Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

14 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з указаною скаргою, просить зобов'язати Головного державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчити виконавче провадження № 49846897 у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі. Скаргу обґрунтовано тим, що 23 червня 2015 року Оболонським районним судом м. Києва винесено рішення у цивільній справі № 756/2000/15, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» борг у розмірі 467 980,76 грн. 16 січня 2016 року старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 49846897 та 25 лютого 2016 року винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника, але копій цих постанов на адресу боржника направлено не було. 7 листопада 2016 року боржник добровільно виконав рішення суду та сплатив борг до каси банку. 29 травня 2017 року головним державним виконавцем Оболонського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Поліщук В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. 2 серпня 2017 року стягувач повідомив державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням боржником рішення суду, а 14 серпня 2017 року з такою ж заявою до державного виконавця звернувся сам боржник, в якій також просив зняти арешти з усього майна. Боржник був упевнений, що цих заяв буде достатньо для того, щоб державний виконавець закінчив виконавче провадження та зняв з майна боржника всі арешти і заборони, а тому більше не звертався з цим питанням до державного виконавця. Проте на початку лютого 2018 року при спробі відчуження власного майна боржнику стало відомо про те, що арешт та заборона відчуження його майна державним виконавцем не знята. При усному спілкуванні з державним виконавцем представнику заявника стало відомо, що виконавець повернула виконавчий документ стягувачу без виконання та не зняла арешт з майна у зв'язку з несплатою боржником виконавчого збору, розмір якого ймовірно може становити 50 000 грн, а також витрат на проведення виконавчих дій, але жодної постанови щодо цього державний виконавець не надала. Таким чином, на думку заявника наявні всі підстави для зобов'язання державного виконавця закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] скаргу підтримала. Представник Оболонського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, а також стягувача - ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 447 ЦПКУкраїни сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Судом установлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23 червня 2015 року, яке набрало законної сили у липні 2015 року, стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 467 980 грн 76 коп. 4 грудня 2015 року стягувачу видано виконавчий лист на підстави вказаного рішення суду. Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві [PERSON] від 16 січня 2016 року відкрито виконавче провадження № 49846897 з примусового виконання цього виконавчого листа. Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві [PERSON] від 25 лютого 2016 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення 467 980,76 грн. Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук\~В.В. від 29 травня 2017 року виконавчий лист № 756/2000/15-ц, виданий Оболонським районним судом м. Києва 4 грудня 2015 року, повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). 2 серпня 2017 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з погашенням [PERSON] боргу перед банком 7 листопада 2016 року. 14 серпня 2017 року представник [PERSON] - [PERSON] звернулась до державного виконавця Поліщук В.В. із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття всіх накладених на майно боржника арештів у зв'язку з повним погашенням боргу на рахунок стягувача 7 листопада 2016 року. Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначено підстави для закінчення виконавчого провадження (серед яких є й фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;), а статтею 37 цього ж Закону - випадки повернення виконавчого документу стягувачу (серед яких визначено і випадок, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Положення вказаних статей Закону дає підстави для висновку, що вирішити питання про закінчення виконавчого провадження може лише державний виконавець у випадку наявності в його провадженні відповідного виконавчого провадження. Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук\~В.В. 29 травня 2017 року винесла постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону, тому вона позбавлена можливості вчиняти будь-які виконавчі дії у виконавчому провадженні № 49846897 без повторного пред'явлення стягувачем виконавчого документу до виконання. З огляду на викладене, підстави для зобов'язання у судовому порядку державного виконавця закінчити виконавче провадження відсутні. Суд також звертає увагу на те, що суд не має права зобов'язувати посадових осіб органів державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватись лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, інакше це буде втручанням суду у дискреційні повноваження державного виконавця. Водночас, боржник не позбавлений права звернутись до суду з позовом у порядку цивільного судочинства про зняття арешту з його майна, за наявності для цього підстав. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed