Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

12 лютого 2014 року, [PERSON] звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив суд, визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку під літ. «А,а,а1,а2», загальною площею 58,6 кв.м, житловою 35,3 кв.м, під літ. «Б,И» - сараю, під літ. «В,Ж,К» - навісу, під літ. «Г» - вбиральні, під літ. «Д,д,д1» - господарчого блоку, під літ. «Е,е» - підвалу, під літ. «З» - літнього душу, під № 1-6,І - споруди, побудовані ним на протязі 1981-1988 років, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, однак надіслав на адресу суду свою заяву, в якій позов підтримав повністю та пославшись на ст. 158 ЦПК України, просив суд, слухати справу за його відсутністю (а.с. 15,17). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судової повістки з викликом до суду з відміткою про вручення повноваженій особі, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 74 ЦПК України, представник відповідача вважається повідомленим про дату, час та місце судового засідання належним чином (а.с. 16). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі та матеріали спадкової справи № 238/2012, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі та споруди. З приписів статті 376 ЦК України, видно, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на 05.08.1992 р., у відповідності до законодавства - записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинку, які розташовані у сільській місцевості. Суд встановив, що відповідно до рішення виконкому Великодолинської с/р народних депутатів Овідіопольського району Одеської області від 09.04.1981 р. було надано позивачу та [PERSON] земельну ділянку для будівництва індивідуального будинку в [ADDRESS], площею 0,7 га із земельного фонду Великодолинської с/р та дозволено будівництво індивідуального житлового будинку (а.с. 10). Актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом жилого будинку і господарських будівель від 1987 р., було прийнято в експлуатацію жилий будинок [ADDRESS], підставою для будівництва якого був будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виданий згідно рішенню виконкому Великодолинської с/р № 6 від 09.04.1981 р. та складається з одноповерхового будинку, загальною площею 59,3 кв.м, житловою 18,5 кв.м з господарськими будівлями і спорудами - сараєм, навісом та вбиральнею (а.с. 12). Як вбачається з позову, у вищевказаний Акт, було помилково вписано [PERSON], яка була співмешканкою позивача, та з якої вони вирішили здійснити обмін будинками, а саме остання залишила у користуванні позивача спірний будинок [ADDRESS], а саме переїхала в інший будинок, якій їй залишив позивач. [PERSON] померла [INFO] р., а/з № 36 від 26.04.1985 р. (а.с. 9). Рішенням виконкому Великодолинської с/р народних депутатів Овідіопольського району Одеської області № 1 від 28.01.1988 р., було вирішено залишити у власність позивача [PERSON] самовільно побудовані ним під № 3 навіс під літ. «В» та вбиральню під літ. «Г» (а.с. 11). 16.05.2008 р., Овідіопольським РБТІ на ім.`я позивача та померлої [PERSON] був складений технічний паспорт, з якого вбачається, що спірний будинок в цілому складається з житлового будинку під літ. «А,а,а1,а2», загальною площею 58,6 кв.м, житловою 35,3 кв.м, під літ. «Б,И» - сараю, під літ. «В,Ж,К» - навісу, під літ. «Г» - вбиральні, під літ. «Д,д,д1» - господарчого блоку, під літ. «Е,е» - підвалу, під літ. «З» - літнього душу, під № 1-6,І - споруди, де також вказані роки побудови з 1981 р. по 1986 р. (а.с. 6-8). З позову вбачається, що позивач належним чином не оформив своє право власності на спірний будинок і не задокументували обмін будинками з померлою [PERSON], у зв'язку з чим на сьогодні, позивач позбавлений права оформити своє право власності на вищевказаний будинок. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved