Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

13.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту обмеженої цивільної дієздатності [PERSON] та визнання заповіту недійсним. В позові зазначив, що 21 квітня 2010 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла [PERSON] За цим заповітом [PERSON] 28 грудня 2013 року набув право власності на ? частину житлового будинку № 21 пор вул. Виноградній у м. Запоріжжі. 26.11.2015 року [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є позивач, який доводиться йому двоюрідним братом. [PERSON] за життя страждав на хронічний алкоголізм, з запису в амбулаторній карті вбачається, що [PERSON] перебував на диспансерному обліку з діагнозом: метаболічна (токсична, етанолова) кардіоміопатія I-II стадії, хронічний алкогольний стеатозогепатит, прогресуюча енцефалопатія, церебросклероз III стадії на протязі останніх 2-3 років. Перебував на диспансерному обліку у сімейного лікаря, оглядався кардіологом, невропатологом. Отримував курси метаболічної і гепатопротектовної терапії в амбулаторних умовах вдома. Фактично впродовж останніх років [PERSON] не працював, кожен день зловживав спиртними напоями, спав на вулиці, лаявся з сусідами та лікарями, вів аморальний спосіб життя, завжди був брудний та неохайно одягнутий, влаштовував бійки. Весь час, починаючи з дня смерті матері [PERSON] (03.09.2011 року) його доглядом, утриманням, лікуванням та опікою займався позивач. У звязку із чим переселився до нього, сплачував комунальні послуги. За життя [PERSON] доброзичливо ставився до позивача, обіцяв подарувати належну йому частину будинку, близько 6 разів відвідував нотаріуса з цією метою, але останні відмовляли у вчиненні нотаріальних дій через зовнішній вигляд [PERSON] та його алкогольне спяніння. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус повідомила йому про наявність заповіту, складеного на імя іншої особи. Пізніше дізнався про те, що 02.07.2015 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно [PERSON], відповідачу у справі. Після відкриття спадщини [PERSON] відмовилась від спадщини на користь своєї доньки [PERSON] Посилаючись на те, що [PERSON] впродовж останніх років страждав на хронічний алкоголізм, просить суд встановити факт обмеженої цивільної дієздатності [PERSON] станом на 02.07.2015 року, визнати недійсним заповіт, складений ним 02.07.2015 року на користь [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з підстав, викладених у позові, просив про його задоволення. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що [PERSON] є двоюрідним братом її покійного чоловіка. Знає його з 1972 року, [PERSON] жив один, вживав алкогольні напої. Він пропонував їй одружитися з ним, але вона відмовила йому. 02.07.2015 року [PERSON] склав заповіт, під час складання заповіту він перебував у тверезому стані, був адекватний, її дочка [PERSON] возила його до нарколога у той день. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] теж заперечували проти позову, посилаючись на його недоведеність. При цьому [PERSON] пояснив, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи розглядаються виключно в порядку окремого провадження, а не у порядку позовного провадження. Крім того зазначив, що цивільним законодавством не передбачена можливість обмеження цивільної дієздатності померлої фізичної особи на конкретну дату. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 29.07.2016 року задоволено клопотання представник позивача, витребувані наступні докази: копія спадкової справи, заведена після смерті [PERSON], завірені належним чином копії документів, які подавалися [PERSON] під час посвідчення заповіту, складеного 02.07.2015 року, оригінали всіх амбулаторних карт та медичні документи (т. 1 а.с. 44). Третя особа - нотаріус [PERSON] суду пояснила, що 02.07.2015 року до неї звернувся [PERSON] щодо складання заповіту. Перед тим, як посвідчити заповіт спілкувалася з ним, задавала багато питань, [PERSON] вів себе адекватно, перебував у тверезому стані. Текст заповіту читав особисто в голос. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює секретарем приватного нотаріуса [PERSON], офіс знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 51. 02.07.2015 року до нотаріуса звернувся [PERSON] з метою складання заповіту, з ним були дві жінки, які тиску на нього не чинили. [PERSON] перебував у тверезому стані, з приводу його зовнішнього вигляду питань не виникало. Спочатку був складений проект заповіту, з яким [PERSON] ознайомився, зауважень до нього він не надав. Після чого був надрукований оригінал заповіту та посвідчений нотаріусом [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дружиною позивача [PERSON] [PERSON] доводиться її чоловіку двоюрідним братом. Між братами були добрі взаємовідносини. [PERSON] мешкав за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виноградна, 21, він ніде не працював, кожного дня вживав алкогольні напої, був агресивний, неадекватний, лаявся, страждав на хронічний алкоголізм, спав на вулиці, розмовляв сам з собою, туалетом та ванною не користувався. Вона убирала за ним, прала його брудні речі, переодягала у чистий одяг, кожного дня приносила йому їжу. Вони з чоловіком [PERSON] опікували його, сплачували комунальні послуги. З метою переоформити на її чоловіка частину будинку, належну [PERSON], у 2015 році пять разів їздили з ним до нотаріуса, але нотаріус відмовляла у вчиненні нотаріальної дії через його нетверезий стан. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином позивача. З 2011 року він почав проживати у [INFO], в іншій половині будинку мешкав його дядя [PERSON] При житті бабуся свідка [PERSON], яка є матірю [PERSON], склала заповіт, яким заповіла йому, свідку, ? частину будинку № 21 по вул. Виноградній у м. Запоріжжі. [PERSON] ніде не працював, зловживав алкогольними напоями, був неадекватний, він заходив до нього, приносив йому їжу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає [PERSON] з 2002 року як свого сусіда. [PERSON] зловживав спиртними напоями, лаявся. [PERSON] доглядала за ним. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знає [PERSON] з 1997 року як сусіда, [PERSON] зловживав спиртними напоями, з весни 2015 року поводив себе агресивно, був неадекватний, розмовляв з собаками, лаявся, не мився. [PERSON] зі своїм чоловіком доглядала за ним, їх син [PERSON] приносила йому їжу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дружиною [PERSON], який помер у 2008 році. З [PERSON] знайома з 1987 року, відносини були неприязні. Їй відомо про те, що мати [PERSON] [PERSON] спочатку склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму внуку [PERSON]Г, а потім скасувала його і склала новий заповіт, яким 1\\2 частину будинку № 21 по вул. Виноградній у м. Запоріжжі заповіла [PERSON], а іншу 1\\2 частину сину [PERSON] [PERSON] зловживав спиртними напоями. Улітку 2015 року вона не спілкувалась з [PERSON] В останній раз бачила його на похованні матері у 2011 році. Ухвалою суду від 30.11.2016 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] відносно [PERSON] призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (т. 1 а.с. 169). 05.07.2017 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи, ухвалою суду від 06.07.2017 року провадження у справі відновлено (т. 1 а.с. 207). За положеннями ст. ст. 293, 296, 297 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи. Заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сімї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом. У заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи мають бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, поставила себе чи свою сімю, а також інших осіб, яких вона за законом зобовязана утримувати, у скрутне матеріальне становище. З аналізу зазначених норм закону випливає, що підставою для обмеження дієздатності фізичної особи є психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і за умови, що така особа ставить себе, чи свою сімю, а також інших осіб, яких вона за законом зобовязана утримувати, у скрутне матеріальне становище. Позивач не є членом сімї померлого [PERSON], а тому не має права звертатися до суду з вимогою про визнання його обмежено дієздатним. Крім того, нормами діючого цивільного законодавства України не передбачена можливість обмеження дієздатності фізичної особи, яка померла. Таким чином, вимога позивача про обмеження [PERSON] дієздатності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За положеннями ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідач не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Встановлено, що 02.07.2015 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1176 (а.с. 55), яким на випадок своєї смерті заповів всю належну йому частину житлового будинку № 21 по вул. Виноградній в м. Запоріжжі [PERSON], а в разі її смерті до відкриття спадщини, неприйняття нею спадщини, або відмови від її прийняття, вказане майно заповів [PERSON] 26.11.2015 року [PERSON] помер (а.с. 8). [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини за вказаним заповітом (а.с. 63). В свою чергу [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 62). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] охарактеризували поведінку [PERSON] як таку, що викликала сумніви в його адекватності. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 227 від 12.04.2017 року, [PERSON], [INFO] у період складання заповіту 02.07.2015 року, виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психічних і поведінкових розладів внаслідок уживання алкоголю, синдром залежності на тлі соматоневрологічної патології (токсична кардіоміопатія, прогресуюча (токсична та судинна) енцефалопатія, цироз печінки). Ступінь психічних розладів, що мали місце у [PERSON] у період складання заповіту була така, що істотно впливала (обмежувала) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с. 200-206). Пунктом 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України передбачає, що призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Хоча судом і були прийняті до уваги покази вище перелічених свідків, допитаних за клопотанням представника позивача, але враховуючи, що жоден зі свідків не спілкувався з [PERSON] у день складання ним заповіту, суд, оцінивши докази у їх сукупності, надає перевагу як доказу висновку судово психіатричної експертизи. До того ж допитана у судовому засіданні експерт [PERSON], яка входила до складу комісії, що проводила дослідження, пояснила, що для висновків достатньо було медичної документації. Покази свідків прослухували, але у звязку з тим, що вони містили суперечки, не враховували їх. Також зазначила, що захворювання на хронічний алкоголізм [PERSON] призвело до змін у його психіці. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченим цим Законом та іншими законами України. Проведеною у справі посмертною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] у момент підписанні ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючи в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що само по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, яка у силу ст. 417 ЦПК України є обовязковою для суду першої та апеляційної інстанцій. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed