Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

13 липня 2021 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить вищевказаний житловий будинок, в якому з 2017 року зареєстровані відповідачі. Оскільки останні в будинку не проживають, а наявність зареєстрованих осіб призводить до збільшення витрат на оплату комунальних послуг, позивач змушений звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні пояснив, що, перебуваючи у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , він набув у власність вказаний вище житловий будинок. У 2017 році [PERSON] разом зі своєю донькою виїхали з будинку та з того часу жодного разу не з`являлися. У 2018 році рішенням суду Білоруської Республіки їх шлюб було розірвано, однак набуте у шлюбі майно поділено не було. Наявність реєстрації відповідачів у будинку призводить до збільшення комунальних платежів та позбавляє його права розпорядитися належною йому власністю. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд на підставі статті 280 ЦПК України ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 червня 1996 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] .. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію паспорта позивача з відміткою міського відділу РАЦС міста Мозир Гомельської області, Республіки Білорусь про реєстрацію шлюбу (а.с. 3). В судовому засіданні позивач пояснив, що вказаний шлюб був розірваний рішенням Мозирського районного суду Гомельської області у 2018 році. 23 січня 2008 року позивач на підставі договору купівлі-продажу набув у власність будинок [ADDRESS] (а.с. 4-6). За змістом довідок у спірному будинку зареєстровані відповідачі (а.с. 21,24). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 24 червня 2021 року вбачається, що відповідачка [PERSON] з 12 липня 2016 року, а відповідачка [PERSON] , з 12 липня 2017 року у вказаному будинку не проживають (а.с. 15). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41\~Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Сервітут відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 406 ЦК України, припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що належне позивачу речове право право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обтяжене правом користування цим майном іншими особами, які фактично це право не реалізують, вимога позивача до [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог до [PERSON] , суд виходить з такого. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, а отже відповідачка [PERSON] є співвласницею вказаного будинку. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, а також того, що відповідачка [PERSON] є співвласницею спірного будинку, позовна вимога про визнання її такою, що втратила право користування ним не підлягає задоволенню. На підставі зазначеного,

Outcome: partial