Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

12 квітня 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 14 березня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредит в сумі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, посилається на те, що цим договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а відповідно до п. 5.12 Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідачка ознайомлена, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не поінформує іншу про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на той же строк. Оскільки станом на 31 грудня 2015 року у відповідачки мається заборгованість на загальну суму 13670,98 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1496,23 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 8397,56 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2650 грн., та штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 вищевказаних Умов: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 627,19 грн. - штраф (процентна складова), то позивач просить стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та 1378 грн. витрат по оплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги, просить суд розглянути справу без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, хоча про місце й час розгляду справи була повідомлена належним чином, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану справу в заочному порядку на підставі наявних у ній письмових доказів. Також зважаючи на те, що розгляд справи відбувається за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України судом не здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, з кредитного договору без номера від 14 березня 2013 року вбачається, що в цей день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, за яким остання отримує в кредит гроші в сумі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Із заяви [PERSON] від 14.03.2013 р. вбачається, що вона згодна, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (надалі Умови), а також Тарифами банку, становить укладений між нею та банком кредитний договір, і зобовязується своєчасно погашати кредит. Надання кредиту у вигляді ліміту на платіжну карту це окремий вид користування коштами, наданими в кредит. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором без номеру, укладеного 14.03.2013 р. між банком та [PERSON], вбачається, що останній платіж в сумі 110 грн. відповідачка сплатила 22 липня 2013 року, а станом на 31.12.2015 р. загальна заборгованість за цим кредитним договором становить 13670,98 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1496,23 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 8397,56 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2650 грн., та штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 вищевказаних Умов: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 627,19 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого\~\~сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. А статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до п. 5.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії\~\~договору, він автоматично пролонгується на такий же строк (а.с. 22). Відповідачкою не надано доказів про те, що дія вищевказаного кредитного договору за її ініціативою та у спосіб, передбачений п. 5.12 Умов, була припинена, тому суд вважає, що кредитний договір від 14 березня 2013 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення й по теперішній час. Крім того, пунктом 2.1.1.7.6 вищезгаданих Умов передбачено, що за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. (а.с. 18). Така домовленість сторін цього договору не суперечить положенням ст. 549 ЦК України та не свідчить про подвійну відповідальність за одне й те саме правопорушення. Таким чином, фіксована та процентна частина штрафу є складовими передбаченої договором санкції і один одного не взаємозамінюють. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки штрафів є необґрунтованими з огляду на таке. Так, відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А умовами кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 12). Поряд з цим, вищевказаними Умовами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Зважаючи на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Така правова позиція висловлена й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, який за правилами ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В той же час, повідомляючи про розгляд справи на 08 червня 2016 року суд пропонував позивачунадати пояснення щодо розрахунку заборгованності відповідачки, оскільки за змістом позовної заяви з неї серед іншого підлягає стягненню заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2650 грн., в той же час згідно розрахунку заборгованості ця сума значиться лише як заборгованість за комісією, однак позивачем ніяких пояснень надано не було. Тому, враховуючи, що докази у справі подаються сторонами, а позивачем не було надано підтвердження щодо розрахунку заборгованності, яку саме заборгованість має відповідачка за пенею чи комісією, та виходячи зі змісту умов кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», суд приходить до висновку, що вищезазначена сума 2650 грн. є саме пенею. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки штрафів. Відповідно до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, і якщо договором встановлений обовязок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини банк вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідачка не виконала умов договору і кредит не повернула та не надала суду доказів, що ставила питання про визнання недійсними окремих положень договору й не оспорювала розрахунок заборгованості, то виходячи із вимог вищевказаних Законів, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором за вирахуванням штрафів, а саме, на загальну суму 12543,79 грн. (13670,98 1127,19 = 12543,79). Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (12543,79 х 100 : 13670,98 = 92), то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача 1267,76 грн. судових витрат по оплаті судового збору (1378 х 92 : 100 = 1267,76). На підставі ст.ст. 526 527, 530, 549, 651, 654, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved