Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

14.03. 2012 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, визнання нечинною розписки. У позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним договір позики між [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з його безгрошовістю; визнати нечинною розписку, видану [PERSON] на ім'я [PERSON]. У позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог позивач покликається на наступні обставини: позивач [PERSON] написала розписку про отримання від відповідача у позику грошові кошти у сумі, еквівалентній 558 000 гривень. Однак, факти, викладені в розписці, не відповідають дійсності, а сама розписка була написана під впливом погроз, психічного та фізичного тиску та насильства. З цього приводу [PERSON] неодноразово зверталася у правоохоронні органи із заявами та скаргами. [PERSON] не отримувала від [PERSON] грошові кошти у сумі 558 000 гривень, ця сума є явно надуманою. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте прибув її представник [PERSON], який заявлені позивачем позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні наведеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоч була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення заочного судового розгляду справи, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із наведених вище норм матеріального права слідує, що укладення договору позики може бути підтверджено письмовим доказам розпискою. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. В матеріалах справи (т. 1 а.с. 126) знаходиться копія розписки [PERSON] про отримання грошових коштів від 28.04. 2006 року (далі розписка). На вимогу суду представниками позивача оригінал такої розписки не представлений, відомості про те, що такий оригінал існує. Відповідно до вимог ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~\~ Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за\~\~ законом\~\~\~\~повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Враховуючи положення ч. 2 ст. 59 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 218 ЦК України факт виконання умов договору позики повинен бути підтверджений письмовими або іншими доказами, крім пояснень сторін та показань свідків. Враховуючи зазначені вище норми права, з урахуванням ненадання сторонами суду оригіналу боргової розписки, суд прийшов до висновку, що сторонами процесу всупереч вказаних вище норм процесуального закону не доведено перед судом факту укладення оспорюваного правочину. Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed