Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

13.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 280000 грн., а також стягнути заборгованість за прострочення виконання грошового зобов'язання з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 15244 грн. 47 коп., три відсотки річних в сумі 11666 грн. 66 коп., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3069 грн. 12 коп. та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 850 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10.05.2011 року по місцю його проживання за усною домовленістю з відповідачкою він передав їй кошти в сумі 280000 грн., а відповідачка зобов'язувалась повернути ці кошти в строк до 10.03.2012 року, на підтвердження зобов'язання передала розпечатану на комп'ютері і власноручно підписану розписку, факт передачі грошей на розписці своїм підписом засвідчила свідок [PERSON] Під час судового розгляду позивач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог просив стягнути з відповідачки [PERSON] борг грошової позики в сумі 280000 грн., заборгованість за прострочення виконання грошового зобов'язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 11.03.2012 року по 30.06.2014 року в сумі 45484 грн. 47 коп., три відсотки річних за період з 11.03.2012 року по 01.07. 2014 року в сумі 18433 грн. 33 коп., пеню за обліковою ставкою Національного банку України за період з 11.03.2012 року по 01.07.2014 року в сумі 49786 грн. 30 коп., відсотки за користування чужими коштами за обліковою ставкою Національного банку України за період з 11.03.2012 року по 01.07.2014 року в сумі 26074 грн. 52 коп., судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3763 грн. 12 коп. та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 850 грн. В судовому засіданні позивач посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та невиконання відповідачкою свого зобов'язання, просив стягнути з неї на свою користь 90 000 грн. боргу. Відповідачка [PERSON] вимоги позову не визнала, пояснила, що 10.05.2010 року по місцю проживання позивача не перебувала, грошей у сумі 280000 грн. у позивача не позичала, розписку на комп'ютері не складала і не надавала позивачу. Вказувала, що раніше у позивача позичала кошти в сумі 70000 грн., які позивачу повернула. Вважала, що позивач склав розписку з метою заволодіння її бізнесом, так як сума позову відповідає вартості належного їй бізнесу, позивач раніше намагався сприяти іншим особам у захоплені її бізнесу та подав позов до суду знаючи, що вона виїхала на певний час за межі кордону України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає з таких міркувань. Відповідно до змісту позовної заяви та матеріалів справи позивач [PERSON] на підтвердження своїх доводів про те, що 10.05.2011 року в смт. Дашів [ADDRESS] він передав в борг відповідачці [PERSON] для розвитку підприємницької діяльності 280000 грн., а та зобов'язалася повернути їх йому до 10.03.2012 р., надав суду оригінал розписки позичальника від 15.10.2011 року та копію паспорта громадянина України позичальника. Розписка містить відомості про паспорт позичальника та присутність при перерахунку і передачі грошей свідка [PERSON], яка проживає [ADDRESS], та підпис цього свідка (а.с.а.с. 10,59). За висновком судово-технічної і почеркознавчої експертизи №528/529/14-21, проведеної 05.06.2014 року Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, розписка від імені [PERSON] від 15.05.2011 року виконана за допомогою електрофотографічної копії, в розписці присутні елементи монтажу, підпис від імені [PERSON] нанесений рельєфним кліше підпису-факсиміле, підпис від імені [PERSON] виконаний пастою кулькової ручки (а.с.а.с. 99-103). Спірні правовідносини регламентуються: - ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона передає другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознакам, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. - ст. 1047 ЦК України, яка визначає, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; - ч.1 ст. 1051 ЦК України, про те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Сукупний аналіз встановлених судом обставин та норм права, що їх регулюють свідчить, що вимоги позову є безпідставними, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, згідно вимог ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України на підтвердження його позовних вимог. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що 15.05.2011 року вона не укладала з [PERSON] договору позики на суму 280000 грн. підтверджуються висновком судової технічної і почеркознавчої експертизи про наявність у ній елементів монтажу та нанесення підпису від імені [PERSON] рельєфним кліше підпису - факсиміле. При відмові у задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті експертизи в сумі 1722 (одна тисяча сімсот двадцять дві) грн., по оплаті правової допомоги в сумі 1000 (одна тисяча) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved