Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

13.10.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 22.10.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 23.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін у судове засідання на 02.12.2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 02.12.2020 року в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 04 грудня 2014 року у виконавчому комітеті Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 04 грудня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 В період шлюбу в них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З квітня 2020 року вони припинили сімейні відносини та ведення спільного господарства. Це сталося через відсутність взаєморозуміння, у зв`язку з чим часто виникали сварки та скандали. Позивач вважає, що їхньої сім`ї більше не існує, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного, примирення між ними вважає неможливе, що й стало підставою звернення до суду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, зазначених у позові, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Після розірвання шлюбу просила суд залишити їй прізвище, обране під час реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов`язані із припиненням шляхом його розірванням шлюбу. Судом встановлено, що 04 грудня 2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, в яких батьками записані сторони. За доводами позивача, судом встановлено, що з квітня 2020 року сторони шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач будь-яких заперечень з цього приводу не надав, тому суд вважає даний факт встановленим. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає втрату любові та взаємоповаги один до одного. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Оскільки справа перебуває на розгляді в суді протягом тривалого часу, що давало можливість сторонам вирішити питання щодо подальшого перебування у шлюбі, але примирення між сторонами не відбулося і позивач настоює на розірванні шлюбу . Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало неможливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання позивачка не бажає відновлювати, а відповідач не вжив належних заходів і вчинив жодних дій для примирення з позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивачка настоює на розірванні шлюбу, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення позивача до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав добровільність. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Після розірвання шлюбу суд відповідно до позиції позивача вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в сумі 420 грн. 40 коп. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивачку. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану суд вважає за потрібне покласти на відповідача. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved