Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

12 травня 2015 року позивачка представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], яка діє особисто та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], треті особи Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відділ опіки та піклування [PERSON] районної у місті ради м. Кривого Рогу про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [PERSON] є власником квартири № 11 в будинку № 65 мікрорайон 5-й Зарічний м. Кривий Ріг. У вказаній квартирі був зареєстрований та мешкав [PERSON], який помер 11.12.2014. За його життя у зазначеній квартирі, без згоди власника, були зареєстровані [PERSON] та її малолітні діти [PERSON], [PERSON] Оскільки зазначені особи не є членами сімї власника та були зареєстровані у квартирі без її згоди, просить суд позбавити [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] права користування квартирою, виселити їх без надання іншого житлового приміщення та зняти з реєстраційного обліку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, що [PERSON] проживав у квартирі № 11 в будинку № 65 мікрорайон 5-й Зарічний м. Кривий Ріг на підставі договору найму укладеного між позивачкою та ним. Вказала, що на користь [PERSON] від прийняття спадщини відмовився її дядько [PERSON], яка складається із квартири за адресою: вул. Мелешкіна, 39а/46 м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Зазначила, що була зареєстрована у вказаній квартирі на законних підставах. Іншого житла вона та її діти не мають. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] не має іншого місця мешкання, ніж квартира, де вона разом з дітьми зараз мешкає. Вона була зареєстрована у вказаній квартирі за життя [PERSON], а тому презюмується й згода власника, тобто [PERSON] Також вказав, що позивачка мешкає у квартирі, яка належала померлому [PERSON], а останній мешкав у квартирі, яка належить [PERSON], тобто між цими особами фактично відбувся обмін житловим приміщенням. Просив застосувати строки позовної давності. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не підтримала, зазначила, що виселення [PERSON] буде суперечити інтересам її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини. Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 1811 від 26.10.1989 [PERSON] надано право на заняття квартири за адресою: мкр. 5-й Зарічний, 65/11, склад сімї одна особа. (а.с. 11). Згідно витягу з рішення виконавчого комітету [PERSON] районної у місті ради від 16.04.2015 № 170 було видано на імя [PERSON] дублікат свідоцтва про право приватної власності на 6/1000 часток житлового будинку [ADDRESS] замість втраченого свідоцтва про право власності від 24.11.1992, зареєстрованого у реєстровій книзі 66 стр. 11 за номером запису 11. (а.с. 10). Відповідно до дублікату свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 24.11.1992, виданого виконкомом [PERSON] районної ради Народних депутатів м. Кривий Ріг, [PERSON] на праві приватної власності належить 6/1000 частин житлового [ADDRESS] у м. Кривий Ріг, район [PERSON] V Зарічний. (а.с. 9). 11 серпня 1995 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Борисова», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області серії І-КИ № 309124, виданого 11.08.1995. (а.с. 12). Згідно довідки ЖБК «Жовтень-14» станом на вересень 2015 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають 3 чол., а саме [PERSON] [INFO], зареєстрована 21.10.2005, [PERSON], [INFO], зареєстрована 21.10.2005, [PERSON], [INFO], зареєстрований 29.12.2010. (а.с. 65). Відповідно до довідки КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 138326 від 18.02.2015, квартира, розташована в м. Кривому Розі, мкр-н V Зарічний[ADDRESS], зареєстрована на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 66-11-11 на імя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.11.1992р. районним відділом комунального господарства виконавчого комітету [PERSON] районних Ради народних депутатів м. Кривого Рогу згідно з рішенням виконкому районної Ради народних депутатів від 26.10.1989р. (а.с. 66). 09 січня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житлової площі, за погодженням з ЖЕК № 36, а саме квартири площею 16,9 кв.м., за адресою: 5-й Зарічний [ADDRESS]. (а.с. 82). 11 грудня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ, виданого 11.12.2014 [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 93). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 48284437 від 24.11.2015, [PERSON] не має зареєстрованого за нею нерухомого майна. 22 жовтня 2003 року народилась [PERSON], батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-КИ № 234135, виданого 11.11.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу. (а.с. 92). 28 листопада 2010 року народився [PERSON], батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-КИ № 312916, виданого 07.12.2010 [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. (а.с. 94). Відповідно до листа Жовтневого РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 19.02.2015 № 30/793 ЖЄО, було розглянуто звернення [PERSON] з приводу ненадання доступу заявниці гр. [PERSON] до квартири за адресою: [ADDRESS] та ненадання документів про право власності. [PERSON] було розяснено про порядок врегулювання цивільних відносин у судовому порядку. (а.с. 99-100). Із наданої до суду копії спадкової справи № 11-2015 до майна померлого 11.12.2014 [PERSON] вбачається, що із заявами про прийняття спадщини у виді частини квартири, за адресою: [ADDRESS] звернулись [PERSON]. [PERSON], [PERSON] Водночас [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] Постановою від 09.12.2015 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с. 110-144). [PERSON] районного відділу у м. Кривому Розі Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України від 03.02.2016 № 1227/444 було повідомлено, що інформація на підставі яких документів були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не збереглися. Термін зберігання заяв про реєстрацію місця проживання 3 роки. (а.с. 159). Згідно до картки прописки [PERSON], остання бура зареєстрована за адресою: 5-й Зарічний, 65/11 до дідуся 21.10.2005, також разом з нею зареєстровані діти [PERSON] -22.10.2003 р., [PERSON] 28.11.2010 р. (а.с. 161). У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] на підставі договору найму укладеного між ним та [PERSON], зареєстрованого в ЖЕК № 31. Згідно до ч. 1 ст. 161 ЖК УРСР, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Доказів на підтвердження надання згоди [PERSON] на вселення до спірної квартири [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] відповідачем та її представником не було надано до суду. Таким чином судом встановлено що, [PERSON] не погоджував з [PERSON] вселення до спірної квартири [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON], а тому останні, в силу положень ст. 161 ЖК УРСР, не набули права на користування спірним приміщенням. Згідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що внаслідок смерті [PERSON] припинилась дія договору найму спірної квартири. Згідно до ст. 169 ЖК УРСР, у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як було встановлено у судовому засіданні відповідач добровільно не бажає звільняти жиле приміщення, а тому позовні вимоги в частині виселення [PERSON] та її дітей [PERSON], [PERSON] без надання іншого жилого приміщення підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так спеціальною нормою, ще регулює припинення договору найму житлового приміщення є ст. 169 ЖК УРСР, яка передбачає такий спосіб захисту права як виселення. Оскільки до даних правовідносин застосовується спеціальна норма щодо захисту порушеного права, тому вимоги щодо позбавлення особи права користування є непоґрунтованими та не підлягають задоволенню. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про виселення, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. З приводу заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із Висновка за матеріалом ЖЄО від 07.02.2015 № 1874, затвердженого начальником Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області полковником міліції [PERSON], 07.02.2015 в Жовтневий РВ надійшла заява гр. [PERSON], що [PERSON] не пускає заявницю до квартири за адресою мкр. 5-й Зарічний 65/11 та не віддає документи на право власності на квартиру. (а.с. 100). Таким чином суд вважає, що про порушення свого права власності щодо спірної житлової площі позивач дізналась у лютому 2015 року, із позовною заявою звернулась до суду 12.05.2015, а тому позовні вимоги позивачем заявлено в межах строку загальної позовної давності. Відповідно до ст.ст. 16, 25, 256, 257, 261, 391, 608 ЦК України, ст.ст. 150, 158, 161, 169 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial