Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

14.11.2013 року [PERSON], діючи в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідачів про вселення малолітньої [PERSON] разом з матір'ю [PERSON] у квартиру [ADDRESS], зобов'язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні цією квартирою [PERSON], шляхом передачі ключів від неї законному представнику дитини - [PERSON], та встановлення між співвласниками спірної квартири порядку користування нею, за яким передати у користування позивача кімнату площею 17,0 кв.м. та балкон, а співвласнику [PERSON] кімнату площею 11,4 кв.м. та кладову, при цьому залишити у спільному користуванні кухню, коридори та санвузол. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, мотивуючи тим, що малолітня [PERSON] має у власності ? частину спірної квартири [ADDRESS], а відповідачі перешкоджають їй користуватися нею. Відповідачі та представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили через його безпідставність. Представники органу опіки та піклування просили суд прийняти рішення по справі з врахуванням інтересів малолітньої дитини. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, надавши їм оцінку кожному окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного. [PERSON] та його малолітня донька [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (по ? ідеальній частці) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Деснянською районною у м. чернігові радою 25.09.2007 року внаслідок акту приватизації. Співвласники зареєстровані за вказаною адресою. На день розгляду судом справи, вік [PERSON] становить повних 12 років, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.07.2001 року. Шлюб між батьками малолітньої [PERSON], якими є [PERSON] та [PERSON], розірвано 23.12.2010 року, що підтверджено відповідним свідоцтвом серії [NUMBER]. Малолітня [PERSON] та її матір [PERSON] фактично проживають у [ADDRESS], даним житлом [PERSON] користується на підставі договору позички від 27.11.2009 року зі своєю тіткою [PERSON], при цьому вона зареєстрована у квартирі своїх батьків у [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON] фактично проживає у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності його батькам - [PERSON] та [PERSON], які фактично проживають у спірній квартирі [ADDRESS]. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON], за спільною домовленістю з батьками чоловіка [PERSON] переїхали проживати в квартири одне одного без зміни власності з метою покращення умов проживання подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки квартира батьків має більшу житлову площу (3-х кімнатна) і в той час з подружжям, крім спільної дитини, проживав син позивача від першого шлюбу. Ці обставини підтверджуені і визнані в судовому засіданні обома сторонами. Фактично всі сторони по справі проживають не за місцем своєї власності, проте це не суперечить нормам ст. 29 ЦК України, оскільки в цій статті немає прямої вказівки на те, що місце проживання фізичної особи повинно перебувати у неї на праві власності. Право власності малолітньої [PERSON] на частину спірної квартири є беззаперечним, воно випливає їз законних підстав, воно є непорушним і охороняється відповідно до положень ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте, слід звернути увагу, що малолітня [PERSON] відповідно до ст. 31 ЦК України має часткову дієздатність, тому увесь спектр дієздатності за неї реалізують своїми діями законні представники, до яких відносяться батьки. У судовому засіданні не було встановлено жодних перешкод з боку інших осіб у можливості користування малолітньою [PERSON] квартирою [ADDRESS]. Вона це безпосередньо підтвердила під час допиту у судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування (інші учасники судового розгляду були тимчасово видалені). [PERSON] пояснила, що може безперешкодно приходити до вказаної квартири, в якій проживають її дідусь та бабуся, іноді вона залишається там ночувати. Суд вважає, що вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] неможливо у зв'язку з наступним. В силу свого віку та дії приписів ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання малолітньої [PERSON] є місце проживання того з батьків з ким вона проживає, оскільки батьки проживають окремо. Частиною ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що між батьками [PERSON] спір щодо місця її проживання відсутній, сама дитина пояснила, що бажає проживати з матір'ю. Таким чином місцем проживання [PERSON] є місце проживання її матері, а саме: [ADDRESS]. Отже, в силу вищевикладеного, малолітня [PERSON] не може самостійно проживати у квартирі [ADDRESS], оскільки її місце проживання в силу закону визначається місцем проживання її матері. Крім того, судом встановлено, що за місцем проживання батька дитини є облаштована окрема кімната для неї, в якій знаходяться її особисті речі та іграшки, дитина має ключі від цього помешкання і регулярно його відвідує, а час від часу проживає нетривалі періоди. Вказане підтверджується і свідченнями самої дитини. Вселення малолітньої [PERSON] до квартири [ADDRESS] разом з матір'ю також є неможливим, так як остання ні права власності ні законного права користування на цю квартиру не має. Згідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. [PERSON], який є батьком дитини та співвласником ? частини вказаної вище квартири не надає відповідної згоди і в судовому засіданні категорично заперечує проти вселення матері дитини [PERSON] до спірного помешкання. За таких обставин, позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні житлом підлягають відхиленню за недоведеністю, а щодо вселення до спірної квартири - за безпідставністю. Вимога про встановлення порядку користування квартирою є похідною від вимоги про вселення, тому в її задоволенні також слід відмовити.

Outcome: dismissed