Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

12 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та третьої особи у якому зазначив, що 15 січня 2014 року померла його дружина [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки та частки в спільному майні подружжя, яким є житловий будинок в с.Нововолодимирівка Березнегуватського району, що зареєстрований за ним. На випадок смерті дружина склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла їх доньці [PERSON] За рішенням суду заповіт було визнано недійсним. До закінчення строку встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини він під впливом помилки подав нотаріусу заяву про відмову від спадщини, оскільки вважав що відмовляється тільки від земельної ділянки, але втратив право спадкування і на частину житлового будинку. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсною його відмову від прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З'явилась представник позивача адвокат [PERSON] (за договором про надання послуг адвокатом від 02.06.2015 року) яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. з'явився представник відповідача [PERSON], (за довіреністю від 19.02.2015 року), який позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову, у яких посилаючись на відсутність помилки позивача під час відмови від прийняття спадщини, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 15 січня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії І - ФП № 193090 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області 18 січня 2014 року (а.с.7). За життя, а саме 12 квітня 2013 року нею було складено заповіт, за яким все майно та те, що належатиме їй на день смерті вона заповіла доньці [PERSON] відповідачу по справі (а.с.33). Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11.02.2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19.03.2015 року вказаний заповіт було визнано недійсним (а.с.9-12). З копії спадкової справи № 21/2014 зареєстрованої у спадковому реєстрі № 55709941 убачається, що 10.02.2014 року позивач звернувся до державного нотаріуса Березнегуватської державної нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини та про відмову від обов'язкової частки у спадщині (а.с.30,31). Крім нього до державного нотаріуса у встановлений цивільним законодавством строк звернулися із заявами про прийняття спадщини спадкоємці першої черги за законом відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.29,37). Статтею 1270 ЦК України\~\~для прийняття спадщини встановлено строк тривалістю шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Статтею 1273 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною та може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. \~Згідно з ч.5\~ст.1274 ЦК України\~відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст.225,\~229-231,\~233 ЦК України. За ч.1\~ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин,\~ помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. \~Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20\~постанови від\~\~06 листопада\~\~2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснив, що відповідно до\~\~ст.ст.229 - 233 ЦК\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. \~Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що позивач подаючи нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини в силу похилого віку помилявся щодо об'єму спадкового майна та вважав, що успадкується лише земельна ділянка належна на праві власності його померлій дружині і не розумів, що до складу спадщини входить житловий будинок зареєстрований на праві приватної власності за ним. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 22.08.2008 року Нововолодимирівською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області убачається, що житловий будинок № 5 розташований по вул. Шкільна в с.Нововолодимирівка на праві приватної власності належить позивачу (а.с.50). Реєстрація права власності позивача на вказане нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Березнегуватського районного управління юстиції було вчинена 24 січня 2014 року, тобто після смерті [PERSON] (а.с.52) Відповідно до роз'яснення завідувача Березнегуватською державною нотаріальною конторою від 06.08.2015 року № 633 01-16 - вказаний житловий будинок не є спадковим майном після смерті [PERSON], оскільки належить на праві власності позивачу (а.с. 65). Доказів того, що житловий будинок у с.Нововолодимирівка Березнегуватського району є спільним сумісним майном подружжя позивач не надав. Та обставина, що позивач в силу його похилого віку невірно зрозумів та витлумачив закон, а саме положення ст.ст.57,60-65 СК України, що були роз'ясненні йому нотаріусом, не може бути підставою для визнання відмови від спадщини недійсною. Крім цього, із змісту заяв позивача про відмову від спадщини убачається, що його волевиявлення було вільним і самостійним, та було спрямоване на досягнення певного визначеного результату - подальше оформлення спадщини іншими спадкоємцями першої черги. Та обставина, що заповіт дружини було визнано недійсним, у зв'язку з чим змінилось коло спадкоємців, а саме окрім доньки [PERSON], що здійснювала їх догляд право на спадкування отримав відповідач [PERSON] також не може слугувати підставою для визнання відмови від спадщини недійсною. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed