Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

12 грудня 2017 року до Троїцького районного суду Луганської області звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа: Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, із позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: пров. Західний, б. 3-а, смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області. На даний час у вказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі, які є його колишніми власниками, однак з 2014 року в даному будинку не проживають. Добровільно знятися з реєстрації\~ за місцем мешкання відмовляються. Вказані обставини перешкоджають йому у використанні житлового будинку та оформленні субсидії.\~ На підставі викладеного просить\~ визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.\~\~ Позивач в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідачі \~у судове засідання не з'явились, причини неявки не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись завчасно, належним чином. Третя особа Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області, в судове засідання свого представника не направила, суду надала заяву про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши показання свідків встановив наступні факти\~ і відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79143679 від 30.01.2017 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Луганська область, Троїцький район, смт Троїцьке, пров. Західний, б.3-а належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії технічного паспорта на вищевказаний житловий будинок, виготовлений станом на 25.02.2016 року, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.7-11). З копії будинкової книги житлового будинку за адресою: пров.Західний, б. 3-а, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області вбачається, що в будинку зареєстровані [PERSON]О та [PERSON]О (а.с.12-14). Крім того, згідно копії довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку осіб №4824 від 05.12.2017 року, виданої Троїцькою селищною радою Троїцького району Луганської області, в будинку за адресою: пров.Західний, б. 3-а, смт Троїцьке Троїцького району Луганської області, зареєстровані 2 особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони були сусідами з [PERSON] та [PERSON], проживали на одній вулиці. [PERSON] їздив на роботу в Росію, фактично не приїжджав останні роки, а потім його дружина [PERSON] вийшла на пенсію та переїхала до нього, при цьому вони у 2014 році продали будинок та більше не повертались. Новий сусід [PERSON] фактично щодня здійснює будівельні роботи в будинку та на подвірї. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідачів, суд зазначає наступне. За змістом\~ст.4 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36\~постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та положень ст. ст.\~4,\~13,\~19,\~78,\~81 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача\~знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність\~відповідачів в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання\~за вказаною адресою.

Outcome: approved