Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

13 жовтня 2014 року представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2008 року між акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11364897000, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000 доларів США з розрахунку 15 річних на строк з 26.06.2008 по 25.06.2018. 08 грудня 2011 між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (правонаступником акціонерного інноваційного банку «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до умов кредитного договору №11364897000, нарахування процентів здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Термін сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. Також, сторони погодили, що банк має право визначити термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (п. 6.1.2). В разі застосування банком права, передбаченого п. 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступними: - банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника; - терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; - терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку; - не пізніше дати дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит позичальник зобов`язується виконати в повному обсязі й інші власні грошові зобов`язання, передбачені договором; - в разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним і кредиту та/або сплати плати за кредит за договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується поруками, а саме: відповідно до договору поруки №11364897000ІІ від 26.06.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , та договору поруки №11364897000ІІ/2 від 26.06.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , за якими поручителі відповідають за належне виконання божником зобов`язань, та несуть солідарну відповідальність. [PERSON] не виконує належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 11.09.2014 наявна заборгованість в розмірі 812402,96 грн., з яких: 440361,77 грн. - заборгованість за кредитом, 372041,18 грн. - заборгованість за відсотками, яку просить стягнути позивач в солідарному порядку з відповідачів. Ухвалою суду від 22.11.2019 прийнято справу до провадження після повторного автоматичного розподілу, та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 13.02.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог відносно відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у зв`язку з настанням їх смерті, закрито підготовне провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає, просить відмовити позивачу з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях. Як на підставу заперечень посилається на те, що заборгованість за кредитним договором відсутня, ним виконано всі грошові зобов`язання щодо повернення кредитних коштів банку, а факт набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача, та існування будь-якої заборгованості за кредитним договором недоведені. Договір купівлі-продажу прав вимоги укладений між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» від 08.12.2011 в частині кредитного договору №11364897000 від 26.06.2008 є недійсним, укладеним всупереч відповідного законодавства, яким встановлені правові засади у сфері надання фінансових послуг. Зокрема, на підтвердження факту укладення договору, позивач надав суду не договір купівлі-продажу прав вимоги, а лише фотокопію виписки з нього, де міститься лише визначення термінів, що вживаються у договорі, не додано документів, обов`язковість яких визначена договором купівлі-продажу, а саме: Додаток №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, акт приймання-передачі прав вимоги за кредитами до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, тоді як приєднано копію акту прийому-передачі документів підписаний не посадовими особами сторін, а [PERSON] та [PERSON] правомірність яких на передачу та прийом документів за вказаним договором нічим не підтверджується, акт без печатки, не посвідчених нотаріально та складений 13.02.2012 року, після спливу кінцевого терміну передачі прав вимоги за кредитами, визначений Договором як «Дата закриття». Також, позивачем не надано доказів перерахування грошових коштів банку, згідно договору купівлі-продажу прав вимоги, що є важливою умовою переходу прав вимоги. Відповідач не був повідомлений про відступлення прав вимоги та заміну кредитора у зобов`язанні по кредитному договору, що свідчить про те, що між банком та позивачем перехід прав вимоги за кредитним договором не відбулося, та в силу вимог ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517, ч. 1 ст. 1082 ЦК України, у нього відсутні зобов`язання перед позивачем. Крім того, не зрозуміло як позивачем було визначено розмір заборгованості за кредитом та сума заборгованості за відсотками, яким чином визначено дату відступлення права вимоги, при відсутності будь-яких підтверджуючих документів передбачених умовами договору про відступлення права вимоги. Позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого встановлено яким чином та за який період нарахована кожна зі складових зазначених позивачем загальної суми заборгованості станом на 11.09.2014, у тому числі з урахуванням валюти кредитного зобов`язання та курсу цієї валюти до гривні, встановленого НБУ на відповідну дату. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 26.06.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11364897000, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 40000 доларів США з розрахунку 15% річних на строк з 26.06.2008 по 25.06.2018 (а.с.6-12, т.1), також в той же день між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки №№11364897000ІІ, 11364897000ІІ/2, за якими поручителі поручилися перед банком за виконання божником своїх зобов`язань за кредитним договором, та погодилися нести солідарну відповідальність вразі порушення умов договору (а.с.21-24, т.1). [INFO] помер [PERSON] , та [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с.114, 115, т.1), листом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 05.06.2018, №1229/02-14 встановлено, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся син - [PERSON] , на ім`я якого було видано свідоцтво про право на спадщину (а.с.216, т.1). Із нотаріально посвідченої копії виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено вищевказаний договір, до якого приєднано лише акт прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, підписаний [PERSON] та [PERSON] , датований 13.02.2012, та скріплений лише печаткою ПАТ «УкрСиббанк», без підтвердження повноважень вищевказаних представників. Разом з тим, відсутні дані щодо умов, прав та обов`язків учасників договору, а саме: порядок та умови відступлення права вимоги, відсутнє посилання про продаж та передачу прав вимоги по договору про надання споживчого кредиту №11364897000 від 26.06.2008, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , відсутній розмір та валюта грошового зобов`язання за кредитом. Згідно вимог ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Нормами частини першої статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до вимог ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 статті 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Позивачем не надано суду будь-яких доказів письмового повідомлення [PERSON] про відступлення прав вимоги за кредитним договором. В силу ст. 1079 ЦК України, cторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. При цьому, важливим є положення ч. 1 ст. 1081 ЦК України, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно п. 5 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За пунктом 11 статті 4 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - факторинг є фінансовою послугою. Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлено виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Статтею 21 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється - спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Указом Президента України від 11.12.2002 №1153/2002 «Про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України» утворено Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом та установлено, що Державна комісія є спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг (далі - Комісія) Відповідно до п. 3 та п. 4 Положення «Про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України», основними завданнями Комісії є проведення єдиної та ефективної державної політики у сфері надання фінансових послуг, здійснення державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг і додержання законодавства в цій сфері, захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування заходів впливу з метою запобігання порушенням законодавства на ринках фінансових послуг та їх припинення. Комісія здійснює державне регулювання і нагляд за діяльністю кредитних спілок, лізингових та факторингових компаній, кредитно-гарантійних установ, інших учасників ринків фінансових послуг, установлює додаткові вимоги до договорів про надання фінансових послуг фізичним особам, якщо це не врегульовано Законом «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно п. 6 Положення «Про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України», до виключної компетенції Комісії належить прийняття рішень про погодження концепції та програм розвитку ринків фінансових послуг, проектів законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, що розробляються Комісією, затвердження нормативно-правових актів, обов`язкових для виконання центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, учасниками ринків фінансових послуг, з питань, які належать до її компетенції. Так, відповідно до пункту 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 за №231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» (далі - Розпорядження від 03.04.2009) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за №373/16389 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб`єктів господарювання, за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, розпорядженням №231 від 03.04.2009 передбачено, що фінансова послуга з факторингу, зокрема, полягає у набутті відступленого права грошової вимоги до боржників, які є суб`єктами господарювання. Отже, на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 (факторингу), пункт 1.2 Розпорядження №231 від 03.04.2009 був чинним і підлягав обов`язковому застосуванню фінансовими установами під час здійснення факторингової операції, а саме: укладення даного договору. Фактор права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб`єкта господарювання немає. Кошти за кредитним договором було надано відповідачу, який є фізичною особою, з метою задоволення власних, споживчих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» не мало право на укладення договору купівлі-продажу прав вимоги з ПАТ «УкрСиббанк» по кредитному договору №11364897000 від 26.06.2008, тобто договору факторингу щодо придбання права грошової вимоги до боржника - фізичної особи не суб`єкта господарювання. Крім того, згідно довідки начальника управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «Дельта Банк» від 11.09.2014, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №11364897000 станом на 11.09.2014 складає 812402,96 грн. (а.с.27, т.1). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. При стягненні заборгованості за кредитним договором, необхідно перевіряти розрахунок заборгованості на час уступки права вимоги з розшифровкою здійснених боржником платежів та залишком заборгованості за кожним видом платежу (кредит, відсотки, пеня), із визначенням всіх його складових, що підлягають сплаті. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, оскільки надана суду довідка, якою визначено загальний розмір заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed