Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

14 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є власником вищезазначеної квартири, однак не може в повній мірі реалізувати свої права власника щодо користування та розпорядження нерухомим майном, так як за вказаною адресою рахується зареєстрованою, однак не проживає відповідач. В судове засідання позивач не з'явився, його представник надав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач на розгляд справи не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. При таких обставинах, з підстав ст.. 224 ЦПК України, суд проводить розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі Договору купівлі - продажу квартири від 12 листопада 2012 року, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37046001 , позивач є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.6,7) З копії паспорту відповідачки вбачається, що вона з 28 вересня 1988 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 9) Факт її реєстрації за даною адресою підтверджується також довідкою Світловодського РС УДМС України в Кіровоградській області № 31/4861 від 07 грудня 2013 року. (а.с. 19) З копії рішення Світловодського міськрайонного суду від 25 жовтня 2013 року, ухваленому у справі № 2401/554/13; №401/1098/13-ц за позовом [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Світловодської міської ради про скасування розпорядження органу приватизації державного житлового фонду, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та про визнання недійсним договору купівлі - продажу вбачається, що судом було встановлено, що [PERSON] у спірній квартирі не проживала більше 10 років. (а.с. 15-17) З підстав ч. 3 ст. 61 ЦПК України ця обставина доказуванню в ході даного судового розгляду не підлягає та вважається доведеною Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідач не є членом сім'ї власника, в квартирі не проживає, її реєстрація у належній на праві приватної власності позивачеві квартирі може перешкоджати у реалізації ним прав, передбачених ст.. 150 ЖК України. З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що права [PERSON], як власника майна, підлягають захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Посилання позивача у позовній заяві на ст.. 71, 72 ЖК України як на додаткову підставу визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири, через відсутність у ній строком понад шість місяців, є необґрунтованим, оскільки вказані норми матеріального права можуть бути застосовані до правовідносин, що виникають у сфері користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського, а не приватного житлового фонду. Згідно ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. З підстав ч. 1 ст. 88 ЦПК України позивачеві за рахунок відповідача слід відшкодувати усі понесені ним судові витрати у розмірі 649 грн. 41 коп., а саме 229 грн. 41 коп. сплаченого судового збору при поданні позову до суду, а також 420 грн., витрачених на оплату опублікування в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України оголошення в газету «Урядовий кур'єр» про виклик відповідача до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved