Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

13.03.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок в [ADDRESS], належав [PERSON], який помер [INFO] та був чоловіком її тітки - [PERSON], яка померла [INFO]. Зазначає, що вона (позивачка) допомагала та доглядала за подружжям. Після смерті тітки продовжувала доглядати за [PERSON] Однак, останній після смерті дружини скасував заповіт, складений ним за життя тітки [PERSON], яким той усе своє майно заповів їй (позивачці) та її дітям. Стверджує, що з часу смерті [PERSON] вона єдина вступила у володіння спадковим майном і продовжує відкрито володіти будинком [ADDRESS] по даний час. Спору щодо спадкового майна немає. З огляду на наведене, просить суд відповідно до положень ст.344 ЦК України визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинковолодіння [ADDRESS] В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача - Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій зазначає, що проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду Інформаційну довідку зі спадкового реєстру №39968215 від 24.03.2015 року, з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO], в нотаріальній конторі не заводилася. Також надав до суду копію спадкової справи №83/04, заведеної після смерті [PERSON], та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належав [PERSON] згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 10.08.1988року. [INFO] [PERSON] помер. За життя своїм майном він не розпорядився. Заповіт, який був складений ним 16.04.1997 року, в подальшому, до дня його смерті був відмінений та скасований. У даному будинку [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною - [PERSON], яка померла ще 08.08.2000 року. Як вбачається із наданої Мостиською державною нотаріальною конторою Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №39968215 від 24.03.2015 року спадкова справа після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто не звертався, тобто спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи претендують на таку, не має. Після смерті [PERSON] та по даний час позивачка [PERSON] постійно доглядає за спірним житловим будинком, утримує його в належному стані, проводить у ньому поточні ремонти, обробляє земельну ділянку тощо. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 10.08.1988року; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; актом обстеження житлового будинку в [ADDRESS]; копією паспорта громадянина України [PERSON]; копією довідки КП «Мостиське РБТІ» №1823 від 29.12.2014 року; інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №39968215 від 24.03.2015 року; копію спадкової справи №83/04, заведеної після смерті [PERSON] В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004року, тому норма ст.344 даного Кодексу може застосовуватись до правовідносин, які виникли після 01.01.2001року. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивачка [PERSON] добросовісно заволоділа спірним житловим будинком після смерті його власника - [PERSON] ([INFO]), використовує такий відкрито та за призначенням, користується таким протягом близько 13 років (в тому числі більше десяти років після 01.01.2001 року) та продовжує відкрито, безперервно володіти таким по день розгляду справи, беручи до уваги те, що за період її тривалого проживання у будинку ніхто не ставив питання щодо неправомірності її проживання та користування ним, обставин, які б вказували, що окрім позивачки на дане майно претендують інші особи, в суді не встановлено, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання за позивачкою права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved