельного законодавства при передачі [PERSON] у власність земельної ділянки, на якій розташовані споруди, належні на праві власності іншій особі. Зазначене рішення набрало законної сили 21 квітня 2015 року. 12 травня 2015 року, тобто в межах, наданого п.3 ч.2 ст.362 ЦПК України строку, [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ковельського міськрайонного суду від 27 серпня 2014 року у справі за його позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] міська рада, про визнання недійсним рішення про надання земельної ділянки та про визнання права користування землею. Позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке: Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, статтями 116, 118 ЗК України. ( саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові № 6-67цс14 від 25 червня 2014 року). Визнавши відповідно до вимог ст..152 Земельного Кодексу України недійсним виданий [PERSON] державний акт, суд в рішенні від 03 квітня 2015 року констатував порушення прав [PERSON] Такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства. Адже, за змістом ст..118, 124 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянину може бути надана безоплатно у власність чи в користування земельна ділянка, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи. Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або в користуванні іншої особи, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом. Відповідно до ст..120 Земельного Кодексу України земельна ділянка під хлівом площею 19,8 кв.м. фактично після встановлення у 2008 році порядку користування господарськими приміщеннями, перебувала у користуванні [PERSON], однак оспорюваним рішенням була надана у власність [PERSON] Таким чином, рішення [PERSON] міської ради №19/18 від 23 лютого 2012 року в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 411 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.. Брестська,126 в м.Ковелі не відповідає вимогам земельного законодавства та в силу ст..152 Земельного Кодексу України його слід визнати недійсним. Що стосується вимог [PERSON] про визнання за ним права користування земельною ділянкою під хлівом площею 19,8 кв.м., то вони не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ст..3 ЦПК України захисту підлягають лише оспорювані або не визнані права особи. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не оспорює право позивача на земельну ділянку під даним хлівом, в свою чергу не оспорює цього права і [PERSON] міська рада. Доказів відмови органу місцевого самоврядування надати [PERSON] спірну земельну ділянку у користування чи власність останній не надав. А тому звернення до суду із даним позовом є передчасним. Суд не вправі перебирати на себе функції притаманні лише органу місцевого самоврядування, оскільки лише [PERSON] міста рада в межах своїх повноважень вирішує питання про надання земель міста у власність чи користування. Враховуючи викладене у задоволенні позовної вимоги про визнання права користування земельною ділянкою слід відмовити.

Outcome: partial