Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

14 червня 2017 року\~ [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила вправо користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку № 81 розташованого по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області, в якому з 15 лютого 2013 року і по теперішній час значаться зареєстрованою її знайома - відповідачка [PERSON] Однак фактично, [PERSON] за вказаною адресою ніколи не проживала, її речі в будинку відсутні. Зважаючи на те, що відповідачка протягом тривалого часу не проживає у вказаному будинку, а добровільно бажання знятися з реєстрації за вищевказаною адресою вона не виявила, позивачка була вимушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 81 розташованим по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачку про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, судом за місцем реєстрації відповідачки було надіслано повідомлення про виклик її до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу відповідачки також були спрямовані листи про необхідність її явки в судові засідання, із розясненням положення ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Однак, в жодне із призначених судом судових засідань відповідачка не зявилась. У звязку із чим, про дату, час та місце розгляду справи її було повідомлено шляхом публікації в пресі оголошення про виклик відповідачки до суду, а саме в засобі масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий курєр». Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачка в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачки\~ не надійшло клопотань\~ про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власником житлового будинку № 81 розташованого по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області, що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 16 жовтня 1991 року (а.с. 10,10з.б.). За відомостями домової книги для прописки громадян, що проживають у [INFO] (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області, у вказаному будинку з 15 лютого 2013 року значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON], [INFO] (а.с. 7-9). Згідно із довідкою про склад сімї виконкому Словянської міської ради Донецької області, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Зірковий (колишній Тельмана), буд. 81, зареєстровано чотири особи, серед яких відповідачка [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно із актом комітету мікрорайону «ЖД № 2» м. Словянська № 415 від 13 червня 2017 року, складеного в за участю сусідів [PERSON], [PERSON], за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Зірковий (колишній Тельмана), буд. 81, зареєстрована [PERSON], [INFO], яка не проживає у вказаному будинку з 15 лютого 2013 року. Її особистих речей в будинку немає та місце перебування останньої невідоме (а.с. 5). Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачка у судове засідання не зявилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала\~належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно\~із ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті\~13,\~41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~([PERSON], 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно\~із ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не є членом сім'ї позивачки, не проживає без поважних причин в будинку, що належить на праві власності позивачці з лютого 2013 року, договірні відносини між позивачкою та відповідачкою щодо винаймання спірного житла відсутні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнавши відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 81 розташованим по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області. На підставі наведеного,

Outcome: approved