Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

13.05.2020 [PERSON] звернулась до Волочиського районного суду Хмельницької області із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12.07.2016 присуджено стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 600 грн. щомісячно і до повноліття дитини. Однак, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дочки значно зріс. Вказує, що розмір аліментів на дитину не може бути меншим за 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з цим, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дочки та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дочки. Ухвалою від 16.06.2020 позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що присуджені до стягнення 600 грн. аліментів є замалою сумою для утримання дитини, а тому має з відповідача стягуватись мінімальний розмір аліментів передбачений законодавством на сьогоднішній день. [PERSON] аліменти не сплачує, а орган ДВС не може вжити будь-яких заходів, так як не можуть встановити місцезнаходження боржника. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлений. Відзиву, заяв чи клопотань до суду не направив. Суд вважав можливим розглянути справу у відсутності сторін, і ухвалити заочне рішення на підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12.07.2016, яке набрало законної сили 29.09.2016, ухвалено стягувати з із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 грн. щомісяця, починаючи з 08.06.2016 до досягнення нею повноліття. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] продовжує проживати разом з позивачем та відповідачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 12.05.2020 № 227 (а.с. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів з 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку збільшено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Таким чином, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою ст. 182 СК України. Отже, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Вказану позицію обґрунтував ВС в постанові № 61-37114св18 від 12.09.2018. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Ураховуючи те, що при пред`явленні позову позивач була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed