Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

13.04.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, згідно вимог якої позивач просить зобов`язати [PERSON] видалити з телеграм-каналу [INFO] який розміщено в мережі Інтернет за адресою [INFO] інформацію, яка містить наступні персональні дані: автомобілем гос.номер [NUMBER] , «Kia Cerato», серого цвета, 2007 г.в., зарегистрированным 15.08.2018 на имя собственника [PERSON] , [INFO] , формально проживающим, но третий день отсутствующим дома по адресу: [ADDRESS] , паспорт: [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень. та судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що відповідач, використовуючи телеграм-канал [INFO], розмістив пост з конфіденційною інформацією - персональними даними позивача, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, номерний знак автомобіля, який належить йому на праві власності, адреса місця проживання та паспортні дані. Позивач посилався на те, що така інформація була розміщена без його згоди та стала відома широкому загалу людей, у тому числі тим, які можуть ставитися негативно до журналістів і працівників програми Радіо Свобода «Схеми: Корупція в деталях» та до нього, оскільки він там працює водієм. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою суду відповідачу надано право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, а позивачу не пізніше десяти днів з дня отримання відзиву, до початку розгляду справи по суті, підготувати відповідь на відзив. 17.06.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано на законність дій відповідача, представник пояснила, що в телеграм-каналі відповідач поширив інформацію, а саме персональні дані позивача із дотриманням принципу розумності, добросовісності і справедливості, відповідно до ст. 29 Закону України «Про інформацію». Обставинами, які передували розміщенню персональних даних позивача, було виявлення протягом декількох днів здійснення незаконного стеження позивачем, який збирав конфіденційну інформацію про особисте життя відповідача, його зустрічі з партнерами, колегами та друзями, а також про професійну його діяльність, що є порушенням з боку позивача конституційного права на невтручання у приватне та особисте життя відповідача, право на збирання, зберіганням, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, яке визначене у ст. 32 Конституції України. Отже, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог і стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу. 01.07.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вказано на законність збору інформації знімальною групою програми «Схеми» виходячи із положення ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 7 Закону України «Про інформацію» щодо права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Представник позивача зазначила, що особливості здійснення діяльності щодо збору інформації саме журналістами, які здійснюють таку діяльність на професійній підставі, полягає в тому, що їх завдання - забезпечити суспільство необхідною інформацією. Також у відзиві послалася на публічність особи відповідача, яка виходячи із міжнародної практики визначає відкритість для суворої критики і пильного нагляду громадськості, межа допустимої критики до якого, є значно ширшою, а відтак збір інформації не є втручанням у приватне життя відповідача. Вказала, що відповідач не надав доказів того, що поширення персональних даних позивача, відновило його право на приватність. Просила позов задовольнити повністю та відмовити відповідачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 10.07.2020 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що збирання, зберігання інформації про особу не є абсолютним, а має використовуватися із дотриманням прав і свобод людини та у відповідності до чинного законодавства України. Оскільки відповідач не надавав своєї згоди на стеження за ним, збирання конфіденційної інформації про особисте життя, свої зустрічі з партнерами, колегами та друзями, а тому дії позивача є втручанням в його особисте життя, що суперечить ст. 32 Конституції України. Також представник відповідача вказала, що норми міжнародного законодавства, на які посилалася представник позивача у відповіді на відзив, встановлюють необхідність публічним особам бути більш толерантними до висловлювання критики, проте, не наділяють правом втручатися в особисте та сімейне життя особи, у тому числі публічної особи, до якої не відноситься відповідач, у не передбачений законом спосіб. Стосовно стягнення судових витрат, які були понесені відповідачем вказала, що в матеріалах відповідачем доведено та документально підтверджено, що витрати на професійну правничу допомогу з питань захисту його прав у цивільній справі були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтований і розумний. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив і просила позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив і просила відмовити у його задоволенні та просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, що викладені учасниками справи у заявах по суті справи, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною вимогою про видалення з телеграм-каналу [INFO], який розміщено в мережі Інтернет за адресою [INFO] інформацію, яка містить наступні персональні дані: автомобілем гос.номер [NUMBER] , «Kia Cerato», серого цвета, 2007 г.в., зарегистрированным 15.08.2018 на имя собственника [PERSON] , [INFO] , формально проживающим, но третий день отсутствующим дома по адресу: [ADDRESS] , паспорт: [NUMBER] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень та судових витрат. У заявах по суті справи і в судовому засіданні представник позивача, зокрема, посилалася на те, що конфіденційна інформація, яка включає персональні дані позивача про місце проживання, дату народження, паспортні дані, які відповідач поширив у себе на телеграм-каналі, стала відома широкому загалу людей без його згоди, у тому числі людям, які можуть ставитися негативно до журналістів та працівників програми Радіо Свобода «Схеми: корупція в деталях» та до нього, оскільки він там працює водієм. У заявах по суті справи та в судовому засіданні представник відповідача не заперечувала той факт, що відповідач має офіційні online-ресурси, зокрема в телеграм-каналі за посиланням: [INFO] , а також те, що ним здійснювалися публікації в телеграм -каналі, які наведені у позовній заяві. Водночас просила звернути увагу на суттєві обставини, які передували розміщенню відповідачем персональних даних позивача. Послалася на те, що впродовж декількох днів в період з 26.10.2019 року до 31.10.2019 року, перебуваючи в Печерському районі м. Києва відповідачем, було виявлено здійснення незаконного спостерігання позивачем, який збирав конфіденційну інформацію про особисте життя відповідача, його зустрічі з партнерами, колегами та друзями, а також про його професійну діяльність. Представник відповідача вказала, що незаконне збирання конфіденційної інформації про відповідача здійснювалося шляхом спостереження з використанням автомобіля марки «KIA Cerato», сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який, переслідуючи автомобіль відповідача впродовж тривалого часу, здійснював незаконне збирання інформації про особисте життя останнього. В ході розгляду справи та письмових і усних пояснень представника позивача, було з`ясовано, що позивач є та був в означений період членом знімальної групи програми «Схеми: корупція в деталях» Радіо Свобода і водієм вказаної знімальної групи. У відповіді на відзив представник позивача вказала на законність збору інформації знімальною групою програми «Схеми: корупція в деталях». Дану позицію обґрунтувала положеннями ст. 34 Конституції України, яка гарантує кожному право збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово, або в інший спосіб - на свій вибір, положеннями ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на свободу вираження поглядів, а також на ст. 7 Закону України «Про інформацію» щодо заборони особі обмежувати права у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Також представник позивача у відповіді на відзив послалася на положення ст. 25 Закону України «Про інформацію», де передбачено гарантії діяльності засобів масової інформації та журналістів, а саме: під час виконання професійних обов`язків журналіст має право здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом. Враховуючи обставини даної справи і пояснення учасників судового розгляду, суд не погоджується з наведеними доводами представника позивача з огляду на наступне. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Водночас згідно зі статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. При цьому, положення ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» вказують, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. В той же час частиною другою ст. 302 Цивільного кодексу України передбачено, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Спостереження за особою може здійснюватися за наявності відповідних підстав в порядку, визначеному Главою 21 КПК України або Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», що ґрунтується на принципах верховенства права, законності, дотримання прав і свобод людини. Здійснення зазначених дій за відсутності підстав для їх проведення чи неуповноваженою на те особою - є незаконним і тягне відповідальність, передбачену Законом. Таким чином, суд вважає, що твердження представника позивача на законність збору інформації відносно відповідача про його особисте життя, за відсутності його згоди, є безпідставним, адже такий аргумент не відповідає положенням ст. 32 Конституції України. Збирання інформації про особу не є безмежним, а має використовуватися із дотриманням прав і свобод людини та у відповідності до чинного законодавства України. Системний аналіз діючого законодавства дає підстави для висновку, що Конституція України, Закон України «Про інформацію» чи Закон України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» не закріплюють права журналіста або будь-яку іншу особу, за виключенням випадків, встановлених КПК України або Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» проводити спостерігання, збираючи конфіденційну інформацію про особисте життя будь-якої особи без одержання на це її дозволу. Під час розгляду даної справи, судом було з`ясовано що відповідач є громадянином України, займається бізнесом, професійною адвокатською діяльністю, він не є публічним діячом, не займає будь-які політичні чи державні посади. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Суд надходить обґрунтованими доводи представника відповідача, що спостерігання та збирання інформації стосовно відповідача, без одержання згоди, про його особисте життя, зустрічі з друзями та бізнес-партнерами, автомобілі, на яких він пересувається заважають відповідачу працювати, оскільки такі дії можуть порушувати звичайний уклад життя та змушують вживати додаткових заходів безпеки, що може негативно відображатися на повсякденному ритмі життя та створювати значні перешкоди у здійсненні професійної діяльності. Незаконне збирання, зберігання інформації та стеження за особою може призвести до порушення принципу конфіденційності інтересів клієнтів адвоката. Стосовно доводів представника позивача про те, що відповідач є помітною фігурою у публічному та політичному житті країни, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо його життя є значно ширшою, то норми міжнародного законодавства, на які посилається представник позивача, встановлюють необхідність публічним особам бути більш толерантними до висловлювання критики, однак не дають права втручатися в особисте і сімейне життя будь-якої особи, у тому числі і публічної особи. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що з метою забезпечення реалізації конституційного права на захист від втручання в особисте життя та для утримання журналістів і працівників та учасників знімальної групи програми «Схеми: корупція в деталях» Радіо Свобода від вчинення противоправних дій щодо збирання, зберігання конфіденційної інформації про особисте життя і професійну адвокатську діяльність відповідача, він в телеграм-каналі https://t.me/[INFO] розмістив інформацію про водія програми Радіо Свобода «Схеми: корупція в деталях». Суд вважає, що обставини (факти), які передували поширенню відповідачем в телеграм-каналі конфіденційної інформації (персональних даних позивача) мають безпосереднє значення для вирішення даної справи і є необхідними для всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Аналізуючи зібрані докази і пояснення учасників справи, суд вважає, що предметом суспільного інтересу в даних обставинах є інформація, яка свідчить про можливість порушення прав відповідача від втручання в його особисте життя і професійну адвокатську діяльність, права на недоторканість особистого і сімейного життя і конфіденційної інформації про відповідача, порушення права на заборону втручання в його життя шляхом збирання, зберігання інформації про відповідача без його згоди. Відтак, відповідач розмістив в телеграм-каналі https://t.me/[INFO] персональні дані позивача із дотриманням принципу справедливості, згідно ст. 29 Закону України «Про інформацію». З огляду на вищенаведені обставини даної справи і фактичні дані, суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог немає. Згідно частини 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3. ст. 137 ЦПК України). Судом встановлено, що професійну правничу допомогу адвоката відповідачу у даній справі надає адвокат Мікітян Каріна Олександрівна, яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2372, виданого Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури від 02.12.2005 р., договору про надання правової допомоги, укладеного між відповідачем та адвокатом від 12.06.2020 року та ордеру серії КС № 569495. На підтвердження обставин надання професійної правничої допомоги та понесених витрат, відповідачем були надані наступні докази, а саме: Засвідчена копія договору про надання правової допомоги, укладена між відповідачем та адвокатом [PERSON]. 12.06.2020 року; засвідчена копія Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 12.06.2020 року із рахунком вартості однієї години надання послуг адвоката; оригінал ордеру серії КС № 569495; засвідчена копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2372; засвідчена копія акту № 1 приймання-передачі за договором про надання правової допомоги від 12.06.2020 року складена та підписана між [PERSON] та адвокатом [PERSON]. 16.06.2020 року; засвідчена копія рахунку № 1-1/06-2020 від 16 червня 2020 року на суму 57 500 грн. - оплата за правову допомогу згідно Договору про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року; засвідчена копія платіжного доручення № 4790497 від 16.06.2020 року, що підтверджує внесення оплати Відповідачем за правову допомогу згідно договору від 12 червня 2020 року у сумі 57 500 грн.; засвідчена копія виписки з особового рахунку адвоката [PERSON]., яка підтверджує зарахування коштів в сумі 57 500 грн., що надійшли від [PERSON] за правову допомогу згідно договору від 12.06.2020 року. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідач надав належні та допустимі докази, що витрати на професійну правничу допомогу з питань захисту його прав у даній цивільній справі були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтований, реальний і розумний. Дії, вчинені представником відповідача в межах розгляду цивільної справи, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи, а тому витрати на професійну правову допомогу адвоката [PERSON]. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Твердження представника позивача на те, що відповідач є професійним адвокатом, знається на законодавстві і міг би здійснити самостійно свій захист, суд відхиляє з огляду на положення ст. 59 Конституції України в частині права кожного на професійну правничу допомогу. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved