overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

14 липня 2016 року позивач, ПАТ КБ ПриватБанк, звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 07 березня 2006 року. Посилався на те, що 07.03.2006 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 21 846 грн. 33 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 7 942 грн. 06 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 11 242 грн. 66 коп., заборгованість за пенею та комісією 1\~145 грн. 12 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) - 1016 грн. 49 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь \~ заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати \~ справу у відсутність \~ \~ відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 07 березня 2006 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 21 846 грн. 33 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 7 942 грн. 06 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 11 242 грн. 66 коп., заборгованість за пенею та комісією 1\~145 грн. 12 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) - 1016 грн. 49 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). \~ Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

14 липня 2016 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № б/н від 29 жовтня 2010 року. Посилався на те, що 29 жовтня 2010 року відповідач [PERSON] звернулась до них з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заявку № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14 659 грн. 72 коп., яка складається із тіло кредиту - 8 143 грн. 27 коп., заборгованості по нарахованих відсотків за користування кредитом - 2 635 грн. 64 коп., пеня - 3 266 грн. 65 коп., штрафи - 750 грн., штраф (фіксована складова) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 674 грн. 27 коп., з них 1 310 грн. 11 коп. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв'язку з чим підписала заявку № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 14 659 грн. 72 коп., яка складається із тіло кредиту - 8 143 грн. 27 коп., заборгованості по нарахованих відсотків за користування кредитом - 2 635 грн. 64 коп., пеня - 3 266 грн. 65 коп., штрафи - 750 грн., штраф (фіксована складова) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 674 грн. 27 коп., з них 1 310 грн. 11 коп. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

14 липня 2016 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позовні вимоги [PERSON] до Донецької обласної державної адміністрації про визнання права власності за законом були задоволені, визнано за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок, розташований за адресою м.Макіївка, вул.Степова, 14, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 09.01.2009 року. 07.09.2016 року до Краматорського міського суду Донецької області від позивача [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у звязку з тим, що загальна житлова площа житлового будинку рішенням суду визначена не була, в тому числі не були визначені господарські споруди, що є обєктом капітального будівництва. За даних обставин у нього відсутня можливість зареєструвати право власності у встановленому законом порядку у відповідних органах на житловий будинок, де повинна бути чітко визначена загальна та житлова площа, в тому числі господарські споруди, що є невідємною частиною домоволодіння. Так, відповідно до вимог п.1 ч.1 статті 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка не є перешкодою для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Суд вважає можливим з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на земельній ділянці за адресою м.Макіївка, вул. Степова, 14, розташовані житловий будинок «А-1», загальною площею 71,8 м.кв., житловою площею 27,8 м.кв., літня кухня «Б», колодязь «В», вбиральня «Г», сарай «Д», лазня «Е», огородження №1, про свідчить технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок. У звязку з чим, суд вважає, що заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити, та визнати за [PERSON], [INFO], право власності на житловий будинок, розташований за адресою м.Макіївка, вул.Степова, 14, який складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 71,8 м.кв., житловою площею 27,8 м.кв., літньої кухні «Б», колодязю «В», вбиральні «Г», сараю «Д», лазні «Е», огородження №1, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 09.01.2009 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

14 липня 2016 року суд ухвалив заочне рішення, яким позовом [PERSON] було задоволено повністю та стягнуто з відповідача [PERSON] борг за договором позики в розмірі 80000 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп. Однак, 25 серпня 2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, оскільки ухвалюючи заочне рішення суд не вирішив питання щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 500 грн. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду заяви були належним чином повідомлені, причин неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З матеріалів справи (арк.с.11) вбачається, що дійсно позивач здійснив оплату правової допомоги адвоката в розмірі 500 грн. та просив стягнути з відповідача зазначену суму на його користь. Проте судом при ухваленні заочного рішення не вирішено питання щодо витрат на правову допомогу адвоката. Згідно вимог ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України. Тому, заявлена вимога позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] судових витрат на правову допомогу адвоката у сумі 500 грн. підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

14 липня 2017 р. до суду звернувся [PERSON] з заявою, в якій вказував, що [INFO] померла його дружина [PERSON] Заповіт дружина не залишила. Після звернення до державного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Жмихової О.С. про видачу свідоцтва на спадкове майно, йому було відмовлено, тому що після реєстрації шлюбу померла змінила своє прізвище, але документи, які підтверджують її особу (паспорт) не змінила. Заявник, посилаючись на те, що він не має змоги оформити належним чином прийняття спадщини, просить суд встановити факт родинних відносин з [PERSON], яка померла [INFO] Представник заявника адвокат Дубінчук Ж.М. надала письмову заяву, якою вимоги підтримала, наполягає на них та просить суд розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача (а.с. 25). Зацікавлена особа Чорноморська міська рада Одеської визнала заявлені вимоги та не заперечувала проти задоволення позову, просив суд розглянути справу без участі їх представника (а.с. 23). Судом винесено ухвалу про розгляд справі у відсутності нез'явившихся учасників судового розгляду. З'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 7). Відповідно свідоцтва про шлюб від 19 листопада 1998 р. померла отримала прізвище чоловіка (заявника) - [PERSON] (а.с.6). Згідно ксерокопії паспорту померлої [PERSON] від 29 травня 1996 р., після реєстрації шлюбу 19 листопада 1998 р., вона паспорт громадянки України не змінювала (а.с. 9). Відповідно до п. 1 ч.1 та ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 25 січня 2014 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до січня 2017 року. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що відповідачка не приймає участі у сімейному житті.Подальше спільне життя з нею та збереження шлюбу не можливе, тому він просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав, на розірванні шлюбу наполягав, від стягнення судових витрат з відповідачки відмовився. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю, також наполягала на розірванні шлюб. Просила відновити їй дошлюбне прізвище Заріцька. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 25 січня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис за №07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 6). Судом встановлено, що сторони в справі однією сімєю проживали до 02 січня 2017 року. З цього часу сімя фактично розпалася. Основою розпаду сімї послугувало те, що в подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними виникали сварки та суперечки. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище відповідачці після розірвання шлюбу необхідно відновити дошлюбне Заріцька. Від стягнення судових витрат з відповідачки позивач в судовому засіданні відмовився. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 липня 2000 року Томашівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем в них народилося двоє дітей, проте спільне життя не склалося. Тому збереження сім'ї вважає неможливим та просить не надавати термін на примирення. Позивач [PERSON], яка у встановленому порядку була оповіщена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено в листопаді 2016 року. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку був оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти розірванння шлюбу не заперечує та просив розглянути справу без його участі. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу\~ за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2000 року Томашівською сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від спільного проживання сторони мають двох дітей, сина [PERSON], [INFO] та доньку Катерину, [INFO]. З листопада 2016 року фактичні шлюбні відносини сторони припинили, а примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим. Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб серії І-БВ №048389 від 11.07.2000 (а.с.6); свідоцтвами про народження дітей серії І-БВ №050117 від 25.06.2007 (а.с.7) та І-БВ №110431 від 15.12.2001 (а.с.8); довідкою виконкому Томашівської сільської ради від 24.07.2017 (а.с.13).\~ З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст. 104, 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15 лютого 2013 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до травня 2017 року. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння.Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 15 лютого 2013 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції в Сумській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 6). Як вбачається з позовної заяви, однією сім'єю сторони проживали до травня 2017 року. З цього часу сім'я фактично розпалася. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними виникали сварки та суперечки. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачці після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Від стягнення судових витрат з відповідача позивачка відмовилась, про що зазначила у своїй заяві. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21 листопада 2015 року. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до червня 2016 року. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння, постійно виникають сварки.Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 21 листопада 2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції в Сумській області, про що зроблено актовий запис за №143, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 6). Як вбачається з позовної заяви, однією сім'єю сторони проживали до червня 2016 року. З цього часу сім'я фактично розпалася. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними виникали сварки та суперечки. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved