Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

13 квітня 2017 року, діючи в інтересах [PERSON], до суду із позовною заявою звернувся [PERSON], відповідно до вимог якої, просить визнати за його довірителем право власності на земельні ділянки загальною площею 2,2026 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області у порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер його батько - [PERSON], у результаті чого відкрилася спадщина, у склад якої, окрім іншого, увійшли також і спірні земельні ділянки. На момент смерті спадкодавця, з ним по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані дружина такого - [PERSON] (мати позивача) та сам [PERSON], який вступив у фактичне володіння спадковою масою. Не оформивши правовстановлюючих документів на спадкове майно, у подальшому, [INFO] помирає мати позивача [PERSON] і позивач, як єдиний спадкоємець, вступив у фактичне володіння спадщиною. Маючи на меті належним чином оформити правовстановлюючі документи, [PERSON] звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак видати свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріус не в змозі, з підстав відсутності у спадкодавця оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю. Із посиланням на норми матеріального та процесуального права зазначає, що за захистом прав свого довірителя вимушений звертатися до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.2-5). Також, наголосив, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за законом. Зазначає, що відсутність у позивача правовстановлюючих документів, що були свого часу втрачені, як втраченою і невідновленою є також і будинкова книга, унеможливлює реалізацію його майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому вимушений звернутися з позовом до суду. Позов просить задоволити. Відповідач, надавши клопотання із визнанням позовних вимог, просив розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с.30). Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідка, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], регулюються чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. В силу вимог статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З матеріалів справи вбачається та не заперечено сторонами, що померлий [INFO] у с.Барилів Радехівського району Львівської області [PERSON] (а.с.6) є батьком позивача - ініціатора звернення до суду (а.с.7). Із даних викладених в довідці Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області за №4 від 03.01.2017 року вбачається, що померлий [PERSON], проживав та був зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] і разом із ним проживали та були зареєстровані [PERSON] і [PERSON], при цьому виконкомом сільської ради від імені померлого заповідальне розпорядження не посвідчувалося та не реєструвалося (а.с.11). Окрім наведеного, обставини, що спадкоємець проживав і був зареєстрований разом із спадкодавцем на момент смерті останнього, ствердила у судовому засіданні свідок [PERSON], недовіряти показам якої підстав не має. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто з наведеного вбачається беззаперечний факт прийняття спадщини позивачем після смерті спадкодавця. У подальшому, після смерті [PERSON], яка мала місце [INFO] (а.с.8), позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.31), однак оформити майнові права у позасудовому порядку [PERSON] не в змозі, з підстав відсутності у спадкодавця оригіналу правовстановлюючих документів (а.с.32). За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги обставини визнання вимог відповідачем і така позиція сторони, із врахуванням обставин констатованих судом, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (ст.174 ЦПК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне із відповідача у користь позивача стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved