Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

14 червня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.08.2010 і до 17.11.2015 вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Тарутинського районного суду Одеської області, від якого вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю тазнаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини не надає, звернення позивача з проханням сплачувати аліменти залишені позивачем без задоволення, тож позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, тож позивач просить стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2018 року позовна заява залишена без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.. 175 ЦПК України. 31 липня 2018 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та подано позовні матеріали у відповідності до вимог ст.. 175 ЦПК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено проведення засідання на 26 листопада 2018 року о 11 год. 00 хв. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву та заяву, в яких позовні вимоги визнав частково, просив суд стягувати з нього аліменти у розмірі 1500,00 грн., посилався на те, що він офіційно працевлаштований та працює в ТОВ «Іпріс-Профіль», має щомісячний дохід, тож аліменти повинні стягуватись у частці від заробітку, також зазначив, що має на утриманні непрацездатну мати. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2010 року, який був розірванийрішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року у справі № 514/1083/15-ц. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Додатковим рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 19 серпня 2016 року у справі № 514/1083/15-ц, визначено місце проживання доньки [PERSON] разом із матір`ю, які згідно довідки № 526 від 01.06.2018 зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 158 від 20.06.2018 позивач працює на посаді палатної медсестри гастрологічного відділення ДУ «Бендерська центральна міська лікарня» та отримує заробітну плату. Згідно довідок від 23.11.2018 № 23/1-11-18, від 27.05.2019 № 27/1-05-19 відповідач [PERSON] з 11.05.2018 працює в ТОВ «Іприс-Профіль» на посаді укладальник-пакувальник та отримує заробітну плату. Зі свідоцтва про народження відповідача серії [NUMBER] вбачається, що його матір`ю зареєстрована [PERSON] , яка є пенсіонером згідно посвідчення № [NUMBER] . Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно пунктів 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст. ст. 8 , 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня становить 2027,00 грн., з 1 липня - 2118,00 грн., з 1 грудня - 2218,00 грн. Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Згідно змісту ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Як роз`яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст. 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, а також з урахуванням того, що відповідач є здоровим та працездатним, суд приходить до висновку, що він може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки. Відповідачем в ході розгляду справи надано суду докази , що на його утриманні перебуває мати - пенсіонерка, та, що його заробітна плата щомісяця змінюється, що враховується судом при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем не надається матеріальна допомога на утримання дитини, він має мінливий щомісячний дохід, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, який постійно зростає та стягує з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1750,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати із дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у відповідності до ст.. 141 ЦПК України стягується з відповідача на користь державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: partial