Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

15.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 6.11.2005 року. З жовтня 2013 року вона та відповідач однією сім'єю не проживають. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що її спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач з сім'єю не проживає, участі в утриманні дітей не приймає, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що дітей утримує сама, без участі відповідача, який добровільно коштів на утримання дітей не надає, починаючи з жовтня 2013 року. Ухилення відповідача від утримання дітей ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, так як необхідні кошти на придбання одягу, продуктів харчування. Відповідач працездатний, має регулярний дохід, так яку працює в Буднянській ЗСШ, тому має змогу та повинен утримувати дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що працює на посаді вчителя трудового навчання в Буднянській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті Шаргородського району Вінницької обласної ради, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, тому згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку. Він здоровий, працездатний, інших осіб, окрім сина [PERSON] та доньки [PERSON], на утриманні не має. Вирішуючи спір суд встановив, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 6.11.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження, відповідно, серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.7-8). Діти сторін - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні, що вбачається із довідки, виданої Слободо-Шаргородською сільською радою 12.11.2013 року за №2442 (а.с.5). З жовтня 2013 року сторони однією сім'єю не проживають, що зазначила в судовому засіданні позивачка та не заперечив відповідач. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає з того часу, як сторони проживають окремо, тобто з жовтня 2013 року, що стверджувала в судовому засіданні позивачка і не заперечив відповідач. Крім того, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача, що він здоровий, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, працездатний, працює на посаді вчителя трудового навчання в Буднянській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті Шаргородського району Вінницької обласної ради, отримує заробітну плату, що підтверджується, також, довідкою означеного вище закладу освіти від 24.01.2014 року за №31 (а.с.12). Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на утримання сина та доньки, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, з жовтня 2013 року покладено на позивачку, з якою проживають діти, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що сама з жовтня 2013 року несе обсяг витрат на утримання дітей, без участі відповідача, який від матеріального утримання дітей ухиляється, хоча відповідач молода та працездатна людина, працює та має постійний заробіток. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дітей. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей з жовтня 2013 року і весь обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки відповідач має постійний заробіток (дохід) (а.с.12). До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача, слід визначити у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 15.01.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved