Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

12 жовтня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 5 липня 2012 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 7 вересня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 15900 грн. 04 коп., з яких: 13705 грн. 69 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 13705 грн. 69 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2163 грн. 79 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 0 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 30 грн. 56 коп. - нарахована пеня; 0 грн. 00 коп. - нарахована комісія, яку разом із судовим збором банк просив суд стягнути з відповідача. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив ним не поданий. Тому, зважаючи на наявну в матеріалах справи згоду позивача про можливість розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 5 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 14). В анкеті-заяві не вказана сума бажаного кредитного ліміту, тип кредитної картки, термін дії, розмір відсотків за користування кредитом або інші умови кредитування. До позовної заяви позивачем також додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 15-41). Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом 7 вересня 2020 року становить 15900 грн. 4 коп., з яких: 13705 грн. 69 коп. - заборгованість за тілом кредиту (прострочене тіло кредиту), 2163 грн. 79 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 30 грн. 56 коп. - пеня (а.с. 5-11). При вирішенні даного спору суд виходить з наступних положень закону. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Висновки суду по суті спору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При цьому судом враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Установивши обставини того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, суд приходить до висновку, що їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 5 липня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати пені. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, зокрема, заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) у розмірі 13705 грн. 69 коп., для підтвердження чого надав відповідні розрахунки заборгованості. Як убачається з наданих розрахунків та виписки по банківському рахунку, за період з 5 липня 2012 року по 7 вересня 2020 року [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується відповідними сумами у графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» (загальна сума витрачених коштів становить 25054 грн. 53 коп.), а також здійснював погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 29649 грн. 94 коп., що підтверджується відповідними сумами у графі «Сума коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості» (а.с. 5-6, 7-10, 11-12). Відтак, фактично отримані та використані [PERSON] кредитні кошти добровільно повернуті банку у повному обсязі. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є необґрунтованими. Крім того, з наданих АТ КБ «ПриватБанк» розрахунків вбачається, що банк нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом і погашав за рахунок кредиту та нараховував пеню (а.с. 5-6, 7-10, 11-12). Але при цьому ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та такий порядок погашення відсотків за рахунок тіла кредиту сторони в письмовому вигляді не погоджували. Також сторони не погоджували сплату пені. На цій підставі позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом і пені є також необґрунтованими. Разом з позовною заявою представником позивача було подано клопотання про огляд веб-сайту, а саме представник позивача просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк». Вирішуючи заявлене клопотання суд виходить з того, що позивач не обґрунтував підстав, з яких виникла потреба судом оглядати веб-сайт, і в чому полягають складнощі позивача у наданні суду електронного доказу, як того вимагає ст. 100 ЦПК України. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення клопотання про огляд веб-сайту відсутні. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed