Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

14 червня 2018 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON], повноваження якої підтверджуються ордером від 08 червня 2018 року та договором про надання правової допомоги від 01 листопада 2015 року № 47, звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просила визнати причини пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом поважними; визначити додатковий двомісячний строк для подачі заяви про прийняття спащини за заповітом після померлої [PERSON] 04 березня 2016 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 16 листопада 2000 року її мати [PERSON] склала заповіт на належну їй частку квартири за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, буд. 71 -А, яким заповіла зазначене майно позивачу. Про смерть матері 04 березня 2016 року позивач не знала, оскільки 30 листопада 2015 року виїхала в пошуках роботи до Італійської республіки і з тих пір жодного разу не приїздила до м. Миколаєва. При цьому відповідачі з корисливих мотивів приховували від неї факт смерті її матері, не відповідали на телефонні дзвінки, а також багаторазово перешкоджали сину позивача, [PERSON], отримати інформацію про стан [PERSON] шляхом недопуску його у квартиру та відмови у спілкуванні. 10 лютого 2018 року, звернувшись в телефонному режимі до Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, позивач дізналася про факт смерті її матері [PERSON] 10 травня 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до Першої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Постановою від 10 травня 2018 року державний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 1-6). На виконання ухвали про забезпечення доказів Першою миколаївсько нотаріальною конторою надано копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 54-82). Позивач у судове засідання не зявився, направив для участі в судовому розгляді свого представника [PERSON], яка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с. 47). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, свого представника не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Відзиву на позов не надала. Перша миколаївська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, надала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення на розсуд суду (а.с. 54). Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. Позивач та відповідачі є доньками померлої [PERSON] та, відповідно, сестрами між собою. Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії І-ФП № 285891, виданим 24 квітня 2018 року (а.с.\~16), свідоцтвом про народження відповідача [PERSON] серії І-ФП №\~273566, виданим 01 листопада 2017 року (а.с. 61), свідоцтвом про народження відповідача [PERSON] № 535345, виданим 17 вересня 1964 року (а.с. 63). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого міською службою приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 13 грудня 1996 року № 05581 квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 67). 16 листопада 2000 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй на праві особистої власності частину приватизованої квартири за номером 98, що знаходиться у місті Миколаєві по пропекту Леніна, дім номер 71 а позивачу. Заповіт посвідчено Першою миколаївською державною нотаріальною конторою 16 листопада 2000 року за реєстровим № 2-1634. Зазначена обставина підтверджується копією заповіту (а.с. 17) та листом Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 29 листопада 2017 року № 1499/01-21-1 (а.с.\~72). Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися неприязні стосунки, у звязку з чим позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів із відповідними заявами. Зокрема, щодо нанесення позивачу легких тілесних ушкоджень, що підтверджується постановою Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 22 березня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи та листом Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 22 березня 2012 року № 16/3045; щодо самоуправного вивезення з квартири майна позивача, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30 травня 2018 року (дата реєстрації провадження 17 квітня 2014 року), постановою Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області про закриття кримінального провадження від 21 квітня 2014 року, листом Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 08 липня 2014 року № 16/8-со (а.с. 25-29). [PERSON] також зверталась до правоохоронних органів у звязку з неприязними відносинами в сімї. Зокрема, у лютому 2011 року [PERSON] зверталась до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області із заявою про вжиття заходів до [PERSON] з посиланням на нецензурну лайку та погрози фізичної розправи з боку останньої. Опитана Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] та [PERSON] підтвердили наявність між ними побутових конфліктів, факт порушення громадського порядку заперечили. [PERSON] заперечила нецензурну лайку і фізичне насилля відносно [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються постановою Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 березня 2011 року та листом Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 03 березня 2011 року № 16/2192 (а.с. 34-35). Позивач зверталася до міської комісії із захисту прав і законних інтересів людей похилого віку із заявою від 09 квітня 2015 року за допомогою з приводу того, що відповідач [PERSON], з якою мешкала [PERSON], не надавала належного догляду та не приділяла увагу [PERSON] М, а також перешкоджала їх спілкуванню з позивачем. (а.с.\~30). Обставини, зазначені у зверненні позивача, міська комісія не зясувала з посиланням на відсутність доступу у приміщення, в якому мешкала [PERSON], у звязку з чим звернулася до ММУ УМВС України в Миколаївській області за наданням допомоги у розвязанні зазначеної ситуації, що підтверджується листом міської комісії від 28 квітня 2015 року № 05 (а.с 31). З метою відпрацювання цього повідомлення за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 71 А, кв. 98 була направлена слідчо-оперативна група Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, але у звязку з відсутністю доступу до квартири та відмовою мешканців квартири спілкуватись, опитати [PERSON] за фактами, зазначеними в заяві позивача, не виявилося за можливе. Матеріали перевірки списані до справи. Зазначені обставини підтверджуються листом Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 04 червня 2015 року та висновком від 08 травня 2015 року (а.с. 32-33). 30 листопада 2015 року позивач виїхала за кордон за межі України і з того часу не поверталася, що підтверджується листом головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби від 22 травня 2018 року б/н (а.с. 24). 04 березня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 березня 2016 року серії І-ФП № 238888 (а.с. 57). Згідно з довідкою № 2473, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю „Центральний -1 31 жовтня 2017 року, станом на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані доньки [PERSON], [PERSON] та онук [PERSON] (а.с. 66). 06 листопада 2017 року відповідачі звернулися до Першої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину (а.с. 56) та заявою про згоду на визначення частки померлого спадкодавця у належному їм на праві спільної сумісної власності майні квартирі № 98 в будинку № 71 А по проспекту Центральному в м. Миколаєві у розмірі 1/3 (а.с. 55). Отже, спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] і складалася з 1/3 квартири за адресою: м. Миколаїв, проспект\~Центральний (попередня назва проспект Леніна), буд. 71 А, кв. 98, прийняли відповідачі. 10 травня 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до Першої миколаївської державної нотаріальної контори з питання прийняття позивачем спадщини за заповітом. 10 травня 2018 року завідувач Першою миколаївською державною нотаріальною конторою [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на підставі пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 травня 2018 року (а.с. 75). Отже, позивач пропустив строк для прийняття спадщини, у звязку з чим не має можливості прийняти спадщину і набути право власності на майно спадкодавця, охоплене заповітом. Натомість, спадщину за законом прийняли відповідачі як спадкоємці першої черги. На підставі вищенаведеного судом встановлено, що між сторонами існують спірні спадкові правовідносини, що виникли на підставі прийняття відповідачами спадщини та пропуском позивачем строку для прийняття спадщини після смерті їхньої матері [PERSON] Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України). Згідно з частиною третьою статтті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого сатттею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини четвертої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначеної вище правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, висновки якого є обовязковими для врахування судами на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України. Крім того, у пункті 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, до предмета доказування у цій справі відносяться обставини існування у позивача об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для прийняття спадщину у встановлений законодавством шестимісячний строк. Встановлені обставини справи та докази, що містяться у справі, не свідчать про наявність у позивача об'єктивних та непереборних труднощів для прийняття спадщини в установлений строк. Зокрема, суд не приймає аргумент позивача щодо неможливості отримання нею відомостей про смерть її матері протягом двох років з дати смерті. Наданими позивачем доказами не підтверджується, що позивачу чинилися непереборні перешкоди, які об'єктивно позбавляли позивача можливості в отриманні інформації про стан її матері. Позивач посилається на приховування відповідачами інформації про смерть її матері [PERSON] та перешкоди, які відповідачі чинили сину позивача [PERSON] у доступі до квартири та отримання інформації про стан [PERSON] Позивач посилається на аудіозаписи телефонних розмов як доказ створюваних відповідачами перешкод позивачу у спілкуванні з матір'ю. Згідно із частиною першою статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до частини першої статті 79 ЦК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Outcome: dismissed