Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

12 серпня 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2011 року, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, на даний час сторони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства з 28 липня 2014 року. Позивач також стверджує, що під час перебування у шлюбі подружжям було придбано майно, а саме: автомобіль «Jac», д/н [NUMBER], автомобіль Renault Kangoo СПГ, д/н [NUMBER], гараж [NUMBER], який розташований в автогаражному кооперативі «Сокол-2» по Бульвару Слави, 49 в м. Дніпропетровську, яке позивач просила суд розподілити між сторонами наступним чином: виділити [PERSON] кооперативний гараж вартістю 37 440,00 грн., грошову компенсацію вартості двох автомобілів у розмірі 51 480,00 грн.; відповідачу виділити автомобіль Renault Kangoo СПГ, д/н [NUMBER], вартістю 33 930,00 грн. та автомобіль «Jac», д/н [NUMBER], вартістю 17 550,00 грн. (а. с. 3-5). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2011 року, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 85, від якого мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 6, 7). Судом також встановлено, що 11 березня 2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеному з ТОВ «Торгово-промышленная компания «Стандарт», був придбаний автомобіль «Jac» HFC1020К, 2006 року випуску, номер шасі [NUMBER], транзитний державний номер [NUMBER] (а. с. 30). З матеріалів справи також вбачається, що власником автомобіля Renault Kangoo СПГ, д/н [NUMBER], станом на 07 жовтня 2014 року є [PERSON], право власності якої на вказаний автомобіль зареєстровано з 25 серпня 2011 року (а. с. 19, 25, 32). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції на запит суду, право власності на гараж [NUMBER], розташований в автогаражному кооперативі «Сокол-2» по Бульвару Слави, 49 в м. Дніпропетровську, станом на 07 листопада 2014 року не зареєстровано за жодною особою (а. с. 39-40). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про поділ майна подружжя, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що у судовому засіданні було встановлено, що власником спірного автомобіля Renault Kangoo СПГ, д/н [NUMBER], не є відповідач або позивач - а інша особа, при цьому сторони ніколи не набували право власності на вказаний автомобіль; право власності на спірний автомобіль «Jac», д/н [NUMBER], було набуто [PERSON] 11 березня 2011 року, а шлюб з позивачкою зареєстрований 07 липня 2011 року, тобто шлюб між сторонами зареєстрований через чотири місяці після оформлення угоди купівлі-продажу даного автомобіля - у зв'язку з чим зазначене рухоме майно не може бути визнано таким, що набуто подружжям [PERSON] за час перебування у шлюбі. Щодо вимог про поділ гаражу [NUMBER], який розташований в автогаражному кооперативі «Сокол-2» по Бульвару Слави, 49 в м. Дніпропетровську, суд також вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки під час розгляду даної цивільної справи судом було встановлено, що право власності на даний гараж не зареєстровано за жодною особою. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed