Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

13.07.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивовано тим, що 24 березня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем та від шлюбу народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки, через неповагу та сварки між сторонами було припинено і вже де який час позивач, разом з дітьми проживає окремо від відповідача і відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Позивач вказує, що відповідач постійного місця роботи не має, але має нерегулярний дохід, тому просила суд стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, просила суд їх задовольнити. Відповідач, в свою чергу заперечив проти задоволення вимог позивача та надав в судовому засіданні своє письмове заперечення на позов, згідно якого вказав, що дійсно має нерегулярний мінливий дохід, але дітей, в силу своїх можливостей забезпечує, любить їх та не збирається уникати від їх виховання та утримання. Звертає увагу суду на те, що позивач не надає йому можливості спілкуватися з дітьми, не працює, хоча можливості для цього має, бажає жити за його рахунок та для цього спеціально забрала дітей проживати з нею. З приводу зазначеного відповідач вважає, що підстав для задоволення позову [PERSON] в суду не має. Розглянувши матеріали, вислухавши сторони по справі, дослідивши заперечення відповідача та документи долучені до позовної заяви, судом встановлено: Батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14 червня 2017 року та серії [NUMBER] від 16 листопада 2016 року, долученими до матеріалів справи (а.с. 5,6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 червня 2017 року, [PERSON] та [PERSON], перебувають у зареєстрованому виконавчим комітетом Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області шлюбі, актовий запис № 1 (а.с. 4) Згідно довідки виконкому Піддубненськоїсільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 351 від 04.07.2017 року, малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мешкають разом з позивачкою, матір'ю - [PERSON], в [ADDRESS] (а.с. 7). За змістом позову, відповідач проживає окремо і допомоги на утримання дитини а ні в грошовій, ні в натуральній формі, не надає. Доказів на підтвердження іншого відповідачем не представлено. До заперечення відповідача долучено копію його трудової книжки, згідно якої відповідач постійного місця роботи не має та перебуває на обліку центрі зайнятості Великоновосілківського РЦЗ і отримує допомогу по безробіттю, згідно долученої довідки Великоновосілківського РЦЗ. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-183, 191 СК України. Так, статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст.ст. 180-183 СК України батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, але згідно не заперечених ним фактів підробляє неофіційно та має мінливий дохід, є фізично здоровим, на утриманні не має інших непрацездатних осіб, принаймні цього не спростував, суд вважає доводи позивачки такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у фіксованій сумі по 800,00 грн. на кожну дитину, тобто 1600 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття старшої дитини, з моменту звернення позивачки до суду з 13.07.2017 року. Враховуючи недосягнення дітьми трирічного віку, суд критично оцінює посилання відповідача на можливість працевлаштування позивача та її свідоме ухилення від самостійного утримання дітей. Не заслуговує на увагу і посилання відповідача на учинення позивачкою перешкод у його спілкуванні з дітьми як підставу для відмови у позові, оскільки питання участі батька у вихованні дітей не є предметом розгляду і не впливає на майнові права дітей на утримання з боку їх батька. При цьому вважає за необхідне звернути увагу на приписи ст. 153 СК України, відповідно до яких право на безперешкодне спілкування має не лише матір, а батько та діти, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ч.3 ст.157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, в порядку ст. 159 СК України, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ст. 88 ЦПК України, сплату судового збору суд покладає на відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved