Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

13 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з останнього за борговою розпискою 87 654,32 грн., з яких 63 998,55 грн. суми основної заборгованості за позикою, 1 280,73 грн. - 3 % річних, 22 375,04 грн. процентів за користування позикою. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов визнав частково, просив відмовити в його задоволенні в частині стягнення процентів за користування коштами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2013 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 7 200 доларів США терміном на 3 місяці, про що склав письмову розписку, які зобов'язувався повернути до 07.09.2013. Взяті на себе зобов'язання відповідач в повному обсязі не виконав (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач частково повернув отримані в позику кошти в сумі 4 250,81 доларів США, що визнається сторонами та в силу положень ст. 61 ЦПК України не доказується, а тому суд погоджується з розрахованою позивачем сумою основної заборгованості в розмірі 2 949,19 доларів США, що на дату звернення до суду становить 63 998,55 грн. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення процентів суд вважає хибними, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, які можуть бути стягнуті виключно в національній валюті Україні - гривні. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача, в тому числі і процентів за користування коштами та 3% річних, враховуючи також і те, що останній не надав будь-яких доказів на його спростування. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 87 654,32 грн. Також з відповідача на користь позивача належить стягнути 876,54 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved