Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

14 травня 2018 року позивач [PERSON], місце проживання якої: 84506, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], в особі представника - адвоката [PERSON] - звернулась з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: 84506, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що 24 квітня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Бахмутським відділом реєстрації актів цивільного шлюбу, актовий запис № 239. Під час шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року між позивачем та відповідачем припинені сімейні відносини і вони стали проживати окремо. Відповідач покинув належне [PERSON] майно, де вони разом проживали, та виїхав за невідомим напрямком. На теперішній час місце перебування відповідача [PERSON] не відоме. Власником квартири [NUMBER], розташованої у будинку [ADDRESS], є позивач на підставі договору дарування квартири від 25 березня 2004 року, засвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1575. У даній квартирі, окрім позивача по справі, зареєстрований її син - [PERSON], [INFO], та її чоловік (відповідач по справі) [PERSON], [INFO]. Згідно акту про не проживання від 03 травня 2018 року, виданого ПП «Наш дім плюс», у квартирі [ADDRESS] по вулиці Ювілейній, відповідач не мешкає з червня 2014 року, тобто більше ніж рік. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу оформити субсидію, розпоряджатися належним їй майном. Також, враховуючи, що комунальні послуги нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, позивач не може оформити субсидію у зв'язку з реєстрацією в квартирі відповідача. Для поновлення порушених прав позивач вимушена визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з огляду на що звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Любчика О.В. від 30 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 16 годину 30 хвилин 20 червня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 09 серпня 2018 року на 08 годину 30 хвилин у зв'язку із зайнятістю судді у іншій кримінальній справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2018 року у зв'язку з перебуванням судді Любчика О.В. у відрядженні на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області Таранової Н.Ю. справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. Судове засідання, призначене на 08 годину 30 хвилин 09 серпня 2018 року, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2018 року відкладене на 18 вересня 2018 року на 09 годину 00 хвилин у зв'язку з неявкою відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України - шляхом вручення судової повістки під розписку. Нею подано до суду заяву, в якій вона просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою від 30 травня 2018 року строк відзив на позовну заяву не надав. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [NUMBER], розташованої в будинку № 71 по вулиці Ювілейна у місті Бахмут Донецької області, на підставі договору дарування квартири від 25 березня 2004 року (а.с. 8), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 квітня 2004 року за № 3301778 (а.с. 8 зворот) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованого судом 18 вересня 2018 року за № 138214575 (а.с. 37-38). З копії акту від 03 травня 2018 року, складеного комісією у складі бухгалтера ПП «НАШ ДІМ ПЛЮС» Беленец Н.В. та паспортиста Шпаренко Н.П. ПП «НАШ ДІМ ПЛЮС» в присутності сусідів-свідків: [PERSON], яка проживає у квартирі [NUMBER], розташованій у будинку [ADDRESS], [PERSON], яка проживає у квартирі [NUMBER], розташованій у будинку [ADDRESS], та [PERSON], яка проживає у квартирі № 29, розташованій у будинку [ADDRESS], вбачається, що внаслідок обстеження виявлено, що громадянин [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS], з червня 2014 року по теперішній час (а.с. 7). З копії довідки № 1274, виданої керівником ПП «НАШ ДІМ ПЛЮС» Черненком О.В. та паспортистом ПП «НАШ ДІМ ПЛЮС» Шпаренко Н.П. 03 травня 2018 року, вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: з 21 квітня 2004 року - позивач, яка є власником квартири, з 21 квітня 2004 року - відповідач, який згідно довідки зазначений як чоловік, та з 21 квітня 2004 року [PERSON], [INFO], який є сином позивача (а.с. 5). З відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вхідним № 15576 від 25 травня 2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] по теперішній час (а.с. 15). Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач користувався житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] до червня 2014 року, тобто у вказаній квартирі відповідач не проживає понад шість місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved