Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

14.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, в обґрунтування позову зазначив, що у листопаді 2001 року відповідач [PERSON] позичив у нього гроші у сумі 4\~900 доларів США, що у відношенні до української гривні складає 108265, 50 та 16550,00 гривень, а усього 124815,50 та зобов'язався повернути йому зазначені кошти за першою вимогою, про що свідчить розписка, складена відповідачем 11.09.2004 року. У грудні 2005 року позивач попросив відповідача повернути усі надані йому кошти, але [PERSON] почав всіляко ухилятися від свого зобов'язання, не відповідав на дзвінки, уникав зустрічі та своєю поведінкою демонстрував явне небажання розрахуватися за вказаними боргами. У звязку з такою поведінкою відповідача, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за фактом шахрайства, але постановою від 26.01.2009 року кримінальна справа була закрита на підставі п.2 ст. 6 КПК України, оскільки відносини між сторонами мають цивільно-правовий характер. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу 124815,50 грн. та та суму штрафних санкцій за прострочку виконання грошового зобовязання у сумі 41\~189,11 грн У судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, просили задовольнити позов, проти заочного порядку розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час слухання справи, у судове засідання повторно не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про слухання справи у його відсутності суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріли справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 11 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується даними розписки, у якій зазначено, що [PERSON] для придбання тензодатчиків та вимірювальної апаратури взяв у [PERSON] у 2002 році 2300 доларів США; для придбання ваг 15 тон (механіка) 400 доларів США; для придбання житла 1000 доларів США під його гарантію [PERSON]; для придбання ваг механічних 8450 грн.; для придбання ваг ПП Овсянникова у 2001 році 8100 грн.; для вирішення квартирних питань [PERSON] 1200 доларів США. Таким чином всього позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 4\~900 доларів США та 16550,00 гривень, які відповідач [PERSON] прийняв, про що написав відповідну розписку (а. с. 4). Позивачем на підтвердження позову, надано постанову Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 26 січня 2009 року про закриття кримінального провадження, якою під час досудового розслідування встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладався договір позики у формі розписки і [PERSON] пояснв, що дійсно у період часу з 2000 по 2002 рік він займав у [PERSON] грошові кошти, частину для своїх знайомих, однак частину грошей він повернув [PERSON], а після втрати роботи [PERSON] не зміг повертати борг і тому написав розписку, в якій вказав свою заборгованість. Відповідно до ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки у розписці про отримання позики не визначено строк виконання зобовязання щодо повернення грошових коштів, доказів щодо направлення такої вимоги на адресу відповідача не надано, суд вважає, що датою предявлення вимоги є 14.04.2015 року, а саме подання позову до суду. Судом, відповідно до наданих доказів, встановлено, що до теперішнього часу відповідач грошові кошти в розмірі 4\~900 доларів США та 16\~550, 00 гривень не повернув. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Тому відповідач зобовязаний виконувати договір у відповідності до його умов та чинного законодавства. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Тобто, саме гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна\~\~валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення рішення суду. Таким чином, суд проходить до висновку, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства не виконав прийняті на себе зобовязання та до теперішнього часу не повернув позивачу суму, яку отримав в нього внаслідок укладання договору позики. У зв'язку із чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму позики, що складає 4\~900 доларів США, що еквівалентно на час прийняття рішення, відповідно до курсу НБУ гривні до іноземної валюти на 08.12.2015 року 100 доларів США 2\~345, 0698 грн., тобто 4900 * 2\~345, 0698 грн. = 114\~908, 4202 грн. , а також 16\~550, 00 гривень, що загалом складає 131458, 42 грн. і підлягає стягненню з відповідача. У національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, у тому числі при застосуванні статті 625 ЦК України. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки повернення позики було повязано з моментом предявлення вимоги, письмових доказів направлення такої вимоги до звернення в суду позивач у судовому засіданні не надав, моментом предявлення вимоги суд вважає дату звернення до суду. Таким чином, відповідач, відповідно до ст. 1049 ЦК України зобовязаний повернути позику протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги і прострочка виконання зобовязання розпочинається з 16.05.2015 року, а не з моменту укладення договору позики. Таким чином, на момент ухвалення судового рішення прострочка виконання зобовязання складає 208 днів, відповідно три проценти річних складає сум 2247, 39 грн. (131458,42грн. : 100) х 3 : 365 днів х на 208 днів прострочки). Інфляційні втрати згідно встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, з суми позики 16\~550, 00 гривень складає 777, 85 грн. (104,7 х 16650 грн./100) 16650 грн.) На суму боргу 4900 доларів США індекс інфляції не нараховується, оскільки застосовується тільки до національної валюти України гривні. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню борг у сумі 131\~458,42 грн., 3 % річних у сумі 2247, 39 грн.., індекс інфляції у сумі 777, 85 грн, що загалом складає 134\~762, 05 грн. Крім того, на підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~347,31 грн. пропорційно до задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial