Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

13 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду із позовною заявою, в якій прохав визнати незаконною і скасувати нараховану старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Козельщинського районного управління юстиції заборгованність за період з 2000 по 2013роки станом на 31.08.2014року у розмірі 26431,65грн за виконавчим листом № 2-14/2000, виданим на підставі рішення Козельщинського районного суду Полтавської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] народження. При цьому вказував, що в провадженні відділу перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача але не менше половини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно. Він не працював на час стягнення аліментів і не працює в даний час, утримує домашнє господарство, за рахунок якого існує його сім»я, що складається із дружини і трьох дітей. Він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] третій особі, виходячи із своїх можливостей, але в розмірі, що перевищує мінімальний розмір аліментів, встановлений судовим рішенням, що підтвердив відповідачу розписками стягувача, і вважає, що заборгованість нарахована без належних підстав і підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] позов підтримували, вважали такою, що нарахована без законних підстав, заборгованість позивача перед третьою особою і прохали її скасувати, вважали, що державний виконавець не мав права нараховувати заборгованість по аліментам, виходячи із середнього заробітку некваліфікованого працівника по району, так як цим змінив мінімальний розмір аліментів, визначений судовим рішенням в застосував норму Сімейного кодексу України, яка не має зворотної дії у часі, так як погіршує правове становище позивача. Представник відділу виконавчої служби Козельщинського районного управління юстиції Вовк Михайло Миколайович позову не визнав і прохав відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що нараховуючи заборгованість позивачу по сплаті аліментів третій особі, дотримувався вимог Закону України «Про виконавче провадження» і діяв на підставі ст. 195 Сімейного кодексу України, яка безпосередньо встановлює порядок нарахування аліментів. При встановленні розміру заборгованості позивача по сплаті аліментів він враховував, що позивач не працював і не працює і застосовував інформацію Козельщинського районного відділу статистики і Головного управління статистики в Полтавській області про середній заробіток некваліфікованого працівника по району і нараховував 1\\4 його частину. При цьому враховував прожитковий мінімум на дитину відповідно віку і застосовував 30% його частину, якщо ? частина нарахованих аліментів від середнього заробітку була меншою за мінімальний її розмір, встановлений ст. 195 СК України. Не погодився з твердженням позивача про неможливість застосування мінімального розміру аліментів, встановлених ст. 195 СК України при примусовому виконанні рішень про стягнення аліментів, винесених до набрання Сімейним кодексом України чинності, так як з цього питання відділ отримав роз»яснення Полтавського обласного управління юстиції, згідно якого відділу заборонялось вимагати від стягувачів аліментів перегляду судових рішень про збільшення нижньої межі аліментів. Ним була вірно нарахована заборгованість в сумі 30859,69грн, яку він перерахував після отримання розписки про сплату позивачем 6000грн, зменшивши ї на цю суму. Третя особа [PERSON] показала суду, що позивач нерегулярно сплачує аліменти на утримання їх сина, кожну сплату аліментів вона підтверджувала розписками, поки не виник спір з приводу написання нею повторної розписки, яка досліджувалась судом у попередньому спорі. На даний час позивач вносить аліментні платежі на картковий рахунок сина. Вона вважає, що заборгованість по аліментах існує і не відмовляється від її отримання, прохає спір вирішити на підставі закону. Вислухавши сторони, вивчивши надані ними докази і оцінивши їх достовірність і належність суд встановив наступне. На виконанні у відділі державної виконавчої служби Козельщинського РУЮ перебуває рішення Козельщинського районного суду 2-14/2000 від 05.05.2000року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] народження з 18 квітня 2000року до досягнення повноліття у розмірі ? частини його заробітку, але не менше половини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно (аркуш -13). Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір боргу по сплаті аліментів за період з квітня 2000 року по31.08.2014 року складає 30859,69грн ( аркуші 14-15). Позивач не працює з 17.10.1995року, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER], виданою на його ім»я 08.06.1990року (аркуш 16). Він має у складі сім»ї двох неповнолітніх дітей і повнолітнього сина, що навчається ( аркуші 145-146, 165). Із оглянутого судом виконавчого провадження вбачається, що за час виконання судового рішення від 05.05.2000року № 2-14/2000 з 17 квітня 2000року позивач сплачував аліменти до вересня 2004 року у розмірі меншому ніж нарахований відділом ДВС, але який перевищує половину неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З вересня 2004року по січень 2006року аліменти не сплачувались і позивач попереджений про відповідальність за ухилення від сплати аліментів, ВДВС проводився розшук належного йому майна, нараховувалась заборгованість за попередні роки. З січня 2007 року по червень 2013 року позивач відновив сплату аліментів, але розмір сплачених аліментів був меншим ніж нарахований відповідачем. З липня 2013 року аліменти не сплачувались і відповідач нарахував заборгованість станом на 31.08.2014 року в сумі 30859,69грн і оголосив розшук майна для відновлення аліментних платежів. Постановою державного виконавця 08.09.2014року накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу і заборонено здійснювати відчуження будь - якого належного йому рухомого майна. Згідно розписки [PERSON] датованої 12.09.2014року вона отримала від заявника 6000грн в рахунок погашення боргу, а 24.09.2014року підтвердила отримання аліментів по 200грн за місяць за період з липня по грудень 2013року. Головним управлінням статистики у Полтавській області і Козельщинським відділом статистики відділу ДВС протягом 2000-2014років направлялась інформація про розмір середнього заробітку в Козельщинському районі, який застосовувався відповідачем при нарахуванні розміру аліментних платежів і заборгованості по аліментах ( аркуші - 58- 139). Відповідно до ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника даної місцевості. Середня заробітна плата працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника визначається відповідно до Закону України « Про державну статистику», а саме збирання та узагальнення такої інформації покладено на територіальні органи Державного комітету статистики України, які на вимогу державного виконавця надають дані щодо розміру середньої заробітної плати для даної місцевості, якими він керується при визначенні заборгованості по аліментам для непрацюючого боржника. Законом України «Про виконавче провадження» встановлено: «Порядок стягнення заборгованості зі сплати аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. Розмір заборгованості визначає державний виконавець за місцем виконання рішення в порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку ( доходу) розмір аліментів не може бути меншим встановленого Сімейним кодексом України Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику» (ст. 74 Закону). Статтею 182 СК України встановлений мінімум суми аліментів на одну дитину в місяць, який не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 5 Цивільного кодексу України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов»язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до статті 8 СК України не врегульовані цим кодексом особисті немайнові і майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім»ї та родичами регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч.1 ст.60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вимог ст.ст.58,59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними, допустимими та достовірними. Проаналізувавши надані докази суд дійшов висновку, що рішення суду про стягнення з позивача аліментів на користь третьої особи на утримання спільного сина [PERSON] не виконувалось належним чином, розмір сплачених аліментів не відповідає нарахованому державним виконавцем, через що утворилась заборгованість, яка нарахована відповідно до вимог ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» і ст. 195 Сімейного кодексу України». Враховуючи зазначені вимоги закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання неправомірною заборгованості, нарахованою відділом ДВС Козельщинського РУЮ задоволенню не підлягають, як такі, що є безпідставними і надуманими. Враховуючи, що суд розглядає спір у межах позовних вимог, і позивачем не надано доказів допущених помилок при нарахуванні суми заборгованості підстав для скасування заборгованості не вбачає. Твердження представника позивача про помилковість застосування державним виконавцем ст. 182 СК України при нарахування заборгованості у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку для заборгованості, що виникла на підставі рішення суду, ухваленого до набуття Сімейним кодексом України чинності, судом не береться до уваги, так як суперечать суті сімейних відносин і нормам закону. Заборгованість нараховувалась у серпні 2014року і її нарахування повинно регулюватися нормами Сімейного кодексу, який діяв на час нарахування заборгованості. У даному випадку застосовано закон, яким регулюються відносини з нарахування заборгованості і не має місця застосування зворотної сили закону. Зауваження представника позивача щодо неправильного розрахунку аліментних платежів у січні-червні 2010року також не беруться судом до уваги, так як відповідають вимогам ст.182 СК України і нарахування проведені виходячи із добутку 30% прожиткового мінімуму, встановленого на той час, і його розміру 901грн ( 901грн х 30%= 270,3грн), що жодним чином не порушує прав позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed