Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

14 травня 2014 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що між нею та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір № R08-2012 від 09.09.2012 року, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався доставити та передали у власність позивачки товар, а позивач у відповідності з вимогами Договору зобов'язався оплатити та прийняти товар, зазначений в п. 1.2 «Специфікація». На виконання прийнятих на себе зобов'язань позивач належним чином здійснювала свої договірні зобов'язання, в тому числі й щодо оплати вартості вказаного товару. Проте Відповідач в порушення умов Договору протягом більше 85 днів не виконував свої договірні зобов'язання. Позивачка направила відповідачеві вимогу від 08.12.2012 року, в якій вимагала виконати договірні зобов'язання в строк до 22.12.2012 року включно. Проте відповідач на вимогу не відреагував, зобов'язання не виконав. Просила: Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 25 600 гривень збитків.; всі судові витрати по справі віднести на рахунок відповідача. У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився. Справа розглянута в порядку ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № R08-2012 від 09.09.2012 року, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався доставити та передали у власність позивачки товар, а позивач у відповідності з вимогами Договору зобов'язався оплатити та прийняти товар, зазначений в п. 1.2 «Специфікація». На виконання прийнятих на себе зобов'язань позивач належним чином здійснювала свої договірні зобов'язання, в тому числі й щодо оплати вартості вказаного товару (а. с. 4). Проте Відповідач в порушення умов Договору протягом більше 85 днів не виконував свої договірні зобов'язання. Як вбачається з тексту Договору, договором не встановлений сірок (термін) виконання Відповідачем вказаного вище договірного зобов'язання з доставки та передачі у власність товару, визначеного в «Специфікації». У відповідності з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивачка направила відповідачеві вимогу від 08.12.2012 року, в якій вимагала виконати договірні зобов'язання в строк до 22.12.2012 року включно (а. с. 5,6). Проте відповідач на вимогу не відреагував, зобов'язання не виконав. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. У відповідності зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 3 статті 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. З урахуванням наведеної норми права (частина 3 статті 612 Цивільного кодексу України), а також приймаючи до уваги той факт, що виконання відповідачем договірного зобов'язання втратило інтерес для позивачки, остання листом від 25.12.2012 року відмовився від прийняття виконання Відповідачем прийнятих ним на себе по Договору зобов'язань. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема. відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). При цьому у зв'язку з тим, що відповідачем було порушено право позивачки на отримання у власність товару вказаного у «Специфікації», [PERSON] направила до відповідача заяву про відмову від отримання товару (а. с. 7) та пізніше звернулася до іншого ФОП [PERSON] уклавши з останнім договір №78-6 від 01 квітня 2013 року (а. с. 9-11), умови якого належним чином виконі, що підтверджується актом прийому-передачі від 25 квітня 2013 року (а. с. 12). За передачу у власність товару, передбаченого договором від 01 квітня 2013 року позивачка сплатив Виконавцю ФОП [PERSON] грошову суму в розмірі 25 600 гривень. Отже, витрати [PERSON] в розмірі 25600,00 гривень в якості оплати товару виконавця є витратами, які позивачка вимушена була зробити для відновлення свого порушеного відповідачем права. А тому ці витрати в розмірі 25600,00 гривень є збитками позивачки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України, передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Позивачка довела обставини викладені у позовній заяві, натомість відповідач їх не спростував, таким чином суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] (реєстраційний номер фізичної особи-підприємця ЄДР [NUMBER]) на користь [PERSON] в рахунок відшкодування збитків суму у розмірі 25600 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України враховуючи результат розгляду справи, а також те, що позивачка звернулась до суду в порядку ЗУ «Про захист прав споживача» та звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] (реєстраційний номер фізичної особи-підприємця ЄДР [NUMBER]) на користь держави судовий збір у сумі 256 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved