Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

13.01.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 06.11.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 117. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 14.01.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду на 23.01.2014 року, ( а.с., 10). В судовому засіданні, яке відбулося 23.01.2014 року відповідачка [PERSON] заявила клопотання про надання терміну на примирення, так як бажала зберегти сім»ю. Позивач [PERSON] проти надання терміну на примирення категорично заперечував. 23.01.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ч. 1 ст. 111 СК України, ч. 5 ст. 191 ЦПК України було винесено ухвалу, якою провадження по справі [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу зупинено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та надано подружжю строк на примирення строком на два місяці до 23.03.2014 року. 24.01.2014 року провадження по даній справі було відновлено та призначено справу до слухання на 25.03.2014 року. В судовому засіданні, яке відбулося 25.03.2014 року, позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, примиритися категорично не бажає. На запитання суду відповів наступне: Спору майнового характеру між ним та відповідачкою немає. Малолітні діти будуть проживати з матір»ю, - відповідачкою по справі. Примиритися категорично не бажає. В судовому засіданні, яке відбулося 25.03.2014 року відповідачка [PERSON] проти позову не заперечувала. На запитання суду відповідачка [PERSON] відповіла наступне: Термін на примирення надавати більше не потрібно. Спору майнового характеру між нею та позивачем немає. Малолітні діти будуть проживати з нею. Після розірвання шлюбу бажає зберегти прізвище «[PERSON]». Суд вислухавши позивача [PERSON], який позов підтримав, вислухавши відповідачку [PERSON], яка проти позову не заперечувала, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] одружилися 06.11.2004 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], яке видане 06 листопада 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Слобода Кагарлицького району Київської області, та [PERSON], [INFO], уродженка с. Горохуватка Кагарлицького району Київської області, одружилися 06 листопада 2004 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 06 листопада 2004 року зроблено запис за № 117. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: Чоловіка, - [PERSON]; Дружини, - [PERSON]. За час спільного життя у сторін народилися двоє спільних дітей, - син, [PERSON], [INFO], та син, [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане 07 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, з якого видно, що [PERSON] народився [INFO] в м. Кагарлик Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 07 листопада 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 117 В графі «батько» зазначений позивач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане 07 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, з якого видно, що [PERSON] народився [INFO] в м. Кагарлик Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 07 червня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 80. В графі «батько» зазначений позивач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. Як встановлено судом під час судового засідання, позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] не підтримують шлюбних відносин тривалий час, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, проживають на різних житлових площах. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення між сторонами неможливе, не зважаючи на зусилля суду, яке виражалося у наданні сторонам строку на примирення, після якого сторони примиритися не бажають. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судові витрати. Що стосується застосування норм процесуального права, то питання судових витрат врегульовано ст.. 88 ЦПК України, проте, позивач [PERSON] просив суд судові витрати залишити за нею, тому суд вирішив не стягувати судові витрати з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved