Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

14.02.2020р. позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що з 27.06.2009р. він перебував у шлюбі з відповідачкою. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син проживає з ним та перебуває на його утриманні. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2019р. з відповідачки на його користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.10.2018р. і до повноліття дитини. Однак відповідачка, будучи обізнаною про наявність судового рішення про стягнення з неї аліментів, належним чином рішення суду не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.12.2019р. заборгованість за аліментами становить 33128,00грн. Оскільки така заборгованість утворилась з вини відповідачки, він має право на пеню за прострочення сплати аліментів за період з 11.10.2018р. по 31.12.2019р., яка за його розрахунком становить 29207,76грн.. Просить стягнути з відповідачки на його користь зазначену суму. Ухвалою суду від 17.02.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву, зустрічного позову у встановлений строк не подала. Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2009р. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.04.2015р., яке набрало законної сили 21.04.2015р., шлюб розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.09.2019р., яке набрало законної сили 10.10.2019р., встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами їх неповнолітній син [PERSON] проживає з батьком позивачем у цій справі [PERSON] та перебуває на його утриманні. Цим же рішенням відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітнього сина з нею, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , однак задоволено позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина і стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.10.2018р. і до повноліття дитини. Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість [PERSON] за виконавчим листом №337/4713/18 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину на користь [PERSON] за період з 11.10.2018р. по 31.12.2019р. становить 33\~128,00грн. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину. У відповідності до ч.4\~ст.195 СК України\~розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку,\~суд вважає встановленим та доведеним факт виникнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини з вини відповідачки [PERSON] .. Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , достовірно знаючи про наявність рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] на користь позивача [PERSON] , оскільки таке рішення було ухвалено за результатами розгляду справи за її участю, належним чином рішення суду протягом тривалого часу не виконує, сплатила аліменти тільки один раз в листопаді 2019р., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем. Це, в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.12.2019р. склала 33\~128,00грн. При цьому, розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем, сторонами не оспорюється, доказів, які б спростували розмір цієї заборгованості, сторони суду не надали, тому такий розрахунок суд вважає вірним, належним та обґрунтованим і приймає його до уваги при ухваленні вказаного рішення. Також суд враховує, що відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України\~\~ відповідачка [PERSON] , отримавши копію позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження у даній справі, відзиву на позовну заяву або зустрічного позову у встановлений судом строк не подала, жодних обставин з посиланням на докази, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у визначеному розміру, а також, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від неї причин, не зазначила і позовні вимоги [PERSON] не спростувала. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача [PERSON] права на стягнення з відповідачки [PERSON] неустойки (пені) на підставі ст.196 СК України. При визначенні розміру пені суд виходить з того, що за вимогами ч.1 ст.196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Тобто за змістом вказаної норми, з урахуванням того, що аліменти повинні сплачуватись щомісячно, неустойка\~нараховується на суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати по день добровільного погашення боргу або на момент постановлення судового рішення, її нарахування не обмежується тим місяцем, в якому не проводилось стягнення. Строк прострочення починає перебіг з першого дня місяця, наступним за місяцем внесення періодичного платежу. Також суд враховує, що згідно з ст.196 СК України законодавець обмежив максимальний розмір неустойки за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості. Виходячи з цього, суд вважає, що наданий позивачем [PERSON] розрахунок пені є вірним, складеним відповідно до вказаних вимог законодавства, розмір пені на виходить за межі 100% розміру заборгованості по аліментам, тому суд приймає його за основу при ухваленні цього рішення. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю, стягнувши з [PERSON] на його користь неустойку (пеню) в розмірі 29207,76грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 840,80грн.

Outcome: approved