Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

15.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому пояснив, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Через деякий час після розірвання шлюбу сторони помирилися та перебували у фактичних шлюбних відносинах. У цей час, [INFO] року в них народився син - [PERSON]. У 2012 році сторони припинили фактичні шлюбні відносини та сумісне проживання. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач інших дітей не має, є працездатним. Позивач не має можливості утримувати дітей самостійно, в зв'язку з чим вона звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання надала заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без її присутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням в газеті «Запорізька правда» від 15.02.2014 року, будь-яких заяв про розгляд справи в його відсутність, клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши заяву позивача, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону, обґрунтований письмовими доказами та визнається відповідачем. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.10.2011 року, який було розірвано 20.04.2004 року (а.с.3,4). Сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6), які проживають з позивачкою (а.с.7), у зв'язку із чим суд дійшов висновку, що вони знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд приймає до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, позивачки та відповідача. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги ч.ч.2-3 ст. 183 СК України передбачають порядок стягнення аліментів на двох на більше дітей, який суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку. Приймаючи до уваги всі обставини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття найстаршої дитини, а саме [PERSON], [INFO], а надалі, у разі відсутності звернень до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, аліменти з відповідача стягувати на користь позивачки на утримання [PERSON], [INFO] з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно штампу вхідної кореспонденції позов пред'явлено 15.01.2014 року (а.с.1). Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Витрати по оплаті судового збору в дохід держави суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved