Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

12 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 29 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №1484. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], 16.04.2008р.н. та [PERSON], 21.05.2011р.н. Разом з тим, подружнє життя не склалось через відсутність взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Вказане призвело до виникнення між ними непорозумінь та суперечок, які негативно на них впливають. Протягом останнього року вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Між ними втрачено почуття любові. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. У звязку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просила його розірвати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що вже тривалий час вони з відповідачем не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Вони неодноразово намагалися налагодити стосунки та зберегти сім»ю, однак бажаного результату досягнуто не було. Оскільки рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, строк на примирення просила не надавати. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Підтвердив, що з позивачкою не підтримують відносин, спілкуються лише з приводу виховання та утримання дітей. За час, який вони проживають окремо, остаточно дійшов висновку про неможливість збереження сім»ї. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 29 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №1484 (а.с.5). Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], 16.04.2008р.н. та [PERSON], 21.05.2011р.н. (а.с.9,10). Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. На даний час подружжя припинило фактичні шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім»ї неможливе, оскільки сім»я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved