Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

13 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який пізніше уточнив, до [PERSON], [PERSON], 3-ї особи- Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області,- про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком та виселення. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтував у наступний спосіб. Йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с.Вири, вул. Вигонянка, 39, Білопільського районну Сумської області відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2015 року. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вказаному будинку 04 червня 1997 року в якості наймача був зареєстрований [PERSON], а з 16 лютого 1999 року- Чернявська Ю.В.,- його дружина. [PERSON] була зареєстрована у будинку позивача з 14.11.2000 року як член сімї наймача, але вона за цією адресою не проживала з 2001 року. [PERSON]В.(дошлюбне прізвище [PERSON] ) з 26 грудня 2006 року зареєстрована у [INFO] як член сім'ї наймача. Відповідно до даних реєстраційного обліку Білопільського РС УДМС у відомостях про реєстрацію неповнолітнього [PERSON] інформація відсутня. [PERSON] згідно довідки виконкому та судових рішень не проживає за спірною адресою з вересня 2014 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у березні 2017 року самовільно вселилися у будинок № 39 по вул.Вигонянка села Вири Білопільського району Сумської області. Рішенням Білопільсьокого районого суду Сумської області від 17 листопада 2016 року (справа № 573/761/16-ц, пров.№ 2/573/313/16), що набрало законної сили 29.11.2016 року, позов [PERSON] до Вирівської сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за набувальною давністю та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,- залишено без задоволення. Зазначеним рішення суду встановлено, що [PERSON] з 2001 року фактично у спірному будинку не проживала, бо виїхала на постійне проживання до будинку № 17 по цій же вулиці у вказаному населеному пункті. [PERSON] з дружиною [PERSON] вселилися до спірного будинку як наймачі, мали дружні довірливі стосунки із власницею [PERSON], але вказаний вище будинок не купили, хоча бажали його придбати у майбутньому, проживали у будинку [PERSON] як квартиранти . Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року(справа №573/982/1267-ц, пров. № 2/573/387/16) відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначеним рішенням суду встановлено наступні факти: [PERSON] не проживає в [INFO] з 2001 року, мешкає у будинку №17 по цій же вулиці, як вище зазначалося. [PERSON] виїхала на постійне місце проживання з вересня 2014 року до міста Суми, де винаймала квартиру. З березня 2017 року вказані особи неправомірно займають спірний житловий будинок без укладення договору найму. Судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] у спірному будинку не проживає з 2001 року, [PERSON] з 2007 року, виїхали на інше постійне місце проживання, речей за попередньою адресою немає. Вони зняті з реєстрації з 06.06.2016 року за вказаною вище адресою. Договір житлового найму між померлими [PERSON] та [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Вирівською сільською радою не посвідчувався. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у житловому будинку № 39 по вулиці Вигонянка в селі Вири Білопільського району Сумської області як члени сім'ї наймача [PERSON] без згоди власника. Посилаючись на вищезазначене, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком (разом з надвірними будівлями та спорудами) за № 39 по вулиці Вигонянка в селі Вири Білопільського району Сумської області з 2001 року. Визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком (разом з надвірними будівлями та спорудами) за № 39 по вулиці Вигонянка в селі Вири Білопільського району Сумської області з вересня 2014 року. Виселити [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку №39 по вулиці Вигонянка в селі Вири Білопільського району Сумської області . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] підтримала вищевказані уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання від 11 травня 2018 року не зявилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, поважної причини неявки в судове засідання суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON],- адвоката [PERSON], дослідивши докази по справі, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2015 року, виданого Путивльською районною державною нотаріальною конторою Сумської області 24 грудня 2015 року і зареєстрованого у реєстрі за № 3185, належить житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, що розташований за адресою: с.Вири, вул. Вигонянка, 39, Білопільського району Сумської області. Зазначений будинок позивач успадкував після смерті матері, [PERSON], яка померла 24 лютого 1999 року ( а.с.7). Згідно довідки Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області №67 від 10.02.2016 року згідно погосподарської книги за 2011-2015 роки за адресою: с.Вири, вул.Вигонянка, 39, Білопільського району Сумської області зареєстровані такі особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], інформація про реєстрацію дитини [PERSON], [INFO] відсутня. [PERSON] за адресою: с.Вири, вул.Вигонянка,39, зареєстрована, але не проживає з 2001 року, а [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою : [INFO], з 2007 року ( а.с.10). Згідно довідки Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області №58 від 13.02.2017 року вбачається, що договір найму на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с.Вири, вул. Вигонянка, 39, Білопільського району Сумської області, Вирівською сільською радою не посвідчувався ( а.с.11). Згідно довідки Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області №350 від 13.02.2017 року вбачається, що згідно запису у погосподарській книзі Вирівської сільської ради № 12 померлий [PERSON], який помер 07.12.2016 року, до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] ( а.с.12). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 29 листопада 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Білопільської районної державної нотаріальної контори, третьої особи: Путивльської районної державної нотаріальної контори,- про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності на ? частину будинку, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,- відмовлено. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 05 квітня 2018 року рішення Білопільського районного суду Сумської області від 29 листопада 2017 року у даній справі залишено без змін. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має прво володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], самовільно вселившись у спірний будинок у березні 2017 року без згоди власника приміщення, не дотримались вимог ч.1 ст. 161 ЖК України, тому займають будинок незаконно і підлягають виселенню. Право відповідачів на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Щодо безпідставності користування спірним житловим приміщенням та відсутності договору купівлі-продажу спірного будинку встановлено рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 29 листопада 2017 року, яке постановою Апеляційного суду Сумської області від 05 квітня 2018 року залишено без змін. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 червня 2016 року (справа №573/982/1267-ц, пров. № 2/573/387/16) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом встановлено наступні факти: [PERSON]П, не проживає в [INFO] з 2001 року, мешкає у будинку №17 по цій же вулиці, як вище зазначалося. [PERSON] виїхала на постійне місце проживання з вересня 2014 року до міста Суми, де винаймала квартиру. Тобто факти вибуття відповідачів у інше місце проживання встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, внаслідок чого доказуванню не підлягають. Відповідачі не перебувають з позивачем [PERSON] у родинних відносинах, тому не мають статусу членів його сім'ї, вселилися у будинок позивача № 39 по вул.Вигонянка в с.Вири у березні 2017 року без згоди власника, без реєстрації ( зняті з реєстрації з 06.06.2016 року). Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до вказаних норм закону підставою для розірвання договору найму є вибуття наймача, членів його сім'ї на інше постійне місце проживання. Договір найму вважається розірваним в цілому лише у разі вибуття самого наймача, а не членів сім'ї наймача, правовим наслідком вибуття яких є втрата ними права користування житлом, а не розірвання договору. При цьому наступне повернення членів сім'ї до місця попереднього проживання є підставою для їх вселення за умов дотримання правил ч.1 ст.161 ЖК, тобто після одержання згоди на це наймача та членів його сім'ї, які проживають у житловому приміщенні, а також власника житлового будинку. Отже, [PERSON] втратила право користування житловим будинком № 39 по вулиці Вигонянка в селі Вири Білопілсьького району Сумської області з 2001 року, а [PERSON],- з вересня 2014 року. У статті 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності ( недоторканості) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Обраний позивачем спосіб захисту права шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення, відповідає нормам чинного законодавства, так як відповідачі [PERSON] та [PERSON] без відповідної правової підстави займають жиле приміщення і відмовляються його звільнити. Право власності позивача є беззаперечним, набутим з правових підстав, тому відповідачі не мають права перешкоджати йому у користуванні спірним майном. Таким чином, правових підстав для користування житловим приміщенням відповідачі після зміни власника будинку не набули і їх правовий статус вселення з дозволу попереднього власника ( при зміні власника у 2015 році) був втрачений, вони не являються членами сімї нинішнього власника, [PERSON], не укладали з ним договору на користування житловим приміщенням, а тому відсутні будь-які підстави для зайняття ними спірного житлового приміщення, тому вони підлягають виселенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем понесені судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу, згідно квитанціям: № 752584, № 752600, № 348101, № 348133, № 171751, № 171760 , які становлять загальну суму 5990 грн. (т.2, а.с.16-18). А так як цивільним процесуальним законодавством не передбачено стягнення з відповідачів витрат на надання правничої допомоги у солідарному порядку, суд стягує з відповідачів витрати, повязані з правничою допомогою, з кожної по 2995 грн. 00 коп.

Outcome: approved