Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

13.06.2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач під час судового розгляду зменшила заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначила, що сторони з 28.04.2012 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12.05.2015 р. рішенням Заводського районного суду розірвано. Від шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач до червня 2016 року надавав щомісячно матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 700-800 або 1000 грн., але з червня 2016 року припинив вказані дії. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини його заробітку. Вказав, що працює водієм ПАТ «Запорізький титано - магнієвий комбінат» і має стабільний дохід. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини. Сторони з 28.04.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 р. було розірвано (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖС № 208590, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], актовий запис № 391 (а.с. 3). Дитини проживає з позивачем, відповідач з червня 2016 р. не надає позивачеві матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо порядку та способу утримання доньки не досягнуто. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, за приписами ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує офіційне працевлаштування відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у частці від доходу батька - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) відповідача. Вимогами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до штампу Заводського районного суду м. Запоріжжя, позивач пред'явила позов до суду 13.06.2016 р., тому аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача, починаючи з вказаної дати. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 88 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved