Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

14 червня 2021 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ), в інтересах якого діє адвокат Меланчук І.В., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 210 000 гривень без утримання податків, зборів та інших платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що позивач впродовж 10 років 09 місяців перебував у трудових відносинах з відповідачем, та працював в умовах впливу шкідливих факторів, в період часу з 12.06.1990 по 18.06.1990 на посаді підземного машиніста електровозу, з 23.06.1992 по 19.02.1995 підземним машиністом електровозу, з 08.09.2009 по 26.12.2016 підривником, з 26.12.2016 по 05.10.2017 гірником. Рішенням МСЕК від 08 червня 2021 року йому вперше було встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 25% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ, та визначено необхідність у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, його систематично турбує нападоподібний кашель з виділенням в`язкого слизового харкотиння, як в денний так і в нічний час, що порушує сон позивача та позбавляє його можливості нормально відпочивати, призводить до важкості та болю у грудній клітці, у міжлопатковій ділянці, до свистячих хрипів в них, головного болю та запаморочення, постійного відчуття втоми, зниження уваги. Позивача турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково -крижовому відділах хребта, що призводить до стріляючого болю в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 30 червня 2021 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також зобов`язання позивача надати оригінали документів, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 08 липня 2021 року залишено без задоволення. 30 червня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що надані позивачем докази підтверджують лише факт виникнення в позивача професійного захворювання і втрату працездатності, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. Також зазначив, що окрім підприємства відповідача позивач протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на інших підприємствах. Зазначив, що позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням а не внаслідок погіршення стану здоров`я. Вказав, що позивач з власної волі працював у шкідливих умовах праці, з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій, а тому саме позивач свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці , що виразилось у недбайливому ставленні позивача до свого здоров`я, та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з 12.06.1990 по 18.06.1990 на посаді підземного машиніста електровозу, з 23.06.1992 по 19.02.1995 підземним машиністом електровозу, з 08.09.2009 по 26.12.2016 підривником, з 26.12.2016 по 05.10.2017 гірником, з 05.10.2017 по 31.05.2018 комірником, і був звільнений з підприємства відповідача 31 травня 2018 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 30-42) Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 березня 2021 року, складеного на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань- радикулопатія попереково-крижова L5,S1 з вираженими статико- динамічним порушеннями, рецидивуючий перебіг зі стійким больовим м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН- першого ступеня, із зазначенням їх причин - важкість праці, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 14-20) Згідно пункту 17 згаданого Акту хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи гірником на шахті «Тернівська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» у період з 26.12.2016 по 05.10.2017 внаслідок недосконалості робочого місця, конструктивних недоліків різноманітних такелажних механізмів і пристроїв, підпадав під вплив концентрації аерозолю, переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та параметрів фізичного перевантаження, що перевищували нормативні значення. Крім того підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут з 12.06.1990 по 18.06.1990,з 23.06.1992 по 19.05.1995 -підземний машиніст електровозу шахти імені Леніна ВО «Кривбасруда»; з 17.08.1995 по 25.01.2000 -підземний машиніст електровозу шахти «Орджонікідзе» ВАТ «Центральний ГЗК»; з 25.01.2000 по 01.10.2004 - гірник очисного забою шахти «Орджонікідзе» ВАТ «Центральний ГЗК»; з 08.09.2009 по 26.12.2016 -підземний підривник шахти «Тернівська» ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком». Відповідно до пункту 20 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 19 років 10 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну підприємств міста, та керівництва визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 08 квітня 2021 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 35% (25% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ) внаслідок професійного захворювання, без визначення групи інвалідності, має 3 групу інвалідності за загальним захворюванням до 01.10.2021, з 31 травня 2021 року до 01 червня 2023 року, з переоглядом 01 травня 2023 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №059829 (а.с. 10-11). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 35%, без встановлення групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, обмеження рухів у плечових ліктьових та колінних суглобах, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий приступоподібний, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача у шкідливих умовах праці 19 років 10 місяців, період роботи позивача саме на підприємстві відповідача протягом 10 років 09 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням до 01 чеврня 2023 року, без визначення групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 110 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 100 гривень.

Outcome: partial