Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

14 квітня 2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про спонукання до укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. 10 вересня 2015 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» звернулося до суду з уточненим позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзержинського» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди землі, визнання договору оренди поновленим. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 12 січня 2005 року між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки № 56 загальною площею 5,290 га., яка розташована на території Перещепинскої міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, договір оренди зареєстровано в Новомосковському районному відділі ДРФ ЦДЗК за № 04:05:126:00147 від 20 січня 2006 року. Згідно п. 3.1 договору оренди, сторонами визначений строк його дії 5 років. 16 січня 2009 року між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» та [PERSON] була укладена додаткова угода про зміну умов договору оренди земельної ділянки № 56 від 12 січня 2005 року, відповідно до якого внесені зміни до п. 3.1 Договору, зазначено, що договір укладений на строк 10 років, тобто, до 20 січня 2015 року.. 16 січня 2014 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» направило [PERSON] додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки та телеграму з запрошенням прибути до підприємства. До теперішнього часу підприємство користується земельною ділянкою у відповідності до умов договору оренди. Позивачу стало відомо, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзержинського» був укладений договір оренди спірної земельної ділянки. Зазначений договір укладений всупереч вимог ст..ст. 110,111 Земельного кодексу України, крім того, на підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України такий договір повинен бути визнаний недійсним, в звязку з тим, що укладений внаслідок обману відносно СТОВ «Птахівниче» . У відповідності до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» договір між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» та [PERSON] необхідно вважати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки позивач має переважне право на укладення договору не новий строк. В звязку наведеним, в позовній заяві Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» просило суд: -визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзержинського»; -скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзержинського»; -визнати договір оренди землі поновленим з попереднім орендарем - [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] товариства з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просило суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилалася на те, що в лютому 2013 року особисто звернулася до директора СТОВ «Птахівниче» з питанням надати їй орендну плату за 10 років, оскільки в неї склалися важкі сімейні обставини, в лютому 2014 року знову зверталася з цим питанням, повідомила, що в разі відмови вона буде укладати договір оренди з іншим підприємством на більш вигідних умовах. Директор СТОВ «Птахівниче» на її пропозицію відмовився. В серпні 2014 року вона знову зверталася до директора підприємства, повідомила, що ТОВ «Дзержинського» погодилося сплачувати орендну плату 7\~000 грн. на рік а вона буде укладати договір оренди, на що директор СТОВ «Птахівниче» повідомив її про те. що його підприємство не має можливості сплачувати таку орендну плату. В серпні 2014 року вона уклала договір оренди землі з ТОВ «Дзержинського» на вигідних для неї умовах. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дзержинського» в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утримуватися від певної дії, а кредитом має право вимагати від боржника виконання його обовязку. На підставі частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. На підставі ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно до Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Судом встановлено, що 12 січня 2005 року між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки № 56 загальною площею 5,290 га., яка розташована на території Перещепинскої міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, договір оренди зареєстровано в Новомосковському районному відділі ДРФ ЦДЗК за № 04:05:126:00147 від 20 січня 2006 року, у відповідності до п. 3.1 договору оренди, сторонами визначений строк його дії 5 років. 16 січня 2009 року між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» та [PERSON] була укладена додаткова угода про зміну умов договору оренди земельної ділянки № 56 від 12 січня 2005 року, відповідно до якого внесені зміни до п. 3.1 Договору, зазначено, що договір укладений на строк 10 років. Таким чином, строк дії договору оренди, укладений між [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» та [PERSON] закінчився 20 січня 2015 року. Нормами ст. 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; У відповідності до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», п о закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Як зазначалося вище, позивач посилався на те, що 16 січня 2014 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» направило [PERSON] додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки та телеграму з запрошенням прибути до підприємства. В той же час, судом встановлено, що 16 січня 2014 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» направило [PERSON] лист-запрошення, в якому повідомило про своє переважне право на поновлення договору оренди землі, та запропонувало поновити зазначений договір. 23 березня 2015 року, тобто, після спливу строку дії договору оренди, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» направило [PERSON] телеграму з запрошенням до підприємства для вирішення питанні укладення договору оренди. В звязку з наведеним, суд приходить о переконання, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» втратило переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки, незважаючи на повідомлення [PERSON] про намір укласти договір на новий строк, в порушення вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі», позивач до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі не додало проект додаткової угоди. В звязку з наведеним, в задоволенні позовних вимог в частині визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем - [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Птахівниче», належить відмовити. Судом встановлено, що 21 серпня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзержинського» був укладений договір оренди землі, загальною площею 5,290 га., яка розташована на території Перещепинскої міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, та належить на правів власності [PERSON], договір оренди зареєстровано в Новомосковському районному відділі ДРФ ЦДЗК за № 04:05:126:00147 від 20 січня 2006 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права, 27 вересня 2014 року зареєстроване право оренди спірної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзержинського». На підставі статті 203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до статті 215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Як зазначалося вище, позивач посилався на те, що укладений внаслідок обману відносно СТОВ «Птахівниче». В той же час, статтею 230 ЦК України, передбачено, що 1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Статтею 229 ЦК України визначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як зазначалося вище, статтею 230 ЦК України передбачає визнання договору недійсним з підстав, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. В той же час, сторонами оскаржуваного договору є [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дзержинського». Оскільки Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахівниче» не є стороною оспорюваного правочину, норми статті 230 ЦК України не можуть бути застосовані. В звязку з наведеним. в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договір оренди землі, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дзержинського», скасування державної реєстрації договору оренди землі належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed