Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

13 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право\~ користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що він є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частини житлового будинку є [PERSON] . В даному домоволодінні крім нього зареєстрована його мати [PERSON] , 1936 р.н., дочка [PERSON] , 1991 р.н. та [PERSON] , 1995 р.н., який понад 1 рік не проживає в даному будинку. Оскільки відповідач самостійно не знімається з місця реєстрації, позивач прохає суд визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою судді від 11 лютого 2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] , надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2006 року, право власності зареєстрованого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.06.2007 року, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 6-8). Із довідки Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області та виписки з погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки по Красненській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1962 р.н., мати [PERSON] , 1936 р.н., дочка [PERSON] , 1991 р.н. та [PERSON] , 1995 р.н., фактично не проживає з грудня 2013 року (а.с. 9-10). Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання, вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] , однак не проживає за місцем реєстрації з грудня 2013року (а.с. 11). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] дійсно проживав в [ADDRESS] , однак більше року за вказаною адресою не проживає. Оскільки відповідач, без поважної причини, не проживає в будинку в [ADDRESS] , 1/2 частина якого належить [PERSON] , а інша 1/2\~ частина [PERSON] , то [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив\~ право користування вищевказаним житловим будинком.

Outcome: approved