Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

14 лютого 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили усунути перешкоди у здійснені [PERSON] та [PERSON] права власності. Припинити дію обтяжень, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із наступними параметрами: припинити чинність арешту майна боржника, а саме [PERSON] , накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві №45549356 від 10.02.2015 року, та припинити/скасувати арешт № запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 8708868 від 12.02.2015 року; Припинити чинність арешту майна боржника, а саме [PERSON] , накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області №39797929 від 16.10.2013 року, та припинити/скасувати арешт № запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 4820079 від 27.02.2014 року; Припинити чинність арешту майна боржника, а саме [PERSON] , накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області №39797929 від 29.11.2013 року, та припинити/скасувати арешт № запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 4456989 від 28.01.2014 року; Припинити чинність арешту майна боржника, а саме [PERSON] , накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 53228490 від 04.01.2017 року, та припинити/скасувати арешт № запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 18476920 від 04.01.2017 року; Припинити чинність арешту майна боржника, а саме [PERSON] , накладеного постановою Центрального Відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції № 33948274 від 22.08.2012 року, та припинити/скасувати арешт № запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 12906466 від 22.08.2012 року. В обґрунтування свого позову посилаються на те, що у грудні 2018 року, вони виявили бажання придбати житло у м. Одеса за адресою: [ADDRESS] , для чого [PERSON] було укладено договір про наміри від 20.12.2018 року з власником квартири [PERSON] . Проте, під час нотаріального посвідчення основного договору було встановлено, що на увесь невизначений обсяг їх майна накладено арешт з боку державної виконавчої служби. Стверджують, що вказані обставини унеможливлюють придбання або відчуження будь - якого нерухомого майна та укладення відповідних угод, що безпосередньо порушує їх право на власність та чинить перешкоди у його реалізації. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 15.02.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідачів Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщена про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ML-007/105/2007, відповідно до умов якого Позивач отримав кредит в сумі 246 938 швейцарських франків зі сплатою 20% від вартості нерухомого майна, строком на 360 календарних днів. Цього ж дня, 21 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ML-007/107/2007, відповідно до умов якого Позивач отримала кредит в сумі 174 546 швейцарських франків зі сплатою 20% від вартості нерухомого майна, строком на 360 календарних днів. Через неналежне виконання умов кредитних догорів у позивачів вникли заборгованості, у зв`язку з чим Банк звернувся з відповідними позовами до суду. Так, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2010 року, справа № 2-3449/10, було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість по кредиту № ML-007/105/2007 в сумі 1 918 247, 57 гривень та судові витрати в сумі 1950 грн., а всього стягнено 1 920 197. 57 гривень. Також, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2015 року, справа № 490/6381/15-ц, було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг» заборгованість по кредиту № ML-007/107/2007 в сумі 21 414 277, 35 гривень та судові витрати в сумі 3654 грн. На підставі вказаних рішень Шевченківським районним судом м. Києва та Центральним районним судом м. Миколаєва були видані відповідні виконавчі листи та в подальшому відкриті виконавчі провадження в органах ДВС, та накладені арешти на нерухоме майно, а саме: Відносно [PERSON] : відділом державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області винесена постанова №39797929 від 16.10.2013 року якою було накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження: 4820079 від 27.02.2014 року); відділом державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області винесена постанова №39797929 від 29.11.2013 року якою накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборон його відчуження (номер запису про обтяження: 4456989 від 28.01.2014 року); відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова № 53228490 від 04.01.2017 року якою накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону його відчуження (номер запису про обтяження: 18476920 від 04.01.2017 року); центральним Відділом державної виконавчої служби Миколаївського міські управління юстиції винесена постанова № 33948274 від 22.08.2012 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження: 12906466 від 22.08.2012 року). Відносно [PERSON] відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесена постанова №45549356 від 10.02.2015 року, якою було накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (номер запису про обтяження: 8708868 від 12.02.2015 року). Однак згодом, 30 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] було укладено угоду про врегулювання боргу до Кредитного договору № ML-007/105/2007 від 21.06.2007 року, та як вбачається з довідки № 522 від 31 серпня 2017 року [PERSON] повністю погасив заборгованість по вищевказаному кредитному договору та картковому договору №001/4695/06 від 01.06.2006 року. Також, 30 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладено угоду про врегулювання боргу до Кредитного договору № ML-007/107/2007 від 21.06.2007 року, та згідно довідки №553 від 31 серпня 2017 року вона повністю погасила заборгованість по кредитному договору. З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року представник ПАТ «ОТП Банк» звертався з до Васильківського МВДВС ГТУЮ в Київській області з заявами про повернення виконавчих листів по справі 2-3449/10, що також свідчить про повне Позивачів виконання вимог Банку. Окрім того, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2017 року скасовано заочне рішення від 02 жовтня 2015 року по справі № 490/6381/15-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-007/105/2007 від 21.06.2007 року. А відповідно до листа начальника Державної виконавчої служби міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області вих. № 35664 від 03.10.2017 року вбачається, що згідно перевірки бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження № 3394948274 за виконавчим листом № 2-3449/10 від 13.10.2011, виданим Шевченківським районним судом м. Києва відносно боржника [PERSON] було завершено 18.05.2013 року. Згідно акту щодо знищення виконавчих проваджень, ВП № 33948274 було знищено у лютому 2017 року, виконавчі документи відносно боржника на виконанні у відділ станом на 03.10.2017 року відсутні. Таким чином судом достовірно встановлено, що позивачі повністю сплатили борг за кредитними договорами № ML-007/107/2007, № ML-007/105/2007 укладеними 21 червня 2007 року з Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно частини 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення такого обтяження. Таким чином суд вважає, що наявність арештів та заборон відчуження, унеможливлює позивачам володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а від так вимоги позову підлягають задоволенню. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України) Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що представник Банку будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, так як вищезазначеними обтяженнями порушуються права позивачів. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Виходячи вищевикладене та

Outcome: approved