Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

14.06.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою від 29.06.2021 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Балтського районного суду від 21.10.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06 серпня 2006 року між нею та відповідачем у Плосківській сільській раді Балтського району Одеської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . 11.04.2008 року ними за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки колишня власниця продала квартиру, але угоду належним чином не оформила тому вони звернулися до суду. 01.06.2008 року рішенням Балтського районного суду Одеської області договір купівлі-продажу вище вказаної квартири між [PERSON] та [PERSON] визнано таким, що відбувся і дійсним, а також за відповідачем визнано право власності на дану квартиру. 25.06.2008 року за реєстраційним номером 22829494 за відповідачем зареєстровано право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14.06.2018 року шлюб між сторонами розірвано. В добровільному порядку між ними не досягнуто домовленості поділити спільне сумісне майно позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, а також стягнути з відповідача Ѕ частину судових витрат. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, що було призначено на 15.07.2021 року не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. 02.07.2021 року на адресу суду повернувся конверт з ухвалою про відкриття та призначення до підготовчого судового засідання разом з копією позовної заяви з додаткими з довідкою Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Справа не призначалась до слухання тривалий час, в зв`язку з тим, що суддя з 02 серпня 2021 року до 28 вересня 2021 року знаходилась у відпустці, згідно наказу Балтського районного суду Одеської області № 6-в/с від 13.07.2021 року. В судове засідання, що було призначено на 30.09.2021 року відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. 20.07.2021 року на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою про його виклик до суду на 30.09.2021 року з довідкою Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». 21.10.2021 року відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з його підписом про вручення йому судової повістки про його виклик до суду на 21.10.2021 року, яке повернулось на адресу суду 12.10.2021 року. 10.11.2021 року відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з його підписом про вручення йому судової повістки, яке повернулось на адресу суду 28.10.2021 року. В судове засідання, що було призначено на 01.12.2021 року відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з його підписом про вручення йому судової повістки, яке повернулось на адресу суду 17.11.2021 року. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до ст. 280 ЦПК України заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 01.06.2008 року договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] визнано таким, що відбувся і дійсним, а також за відповідачем визнано право власності на вказану квартиру, що підтверджується його копією. Відповідно до копії рішення Балтського районного суду Одеської області від 14.06.2018 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,реєстраційний номер 22829494. З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Балтського районного суду Одеської області від 01.06.2008 року. Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] . Ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Сторони шлюб розірвали, шлюбний договір чи домовленість між подружжям щодо розміру часток у спільній сумісній власності подружжя відсутні. За таких обставин, спір про поділ майна підлягає вирішенню з визначенням часток майна дружини та чоловіка рівними. Питання присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно у даній справі не порушено. З поділом квартири, як майна, що є у спільній сумісній власності колишнього подружжя, їх право спільної сумісної власності на це нерухоме майно в силу положень ч. 3 ст. 372 ЦК України припиняється. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину понесених нею і документально підтверджених судових витрат, а саме судовий збір в сумі 1710,89 грн. (квитанція № 0.0.2152253169.1 від 07.06.2021 року) та судова експертиза в сумі 2000 грн. (квитанція № 05-2021 від 07.06.2021 року), що складає в загальній сумі 3710,89 грн., тому з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 1855,45 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved