Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

13.12.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 22.01.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 23.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 02.03.2020 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий 02.03.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 02.03.2020 року Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 08.02.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 10. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 08.02.2014 року він уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 10. \~ \~ \~ \~У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Останнім часом відносини з відповідачкою значно погіршилися. Майже два роки вони проживають окремо, не спілкуються, не підтримують шлюбні відносини. Спроби відновити сім`ю ні до чого не призвели. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, що й стало підставою для звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені вимоги. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи без її участі не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов`язані із розірванням шлюбу. Судом встановлено, що 08 лютого 2014 року позивач уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами поступово погіршувались та мали наслідком їх припинення. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим. З чого суд робить висновок, що у сторін було достатньо часу для прийняття зваженого рішення про продовження перебування в шлюбі. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що відповідач не подавала заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе залишити їй прізвище, обране під час реєстрації шлюбу Шкиль. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають частковому відшкодуванню та вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 384-20 грн. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, на думку суду повинні бути покладені на позивача, оскільки з відповідачем залишається проживати дитина. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved