Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

12 січня 2016 року, позивач, [PERSON], звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, який у подальшому ним було уточнено 17 жовтня 2016 року, та вмотивовано тим, що наказом по підприємству від 16 грудня 2015 року №1249/л його було звільнено з посади старшого змінного майстра основної виробничої ділянки (виробництво) фасонностапеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва, за скороченням штатів згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає, що його звільнення з роботи є незаконним, оскільки відбулось в порушення норм чинного законодавства в частині встановленого нормами Кодексу законів про працю України порядку звільнення працівників за ініціативою роботодавця. Вказував на те, що розглянувши подання адміністрації підприємства про розірвання із ним трудового договору з підстав, визначених п.1 ст.40 КЗпП України, профспілковий комітет первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки робітників науки, виробництва і фінансів ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» відмовив адміністрації підприємства у наданні згоди на його звільнення за ініціативою роботодавця, пославшись в обґрунтування відмови на положення ч.1 ст.42 КЗпП України, а саме на його переважне право на залишення на роботі з підстав наявності у нього поряд з іншими більш високої кваліфікації і продуктивності праці. Крім того в обґрунтування відмови у наданні згоди на його звільнення профспілковий комітет зазначив, що відповідно до положень ч.2 ст.42 КЗпП України він має переважне право на залишення на роботі з підстав наявності безперервного стажу на підприємстві, більше 15-ти років, наявності на утриманні 3-х осіб (двох неповнолітніх дітей та непрацюючої дружини) та відсутності у сімї інших робітників із самостійним заробітком. Крім тог, обґрунтовуючи відмову у наданні згоди на його звільнення профспілковий комітет зазначив, що адміністрація підприємства при його вивільненні порушила його права, передбачені ст.43 Конституції України, статті 5 Закону України «Про зайнятість населення», ст.2-1 КЗпП України щодо рівних можливостей у виборі професії, виду трудової діяльності, захисту від дискримінації в сфері зайнятості, безпідставної відмови йому в наймі на роботу, оскільки 30 червня 2015 року він звернувся до генерального директора підприємства із заявою про переведення з посади старшого змінного майстра основної виробничої ділянки (виробництво) фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва на посаду начальника зміни фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва. На вказану заяву відповідь йому на дату розгляду профспілковим комітетом подання про надання згоди на звільнення підприємством надана не була. Натомість на посаду начальника зміни фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва було прийнято робітника, який має більш низьку кваліфікацію, та який подав заяву про переведення його на цю посаду пізніше ніж він. Вважає, що відмова профспілкового комітету адміністрації підприємства у наданні згоди на його звільнення є обґрунтованою, оскільки містить правове обґрунтування такої відмови. З огляду на наведене, позивач впевнений у тому, що його звільнення з роботи за скороченням штатів згідно наказу №1249/л від 16 грудня 2015 року є незаконним, оскільки звільнення відбулось в порушення вимог ст.ст.40, 42, 43 КЗпП України, ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме за відсутністю згоди на його звільнення з боку профспілкової організації, членом якої він являється. Крім того, позивачем неодноразово подавалися до суду заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, останній раз 07 квітня 2017 року. На підставі викладеного позивач [PERSON] просив суд задовольнити його позовні висмоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим визнати незаконним його звільнення з роботи 16 грудня 2015 року за скороченням штату працівників згідно з п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» від 16 грудня 2015 року №1249/л «Про звільнення з підприємства за скороченням штатів [PERSON]В.», яким його було звільнено з посади старшого змінного майстра основної виробничої ділянки (виробництво) фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва за скороченням штату працівників та відмовою від працевлаштування згідно з п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України; поновити його на роботі на посаду старшого змінного майстра основної виробничої ділянки (виробництво) фасонносталеливарного цеху ливарно-кузнецького виробництва; стягнути з ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 120762,36 гривні; відповідно до п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 18 лютого 2016 року (а.с.40), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 січня 2011 року (а.с.41), кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Присутня у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] (довіреність №14-27юр. від 27 січня 2017 року, термін дії, до 10 жовтня 2017 року (том №2, а.с.44) проти уточнених позовних вимог заперечувала у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, заперечувала проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях (том №1, а.с.46-50), та вказувала на те, що

Outcome: dismissed