Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

13 червня 2013 року до суду надійшла зазначена позовна заява. Під час слухання справи було замінено відповідача [PERSON] на [PERSON], як власника спірного майна; також було залучено в якості співвідповідача Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м.Києві ради. В позовних вимогах позивач просить: визнати право комунальної власності в особі Шевченківської районної у м.Києві ради на нежилі приміщення з №?1 по №?10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; витребувати від відповідача у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежилі приміщення №?1 по №?10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на аукціоні були продані спірні приміщення [PERSON] та на підставі результатів аукціону 20.10.2010 року було укладено договір купівлі-продажу вказаних приміщень. За актом прийому-передачі, 22.10.2010 року спірні приміщення були передані [PERSON] Рішенням господарського суду м.Києва від 11.09.2012 року визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 20.10.2010 року та зобов'язано [PERSON] повернути у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спірні нежилі приміщення. Рішення суду набрало законної сили. В рішенні суду зазначено, що спірне майно реалізовано за відсутності рецензованого органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта оцінки майна та за заниженою ціною, чим спричинено шкоду інтересам держави. [PERSON] відчужила спірні нежилі приміщення та право власності на них зареєстровано за [PERSON], тому на цій підставі було частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2012 року в частині зобов'язання [PERSON] повернути приміщення. Як зазначає позивач, рішення про продаж нежилих приміщень за заниженою ціною Шевченківською районною в м.Києві радою не приймалося, що свідчить про відсутність належного волевиявлення власника майна. Тому, оскільки за рішенням суду договір купівлі-продажу нежилих приміщень визнано недійсним, це свідчить про вибуття майна проти волі її власника, тому відповідно до вимог закону спірні приміщення підлягають витребуванню у теперішнього власника приміщень на підставі статті 388 ЦК України. В судовому засіданні представник прокуратури підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Шевченківська районна в м.Києві рада, яка на даний час перебуває в стані припинення, представника в судове засідання не направила, хоча неодноразово повідомлялась про час та місце слухання справи, як і не було направлено до суду будь-яких пояснень на позовні вимоги. Представник Київської міської ради в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в частині що стосується Київської міської ради. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що нежилі приміщення вибули з власності територіальної громади міста Києва за їх згоди, даний факт встановлений рішенням суду, а тому оскільки відповідач є добросовісним набувачем підстави для витребування майна з його володіння відсутні. Так само відсутні законом передбачені підстави для задоволення вимог про визнання права власності за Шевченківською районною в м.Києві радою. Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в м.Києві ради, яке на даний час перебуває в стані припинення, представника в судове засідання не направив, заперечень чи пояснень на позовні вимоги не направили. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради VIII сесії V скликання від 29.09.2009 р. №736 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» включено до переліку об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні нежитлове приміщення: площею 66 кв.м., що розташоване за адресою: м.Київ, площа Львівська, будинок 4, та площею 121,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. 22.06.2010 року Господарським судом міста Києва у справі №30/165 винесено рішення, яким зобов'язано Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради виконати рішення Шевченківської районної у м. Києві ради №736 від 29.09.2009 року шляхом проведення приватизації через продаж на аукціоні приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею 121,1 кв. м.; визнано за територіальною громадою Шевченківського району міста Києва в особі Шевченківської районної у м. Києві ради право власності на нежилі приміщення з №?1 по №?10 (групи приміщень №19) в літ. А за адресою: [ADDRESS], загальною площею 116,10 кв. м. 20.10.2010 року Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради в особі в.о. начальника управління Дударенко Анни Михайлівни (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець) підписали договір купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні. За даним договором Продавець передав у власність Покупця нежилі приміщення з №?1 по №?10 (групи приміщень №19) загальною площею 116,10 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] Об'єкт договору був переданий [PERSON] 22 жовтня 2010 року, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення. 18.05.2012 року за Договором купівлі-продажу нежилих приміщень [PERSON] продала [PERSON] спірні нежилі приміщення. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.07.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності, задоволено позовні вимоги та визнано дійсним договір іпотеки, укладений 01 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], нежилих приміщень з №?1 по №?10 (групи приміщень №19 (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS], які належать Іпотекодавцю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу №630 від 18.05.2012 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на нежилі приміщення з №?1 по №?10 (групи приміщень №19 (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS]. 16.08.2013 року на підставі зазначеного рішення, Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві було зареєстровано право власності [PERSON] на нежилі приміщення. Рішенням Господарського суду м.Києва від 11.09.2012 року у справі за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави, територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради до Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради; Шевченківської районної у м. Києві ради; [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності про визнання договорів недійсними, визнання права власності та повернення майна було частково задоволено позовні вимоги та визнано недійсним з моменту укладення договір від 20.10.2010 року купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні, загальною площею 116,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та [PERSON]; зобов'язано [PERSON] повернути у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення з №?1 по №?10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,1 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Зазначеним рішенням було відмовлено позивачу у визнанні права комунальної власності на спірні нежилі приміщення за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2013 року рішення Господарського суду м.Києва від 11.09.2012 року скасовано частково, а саме: відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання [PERSON] повернути у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення з №?1 по №?10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,1 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. в іншій частині рішення суду залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами та іншими учасниками процесу, до укладення оспорюваного договору спірні нежитлові приміщення належали на праві власності територіальній громаді Шевченківського району міста Києва. Позовні вимоги про визнання права власності на спірні приміщення за Шевченківською районною в м.Києві радою прокуратура обґрунтовує посилаючись на статтю 392 ЦК України та оскільки теперішній власник приміщень незаконно зареєстрував за собою право власності, це свідчить про оспорювання права власності територіальної громади на приміщення, а тому потрібно визнати право власності територіальної громади Шевченківського району м.Києва на спірні житлові приміщення. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Рішенням Київської міської ради № 7/4819 від 09.09.2010 року вирішено припинити з 31.10.2010 року шляхом ліквідації районні в місті Києві ради, не утворювати районні у місті Києві ради та протягом місяця з дня набрання чинності цим рішенням виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) подати на розгляд Київської міської ради пропозиції щодо прийняття у власність територіальної громади міста Києва нерухомого та рухомого майна, коштів, підприємств, установ, організацій та іншого майна районних у місті Києві рад та їх органів. Водночас, як вбачається із витягу з ЄДРПОУ, наявного в матеріалах справи, станом на день розгляду справи, Шевченківська районна у місті Києві рада не ліквідована, а знаходиться у стані припинення підприємницької діяльності. В пункті 8 Рішення від 09.09.2010 року зазначено, що виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) протягом місяця з дня набрання чинності цим рішенням подати на розгляд Київської міської ради пропозиції щодо прийняття у власність територіальної громади міста Києва нерухомого та рухомого майна, коштів, підприємств, установ, організацій та іншого майна районних у місті Києві рад та їх органів. Як вбачається з додатків до Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 р. N 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», спірні нежилі приміщення не передавались Шевченківською районною в м.Києві радою. А оскільки все майно Шевченківської районної у місті Києві ради передано у власність територіальної громади міста Києва, а спірні приміщення були відчужені Шевченківською районною у м.Києві радою до її ліквідації та передачі майна у власність територіальної громади міста Києва, на даний час Шевченківська районна в м.Києві рада не є власником спірного майна, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права комунальної власності в особі Шевченківської районної у м.Києві ради на нежилі приміщення з №?1 по №?10 (групи приміщень №19) (в літ. А) загальною площею 116,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Прокурор, посилаючись на статтю 388 ЦК України просить витребувати з володіння відповідача [PERSON] нежилі приміщення, передавши їх у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Таким чином прокуратура визнає, що власник нежилого приміщення є добросовісним. Частина 1 статті 388 ЦК України визначає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради ніколи на праві власності не належали спірні нежилі приміщення, а тому, оскільки у відповідності з вимогами статті 388 ЦК України лише власник має право витребувати майно, тому законом передбачені підстави для задоволення вимог в частині витребування майна у комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради відсутні. Зазначена позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-107цс12, яка є обов'язковою для суду у відповідності із ст.360-7 ЦПК України. Судом під час розгляду справи не встановлено законом передбачених підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed