Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

13.02.2018 року представник позивача звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири №86 розташованої за адресою м. Вінниця, вул. Келецька, 71/49. Окрім власника за вказаною адресою зареєстрований також [PERSON], однак з 2016 року і по теперішній час він у даній квартирі не проживає. У зв'язку з вищевикладеним представник позивача просить суд визнати [PERSON] особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №86 розташованою в м. Вінниці, по вул. Келецькій, 71/49. 10.04.2018 року в судовому засіданні представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій додатково просив припинити сервітут (право користування чужим майном) [PERSON], щодо зазначеної вище квартири. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №86 розташована за адресою м. Вінниця, вул. Келецька, 71/49, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (на 5 а.с.). У квартирі №86 яка знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Келецькій, 71/49, крім власника квартири [PERSON], зареєстрований також [PERSON] (на 6 а.с.). Відповідно до акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 02.02.2018 року, встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою [INFO] з 2016 року до моменту обстеження (на 7 а.с.). перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Право відповідача на користування квартирою було встановлено сервітутом з попереднім власником квартири. Відповідач квартирою не користується, з позивачкем у будь-які відносини що до користування його майном не вступав. За змістом ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Як вбачається із приписів ч. 1, 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає більше шести місяців та не є членом сімї позивача, не прагнув досягти з позивачем угоди про встновлення сервітут і не вжив захлоодіва щодо зняття з реєстрації свого місця проживання у квартирі, №86 яка знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Келецька, 71/49, сул вважає що права позивача, як власника приміщення, порушуються а підлягають захисту. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що з моменту набуття права власності на квартиру позивачем відповідач втратив право користування зазначеною квартирою, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При розподілі судових витрат суд керується ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягнення 704,80 грн в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного й

Outcome: approved