Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

13.06.2017 р. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором на загальну суму 43 287,75 (сорок три тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 75 копійок. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 13.04.2007 р. укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 на рік, від суми залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання, за вказаним договором, належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.04.2017 р., перед позивачем, виникла заборгованість (по кредиту, процентам, пені, комісії і штрафам) у сумі 43 287,75 (сорок три тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 75 копійок. Позивач просить стягнути заборгованість з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення боргу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 600,00 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі /а. с. 19/. Відповідач в судове засідання не з'явився, від 26.04.2018 р. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі /а. с. 67/. 15.12.2017 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VII від 03.10.2017 р., на підставі якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Згідно підпункту 9 пункту 1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору слід керуватися Цивільним Кодексом України (далі за текстом - ЦК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНКом», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], на підставі Заяви і Умов та Правил надання банківських послуг від 13.04.2007 р. був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого позивач передав кредит відповідачу у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 місячних на суму залишку заборгованості за кредитом /а. с. 7, 8-18/. Згідно Заяви відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг та зобов'язалася дотримуватись Умов та правил надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту, позивач керувався п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку і без попереднього повідомлення Клієнта. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язався виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених наявним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язався сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Відповідно до п. 5.4 Розділу ІІ Умов та Правил користування платіжною карткою, строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячно за попередній місяць, строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH) /а. с. 8-13/. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 30.04.2017 р., з урахуванням заборгованості за кредитом, процентами, комісією, штрафами склала загальну суму 43 287,75 (сорок три тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 75 копійок /а. с. 4-6/. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За правилами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених Законом. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до Глави 6 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, відповідно до ст. 76ЦПК України. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-79 ЦПК України. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо обчислення строків давності, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена Законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 р. у справі №6-1457цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що був наданий позивачем, відповідач почала не виконувати свої зобов'язання перед позивачем з червня 2007 року, однак останнє погашення заборгованості за наданим кредитом відбулося у жовтні 2014 року /а. с. 4-6). Крім того, заперечень стосовно розрахунку суми позову відповідач не надала суду, заявою про застосування строків позовної давності фактично визнала позовні вимоги. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк /а. с. 12/. Відомості про звернення відповідача до позивача із заявою про припинення договору в матеріалах справи відсутні. В постанові Верховного Суду України від 18.06.2014 р. у справі №6-61цс14 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014 р., рішення якого є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суд зазначає, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 06.04.2016 р. у справі №6-2520цс15, від 05.04.2017 р. у справі №6-522цс17. Суд приходить до висновку, що оскільки відповідно до п. 5.4. Умов та Правил надання банківських послуг сторони встановили наступний порядок погашення суми основної заборгованості: щомісячно за попередній місяць, строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH), тому строк позовної давності необхідно обчислювати з 18.10.2014 р., а відповідно до вхідного штампу на позовній заяві ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду за захистом своїх порушених прав від 13.06.2017 р., тобто в межах строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Враховуючи, що на час пред'явлення позову договір продовжував діяти, підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності у суду не має. Крім того, судом встановлено, що відповідач продовжувала сплачувати заборгованість за кредитом до 18.10.2014 р., чим переривала строк позовної давності, у зв'язку з чим перебіг позовної давності починався заново. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України. За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди, відповідно до норм статті 638 ЦК України. Судом не встановлено, що позивач надав кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу був наданий кредит у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що бажаний кредитний ліміт складав 250,00 грн. До позову в якості доказу позивачем надані Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, тому суд позбавлений можливості з'ясувати, що саме зазначені Умови та Правила надання банківських послуг мала на увазі відповідач, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг/а. с. 8-13/. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі №6-2320цс16. Суд звертає увагу на ті обставини, що за даними виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору становить 43 287,75 (сорок три тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 75 копійок, однак позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що вказана заборгованість виникла саме по вище зазначеному кредитному договору б/н від 13.04.2007 р. (а. с. 7 з. б.). В судовому засіданні не встановлено, що відповідач 13.04.2007 р. дійсно отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. Суд не бере до уваги посилання позивача, як на обґрунтування позовних вимог, про отримання відповідачем кредитних коштів, що взагалі не підтверджується наданими до суду доказами. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом на загальну суму 43 287,75 (сорок три тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 75 копійок. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі ст. ст. 207, 257, 258, 259, 264, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed