Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

12 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь завдану їй майнову шкоду в розмірі 2500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. На обґрунтування позову вказує, що вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2015 року, який набрав законної сили, відповідача було визнано винною за ч. 1 ст. 125 КК України, за вчинення легких тілесних ушкоджень її сину [PERSON], [INFO] і призначено покарання у виді 60 годин громадських робіт. Завдана їй та її сину матеріальна шкода виразилась у затратах на лікування сина, та витратах на проїзд з міста Рівного до Зарічного, разом з неповнолітньою дочкою [PERSON], яка була визнана свідком по вправі, для проведення слідчих дій та розгляду справи в суді. Нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] спричинило їй моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті, зокрема щоденні негативні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, відірваність від активного соціального життя, перенесений емоційний стрес, який супроводжувався почуттям безвиході, страху за життя її сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] предявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що матеріальна шкода в розмірі однієї тисячі гривень на лікування дитини не підтверджена жодними доказами, а витрати на поїздки з Рівного мають бути оплачені за рахунок позивача. Вказувала, що у справі відсутні будь-які підтвердження про душевні страждання дитини позивачки чи її самої. Вважає, що її дії ніяким чином не могли вплинути та потягти за собою негативні зміни у житті позивача та відірвати її від активного соціального життя. Уся справа надумана через неприязні стосунки з позивачем. На даний час вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, ніде не працює, має на утриманні неповнолітню дитину. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2015 року у справі № 561/1022/15-к, який набрав законної сили 11 січня 2016 року, [PERSON] визнано винною та засуджено за те, що вона 20 серпня 2015 року близько 19.00 год. перед підїздом житлового будинку, що на вул. Центральна, 13 в смт. Зарічне, Рівненської області, схопивши рукою малолітнього [PERSON] за праве передпліччя умисно нанесла йому один удар рукою в область сідниць, в результаті чого заподіяла йому тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин сідниць, правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В предявленому позові позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь 1500,00 грн. понесених нею витрат повязаних із прибуттям до місця досудового розслідування та до суду разом з сином та дочкою [PERSON], яка була визнана свідком по справі, вважаючи такі витрати матеріальною шкодою. На підтвердження таких витрат позивачем додано до позову квитки на автобус (а.с.7-8). У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Поряд з цим, частиною 1 ст. 118 КПК України визначено види процесуальних витрат, які складаються, зокрема, з витрат, повязаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, та витрат, повязаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 121 КПК України витрати, повязані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, повязані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у звязку із відривом від звичайних занять. Частиною 1 ст. 122 КПК України передбачено, що витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого усі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч.1 ст.126 КПК України). Виходячи із вказаних норм закону, понесені позивачем витрати в сумі 1500,00 грн. є процесуальними, порядок їх стягнення чітко встановлений нормами кримінального процесуального кодексу України, стягнення таких витрат не передбачено ч. 2 ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав та інтересів, такі витрати не є збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства, а відтак суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині. В обґрунтування майнової шкоди позивач [PERSON] також вказує на понесені нею витрати на лікування потерпілого [PERSON], що складає 1000,00 грн. За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень на заявлені вимоги. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.3, 4 ст.60 ЦПК України). Оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених нею витрат на лікування малолітнього [PERSON], як і не надано жодного доказу щодо проведення такого лікування, а тому суд вважає за необхідне в цій частині в задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] є матірю малолітнього [PERSON], [INFO]. В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина [PERSON] у нанесенні легких тілесних ушкоджень [PERSON] безспірно встановлена вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 09 грудня 2015 року, який набрав законної сили. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Завдана позивачу [PERSON] моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо її сина [PERSON], та позначили негативні зміни у її житті, зокрема емоційний стрес, який супроводжувався почуттям безвихіддя та страху за здоровя її сина, щоденні негативні думки та спогади про наслідки події, психологічний дискомфорт, та відірваність від активного соціального життя. В силу п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини заподіяння моральної шкоди, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] на даний час не працює (а.с.16), має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.17), зареєстрована як безробітна в Зарічненському РЦЗ з 20 серпня 2015 року (а.с.18), виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн., що обєктивно відповідатиме характеру дій заподіювача шкоди, глибині страждань та розміру моральної шкоди. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами за правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial