Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

13.04.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою та зобов'язання укладення окремих договорів про сплату житлово-комунальних послуг, стягнення грошових коштів за користування власністю та грошей за несплачені житлово-комунальні послуги, після уточнення якого просять визначити порядок користування площею квартири під № [ADDRESS], яка була залишена в загальному користуванні, наступним чином: - зобов'язати [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] встановити на кухню площею 6,8 кв.м., окрему газову плиту та окремий газовий лічильник; - зобов'язати [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] встановити на кухню площею 6,8 кв.м., окрему кухонну мийку та окремий лічильник на споживання води; - зобов'язати [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] встановити в ванній кімнаті площею 2,5 кв.м., окрему душову кабіну та встановити окремий лічильник на споживання води; зобов'язати [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], укласти з Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» окремий Договір на опалення за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], укласти з ТОВ «ШФОКС» окремий Договір на споживання води за адресою [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], укласти з ПАТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» окремий Договір на споживання світла за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], на користь [PERSON] та [PERSON], грошові кошти за несплачені комунальні послуги в розмірі 5 269, 70 (п'ять тисяч двісті шістдесят дев'ять гривень 0,70 копійок); стягнути з [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], на користь [PERSON], грошові кошти за користування площею у вигляді 9,4 кв.м., які належать [PERSON] на підставі Договору дарування від 20.01.2010р. в розмірі 22 503,60 (двадцять дві тисячі п'ятсот три гривні 0, 36 копійок); зобов'язати [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], здійснювати щомісячну компенсацію користь [PERSON], за користування площею, у вигляді 9,4 кв.м які фактично належать [PERSON] на підставі Договору дарування від 20.02.2010 року, у загальному розмірі 1 500, 24 (одна тисяча п'ятсот гривень 0,24 копійок), мотивуючи позовні вимоги тим, що Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2015 року, у цивільній справі № 520/5435/15-ц за позовом [PERSON], яка діяла особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи Органи опіки та піклування Київська районна адміністрація Одеської міської рад, комунальне підприємство житлово-комунальний сервіс «Чорноморський» про визнання порядку користування квартирою, зміну договору найму та розподілу особових рахунків, було вирішено порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON] в особисте користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м а [PERSON] виділити в особисте користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м, а кухню площею 6,8 кв.м, ванну кімнату площею 2,5 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, коридор площею 7,5 кв.м, вбудовану шафу площею 0,4 кв.м, балкон (лоджію) площею 0,9 кв.м залишити в загальному користуванні. Також, було вирішено розподілити особовий рахунок за вказаною квартирою між [PERSON] та [PERSON], згідно визначеного порядку користування. Згідно Договору дарування від 20.02.2010 року, [PERSON] належить 3/4 квартири [ADDRESS], що в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 48,5 кв.м. Частка [PERSON] складає 36,3 кв.м. Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2015 року, у цивільній справі № 520/5435/15-ц, [PERSON] виділено в особисте користування житлову кімнату 12,0 кв.м та в загальному користуванні залишена нежитлова площа вказаної квартири. Однак, [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], користується площею 21,5 кв.м, з яких 9,4 кв.м, на підставі Договору дарування від 20.02.2010 року, належать [PERSON]. Так, з 01 січня 2016 року та по теперішній час, [PERSON], який діє особисто та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], користується площею 9,4 кв.м, згідно звіту про визначення вартості оренди 194/100 частин двокімнатної квартири площею частини 9,4 кв.м за адресою: [ADDRESS], складеного ТОВ «ПОЛОНІЯ-2006» вартість вказаної площі складає 1 500, 24 (одна тисяча п'ятсот гривень 0,24 копійки) за один місяць. Отже за 15 місяців користування площею 9,4 кв.м, які належать [PERSON], складає 22 503, 60 гривень. Рішенням суду набрало законної сили, в подальшому стороною Позивачів виконується у повному обсязі. Але, встановлений порядок користування порушує право власності Позивача [PERSON], щодо наявного права власності на майно, а відтак з боку Відповідача має бути компенсоване надлишкове користування площею, яка фактично належить [PERSON] Позивачі постійно знаходяться у жахливому моральному стані, тому що кожного дня із Відповідачем виникають сварки, суперечки з приводу користування площею, яка була залишена в загальному користуванні та з приводу укладання окремих договорів на споживання води, світла, газу та опалення, задля сплати лише за споживанні кожним послугами., наявне стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні уточнені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON], діючий в особистих інтересах та в інтересах дочки [PERSON], та його представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, підтримуючи надані суду заперечення проти позову, позовні вимоги не визнали взагалі та просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи ТОВ «Інфокс» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду представником було надано заперечення проти позову, в яких представник третьої особи просить відмовити у позові. Представник третьої особи КП «Теплопостачання м.Одеси» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, однак до суду надано письмові пояснення щодо позову, в яких останній просить в позові відмовити. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд при постановленні рішення вирішує, зокрема, питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Саме на сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], та відповідач [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS]. На підставі договору дарування від 20.10.2011 року [PERSON] (батько) передав безоплатно у власність (подарував), а його неповнолітня донька [PERSON] прийняла в дар 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48,5 кв. м., в тому числі житловою площею 29,4 кв. м. Інші 3\\4 квартири належать відповідачу [PERSON] на підставі Договору дарування від 20.02.2010 р. У відповідності до Технічного паспорту від 13.09.2011 р. квартира розташована на 5 поверсі 9 поверхового будинку, загальною площею 48,5 кв.м., з яких 18,2 кв.м. - підсобні, житлова - 29, 4 кв.м., яка складається з двох ізольованих кімнат 17,4 кв.м. та 12,0 кв.м. Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 17.09.2015 року встановлений порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON] в особисте користування житлову кімнату площею 12,0 кв.м, а [PERSON] виділено в особисте користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м, а кухню площею,7,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,5 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, коридор площею 7,5 кв.м, вбудовану шафу площею 0,4 кв.м, балкон (лоджію) площею 0,9 кв.м, залишені в загальному користуванні; розподілено особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] згідно визначеного порядку користування. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.03.2014 року усунуті перешкоди у здійсненні неповнолітньою [PERSON], [INFO], та її батьками [PERSON] та [PERSON], права в користуванні та розпорядженні квартирою № [ADDRESS] зі сторони [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], та інших осіб; вселено неповнолітню [PERSON], [INFO], та її батьків [PERSON] та [PERSON] у квартиру [ADDRESS]; зобов'язано [PERSON], [PERSON], та інших осіб в подальшому не чинити перешкоди у здійсненні неповнолітньою [PERSON], [INFO], та її батьками [PERSON], [PERSON], права в користуванні та розпорядженні квартирою № [ADDRESS]; зобов'язано [PERSON], [PERSON], надати неповнолітній [PERSON], [INFO], та її батькам [PERSON] та [PERSON], ключі від квартири [ADDRESS] та визначений порядок користування квартирою № [ADDRESS], загальною площею 48,5 кв.м., шляхом виділення: неповнолітній [PERSON], [INFO], та її батькам [PERSON] та [PERSON], - кімнати площею 17,4 кв.м., а [PERSON], [PERSON] - кімнати площею 12,0 кв.м.; залишити у спільному користуванні інші приміщення, а саме: кухню площею 6,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,4 кв.м., балкон(лоджія) площею 0,9 кв.м. Однак Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22.10.2014 року рішення Київського районного суду м.Одеси від11.03.2014 року в частині задоволення позову відносно визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] загальною площею 48,5 кв.м, шляхом виділення: неповнолітній [PERSON] кімнати площею 17,4 кв.м, а [PERSON], [PERSON] кімнати площею 12,0 кв.м, залишити у спільному користуванні інші приміщення, а саме: кухню площею 6,8 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, туалет площею 1,0 кв. м, коридор площею 7,5 кв.м, вбудована шафа площею 0,4 кв.м, балкон ( лоджія) площею 0,9 кв.м, скасовано та в цій частині позову відмовлено,в іншій частині зазначене рішення залишено без змін. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст.319,358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Відповідно до роз`яснень, у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. [PERSON] з сім'єю вселився у спірну квартиру фактично лише у грудні 2015 року, підтвердженням чого є Акт державного виконавця Київського ВДВС у м. Одесі та Постанова про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2015р. Відтак, відповідач у спірній квартирі не проживав до грудня 2015 року та не міг вважатись споживачем комунальних послуг до цього часу. Крім того, навіть після примусового вселення у спірну квартиру, відповідач там не проживав жодного дня та не проживає по теперішній час, через продовження перешкод у здійсненні такого права з боку позивачів, повторної заміни замків. Проте, з метою досягнення згоди в частині володіння та користування спільною власністю, в лютому 2015 року [PERSON] зверталась до [PERSON] із пропозицією про визначення порядку користування квартирою та порядку сплати за комунальні послуги. Втім, жодної відповіді від відповідача не отримала, що свідчіть про небажання самої [PERSON] врегулювати дане питання та спростовую обгрунтування позову в частині створення перешкод у користуванні квартирою та несплаті за комунальні послуги з вини [PERSON] В той же час, [PERSON] жодного разу не зверталась до відповідачів із подібними пропозиціями та вимогами сплачувати будь-які квитанції за комунальні послуги. Позовні вимоги в частині сплати за комунальні послуги обґрунтовуються позивачем ст. 360 ЦК України, згідно якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Тобто, з урахуванням того, що [PERSON] належить 1\\4 частки у справі спільної власності на квартиру [ADDRESS], [PERSON] має обов'язок зі сплати за комунальні послуги з розрахунку 1\\4 від їх загальної вартості. З позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається складових розрахунку суми у 5 269,7 грн., яку позивач вимагає стягнути з відповідача в рахунок погашення заборгованості зі сплати за комунальні послуги, а також позивач зазначає, що відповідачі повинні сплатити частину вартості комунальних послуг з 2011 року, коли фактично останні вселились до квартири у грудні 2015 року, тобто відповідач не користувався житлово- комунальними послугами. Позивач вимагає стягнути з [PERSON] компенсацію за користування 9,4 кв.м у спірній квартирі, які належать на праві власності [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги ч.3 ст. 358 ЦК України. Так, згідно ч. З ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Тобто, відповідна правова норма закріплює право співвласника на отримання компенсації в рахунок зменшення його частки у праві власності, при якій останній позбавляється реальної можливості володіти та користуватись тією часткою яка йому належала відпочатку. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2015 р. у справі № 520\\5435\\15-ц визначено лише порядок користування квартирою шляхом виділення в особисте користування неповнолітній [PERSON] та її батькам [PERSON] та [PERSON] - кімнати площею 12,0 кв.м., а [PERSON] - кімнати площею 17,4 кв.м.; залишено у спільному користуванні інші приміщення, а саме: кухню площею 6,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,4 кв.м., балкон(лоджія) площею 0,9 кв.м. В перерахунку на квадратні метри 1\\4 частки у праві власності на спірну квартиру загальною площею 48,5 кв.м., що належить [PERSON], становить 12,1 кв.м. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 17.09.2015 р. [PERSON] виділено в особисте користування житлову кімнату розміром 12,0 кв.м. Тобто, [PERSON] не отримала в особисте користування більше, ніж становить її частка у справі спільної власності та не позбавила [PERSON] права володіння та користування будь-якою площею у спірній квартирі. В той же час, усі інші приміщення залишені судом у спільному користуванні. При цьому, суд не вирішував питання про зміну часток у праві власності на спірну квартиру або про поділ її в натурі або про позбавлення [PERSON] права володіння та користування будь-якими частинами спірної квартири. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного в Постанові від 17.02.2016 р. по справі № 6-1500цс15, «при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.» Згідно правового висновку Верховного суду України, викладеної в Постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 «Виходячи з аналізу зазначеної правової норми (ст.358 ЦК України) слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передасться частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок». За таких обставин, застереження ч.3 ст. 358 ЦК України про отримання компенсації співвласником разі неможливість володіти та користуватись спільним майном в межах частки [PERSON] не знайшло свого підтвердження, а тому позовні вимоги про стягнення компенсації не підлягають задоволенню. Згідно п.3,5 Постанови КМУ від 26.07.1999р. №1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення» у разі коли об'єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропостачальник укладає договір з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі. У разі розташування об'єктів побутового споживача за різними адресами побутовий споживач повинен укласти окремий договір щодо кожного об'єкта. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2003 р. взагалі не передбачено можливості встановлення декількох засобів обліку наданих послуг в один об'єкт споживання. Згідно п. 10 Правила постачання природного газу, затвердженого Постановою КМУ за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об'єкт побутового споживача перебуває у власності кількох осіб, договір укладається з одним із співвласників, за умови письмової згоди усіх співвласників, про що робиться відмітка в договорі. За таких обставин, враховуючи надані заперечення та пояснення на позов, позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed