Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

14.07.2008 року за договором кредиту ПАТ КБ ПриватБанк надав [PERSON] (відповідач-1) грошові кошти в сумі 32455,30 доларів США на термін до 14.07.2028 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованності за кредитом. Крім того, на забезпечення виконання кредитного договору від 14.07.2008 року, між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON]Д.(відповідач-2) 14.07.2008 року було укладено договір поруки, згідно якого, в разі невиконання боржником [PERSON] умов кредитного договору, поручитель [PERSON] несе солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником за повернення кредиту, нарахованих відсотків за користуванням кредитом, сплаті інших платежів, можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). [PERSON] вимог кредитного договору не виконує, не сплачує необхідні платежі, тобто кредит та відсотки по ньому, внаслідок чого станом на 10.09.2015 року має заборгованність по договору кредиту в загальній сумі 117285,14 доларів США, що за курсом НБУ 21,96 від 10.09.2015 року еквівалентно 2575581,65 грн. Враховуючи невиконання відповідачем-1 умов кредитного договору, відповідачем-2 договору поруки, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану суму та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про повне підтримання позову, слухання справи у його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися втретє, повідомлялися у встановленому порядку про час і місце розгляду справи (а.с.38,39,42,43,45), однак про причини неявки або про відкладення розгляду справи суд не повідомили, що є підставою для заочного розгляду справи, а враховуючи заяву представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Неявка сторін в судове засідання є підставою згідно ч.2 ст.197 ЦПК України для розгляду справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так відповідач-1 згідно кредитного договору №HMGWGA0000000009 від 14.07.2008 року, отримав від позивача кредит в сумі 32455,30 доларів США на термін до 14.07.2028 року із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованності за кредитом, однак не сплачував заборгованність по кредиту і відсотків по ньому, чим порушив умови договору, внаслідок чого станом на 10.09.2015 року має заборгованність в сумі 117285,14 доларів США, з яких 26526,53 доларів США - заборгованність за кредитом, 24351,37 доларів США - заборгованність по процентам за користування кредитом, 6262,28 доларів США - заборгованність по комісії за користування кредитом, 54549,11 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 11,38 доларів США штраф (фіксована сума) та 5584,46 доларів США - штраф (процентна складова), що підтверджується доданим розрахунком боргу (а.с.4-7). В перерахунку на гривню згідно офіційного курсу НБУ станом на 10.09.2015 року за 1 долар США 21,96 грн., борг відповідача складає 2575581,65 грн. В зв'язку з невиконанням відповідачем-1 договору, банком згідно п.8.4 договору за порушення зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредит нараховано пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованності по кредиту за кожен день прострочення, а згідно п.5.3 договору нараховано штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором; боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання; договір є обов'язковим для виконання сторонами; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.99 Конституції України і Указу Президента України від 25.08.1996 року №762/96 Про грошову реформу в Україні, грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, однак вказана стаття Конституції України не встановлює сферу обігу гривні, а ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківські ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями (а.с.21,22), який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п.1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 року №3024-VІ Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог пп.в п.4 ст.5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то оскільки на цей час законодавстом не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватися судом. В зв'язку з викладеним, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача боргу в перерахунку на гривні є законною і обгрунтованою. Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова п.11 договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, на що також вказує п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе обов'язків не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. За таких обставин, у позивача виникло право пред'явити вимогу вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, а таку вимогу до поручителя позивач пред'явив у вересні 2015 року, як і позов до нього (а.с.9-13), тобто у встановленому порядку. Враховуючи викладене, борг по кредитному договору підлягає стягненню солідарно з боржника та поручителя. Що стосується стягнення штрафних санкцій, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Верховний Суд України висловив Правову позицію у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, вказавши, що згідно статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене та те, що відповідачі не виконують свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, позов підлягає задоволенню, однак частково, відмовивши в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 54549,11 доларів США, враховуючи також, що розмір пені перевищує сам борг за кредитом та борг по процентам, в зв'язку з чим позов за виключенням цієї суми підлягає задоволенню частково, що буде становити 62736,03 доларів США, а в перерахунку на гривню по курсу 21,96 буде становити 1377683,20 грн. Оскільки позов задоволено частково (53,5 % від суми позовних вимог), тому судові витрати слід стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог, що буде становити 20669,04 грн. (53,5% від 38633,72 грн. сплаченого судового збору).

Outcome: partial