Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

14.07.2020 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, у якій зазначив, що його донька [PERSON] на час вагітності проживала у м. Сімферополь. 10.06.2020 року , в Державній бюджетній установі охорони здоров`я Республіки Крим «Республіканській клінічній лікарні ім. Н.А. Семашко» м. Сімферополь вона народила дівчинку. 26.06.2020 року їй було видано медичне свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , форми № 103/у затверджене наказом Міністерства Охорони Здоров`я та соціального розвитку Росії. При зверненні до Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заявнику було відмовлено у реєстрації дитини, оскільки медична довідка про народження видана медичною установою, яка розташована на тимчасово неконтрольованій Україною території, а тому є незаконною та не створює правових наслідків. Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини. Заявник в судове засідання не з`явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву підтримав. Зацікавлена особа - [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяви про розгляд справи за її відсутності. З заявленими вимогами згодна. Представник зацікавленої особи - Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вирішення справи на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту народження дитини підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Судом встановлено, що згідно дублікату медичного свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 26.06.2020 року «Республіканською клінічною лікарнею ім. Н.А. Семашко» м. Сімферополь у [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [INFO] народилась дитина жіночої статі (а.с.12). Як вбачається з копії паспорту [PERSON] , серія [NUMBER] , виданого 14.11.2014 року Великоновосілківським РСГУДМС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). У свідоцтві про народження [PERSON] вказано, що вона народилася [INFO] у смт.Велика Новосілка, Великоновосілківського району Донецької області, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Надане заявником медичне свідоцтво про народження, видане Державною бюджетною установою охорони здоров`я Республіки Крим «Республіканська клінічна лікарня ім. Н.А. Семашко» м. Сімферополь, тобто медичним закладом, розташованим на тимчасово неконтрольованій території. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначені як тимчасово окуповані. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надане заявником медичне свідоцтво про народження є незаконним і не створює правових наслідків. Згідно листа Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заявнику було відмовлено у реєстрації дитини, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено медичний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.11) Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Приписами п.7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.

Outcome: approved