Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

13 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] , зареєстрований в квартирі, але фактично в ній не проживає з січня 2017 року, витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг не несе. Реєстрація останнього мала лише формальний характер. Реєстрація у квартирі відповідача створює їй перешкоди у її користуванні, оскільки вона змушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб, що змусило його звернутись з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року було відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала з підстав, викладених вище та просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, відзиву щодо позову не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про слухання справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на вищезазначену квартиру від 03 липня 2008 року, виданого відділом приватизації державного житла Фонду комунальної власності м. Жовті Води. (а.с.8) Згідно із довідкою про склад сім`ї, виданої відділенням реєстрації територіальної громади Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, та довідкою про реєстрацію місця проживання, у зазначеній квартирі окрім позивачки [PERSON] , зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.10,12) Згідно із актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.08.2019 року, підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] , останні засвідчили факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з січня 2017 року. У судовому засіданні також була допитана свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, підтвердила що син позивачки [PERSON] більше двох років не проживає у спірній квартирі, його місцезнаходження їй невідоме. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.21 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в у квартирі [ADDRESS] посилається на те, що останній у квартирі не мешкає, а вона, в свою чергу, змушена оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом. Таким чином, оскільки [PERSON] не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявив наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved