Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

13 травня 2020 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права користування своїм майном шляхом вселення в житловий будинок та просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування своїм майном, вселивши його в житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні житловим будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надати йому ключі від вказаного житлового будинку, стягнути з відповідача витрати пов`язанні з наданням йому правничої допомоги та сплати судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він та третя особа по справі [PERSON] є власниками 3/10 частини житлового будинку з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником 2/5 частин вказаного житлового будинку з господарчими побудовами. Позивач посилаючись на вимоги ст.ст. 150, 155 ЖК України та ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України зазначив, що він має право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на праві спільної часткової власності житловим будинком з господарчими побудовами і не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, відповідач [PERSON] не бажає домовлятися з ним про порядок володіння та користування належним їм на праві спільної часткової власності житловим будинком з господарчими спорудами, відмовився надавати позивачу ключі від вказаного житлового будинку, у зв`язку з чим, він не має до нього доступу, взагалі позбавлений можливості ним користуватися. Ухвалою суду від 18 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 07 липня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву про усунення перешкод у здійснені права користування своїм майном шляхом вселення в житловий будинок, в якій відповідач зазначив, що заявлені позовну вимоги не визнає у повному обсязі та вважає їх необґрунтованими та безпідставними. В обґрунтування чого зазначив, що йому на праві спільної часткової власності належить 2/5 частки житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] . Крім нього, співвласниками будинку є [PERSON] та [PERSON] яким належить по 3/10 частки вказаного житлового будинку. Позивачем в обґрунтування підстави виникнення права власності надано до суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143437753 від 31.10.2018 року, згідно якого, підставою виникнення права власності є зокрема, технічний паспорт, серії та номер №2018-0007, виданий 12.01.2018 року. Відповідач у відзиві зазначив, що інформація яка містить в даному технічному паспорті не відповідає дійсності, зокрема в технічному паспорті, в поверхневому плані, який є схемою розташування будівель та споруд розміщених за вказаною адресою, відображено не весь будинок, а лише 2/5 частки які належать йому. Вказані в експлуатації приміщення (коридор 9.7 м2, житлова кімната 14.4 м2, житлова кімната 11,4 м2, санвузол 5.2 м2, кухня 13.1 м2, усього 53.8 м.2) є приміщеннями, які входять до його частки. В технічному паспорті від 12.01.2018 року не зазначено частина будівлі та фундаменту, які і є 1/3 частиною належних позивачу та третій особі. Відповідач у відзиві також вказав, що 07.07.2020 року він звернувся до ФОП [PERSON] з метою проведення поточної інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в якому відображено дійсну схему розташування будівель і споруд, план будинку та експлікацію приміщень. Під час інвентаризації встановлено, що 3/5 частини житлового будинку літ. «А» (належних позивачу та третій особі) з господарськими побудовами, зруйновано (залишився лише фундамент). Зазначені обставини на думку відповідача свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом вселення в житловий будинок, оскільки фактично, має місце намір позивача, який занедбав належну йому частину житлового будинку, внаслідок чого останній практично повністю зруйновано, отримати доступ до належної 2/5 частки відповідача, що буде безумовним порушенням майнових прав відповідача. Позивачем не надано до суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідач порушує права позивача і створює перешкоди у користуванні його власність. Третя особа по справі [PERSON] у судовому засіданні присутня не була, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. У судовому засіданні 28 вересня 2020 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлені позовну вимоги підтримав у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві просив суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову. 28 вересня 2020 року судом оголошено перерву у розгляді справи для явки в судове засідання позивача та відповідача для надання особистих пояснень. Однак, в судові засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Поза межами судового засідання, а саме 11 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній просив суд залишити подану позовну заяву без розгляду, у зв`язку з систематичною неявкою позивача та його представника до суду. 01 березня 2021 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява, в якій представник позивача, просив суд проводити розгляд вказаної справи за відсутності позивача та його представника, а заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наявних матеріалів справи встановлено, що згідно Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2010 року (справа №2-278/10-0408) задоволено позов [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.7-8) Ухвалою суду від 08 лютого 2011 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу виправлено описку в рішенні Дзержинського районного суду м. Кривого рогу від 23.02.2010 року та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину від 3/5 частин домоволодіння [ADDRESS] , житловою площею 31,0 кв.м. з відповідними господарськими побудовами, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину від 3/5 частин домоволодіння [ADDRESS] , житловою площею 31,0 кв.м. з відповідними господарськими побудовами, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с. 9) Згідно витягу Про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №29295019 від 14.03.2011 року житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 3/10 частини кожному. (а.с.10) 10 травня 2007 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. та зареєстрований в реєстрі за №1155. Відповідно до п. 1 вказаного Договору, дарувальний в особі представника безоплатно передає у власність обдарованого - його сина [PERSON] належні йому на праві приватної власності 2/5 частини житлового будинку з господарськими побудовами, який в цілому складається з: шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку А-1 загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., цегляного сараю Б, глинобитної літньої кухні В, шлакоблочної літної кухні Г, цегляного сараю Д, цегляної вбиральні Е, водоколонки ІІ, замощення ІІІ, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12) Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В порушення вимог ст.ст. 49, 81 ЦПК України позивач та його представник не надав доказів щодо здійснення перешкод з боку [PERSON] в користуванні житловим будинком з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд не погоджується з доводами Позивача з приводу того, що [PERSON] є власником 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , оскільки, з матеріалів справи вбачається, що власником 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за вказаною адресою, є [PERSON] . (а.с.7-10) Суд зазначає, що як роз`яснено в п.33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.391, ст.396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Вселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення предметом доказування є наявність права на житло. Однак, Позивач вказані обставини не довів, оскільки, жодним доказом не підтверджено, що [PERSON] є власником спірного житлового будинку, тому, останній позбавлений права вимоги з приводу усунення перешкод в його користуванні. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зокрема, згідно з ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи те, що Позивач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що він є власником 3/10 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позов є не обґрунтованими, не доведеними та не підтверджений належними доказами, тому в задоволенню не підлягає. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою в позові покладає їх на Позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed