Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

12 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] .. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] , матір малолітньої [PERSON] , проживала однією сім`єю з відповідачем та одночасно мала стосунки з ним. [INFO] у [PERSON] народилася донька [PERSON] . В подальшому матір дитини залишила її, і він по теперішній час опікується нею. Лише влітку 2018 року від матері дитини він дізнався, що у свідоцтві про народження батьком останньої записаний відповідач. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни в актовий запис про народження. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. В минулих судових засіданнях позивач та його представник повністю підтримали заявлені вимоги. Відповідач та третя особа будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Згідно зі ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 березня 2012 року, виданого Покровською сільською радою Очаківського району Миколаївської області, актовий запис № 1, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). У відповідності до ухвали суду від 16 грудня 2019 року у даній справі за клопотанням представника позивача було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизущодо встановлення батьківства позивача. Згідно з повідомленням судового експерта за № 356-02 від 19 лютого 2020 року проведення вищевказаної експертизи можливе лише при одночасному прибутті позивача, дитини та її матері. Отже, враховуючи відсутність відомостей про місцезнаходження матері дитини, експертизу було залишено без виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 92 ЦПК України передбачено, що сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Так, за згодою позивача [PERSON] , його було допитано в судовому засіданні в якості свідка. З його показань вбачається, що мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] з 2008 по 2012 рік проживала з відповідачем і одночасно мала інтимні стосунки із ним. Після народження дитини вони стали проживати разом, а через рік мати залишила дитину на нього та самоусунулась від її виховання. Викладене узгоджується як з показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили суду, що малолітня [PERSON] з моменту свого народження по теперішній час проживає з позивачем та його батьками, позивач постійно опікується дитиною і вважає її своєю донькою, так і з письмовими документами справи, а саме довідкою про склад сім`ї позивача № 158 від 16 липня 2018 року (а. с. 7) та довідкою № 432 від 08 серпня 2018 року, виданою Підстепненською сільською радою Олешківського району Херсонської області (а. с. 8). У відповідності до ч. 2 ст. 129 СК України до вимог про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В той же час визнання ЦК України основним актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 4 ЦК України) не означає безумовного надання йому у всіх випадках вищої юридичної сили порівняно з іншими законами. Відповідно до сімейних правовідносин як спеціальний закон належить застосовувати СК України, який не містить аналогічної ст. 267 ЦК України норми, яка б встановлювала застосування позовної давності за заявою сторони у спорі. У судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що позивач лише влітку 2018 року дізнався про своє батьківство щодо малолітньої [PERSON] , тобто пропустив передбачений законом строк для звернення до суду для вирішення питання про визнання батьківства. Однак враховуючи відсутність заяв від сторін у спорі щодо застосування судом позовної давності, з метою забезпечення повноцінної сім`ї в правовому значенні, а також можливості реалізації дитиною своїх прав у майбутньому, суд вважає за можливе поновити позивачу строк для звернення до суду з позовом про визнання батьківства. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 134 СК України рішення суду є підставою для внесення змін до актового запису про народження та видачі нового свідоцтва про народження. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved