Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

15.01.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до [PERSON], третя особа - [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2011 року, від якого має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] від попереднього шлюбу з [PERSON] має ще неповнолітню дитину [PERSON], на утримання якого з 07.06.2011 року сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Батько дитини не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього [PERSON], в зв'язку з чим вона просить стягнути аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. У судове засіданні позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити і провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач надав суду заяву, у якій позов визнав, просить суд розглядати справу у його відсутність. Третя особа, належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, у попереднє судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, а відповідач його визнав, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідив матеріали справи суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 грудня 2011 року позивачка уклала шлюб з відповідачем (а.с.3). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень відділу реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського управління юстиції м. Донецька 12.06.2012 року зроблений актовий запис № 380 (а.с. 4). З листопада 2013 року позивачка припинила з відповідачем шлюбні стосунки та перестала вести спільне господарство. Син мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України й ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку відхилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у грошовій і (або) натуральній формі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідач здатен надати матеріальну допомогу неповнолітньої дитини, позов про стягнення з нього аліментів визнає. Оцінивши представлені сторонами відповідно ст. 60 ЦПК України докази, суд вважає, що [PERSON] не виконує щодо неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки. Беручи до уваги вищевикладені обставини, сімейний й майновий стан відповідача, визнання позову відповідачем, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку /доходу/ до досягнення дитиною повноліття, але не меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно зі ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судові видатки у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. належать до стягнення з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved