Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

14 грудня 2017 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 березня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Крутько Л.П.., зареєстрованого в реєстрі за № 253, є власником будинку [ADDRESS]. Позивач дізналася, що в означеному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], який є сином померлого власника будинку - спадкодавця [PERSON] Згоди позивача на продовження користування майном відповідач не отримував, в житловому будинку не проживає біля 15 років, витрат по його утриманню та ремонту не несе, речей в будинку не має, за користування ним грошові кошти не сплачує, чим порушує права власника. У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати [PERSON], 1981 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не надав, у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 березня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Крутько Л.П.., зареєстрованого в реєстрі за № 253, є власником будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] (а.с.8,9,10). Згідно з довідкою № 1064 виданою виконавчим комітетом Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року, [PERSON], 1981 р.н. зареєстрований, але довгий час не проживає за адресо: [ADDRESS] (а.с.13). Розпорядженням сільського голови с. Попасне № 10 від 10 лютого 2016 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУМС УДМС України в Дніпропетровській області № 170/2 від 15 січня 2018 року, [PERSON], [INFO], з 28 травня 2001 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідач в зазначеному будинку [ADDRESS] не проживає понад десять років, що підтверджується відповідними актами від 15 грудня 2017 року та від 06 червня 2018 року. За таких обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу наявності чи відсутності права [PERSON] користуватися спірним житловим приміщенням. При вирішенні спору суд виходить з таких норм законодавства. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. За ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку, членів сім`ї власника користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок і із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням членів сім`ї власника, тимчасових мешканців. Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач, будучи зареєстрований в спірному приміщенні зі згоди попереднього власника 28 травня 2001 року, при зміні власника, яким став позивач 16 березня 2017 року, втратив право користування спірним житловим приміщенням. При цьому, реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні порушує право позивача на власний розсуд розпорядитися своїм майном, в належному розмірі сплачувати комунальні послуги. Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачем права користування, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у будинку та з урахуванням відсутності договору найму житлового приміщення, укладеного між сторонами після набуття позивачем та права власності, доказів на підтвердження наявності іншої правової підстави набуття відповідачем права користування житловим приміщенням наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки втрата права користування житловим приміщенням відповідача є наслідком припинення права власності на житлове приміщення особи, яка була власником будинку на час реєстрації відповідача у ньому. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 640 гривень, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved