Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

13 жовтня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхнього малолітнього сина-інваліда [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і аліменти на її утримання, як матері дитини-інваліда, з якою вона постійно проживає, протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. та судові витрати пор справі, мотивуючи це тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем згідно рішення Овідіопольського р/с Одеської області від 04.06.2014 р., яке набрало законної сили 16.06.2014 р., відповідач не приймає жодної участі у житті та утриманні свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства з діагнозом : дитячий церебральний параліч, спастична диплегія, затримка психо-мовного розвитку (код G80.1), що підтверджується відповідними медичними висновками та виписками із медичної картки амбулаторного хворого, і який на сьогодні потребує реабілітації, санаторно-курортного лікування, спеціальних масажів, занять у модульній та сенсорній кімнатах, а також електро-процедур та монтессорі-терапії та не може обходитися без постійного стороннього догляду. Позивачка в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надавши до суду письмове клопотання, в якому позов підтримала у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 37,39). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відмітками про вручення судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 35,38). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Стаття 88 СК України передбачає - якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. У відповідності до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів - продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Стаття 80 СК України передбачає аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Статтею 185 СК України передбачено той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), розмір яких, у разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме : стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей і т.і. Суд встановив, що після розірвання шлюбу між сторонами по справі згідно рішення Овідіопольського р/с Одеської області від 04.06.2014 р., яке набрало законної сили 16.06.2014 р., відповідач не приймає жодної участі у житті та утриманні свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], який народився у шлюбі сторін і є інвалідом дитинства з діагнозом : дитячий церебральний параліч, спастична диплегія, затримка психо-мовного розвитку (код G80.1), що підтверджується відповідними медичними висновками та виписками із медичної картки амбулаторного хворого, і який на сьогодні потребує реабілітації, санаторно-курортного лікування, спеціальних масажів, занять у модульній та сенсорній кімнатах, а також електро-процедур та монтессорі-терапії, на проведення яких потрібні значні грошві кошти, яких позивачці не вистачає та дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду (а.с. 6-32). Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим позов в цій частині, який підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їхнього малолітнього сина-інваліда [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та аліментів на утримання позиачки, як матері дитини-інваліда, з якою вона постійно проживає, протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. Однак, в частині стягнення на користь позивачки судового збору слід відмовити, адже згідно Закону України «Про судовий збір» остання звільнена від сплати судового збору і у відповідності до приписів ст. 88 ЦПК України сума судового збору у даному випадку стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: partial