Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

12 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 62 у будинку № 2-а по пров. Залізничному в м. Змієві Харківської області. На обґрунтування позову зазначив, що він є власником вищезазначеної квартири, в якій зареєстровані відповідачі. Однак, у травні 2012 року вони виїхали у невідомому напрямку. На теперішній час місце проживання відповідачів невідоме, участі в утриманні квартири не приймають, комунальні послуги не сплачують. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачів, які належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджується оголошенням у пресі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, входячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору довічного утримання [PERSON] належить на праві власності квартира № 62 у будинку № 2-а по пров/ Залізничному в м. Змієві Харківської області. ( а.с. 3) Відповідно до даних довідки Зміївського РВ Міграційної служби України в Харківській області, за адресою: [ADDRESS], значаться зареєстрованими [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 4) Відповідно до акту обстеження, складеного 07 грудня 2015 року депутатом Зміївської міської ради [PERSON], у квартирі [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] з травня 2012 року по теперішній час не проживають. ( а.с. 5) Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Нормою статті 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положення ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача або членів сім'ї на постійне проживання до іншого житла, він втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, враховуючи, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за адресою реєстрації \~\~понад строки, визначені ст. 71 ЖК \~\~України, добровільно залишили квартиру, фактично мешкають за іншою адресою, тобто обрали \~інше постійне місця проживання, \~\~не приймають участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг за користування ним, \~суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved