Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

13 січня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» засобами поштового зв`язку звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 82242 грн. 57 коп. Обґрунтовано позов тим, що відповідач звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14 листопада 2018 року. Відповідач при підписані анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли станом на момент підписання анкети-заяви. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Крім того, для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому, відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши 16 березня 2020 року паспорт споживчого кредиту, отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що надана позивачем до позовної заяви анкета-заява від 14 листопада 2018 року ним не підписувалася. У анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів, тощо) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, анкета-заява, витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт та паспорт споживчого кредиту не містять жодної інформації про те, який саме вид картки було видано відповідачу, а також які умови карток та протягом якого періоду при обрахунку відсотків мають використовуватись. Також, документи, додані позивачем до позовної заяви, не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, а також, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки і саме в зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення банку. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка має бути підписана ним, а тому лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих йому умов. Анкета-заява не містить жодних відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору на умовах позивача, а також відомостей щодо схеми погашення кредиту, нарахування процентів та відповідальності за порушення зобов`язань. А тому, без підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, подані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можна розцінювати як стандарту форму, встановлену до укладеного кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказані обставини. Також, анкета-заява не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору. Банк на виконання умов Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті. За період з 16 березня 2020 року до 20 грудня 2020 року декілька разів змінювався розмір процентної ставки: 36,0%, 37,2%, 60%, 74,4%, проте жодним документом не підтверджується згода відповідача на встановлення таких розмірів процентної ставки. Крім того, згідно розрахунку заборгованості станом на 20 грудня 2020 року підтверджується погашення відповідачем 33599 грн. 98 коп. (з 16 березня 2020 року до 20 грудня 2020 року). Проте, випискою від 26 січня 2021 року за підписом керівника Центру VIP-обслуговуання АТ КБ «Приватбанк» Шестакової М.С. підтверджується також списання грошових коштів для погашення відсотків за користування кредитним лімітом по відкритим відповідачем картковим рахункам, які не відображені у підсумковому значенні в розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14 листопада 2018 року станом на 20 грудня 2020 року. Загальна сума одержаних банком від відповідача грошових коштів складає 88924 грн. 79 коп., а тому наведені у позовній заяві доводи позивача щодо порушення відповідачем умов користування кредитним лімітом є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки порушення відсутні, як і заборгованість по тілу кредиту та відсоткам. Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначається про необгрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві. Зокрема, позивач зазначає, що банком надані докази, що підтверджують укладення між сторонами кредитного договору та наявність невиконаних зобов`язань. Посилання відповідача на те, що підпис в анкеті-заяві виконаний не ним, а іншою особою, не мають значення у даній справі, оскільки позов про визнання недійсним кредитного договору не заявлявся і предметом судового розгляду не був, а тому в силу норм Цивільного кодексу України договір є правомірним. Також, відповідач не звертався до банку та не ініціював розірвання договору, активно користувався кредитними коштами, про що свідчить виписка по рахунку, тобто відповідач прийняв діючі умови банківського обслуговування. Періодичні погашення відповідачем заборгованості підтверджують визнання ним свого боргу та свідчать про те, що він ознайомлений з умовами кредитування. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2021 року було задоволено клопотання відповідача та витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14 листопада 2018 року та оригінал паспорта споживчого кредиту від 16 березня 2020 року, що підписані [PERSON] . На виконання вказаної ухвали Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» повідомило суд про неможливість надання оригіналу анкети-заяви, оскільки такий документ був підписаний відповідачем стилусом на планшеті, що прирівнюється до власноручного підпису, а оригінал паспорту споживчого кредиту в архівах банку не виявлений. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 22 квітня 2021 року ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 березня 2021 року повернулася до суду разом з матеріалами справи без виконання, оскільки відсутня методика дослідження підписів, які здійснені на екрані сенсорного пристрою, а судово-почеркознавчі дослідження проводяться виключно за наявністю оригіналу документу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. При цьому, суду, зокрема, пояснив, що відповідачем було підписано анкету-заяву шляхом проставлення підпису на сенсорі електронно-технічного пристрою (планшету), що прирівнюється до власноручного підпису. Відповідач не оспорював вказаного договору, останній не визнавався судом недійсним, а тому в силу положень Цивільного кодексу України є правомірним та підлягає виконанню. На підставі підписаної анкети-заяви відповідачу було відкрито поточний рахунок за дебетно-кредитною схемою. Також, відповідач отримував декілька карток, одна з яких є кредитною. Крім того, випискою по рахунку відповідача підтверджується активне користування ним кредитними коштами. Посилання відповідача на те, що випискою від 26 січня 2021 року за підписом керівника Центру VIP-обслуговуання АТ КБ «Приватбанк» Шестакової М.С., яка була надана відповідачу, підтверджується списання грошових коштів для погашення відсотків за користування кредитним лімітом, однак такі списання не відображені в розрахунку заборгованості, наданому до позовної заяви, є безпідставними, оскільки така операція у виписці як «Списання відсотків за користування кредитом» є службовою і підтверджує лише нарахування банком відсотків, адже з виписки по рахунку відповідача вбачається, що за вказаною операцією сума заборгованості навпаки збільшувалася, а не зменшувалася. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Водночас, вказав, що дійсно відповідач звертався до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» для отримання банківських послуг, він не заперечує того, що йому видавалися картки, відповідач користувався кредитними коштами, однак не згоден із сумою заборгованості та порядком її визначення, враховуючи, що умови кредитування відповідачу не повідомлялися. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши в сукупності всі наявні докази, які є в матеріалах справи, суд встановив наступне. Відповідач звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 14 листопада 2018 року було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. На підставі анкети-заяви від 14 листопада 2018 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В анкеті-заяві вказано, що підписуючи її відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України, відповідач в повній мірі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банка в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом із пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійної роздруківки. Також, відповідач згоден з тим, що зміни в Умови та правила вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє йому про зміни шляхом використання визначених умовами та правилами шляхів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням згоди відповідача і повного безумовного прийняття змін редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язується знайомитися самостійно на офіційному сайті банка privatbank.ua (а.с. 22-23). Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття якої - 24 січня 2019 року, а термін дії до 01/22, що підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с. 21). У судовому засіданні представник позивача вказав, що на підставі анкети-заяви від 14 листопада 2018 року відповідачу видавалися декілька карток, однак одна з них - кредитна. Довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), підтверджується старт карткового рахунку, а також встановлення кредитного ліміту в сумі 76000 грн. (а.с. 20). 16 березня 2020 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови використання кредитного продукту (кредитних карток) - «Універсальна», «Універсальна Gold», Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite (а.с. 24-25). Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача станом на 20 грудня 2020 року становить 82242 грн. 57 коп., до якої входить: 69928 грн. 67 коп. - заборгованість за поточним тілом кредита, 6113 грн. 89 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3792 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2408 грн. 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 9-11). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Статтею 10561 Цивільного кодексу України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). У анкеті-заяві від 14 листопада 2018 року процентна ставка не зазначена. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також з відповідача заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку заборгованості за договором, посилається на паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування преміальних карток Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, як невід`ємні частини договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування преміальних карток Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite і Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також, у Витязі з Тарифів обслуговування преміальних карток Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite зазначено, що вказані Тарифи затверджені на засіданні Правління від 19 лютого 2019 року, тобто вже після підписання анкети-заяви. Крім того, інформація на самому сайті та роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також, суд вважає за не можливе застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані банком Витяг з Тарифів і Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, така ж позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 березня 2021 року в справі № 669/573/18 та від 23 грудня 2020 року в справі № 191/2648/17. Щодо посилання позивачем на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, як на підставу обгрунтованості заявлених вимог, слід вказати наступне. Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. У наданій до позовної заяви копії паспорта споживчого кредиту від 16 березня 2020 року містяться тарифи щодо семи кредитних продуктів - «Універсальна», «Універсальна ГОЛД», Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite, які передбачають різні відсоткові ставки для таких карт. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, яку саме кредитну картку отримав відповідач із даного переліку. Також, анкета-заява не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору банківського обслуговування. Суд також враховує, що наданий позивачем паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 16 березня 2020 року, тобто набагато пізніше ніж анкета-заява, у зв`язку з чим його не можна вважати складовою частиною укладеного 14 листопада 2018 року між сторонами договору. Крім того, суд звертає увагу на те, що наданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту від 16 березня 2020 року, містить зауваження про те, що інформація зазначена в ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 31 березня 2020 року. Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Також, у розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що наведені у ньому обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору. Таким чином, суд вважає, що банк на виконання умов Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним у подальшому обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту. При цьому, суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, оскільки анкета-заява не містить посилання на конкретні умови кредитування, нарахування відсотків та порядок повернення кредиту, а тому саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту, яке відбулося набагато пізніше, ніж анкети-заяви, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг не підтверджує узгодження сторонами умов кредитування і такий паспорт не можна вважати складовою частиною укладеного договору. Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах від 18 січня 2021 року у справі № 748/2011/20, від 28 січня 2021 року у справі № 390/1088/20, від 26 січня 2021 року у справі № 485/1317/20, у постанові від 01 лютого 2021 року у справі № 128/715/20, від 13 січня 2021 року у справі № 607/7831/20, від 15 січня 2021 року у справі № 348/1837/20 та інших. Враховуючи наведене, суд дійшов виноску про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками. При цьому, досліджуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд виходить з наступного. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписики з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. З наданої позивачем виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість за кредитом (а.с. 12-19). Факт користування відповідачем кредитними коштами в судовому засіданні не заперечував і представник відповідача. При цьому, позивач у суму заборгованості також включав і суму нарахованих відсотків, пені, комісії тощо, які сторони в належній формі не узгоджували. Згідно виписки по рахунку відповідача вбачається, що починаючи з 26 січня 2019 року до 10 грудня 2021 року відповідачем фактично було використано/знято грошові кошти в загальній сумі 338953 грн. 26 коп. Водночас, фактично зараховано/внесено відповідачем за цей період 296014 грн. 71 коп. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 42938 грн. 55 коп. і підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 жовтня 2019 року в справі № 545/2248/17. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Частиною першою, третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача задоволені на 52,21%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1185 грн. 17 коп. (52,21% від 2270 грн. = 1185 грн. 17 коп.). Також, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Новик М.С. на підставі договору про надання юридичних послуг від 31 січня 2021 року (а.с. 121). Відповідач сплатив адвокату Новику М.С. погоджену сторонами суму -8000 грн. за договором про надання юридичних послуг, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 25 травня 2021 року та актом приймання-передавання грошових коштів від 25 травня 2021 року. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представником позивача у судовому засіданні заявлено про те, що розмір витрат на правову допомогу, надану відповідачу не співмірний із складністю справи та розрахований на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 590, яка на даний час не підлягає застосуванню. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідачем документально підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн., а тому витрати на правничу допомогу відповідача пропорційно розміру задоволених вимог становлять 3823 грн. 20 коп. (47,79% від 8000 грн. = 3823 грн. 20 коп.). Суд вважає такий розмір витрат співмірним із ціною позову та складністю справи, а тому знаходить підстави для їх стягнення.

Outcome: partial