Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

13 серпня 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що з 22 січня 2011 року по 13 травня 2013 року перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З жовтня 2013 року відповідач, не погодивши з позивачем розміру аліментів на дитину, надавав матеріальну допомогу на свій розсуд розміром від 500 грн. до 4 000 грн. Вважає такий розмір аліментів не відповідає діючому законодавству та інтересам дитини. При цьому позивач працює в Глухівському міському центрі позашкільної освіти та отримує мінімальну заробітну плату, не має власного житла, разом з донькою проживає у квартирі батьків. Дитина відвідує платні уроки іноземної мови, безкоштовно займається в гуртках образотворчого мистецтва, однак, витрати на матеріали для занять лежать на відповідачі. Крім цього, дитина має вади зору, у зв`язку з чим повинна постійно носити окуляри та регулярно відвідувати лікаря у м. Суми. Також вона часто хворіє та потребує оздоровлення. Але відповідач не запропонував організувати дитині відпочинок біля моря, не надав коштів на відпочинок дитини. Тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 25 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Позивачу запропоновано протягом п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив. Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав 31 серпня 2020 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого листа (а.с. 26). 03 вересня 2020 року від [PERSON] надійшов відзив на позов. При цьому копія відзиву у відповідності до ч. 4 ст. 178 ЦПК України надіслана відповідачу, а копії документів, що підтверджують таке надсилання, надані суду (а.с. 29-40). Одночасно з відзивом відповідач направив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою судді від 03 вересня 2020 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено. 08 вересня 2020 року відповідач повторно звернувся з клопотанням про розгляд справи за участі (повідомлення) сторін, в задоволенні якого відмовлено ухвалою судді від 09 вересня 2020 року. Безпосередньо у відзиві відповідач заявив клопотання про витребування з Глухівської ДПІ Шосткинського управління ГУ ДФС у Сумській області інформації про доходи позивача за 2020 рік. Клопотання мотивоване необхідністю забезпечення рівності сторін по забезпеченню прав дитини, недопущення дискримінації сторін, очевидною відмовою в наданні йому інформації щодо персональних даних та неможливістю самостійно подати такий доказ з метою доведення обставин, зазначених у відзиві. Клопотання подане у строк, зазначений у частині третій статті 83 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Відповідач вказав, що інформація про доходи позивача необхідна для підтвердження обставин, зазначених ним у відзиві, не зазначивши конкретних обставин. Суд, враховуючи численні обставини, зазначені відповідачем у відзиві, не вправі самостійно обрати жодну з них. Крім цього, довідка про доходи позивача з місця роботи за період з 01.01.2020 року по 31.07.2020 року, а також штатний розпис Центру позашкільної освіти на 2020 рік надані суду самим відповідачем. Тому суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на наступне. Заявлена позивачем вимога про стягнення аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно поширюється на випадки при подачі заяви про видачу судового наказу, і не пов`язана з позовним провадженням. Невірним є посилання на те, що відповідач є боржником. Невірно зазначено про те, що дитина знаходиться на утриманні позивачки. Починаючи з 2 червня 2020 року вона втретє звертається до суду про стягнення аліментів, що слід розцінювати як зловживання процесуальними правами та фактичне переслідування відповідача з ціллю наживи, з метою схилити до бажаної їй поведінки. Відповідач постійно з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з жовтня 2012 року, надає матеріальну допомогу в розмірі, який не лише відповідає діючому законодавству, а й перевищує його, також надавав додатково 500 грн. за вимогою позивача. Загалом не заперечуючи щодо стягнення з нього аліментів, не погоджується з їх розміром. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду складає 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Однак, на день подачі позову розмір його грошового утримання обмежений 10 розмірами мінімальної заробітної плати на підставі Закону від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ. Доходи позивачки за основним місцем роботи становлять в середньому з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору 3489,98 грн. Відповідачем надається утримання в розмірі більшому, ніж заробітна плата позивача, тому дитина перебуває саме на його утриманні. На відвідування уроків англійської мови, поїздку до м. Суми для обстеження дитини кошти він надавав. Окуляри дитині також придбані за його кошти. Просить врахувати стан його здоров`я, а саме наявність захворювань з жовтня 2017 року, березня 2018 та серпня 2019 років, необхідність систематичного лікування, вік та навантаження, матеріальне становище, а саме проживання в службовому житлі, яке потребує капітального ремонту за власний рахунок відповідача, наявність непрацездатної одинокої матері, яка проживає в іншому населеному пункті, допомога якій потребує значних матеріальних затрат, пов`язаних з відвідуванням матері. Відповідач згоден надавати утримання в розмірі 2 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/11 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. 14 вересня 2020 року від відповідача надійшло доповнення до відзиву, в якому, посилаючись на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, [PERSON] додатково надав копії заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та ухвали Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року по справі № 576/1380/20. Доповнення до відзиву подане в межах 15-ти денного строку, визначеного для надання відзиву, його копія з додатками направлена позивачу. Інших заяв чи клопотань від позивача не надійшло. Позивач своїм правом надати відповідь ні на первинний відзив, ні на доповнення до відзиву не скористалась, інших заяв чи клопотань не направила. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Судом встановлено, що з22 січня 2011 року по 29 травня 2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчать копії свідоцтва про шлюб та рішення Путивльського районного суду Сумської області (а.с. 6, 8). Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Сторони підтверджують, що донька [PERSON] проживає разом з матір`ю. Зазначена обставина також підтверджується довідкою про склад сім`ї станом на 06 липня 2020 року (а.с. 9). Протягом 2013 - 2020 років позивач неодноразово зверталась до спеціалістів медичного закладу Глухівської міської ради з приводу різних хвороб дитини (а.с. 11), а також у вересні 2019 року - до офтальмолога ТОВ «ОЦ НОВИЙ ЗІР» (м. Суми) (а.с. 12). 15 липня 2020 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових на дитину відповідного віку. За заявою [PERSON] зазначений наказ скасовано ухвалою цього ж суду від 12 серпня 2020 року з огляду на встановлення нововиявлених обставин, які суттєво впливають на визначення розміру аліментів та наявності спору про право (а.с. 13). Позивач працює керівником гуртка при відділі освіти Глухівської міської ради, за перше півріччя 2020 року має дохід 31527,23 грн. (а.с. 57). Відповідачем наданий витяг з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік (а.с. 42-45), в якому відсутні розділи щодо доходів та грошових активів. Разом з цим повний текст декларації розміщений в загальному доступі на сайті НАЗК https://public.nazk.gov.ua/declaration/f78f0ba4-9b88-4c1e-9cfb-932ed0b0f9ae. Так, з декларації вбачається, що [PERSON] за 2019 рік має дохід від отримання заробітної плати в розмірі 562 805 грн., на кінець звітного року має на банківському рахунку 337 160 грн. Також відповідач користується кімнатою в гуртожитку в м. Кролевець, квартирою площею 49,30 м2 у м. Кролевець та має службову квартиру площею 79,20 м2 у м. Кролевець. До звернення позивачем із позовом, який розглядається, відповідач систематично добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, про що свідчать копії квитанцій та інших платіжних документів (а.с. 71-117) та загалом не заперечує позивач. Відповідно до ч.ч. 1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини 1-3 статті 181 СК України). Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218 грн., з 1 липня - 2318,00 грн., а з 1 грудня - 2395,00 грн. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з позивачем, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків. При цьому відповідач є особою працездатного віку, яка має значний дохід. Тому суд, з урахуванням матеріального становища дитини та її батька, приходить до висновку щодо необхідності покладення на останнього аліментного зобов`язання. Визначаючи розмір такого зобов`язання, суд виходить із наступного. Позивач просить стягнути аліменти на утримання спільної дитини в розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача. В свою чергу відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/11 частки свого заробітку (доходу) тапросить врахувати, що у листопаді 2019 року йому надано службове житло у м. Кролевець, яке потребує капітального ремонту, а можливість зробити ремонт за рахунок наймодавця, яким є міська рада, відсутня. На підтвердження вказаного надав копії додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2019 року, в п. 1 якої мається посилання на рішення № 136 від 22.11.2019 року виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області «Про надання службового житла судді Кролевецького районного суду [PERSON] » (а.с. 54), листа Кролевецької міської ради від 16.06.2020 року щодо відсутності фінансової можливості здійснити ремонт службової квартири за кошт територіальної громади (а.с. 55), та диск з фотокартками стану квартири (а.с. 48). Суд погоджується з тим, що відповідач має понести доволі значні витрати на капітальний ремонт службового житла. Але враховує, що [PERSON] має певні заощадження та високу заробітну плату, при цьому сам ремонт не має продовжуватись надто тривалий час та впливати на матеріальне забезпечення дитини в бік погіршення. Також, на думку відповідача, слід врахувати наявність у нього непрацездатної, одиноко проживаючої в віддаленому населеному пункті матері. На підтвердження чого надав копії свідоцтва про народження (а.с. 60), пенсійного посвідчення матері (а.с. 49), свідоцтва про смерть батька (а.с. 67), довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно щодо володіння його матір`ю житловим будинком в смт Липова Долина (а.с. 70), довідки про склад сім`ї (а.с. 69) та щодо проживання батьків відповідача разом на день смерті батька (а.с. 68). У відповідності до положень ст. 182 СК України суд враховує також і цю обставину. Разом з цим зауважує, що відповідач зазначив про необхідність нести транспортні витрати для відвідування матері, що проживає на великій відстані. Але не зазначив про те, що утримує матір, доказів про це також не надав. Щодо стану здоров`я відповідача, який також просить врахувати, що має захворювання з жовтня 2017 року, з березня 2018 року, серпня 2019 року, з грудня 2019 по березень 2020 року та потребує відновлення і систематичного лікування. На підтвердження стану здоров`я [PERSON] надав копії медичних документів (а.с. 50-53). Надані документи не підтверджують наявності хронічних захворювань та необхідності здійснювати постійні витрати на лікування та профілактику, та чи є такі витрати реальними. Посилання відповідача на його вік та навантаження в роботі суд не приймає до уваги як на такі, що не впливають на здатність батька утримувати свою неповнолітню дитину. Також суд не приймає до уваги доводи позивача про витрати на лікування та розвиток дитини в позашкільних гуртках, позаяк вона не позбавлена права звернутися до суду за стягненням додаткових витрат на дитину. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує загалом звичайний для її віку стан здоров`я дитини; її матеріальне становище - проживає разом з матір`ю, що має незначний дохід; стан здоров`я відповідача, який має певні захворювання, але не має інвалідності, тяжких хронічних хвороб тощо, його матеріальне становище, а саме значний стабільний дохід, відсутність на утриманні інших дітей та непрацездатних членів сім`ї, але наявність непрацездатної матері, при цьому відповідач не володіє нерухомими майном та транспортними засобами, але потребує певних витрат для поліпшення умов проживання, та приходить до висновку, що стягнення аліментів в розмірі 1/6 від заробітку доходу відповідача відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, гармонійного розвитку дитини та загальновідомими обставинами про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд визнає за необхідне застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: partial