Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

13.01.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], та просив ухвалити рішення яким визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщення у житловому домі за адресою: Донецька область, м. Часів Яр, вул. Виноградна, 38. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що за вищевказаною адресою позивач зареєстрований разом з дружиною - [PERSON], [INFO], донькою [PERSON], [INFO], та сином (відповідачем) [PERSON], [INFO]. Будинок за адресою: м. Часів Яр, вул. Виноградна, 38, належить позивачу на праві власності на нерухомого майно на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.09.2003 року. В цьому будинку зареєстрований відповідач, але жилим приміщенням не користується, оплату комунальних послуг не проводить, оскільки [PERSON] виїхав до Росії у січні 2013 року і до теперішнього часу перебуває там, але адреса його місцеперебування та знаходження мені не відома. З того часу до дому відповідач не приїжджав та про своє місцезнаходження не повідомляв. Відповідач [PERSON] не проживає у домі і не користується ним без поважної причини з січня 2013 року. Позивачу доводиться нести додаткові витрати на утримання будинку у звязку із тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих осіб, тому відповідач звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні на підставах, викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечували. \~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою його реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення\~\~про причину неявки\~\~до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до\~ст. 224-228 ЦПК України. \~\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Часів Яр, вул. Виноградна, буд. 38, який належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.09.2003 року, посвідчений виконуючим обовязки державного нотаріуса Часів-Ярської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1397, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1606762 від 30.09.2003 року (арк.с.9-11). Відповідно до свідоцтва про народження серії VIII-НО № 267257, [PERSON], який народився 05.01.1990 року, є сином [PERSON] та [PERSON] (арк.с.12). У домовій книзі для прописки громадян, які мешкають в будинку № 38 по вул. Виноградна м. Часів Яр зазначено, що у вказаному будинку прописані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (арк.с.5-7). Згідно акту від 30.12.2015 року, виданого головою квартального комітету № 8 м. Часів Яра [PERSON], було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], та в присутності свідків сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за вищезазначеною адресою [PERSON] фактично не проживає з січня 2013 року, також вказаний факт не проживання підтверджується довідкою від 12.02.2016 року, яка надійшла на запит суду (арк.с.8,40). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що майже 3 роки не бачили сина позивача, [PERSON], що він не проживає разом із сімєю, причини їм невідомі, оскільки відповідач вже повнолітня людина. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації, за адресою: Донецька область, м. Часів Яр, вул. Виноградна, 38, з січня 2013 року не проживає. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved