Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

12 серпня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до Лопатинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В заяві зазначає, що згідно повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області вбачається, що [INFO] у віці 89 років померла [PERSON], прабаба позивача. Родинні відносини підтверджують його свідоцтво про народження, а також свідоцтва про народження його батька та діда. За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON], склавши заповіт, який було посвідчено 16.11.2000 року виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за [NUMBER], згідно якого земельну частку (пай) площею 2,3180 га, заповів позивачу. Спадкове майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 2,3180 га, складається із двох земельних ділянок площею 1,7438 га., та площею 0,5742 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Радехівською районною радою 17.07.2000 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER]. Фактично прийнявши спадщину, позивач вступив в управління та володіння майном спадкодавця та маючи намір оформити свої права на спадкове майно , звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів а саме державного акту на право приватної власності на землю та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію його майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому він вимушений звернутися з позовом до суду. Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт не можливо, як і не можливо видати державний акт не його власнику. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з вищенаведеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно за мною у порядку спадкування. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 2,3180 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,7438 га., та площею 0,5742 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач [PERSON] 28.09.2016 року позивачем подано суду уточнення до позовної заяви, в якій просить встановити факт, що [PERSON], фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та факт належності [PERSON], померлої [INFO], Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] виданого 17.07.2000 року, на імя [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просив постановити рішення про задоволення позовних вимог, встановити факт, що [PERSON], фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та встановити факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого 17.07.2000 року на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,3180 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,7438 га. та площею 0,5742 га.. Представник відповідача - Лопатинська селищна рада Радехівського району Львівської області у судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, не заперечує у задоволені заявлених вимог (а.с.19,25). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що згідно повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області вбачається, що [INFO] у віці 89 років померла [PERSON] (а.с.5) За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON], склавши заповіт, який було посвідчено 16.11.2000 року виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за [NUMBER] (а.с.6) Спадкове майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 2,3180 га, складається із двох земельних ділянок площею 1,7438 га., та площею 0,5742 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Радехівською районною радою 17.07.2000 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER]. (а.с.7 - зворот) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO], батьками є [PERSON] та [PERSON], з приводу чого в книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис за №15 (а.с.10) [PERSON] [INFO], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 3.03.1962 року (а.с.12) Згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 8.01.1985 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та в графі батьки записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) Згідно довідки №853 від 4.05.2016 року виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що до дня смерті [PERSON], [INFO] її правнук [PERSON], [INFO], дійсно проживав разом з нею в [ADDRESS] без реєстрації. Від імені померлої виконкомом селищної ради посвідчувався заповіт 16.11.200 року в реєстрі [NUMBER] (а.с.14,15). Відповідно до довідки №855 від 4.05.2016 року виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області про те, що [PERSON] та [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] і похована на селищному кладовищі та на день смерті була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] є одна і та ж особа. На ім'я [PERSON], 17.07.2000 року Радехівською районною радою народних депутатів на підставі рішення ХІІ серії ІІІ скликання Радехівської районної ради від 23.06.2000 року дійсно було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на землю площею 2,3180 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16) Вищенаведене підтверджується свідками [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні дали покази, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину, проживав разом із своєю прабабусею [PERSON] в [ADDRESS] до дня її смерті, допомагав по господарству, доглядав її до смерті та брав участь у витратах на поховання. [PERSON] ще за життя повідомляла їм, що склала на правнука заповіт. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до вимог статей 548 та 549 УРСР ( який був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто, фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Суд безспірно встановив, що позивач прийняв спадщину та вступив у володіння майном, зокрема земельної ділянкою, після смерті [PERSON], що підтверджено показами свідків, допитаних у судовому засіданні, недовіряти яким у суду немає підстав. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, після встановлення факту прийняття спадщини, стане те, що він буде позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті на померлої [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи, а саме державний акт на право приватної власності на землю. Усунути цю перешкоду та реалізувати такі права і інтереси позивача можливо лише в судовому порядку. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до «Інструкції №325 про заповнення бланків державних актів на право власності на земельні ділянки» затвердженої Держкомземом, наказом від 22.06.2009 року новий Державний акт видається тільки на ім»я власника (спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого. Зареєструвати на померлу особу Державний акт не можливо, як і не можливо, видати дублікат акта на ім»я померлого. Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Враховуючи вищенаведене, відсутність у позивача оригіналу Державного акту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. За правилами ч.1 п.6 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім 'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд встановив, що у державному акті була допущена помилка в зазначені по-батькові, а саме замість [PERSON] зазначено ім'я [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, показами свідків та довідками виконкому Лопатинської селищної ради. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом безспірно встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий на підставі рішення ХІІ серії ІІІ скликання Радехівської районної ради від 23.06.2000 року на землю площею 2,3180 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який видано [PERSON], належать [PERSON] [INFO]. Враховуючи наведене суд робить висновки про те, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити. Відповідно до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved