Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

14 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 вересня 2015 року між ним і відповідачем був укладений договір займу грошових коштів на суму 80 000 гривень, що підтверджується написаною власноруч відповідачем розпискаю. Із вказаної розписки вбачається, що він взяв у позивача в борг 20 вересня 2015 року грошові кошти у розмірі 80 000 гривень строком до 20 вересня 2016 року. Оскільки по існуючій домовленості з відповідачем борг повернуто не було, він вважає, що його право порушено, у звязку з чим звертається до суду. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 80 000 гривень, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 800,00 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, просить про задоволення позовних вимог, поти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З розписки від 20 вересня 2015 року, яка власноруч написана [PERSON], вбачається, що останній 20 вересня 2015 року отримав від [PERSON] грошову позику у розмірі 80 000 гривень та зобовязався повернути дану суму грошей строком до 20 вересня 2016 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем належним чином виникли зобовязання за договором позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] в зазначений строк грошові кошти не повернув, доказів того, що він своєчасно виконав свої зобовязання за розпискою щодо повернення грошових коштів позивачу [PERSON] суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягненню з відповідача суми боргу у розмірі 80 000 гривень. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з урахуванням положень ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 800 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved