Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

14.01.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що відповідно до умов договору безпроцентної позики грошей від 23.05.2018 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв гроші в сумі 1 040 000 грн. з зобов`язанням їх повернути не пізніше 23.07.2018 року. Однак станом на 12.01.2021 року відповідачем позику не повернуто. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 1 269 942,27 грн., з яких: 1 040 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 152 754,32 грн. - інфляційні нарахування, 77 187,95 грн. - 3 % річних, а також сплачений судових збір - 11 350 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, встановленому процесуальним законом. Представником позивача через канцелярію суду було подано клопотання, з якого вбачається, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від відповідача жодних заяв та клопотань не надходило. Відзив, для подання якого на протязі тривалого часу у підготовчих засіданнях судом оголошувалися перерви у розгляді справи, подано так не було. Крім того, слід також врахувати, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вбачається, що справа перебуває в провадженні суду з січня 2021 року, про що відповідач обізнаний, однак, при цьому, не скористався правом на правову допомогу, часу для формування правової позиції за даним спором та її висловлення у сторони було достатньо. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Отже, позивачі та відповідачі мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, на захист своїх інтересів державою, у тому числі і право на своєчасний розгляд справи судом. Враховуючи викладене та виходячи з визначених у ст. 2 ЦПК України завдань та основних засад цивільного судочинства, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторони відповідача. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 23.05.2018 року між сторонами був укладений договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв гроші у сумі 1 040 000 грн. з зобов`язанням їх повернути у визначені цим договором строки і порядку. За п. 1 б) остаточний розрахунок суми позики має бути здійснено не пізніше 23.07.2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В умовах договору зазначено, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, а також зазначено, що позика вважається повернутою в момент зарахування її на банківський рахунок позикодавця. Жодних заперечень стосовно вказаних обставин щодо отримання відповідачем коштів від сторони відповідача не надходило, доказів що свідчили б про виконання ним зобов`язань не подано. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У визначені договором позики строки та станом на день подачі позову до суду відповідачем не повернуто надані йому в позику грошові кошти у розмірі 1 040 000 грн. Положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому підлягає стягненню з [PERSON] заборгованість за договором безпроцентної позики від 23.05.2018 року в розмірі 1 040 000 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 152 754,32 грн. та три проценти річних - 77 187,95 грн. за розрахунком, наданим стороною позивача у позовній заяві, який відповідача вимогам закону та не спростований стороною відповідача. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 11 350 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved