Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в я кому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], однак, останній з 2004 року в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Крім того, зазначає, що не має можливості оформити субсидію на отримання пільг по сплаті комунальних послуг, оскільки, розрахунки експлуатаційних платежів та платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою житлового приміщення, що порушує права позивача як власника будинку. Позивач в судове засідання не з'явилася, в заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, зазначив, що з 2015 року постійно проживає в м. Навра (Естонія) та має там житло. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити без участі сторін. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлене наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради № 831 від 22.07.2016 за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON][INFO], [PERSON] [INFO]. Згідно акту КП «ВЖРЕП №11» Житомирської міської ради від 22.09.2016 [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], однак за даною адресою з червня 2004 року не проживає. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], не проживає в вказаній квартирі більше встановленого законом строку, то суд приходить до висновку, що вказана особа є такою, що втратила право користування спірним житлом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved