Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

14.12.2020 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про зняття арешту з всього нерухомого майна, яке йому належить на праві власності, відомості щодо якого містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - вчиненого на підставі постанови Серія та номер 16309749 виданого 11.12.2009 ВДВС Бориспільського МРУЮ (а. с. 1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на праві приватної спільної сумісної власності йому належить 1/12 частина трикімнатної кв. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області Скрипка А.О., від 03.07.2020, що зареєстровано в реєстрі за № 1-2076. Крім того позивач зазначає, що з метою реалізації свого права на розпорядження належним майном, він звернувся до приватного нотаріуса, від якого дізнався про те, що на все його майно Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) накладений арешт, і тому він не можу розпорядитися ним на власний розсуд. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 227488292 від 09.10.2020, постановою ВДВС Бориспільського МРУЮ серія та номер 16309749 від 11.12.2009 накладено обтяження - арешт всього нерухомого майна. Позивач також зазначає, що з метою з`ясування обставин, причин накладення арешту та його зняття, 09.10.2020 він звернувся до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та 19.10.2020 отримано відповідь, з якої встановлено, що в провадженні Бориспільського МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду № 1-142 від 01.12.2009 про конфіскацію його майна на користь держави. 10.12.2009 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 16309749, 11.12.2009 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та 20.03.2010 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому зазначено, що провадження знищено за закінченням терміну зберігання завершених виконавчих проваджень, строк яких становить 3 роки. Ухвалою від 15.12.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 13). Ухвалою від 11.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 17-18). У судове засідання позивач не з`явився, просив справу слухати без його участі за наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 1-3). Представник відповідача Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причину неявки суду не відомо, заяв, клопотань та відзиву до суду не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/12 частина квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 03.07.2020, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2020 № 214850597 (а.с. 5-6). Право власності на вказане нерухоме майно набуте позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що також підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.07.2020, реєстровий № 1-2076, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №227488292 від 09.10.2020, В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.12.2009 року було зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації обтяження: постанови серія та номер 16309749, видана 11.12.2009 ВДВС Бориспільського МРУЮ: особа майно/права якої обтяжуються - позивач [PERSON] , [INFO] (а. с. 8-11). Встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2009 у справі 1-142/2009 [PERSON] було засуджено до покарання у вигляді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна (а. с. 21-40). З листа Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального МУ МЮ (м. Київ) від 19.10.2020 № 69303 встановлено, що на виконанні у відділі знаходився виконавчий лист Бориспільського міськрайонного суду №1-152 від 01.12.2009, резолютивною частиною якого зазначається про конфіскацію у [PERSON] на користь держави майна; 10.12.2009 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 16309749; 11.12.2009 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. 20.03.2010 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за відсутності майна яке підлягає конфіскації та виконавче провадження знищено (а. с. 7). Відповідно до вимог ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції закону 1999 року, чинній на момент винесення постанови про закриття виконавчого провадження було передбачено, що, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Проте досліджені докази свідчать про те, що вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження» дотримано не було, внаслідок чого при закриття виконавчого провадження арешт на майно позивача [PERSON] скасований не був та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишилось зареєстроване обтяження, яке обмежує право позивача розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, зміна та припинення правовідношення. Враховуючи викладене, оскільки позивач набув право власності на нерухоме майно в порядку спадкування після того, як вирок про конфіскацію майна набув законної сили, і вирок в частині конфіскації майна було виконано, виконавче провадження щодо виконання вироку суду в частині конфіскації усього належного засудженому на момент ухвалення вироку майна, завершене, проте арешт, накладений на майно боржника, не був скасований, і на даний час обмежує право позивача вільно володіти та розпоряджатися належним йому на праві власності майном, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд враховує, що вимоги про відшкодування понесених судових витрат позивач не порушує. На підставі викладеного,

Outcome: approved