Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

13.07.2021 позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 21.07.2021, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.11.2010 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. 03.11.2010 відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій [PERSON] власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Позивач умови договору виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором кредитного ліміту, який у подальшому збільшився до 25000,00 грн., а відповідач, в свою чергу, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, та іншими витратами відповідно до умов договору, порушила умови договору, чим спричинила заборгованість, яка станом на14.06.2021 становить 23103 грн. 66 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 23103,66 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп. 11.08.2021судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 06.09.2021 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вказані у позові вимоги вона не визнає, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Так, дійсно, вона у 2010 році зверталася до позивача, оскільки бажала скористатись послугами, а саме відкрити картковий рахунок для зручності здійснення розрахунків власними коштами, при цьому вона не просила банк надати їй кредитні кошти, але погодила встановлення кредитного ліміту в розмірі 1500 грн., що чітко відображено в наданій до суду анкеті-заяві. 03.11.2010 вона отримала кредитну картку, номера якої не пам`ятає, але позивач стверджує що карта № [NUMBER] терміном дії до 09/14, тому, не виключає, що саме так і було. Термін дії картки скінчився у 2014 році, ніякої заборгованості у неї не було, оскільки позивач тоді до неї з позовом не звертався. Після цього, ніяких договорів з позивачем вона не підписувала, про надання їй кредиту та встановлення кредитного ліміту у розмірі 25000 грн. вона банк не просила, відповідні заяви не писала, хоча позивач стверджує, що вона також отримувала інші картки зі строком дії до 03/18 та до 08/20, однак, вказані обставини вона заперечує. Вважає, що позивач не надав суду належних доказів, що їй було надано кредит у розмірі 25000 грн. і що існує заборгованість в розмірі 23103,66 грн. Адже, надані позивачем розрахунки заборгованості за договором б/н від 03.11.2010, довідка про видані картки за договором б/н від 03.11.2010 та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карткипідписані невідомим представником Приватбанку без зазначення будь-яких даних, що її ідентифікують, в розрахунках відсутня інформація про номер картки чи карткового рахунку відкритого на її ім`я, а виписка за договором б/н станом на 16.06.2021 взагалі не підписана представником банку, а тому не можуть бути прийняті судом. Також, надана банком виписка не містить всіх обов`язкових реквізитів, зокрема номеру особового рахунку, коду валюти, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, а відтак не може бути прийнята судом в якості доказу проведених за рахунком операцій.Копія Анкети-заяви (позичальника) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.11.2010 є неналежним доказом, оскільки вона не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. Отже, підстави вважати, що у відповідача виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею такої анкети-заяви, відсутні. Копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 03.11.2010 не може бути прийнята судом, як належний та достовірний доказ у справі, оскільки з її тексту вбачається, що вона стосується договору SAMDN50000037368134, у той час, як позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням зобов`язання за договором б/н від 03.11.2010. Крім того, у Довідці серед ідентифікуючих даних споживача, зазначено лише аналогічні з відповідачем прізвище ім`я та по батькові, та ІПН, інші дані відсутні (номер карки, ПІН код для верифікації в платіжній системі, розмір кредитного ліміту тощо). Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів», тобто не довів, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19). Надані позивачем витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» належним доказом визнаний бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Отже, з урахуванням викладених обставин просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 16.09.2021 представник позивача АТ КБ «Приватбанк», за довіреністю у справі - Меркулова Валерія Валеріївна, надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його, клієнтам.Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договір банківського обслуговування в цілому. З копії анкети-заяви від 03.11.2010 року чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом це засвідчила. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах та між Банком і Позичальником укладається договір у письмовій формі. На підставі поданої заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок (п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві.Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта ( п.п. 1.1.1.90 Умов)та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. Позивач також пояснює відносно номеру SAMDN50000037368134, що вказаний номер [NUMBER] не є номером договору, а відноситься до технічної нумерації активу, використовується тільки у внутрішніх сервісах Банку з метою ідентифікації зобов`язання.До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Отже, оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту та між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.Посилання Відповідача на постанову ВСУ по справі №6-16цс15 вважаємо недоречною, оскільки в зазначеній постанові ВСУ вказав: «Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника». Однак, в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та наказ Банку яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг.Більше того, згідно анкети-заяви відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Таким чином, твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи.Щодо посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 342/180/17, то розглядаючи справу № 342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.Таким чином, при розгляді судової справи № 494/721/19 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності доданих банком до позовної заяви Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. Однак, в судовій справі, що розглядається судом, Позивачем надавались: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви;виписка по рахунку;довідка щодо виданих кредитних карток відповідачу.Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення Відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи із 01.12.2010, а саме: розрахування у торговельній мережі (19.03.2020 продукти: Магазин КОЛО, Біла Церква, Івана Кожедуба, 57 -44,50), зняття готівки у банкоматах (16.03.2020 зняття готівки в банкоматі:Евродім Біла Церква, вул.Ярмаркова, буд. 43/24-747,00 грн), поповнення кредитного рахунку (05.04.2020 поповнення готівкою в терміналісамообслуговування: Біла Церква, вул. ГероївНебесної Сотні, буд. 2а, платник: [PERSON] UAH1 450,00 грн.). Стосовно правомірності зміни кредитного ліміту, то умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.З.), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, а пунктом 2.1.1.2.4. встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Щодо обов`язкуклієнта самостійно знайомитися зі станом свого карткового рахунку. То при укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору.Також, при необхідності отримання інформації (виписок, довідок про розмір заборгованості), клієнти ПАТ КБ «Приватбанк» мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні ПАТ КБ «Приватбанк».Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являються необґрунтованими. Стосовно отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, то банк надав до суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується , що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що Відповідач частково сплачував заборгованість за договором.Щодо перевипуску кредитної картки, то згідно п. 2.1.1.2.12 у разі закінчення строку дії карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії).Відповідач звернувся в банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карт з новим строком дії. Так, на підтвердження здійснення перевипуску карток було надано відповідну довідку.Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не мало необхідності, що не суперечить чинному законодавству України.Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості, то представник позивача зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу.Тому було надано виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами і користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.Стосовно строку дії договору та кредитної картки, то представник позивача звертає увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та в Пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці.Так, кредитний договір чинний, а заперечення Відповідача нічим не обґрунтовані. Також, згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.Враховуючи викладене, просимо суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. 23.09.2021 відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що ознайомившись із відповіддю позивача на відзив, повідомляє суд, що вона позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки до відповіді на відзив позивачем не додано ніяких нових доказів, які б доводили наявність підстав для задоволення позовних вимог. На думку позивача наведені ним обставини доводяться такими доказами, які були надані до суду, а саме: копією заяви позичальника;копією Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 03.11.2010 року; витягом з «Тарифів»;витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» в редакції, що діяла на момент підписання;копією наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» в редакції, що діяла на момент підписання. Вона, з цим не згодна, з наведених нижче підстав. У наданих до суду позивачем заяві позичальника та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 03.11.2010 року не зазначено, з якою саме редакцією «Тарифів» і «Умов та правил надання банківських послуг» вона була ознайомлена.Позивач надав до суду витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції від 06.03.2010 року, однак, всупереч твердженням позивача, на сайті https://privatbank.uaрозміщені «Умови та правила надання банківських послуг» в редакції, що діяли на момент підписання Договору (03.11.2010), відсутні. Найраніша редакція, яка міститься на сайті датована 01.04.2012 року. З врахуванням цього, встановити зміст умов Договору станом на 03.11.2010 не є можливим. Крім того, редакція «Умов та правил надання банківських послуг» від 06.03.2010 також відсутня на сайті позивача https://privatbank.ua, а редакція «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів», яка міститься на сайті https://privatbank.uaвід 01.04.2012 року, викладена на 627 аркушах, що унеможливлює ознайомлення з ними в письмовому вигляді, а також те, що їх зміст є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку. Крім того, позивач подав до суду витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» на іноземній мові і їх зміст їй є незрозумілим та вона не може перевірити відповідність змісту пунктів Договору, наведених у позовній заяві, до змісту тексту «Умовам та правилам надання банківських послуг» та «Тарифам». Вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що їй було надано банком кредитні кошти в сумі 25000 грн., адже, очевидно, що обов`язок повернути кошти виникає не з моменту підписання анкети-заяви, а з моменту реального отримання та використання коштів, наданих банком. Встановлення Банком кредитного ліміту не доводить факт, що клієнт вказаними кредитними коштами скористався. Зазначені у відповіді позивача використання картки для розрахунків у торгівельній мережі (магазин «Коло» 19.03.2020) та зняття готівки у банкоматах ( [ADDRESS] 16.03.2020) не доводить того факту, що це робила вона, а поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 05.04.2020 платник [PERSON] навіть спростовує це, оскільки хто такий/така [PERSON] і чому ця людина поповнювала в терміналі самообслуговування картку, яку банк вважає її вона не знає. Після 03.11.2010 року вона до Банку не зверталась із заявою про перевипуск карти чи надання карти з новим строком дії, про що свідчить та обставина, що позивач не надав до суду доказів, що вона отримала ці карти з новим строком дії та на нових умовах.Як вже вказувалося у відзиві на позовну заяву, зміст наданих до суду позивачем письмових доказів викликає обґрунтовані сумніви в його достовірності, оскільки вони в більшості не оформлені належним чином та не забезпечують можливість їх перевірки.Твердження позивача про те, що нею не спростовано розрахунок заборгованості банку, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, є нелогічним.Додані до позовної заяви розрахунки заборгованості не можуть бути підтвердженням існування заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогамПоложення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018.В розрахунках заборгованості навіть відсутня інформація про номер картки чи карткового рахунку на її ім`я, що робить неможливим їх об`єктивну перевірку щодо достовірності зазначеної в них інформації.Вона також зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, а не вказує на те, що розмір боргу інший, тому необхідності проведення контр розрахунку розміру боргу у неї немає. Призначення судово-економічної експертизи не є обов`язковим, а у нашій справі ще й є недоцільним, оскільки позивачем не надано до суду належним чином оформлених та достовірних доказів існування заборгованості, які б могли бути досліджені судовим експертом.Отже, з урахуванням викладених обставин та правових норм, позовні вимоги банку задоволенню не підлягають. 08.10.2021 представник позивача АТ КБ «Приватбанк», за довіреністю у справі - Меркулова Валерія Валеріївна, надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, щодо повноважень представника Банку, стаття 62 ЦПК України вказує про документи, які посвідчують повноваження представників. Серед їх переліку зазначено і про довіреність юридичної особи або документи, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника.Так, згідно Довіреності для виконання наданих повноважень представнику надається право від імені Банку підписувати, подавати, пред`являти необхідні документи, посвідчувати своїм підписом копії документів, у тому числі копії цієї довіреності, та виконувати інші необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю, у тому числі під час проведення слідчих дій. Довіреність представника банку [PERSON] є чинною строком до 31.08.2022 року про що зазначено на другій сторінці довіреності.Стосовно форми кредитного договору повторно зазначаємо.При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку.Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднанням до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.Також, зазначає, що згідно, ст. 10 Конституції України, Державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Стаття 6 Цивільного кодексу України, закріплює принцип свободи договору. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, своївідносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.Викладення Умов та правил надання банківських послуг (далі - УІП) та Тарифів на російській мові не суперечить нормам чинного законодавства, вказані УІП та Тарифи слід вважати належним доказами по справі.Згідно умов договору Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів у році, що підтверджується п. 2.1.1.12.0.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Згідно підписаної заяви/договору Клієнт повідомлений про сайти Банку та своїм підписом підтвердив, що повного мірою розуміє та зобов`язується виконувати вимоги УІП, а також підтвердив ознайомлення з обов`язком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті www.privatbank.com.ua, дана вимога також встановлена УІП в розділі обов`язки Клієнта (п. 2.1.1.5.3., п. 2.1.1.5.4.) На сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило, більше того Відповідач, активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості.Фото клієнта з картою, подальше користування карткою, періодичні погашення заборгованості в тому числі після останнього перевипуску картки (15.02.2021 р. у розмірі 495,00 грн.) підтверджує, що відповідач знав про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань.У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Враховуючи викладене, просила суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. 13.10.2021 відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що ознайомившись з письмовим поясненням позивача, висловлює свою позицію щодо їх змісту та підтримую свої заперечення, раніше надані до суду. Окремо звертає увагу суду на твердження позивача, що ним до суду були надані докази, які підтверджують факт укладення кредитного договору, зокрема під № 7 зазначено фотографії вручення кредитних карток, що підтверджують отримання кредитних карток саме відповідачем. Однак, це твердження є очевидно неправдивим, тобто свідомою спробою представника позивача ввести суд в оману. З тексту позовної заяви та відповіді на відзив, які раніше були надані до суду, вбачається, що такі фотографії суду не були надані. При цьому, фотографії за твердження позивача вручення кредитних карток подані ним з порушенням порядку подання доказів визначеного ст. 83 ЦПК України. Оскільки, очевидно, що ці фотографії, які весь цей час знаходились у позивача, не були подані разом з позовною заявою, позивач не повідомляв суд про причини, з яких ці докази не могли бути подані у зазначений строк, клопотання про їх приєднання до матеріалів справи позивачем також не заявлялось, а тому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України ці докази (фотографії) до розгляду судом не приймаються. Більш того, невідомо, де і коли вказані фото були зроблені і яке відношення вони мають до суті спору. Щодо твердження позивача, що викладені на іноземній мові Умови і Правила надання банківських послуг відповідають закріпленому ст. 6 ЦК України принципу свободи договору, висловлює свої заперечення. Дійсно, текст договору може бути викладений на будь-якій мові, але такий договір не може змінити зміст ЦПК України. Відповідно до ст. 9 ЦПК України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.Не зважаючи на це, позивач подав до суду письмові докази, а саме витяг з «Умов та правил, надання банківських послуг» на іноземній мові. Суд, здійснюючи правосуддя державною мовою - українською, не зможе дослідити письмовий доказ, текст якого викладений на іноземній мові, а отже - врахувати його. При цьому у тексті позовної заяви зміст цитованих позивачем пунктів договору наведений на українській мові, тому залишається незрозумілим, чи у позивача є текст договору на українській мові, чи є офіційний переклад, чи переклад здійснював представник банку при складанні позовної заяви і чи такий переклад є коректним. Щодо клопотання позивача про продовження процесуального строку на подання до суду пояснення через поширення коронавірусної хвороби, то вона заперечує проти задоволення цього клопотання, оскільки всі викладені у поясненнях обставини існували і були відомі позивачу на момент звернення до суду з позовом, і нічого нового, крім долучення нових доказів (фотографій) це пояснення не містить. Таким чином, на даний час вона підтримує свої заперечення проти позиву, які були раніше надані до суду, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Станом на 21.10.2021 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд прийшов до висновку, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 03.11.2010 між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідачу було надано кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», що підтверджується копією анкети-заяви (а.с.34) та не заперечується відповідачем. Тобто, з 03.11.2010 між ПАТ «КБ Приватбанк» та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту. Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, 03 листопада 2010 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», та заповнила і підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату її народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, статус особи заміжня (чоловік [PERSON] ), рід занять (ФОП [PERSON] керівник), номери мобільних телефонів, відомості про наявність автомобіля. Відомості в анкеті-заяві повністю відповідають копії паспорта відповідача, наданого ним до банку та підписаного на кожній сторінці (а.с.61-63). Таким чином, на підставі укладеного договору банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримала кредитну картку, яку активувала за допомогою відповідного коду, що стверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Як вбачається з довідки (а.с.32), відповідачу [PERSON] відповідно до договору №б/н, було надано кредитну картку: [NUMBER] - дата відкриття 03.11.2010, термін дії 09/14; [NUMBER] - дата відкриття 29.09.2014, термін дії 03/18 та [NUMBER] - дата відкриття 13.03.2017, термін дії 08/20. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] ) (а.с. 33), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 03.11.2010 та встановлено кредитний ліміт 3500,00 грн., 23.12.2010 - збільшено кредитний ліміт до 4100,00 грн., 11.02.2011 - збільшено кредитний ліміт 4900,00 грн., 07.04.2011 - збільшено кредитний ліміт 5700,00 грн., 26.11.2017 - збільшено кредитний ліміт 9000,00 грн., 13.08.2018 року - збільшено кредитний ліміт 25000,00 грн., 11.03.2019 - зменшено кредитний ліміт 23750,00 грн., 29.03.2019 - зменшено кредитний ліміт 22010,00 грн., 01.04.2019 - зменшено кредитний ліміт 20971,82 грн., 03.05.2019 - зменшено кредитний ліміт 20940,00 грн. та 17.04.2020 - зменшено кредитний ліміт 0,00 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 8-17), вбачається, що заборгованість за договором станом на 14.06.2021 року становить 23103 грн. 66 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 19566 грн. 95 коп. та заборгованості за простроченими відсотками - 3536 грн. 71 коп. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовувала кредитні кошти і здійснювала регулярне погашення кредиту в середньому у розмірі від 100 до 11500 грн. Останнє погашення кредиту відбулося 12 березня 2021 року на суму 500 грн., після чого оплати на погашення кредиту відповідачем не проводилися. Окрім того, банк надав виписку по картковому рахунку відповідача [PERSON] за період із 03 листопада 2010 року по 16 червня 2021 року, де чітко відображені як розмір коштів, які використовувала відповідач, так і місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані, здійснювала поповнення свого мобільного рахунку, в тому числі вказані суми та місця поповнення карткового рахунку (а.с.18-31). Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц). Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання нню кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують заперечення відповідача про недоведеність даних обставин. Такі висновки також узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, погодившись із судовими рішеннями про стягнення із боржника непогашеного тіла кредиту, зазначила, що хоча укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру і строку повернення кредиту, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і необхідність їх захисту через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України та відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Також, позивач, щодо розміру і порядку нарахування відсотків, посилався і на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк розміщені на сайті: www.privatbank.ua. І в цих Витягах з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява відповідача про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, на підставі якої [PERSON] отримала грошові кошти не містить відомості про розмір процентів за користування грошовими коштами і штрафних санкцій, що вказує на відсутність між сторонами домовленості про їх розмір, що у свою чергу свідчить про безпідставність застосування банком у розрахунку процентів за користування коштами у розмірі 42 %. Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, в даному випадку, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 листопада 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13липня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Встановлено, що надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк на сайті: www.privatbank.ua, не визнається відповідачем та не містить її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 листопада 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Кім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Слід зазначити, що Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Саме така позиція висловлена в правових висновках, у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів. У матеріалах справи міститься також довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 3,0 % на місяць, а також визначено порядок нарахування пені та встановлено розмір комісії. Разом з тим, суд критично оцінює вказану довідку, оскільки вона не є належним доказом погодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків, пені та комісії на підставі укладеного кредитного договору №б/н від 03 листопада 2010 року. У вказаній довідці зазначено номер договору - 1110041400179957945 та відсутня ідентифікація особи, що її підписала. Оскільки, надану до суду довідку не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н, укладеного між сторонами 03 листопада 2010 року, шляхом підписання заяви-анкети, тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами. Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача, що відповідачем [PERSON] підписано довідку про умови кредитування, в якій погоджено інші істотні умови договору №б/н від 03.11.2010, тому в даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Щодо вирішення позовних вимог в частині заборгованості відповідача за тілом кредиту, суд враховує наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 8-17). Слід зазначити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, разом з тим, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Як зазначено вище у рішенні, 03.11.2010 року відповідачу [PERSON] був встановлений та виданий кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 3500,00 грн., який 13.08.2018 року було збільшено до 25 000,00 грн., та відповідач користувалася картковим рахунком та кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. Із розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 вбачається, що відповідач сплатила заборгованість за тілом кредиту - 162330,90 грн., сплатила заборгованість за простроченим тілом кредиту - 320,49 грн., сплатила заборгованість по пені - 50,00 грн. Із розрахунку заборгованості за період з 01.07.2019 по 14.06.2021 вбачається, що відповідач сплатила заборгованість за тілом кредиту - 50941,63 грн., сплатила заборгованість за простроченим тілом кредиту - 3079,02 грн., сплатила заборгованість по нарахованим відсоткам - 2355,94 грн. та сплатила заборгованість по простроченим відсоткам - 2403,39 грн. Отже, відповідач здійснила погашення заборгованості по тілу кредиту на загальну суму 213 272,53 грн. та за прострочене тіло кредиту на загальну суму 3399,51 грн., а тому суд приходить до висновку про відмову у стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19566,95 грн., оскільки позивачем не доведено факт виникнення вказаного розміру заборгованості. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed