Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

13.03.2015 позивач ВАТ «Свемон-Київ» звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 01.07.2011 між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення №16 відповідно до умов якого ВАТ «Свемон-Київ» передало в користування відповідачки житлове приміщення по [ADDRESS] - кімнату №16 для проживання наймача та членів його сім'ї у кількості 2 чоловік, житловою площею 19,9 кв. м, а відповідачка зобов'язалася сплачувати орендну плату щомісяця до десятого числа в розмірі 300,00 грн. З травня 2014 року відповідачка строки оплати систематично порушувала, оплату в повному обсязі не здійснювала, у зв'язку з чим станом на 18.08.2014 у неї утворилась заборгованості за 4 місяці. У зв'язку з порушенням умов договору позивачем розірвано договір в односторонньому порядку про що складено акт від 18.08.2014, який направлений на адресу відповідачки та отриманий нею 26.08.2014. Також у відповідності до умов договору позивачем на адресу відповідачки направлено вимогу-повідомлення про звільнення житлового приміщення в строк до 26.08.2014 та сплату боргу у розмірі 1200,00 грн. Однак на даний час відповідачка житлове приміщення не звільнила, продовжує безоплатно проживати у гуртожитку користуватися житловим приміщенням та комунальними послугами. У разі порушення терміну звільнення житла згідно з умовами договору наймач сплачує орендодавцю 50,00 грн. за кожен день проживання. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором оренди за період з 01.09.2015 по 05.03.2015, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, - 6600,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказували, що відповідачка не є орендарем займаного житлового приміщення, заселена до нього на підставі ордеру як працівник ВАТ «Свемон-Київ» та зареєстрована з 1985 р. Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЖК Української РСР а не ЦК України. Крім того, звертали увагу на недоведеність обставин на які посилається позивач, а саме, що у відповідачки перед позивачем існує заборгованість по орендній платі, та необгрунтованість позовних вимог, вважаючи, що відповідач не в праві нараховувати відповідачці платежі після розірвання договору в розмірі, який ним нараховано. В той же час стверджували, що договір найму житлового приміщення не розірвано, він діє і на даний час. Для розірвався договору необхідно було б звернутися до суду і в судовому порядку його розірвати. Позивачем цього зроблено не було. Крім цього, позивачем житлово-комунальні послуги надані не в повному обсязі, нарахування плати за комунальні послуги здійснюється за тарифами, які не затвердженні у порядку визначеному Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а тому у відповідачки відсутня заборгованість по орендній платі, а навпаки є переплата у розмірі 3000,00 грн. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] проживає в кімнаті №16 гуртожитку, що розташований по [ADDRESS] Користування вказаним житловим приміщенням відповідачка здійснює на підставі договору найму житлового приміщення від 01.07.2011 №16, укладеного між нею та позивачем ВАТ «Свемон-Київ» як власником гуртожитку, відповідно до якого останнім передало в строкове, платне користування відповідачки кімнату №16 для проживання наймача та членів її сім'ї у кількості 2 чоловік, житловою площею 19,9 кв. м. Згідно з умовами вказаного договору сторонами погоджено, що розмір плати за місяць визначається наказом власника і становить 300,00 грн., складається із вартості відповідної кількості ліжко-місць, які займає наймач, вартості комунальних послуг (опалення, каналізація, гаряче і холодне водопостачання, газопостачання, вивіз сміття), витрат на електроенергію та вартості додаткових послуг, в тому числі надання меблів в користування, тощо. В п. 2.3 договору встановлено, що плата (аванс) вноситься наймачем щомісячно до 10 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника, вказаний в договорі, або шляхом внесення готівкових коштів в касу уповноваженого власником банку, або в касу підприємства на підставі прибуткового ордеру. У відповідності до п. 4.1 договору відповідачка зобов'язалася своєчасно вносити плату за користування житловою площею і за комунальні послуги, відповідно до умов договору. Таким чином виходячи з умов договору укладеного між сторонами, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення глави 58, 59 підрозділу 1 розділу ІІІ Цивільного кодексу України. Щодо посилань відповідачки та її представника на те, що до спірних правовідносин підлягають застосування положення ЖК Української РСР суд зауважує наступне. У відповідності до глави 4 ЖК Української РСР врегулювано правовідносини користування гуртожитками. Згідно ст. 129 цього кодексу установлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують відносини з приводу користування житловим приміщенням - кімнатою в гуртожитку, - між відповідачкою як наймачем, та позивачем як наймодавцем. В той же час відповідачкою не представлено суду доказів, які свідчать, що вона була заселена на підставі спеціального ордеру, як це передбачено у ст. 129 ЖК Української РСР. Таким чином доводи відповідачки та представника про те, що до спірних правовідносин підлягають застосування положення ЖК Української РСР судом до уваги не приймаються. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. У відповідності до положень ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. З матеріалів справи слідує, що відповідачка порушила умови договору визначені п.п. 2.1, 2.3, 4.1, оскільки у передбачений договором строк не вносила орендну плату з травня по серпень 2014 року. При цьому, згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак з боку відповідачки не надано належних доказів на спростування зазначених обставин. Доводи відповідачки про те, що житлово-комунальні послуги надані не в повному обсязі, нарахування плати за комунальні послуги здійснюється за тарифами, які не затвердженні у порядку визначеному Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а тому у неї відсутня заборгованість по орендній платі, а навпаки є переплата у розмірі 3000,00 грн. не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки грунтуються на припущеннях та не підтверджені доказами, і крім того не мають правового значення для вирішення даного спору по суті. Так само не має правового значення для вирішення даного спору погашення наймачем заборгованості до або після подання позову наймодавцем, оскільки законодавець пов'язує виникнення права наймодавця відмовитися від договору найму саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд. В п. 5.3 договору найму житлового приміщення передбачено право наймодавця в односторонньому порядку припинити дію договору та виселити наймача із займаного приміщення на протязі 5 днів з дня направлення останньому письмового повідомлення у випадку несплати наймачем плати за найом приміщення без поважних причин більш ніж за 1 місяць. Також вказаним пунктом установлено відповідальність наймача у виді сплати власнику по 50,00 грн. за кожен день проживання після закінчення терміну звільнення. У відповідності до п. 5.3 договору позивачем 18.08.2014 прийнято рішення про розірвання договору найму та направлено на адресу відповідачки відповідне повідомлення про звільнення житлового приміщення, яке отримане відповідачкою 26.08.2014. Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Таким чином, виходячи зі змісту п. 5.3, 6.2 договору найму, положень ч. 2 ст. 782 ЦК України, договір найму між позивачем та відповідачкою є розірваним з 26.08.2014, у зв'язку з чим суд відхиляє доводи відповідачки та її представника про необхідність розірвання вказаного договору в судовому порядку як необґрунтовані. При цьому згідно п. 4.1 договору відповідачка зобов'язана звільнити приміщення після припинення дії договору у порядку та на умовах, визначених у договорі, а саме, виходячи з фактичних обставин справи, протягом 5-ти днів з дня направлення наймачу письмового повідомлення. Встановлено, що таке повідомлення отримане відповідачкою 26.08.2014. Таким чином, з 01.09.2014 відповідачкою прострочено виконання за договором найму щодо звільнення житлового приміщення. За своєю правовою природою плата за кожен день проживання після закінчення терміну звільнення передбачена у п. 5.3 договору є неустойкою, що підлягає сплаті у разі порушення відповідачкою виконання за договором, у даному випадку звільнення житлового приміщення переданого їй у користування за договором найму. З наданого позивачем розрахунку слідує, що за період з 01.09.2014 по 05.03.2015 відповідачці нараховано неустойку, розмір якої з урахування здійснених відповідачкою приплат, складає 6600,00 грн. Враховуючи, що відповідачкою построчено виконання визначеного договором обов'язку звільнити займане житлове приміщення, позовні вимоги ВАТ «Свемон-Київ» про стягнення з неї заборгованості у зазначеному вище розмірі підлягають задоволенню. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved