Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

13 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач добровільно не бере участі у матеріальному утриманні їх сумісної дитини - сина [PERSON], чим порушує його права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та пояснила, що з 23 квітня 2004 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В травні 2013 року чоловік пішов із сім*ї і з цього часу вони припинили з ним сімейні стосунки, проживають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Син знаходиться на її повному утриманні, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дитини не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, згоден з поясненнями позивачки в суді та розміром, вказаних нею аліментів. Окрім того пояснив, що вони з позивачкою припинили сімейні стосунки з травня 2014 року, на теперешній час шлюб між ними не розірвано. Він тимчасово не працює, фізично здоровий, на обліку в медичних установах не перебуває, аліментів нікому не виплачує, на його утриманні не перебувають непрацездатні члени родини. У добровільному порядку він не надає матеріальну допомогу на утримання сина, не заперечує щоб аліменти стягувались з нього за виконавчим листом. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ), установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23 квітня 2004 року у Макіївському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 289. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір*ю. З травня 2013 року сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинені і з цього ж часу сторони проживають окремо, не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Батько дитини - [PERSON] проживає окремо від дитини і на її утримання у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Відповідач [PERSON] не працює, він здоровий, на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків не має. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи визнані сторонами, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України й ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, він фізично здоровий, проживає окремо від сім*ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов до висновку, що [PERSON] належним чином не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини, майновий і сімейний стан відповідача та визначає аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) його батька - [PERSON]. Відповідно до статей 81, 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved