Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

14.01.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.11.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №15. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . Позивач вказує, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, хоча вона наполегливо намагалась зберегти їхню сім`ю. Зазначає, що [PERSON] не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав сім`ї належної матеріальної допомоги, не цікавився сином, не займався його вихованням. З цього приводу в них виникали конфлікти та непорозуміння, а останій період часу вони взагалі не знаходять спільної мови. Стверджує, що така поведінка відповідача призвела до того, що вона змушена була забрати сина і перейти проживати до її батьків у с.Камінне Надвірнянського району, Івано-Франківської області. З першого травня 2019 року вони з [PERSON] проживають окремо, мають окремий бюджет, спільного господарства не ведуть. Також [PERSON] зазначила, що їхній неповнолітній син навчається у другому класі Каміннецької загальноосвітньої школи, відвідує курси англійської мови та займається спортом. На даний час сімейних відносин з відповідачем вони не підтримують і не бажають їх відновлювати, а їхній шлюб носить лише формальний характер. Вважає, що для забезпечення нормального розвитку їхнього сина необхідно стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по чотири тисячі гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. На думку позивача, зазначена сума є обгрунтованою, доцільною та справедливою, оскільки синові необхідна матеріальна підтримка як з її сторони, так і зі сторони батька. Просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , що зареєстрований 12.11.2011 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 - розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] проживати з нею та залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Також просить стягувати з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав поданий [PERSON] відзив на позовну заяву і зазначив, що сторона відповідача не заперечує щодо розірвання шлюбу та залишення неповнолітньої дитини проживати з матір`ю, однак з підстав наведених у відзиві. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вказав, що відповідач не заперечує відносно стягнення з нього аліментів, однак у меншому розмірі, а саме по 1200 грн. на дитину щомісячно. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, відзив на позовну заяву і додані до нього документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, який зареєстровано 12.11.2011 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15, яке долучене до матеріалів справи (а.с.5). Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім та проживає разом з позивачем (а.с.7). Судом встановлено, що сторонни припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують сімейних відносини і не мають наміру підтримувати їх в подальшому, як подружжя вони втратили почуття поваги та любові один до одного, бажання зберегти сім`ю у них немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний шлюб слід розірвати. Неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з позивачем - [PERSON] , оскільки сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина. Також, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Що стосується позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано 12.11.2011 року у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15. На момент звернення до суду з позовом та на даний час позивач і відповідач проживають окремо. З`ясовано також, що за час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.8). На даний час неповнолітня дитина проживає з позивачем [PERSON] , що не заперечується і стороною відповідача. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 липня 2020 року становить 1859 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років - 2318 гривень. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі працювати та утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав. За вказаних обставин і з врахуванням того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина [PERSON] , що ним не заперечується, в твердій грошовій сумі, однак в меншому розмірі ніж просить позивач [PERSON] , а саме в сумі по 1750 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно долученої позивачем до матеріалів справи квитанції за № 169.143.1/36483192 від 13.01.2020 року, позивачем сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу, з відповідача в користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору. У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 840 грн. 80 коп судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 160, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved