Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

14 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на гараж за набувальною давністю. Свої вимоги мотивував тим, що у 1998 році він побудував гараж [NUMBER] на відведеній, для будівництва гаража, земельній ділянці, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право власності на зазначену земельну ділянку належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі рішення ХІ сесії V скликання Жовтневої селищної ради від 08 серпня 2007 року. На даний час на вищевказаний гараж відсутні правовстановлюючі документи, право власності в БТІ ні за ким не зареєстровано і не внесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив визнати за ним право власності на гараж [NUMBER], який розташований у дворі будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник за довіреністю [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи в її відсутність та про уточнення позовних вимог, а саме просила визнати за [PERSON] право власності на гараж [NUMBER], який розташований у дворі будинку [ADDRESS]. Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільської ради. Третя особа - [PERSON] в судове засідання також не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 30 грудня 1997 року [PERSON] надано дозвіл [NUMBER] на виконання будівельних робіт з будівництва гаража за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією будівельного паспорту (а. с. 14-16). Відповідно до акту від 30 грудня 1997 року проведено розбивку осей для будівництва гаража по [ADDRESS] (а. с. 17). На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 07 грудня 2007 року на підставі рішення 11 сесії 5 кликання Жовтневої селищної ради від 08 серпня 2007 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010762601792, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0100 га (а. с. 7). З копії технічного паспорту на гараж [NUMBER] у дворі будинку [ADDRESS], виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 січня 2017 року замовником на виготовлення технічної документації записано [PERSON] (а. с. 8-9). У відповідності до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, станом на 31 січня 2017 року загальна інвентаризаційна вартість зазначеного гаража складає 48 524 грн. (а. с. 10). У відповідності до довідки Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 30 січня 2017 року право власності на гараж [NUMBER] у будинку [ADDRESS] не зареєстровано на право власності в БТІ за фізичною особою, до єдиного реєстру прав не внесено (а. с. 11). Згідно довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 21 від 05 квітня 2017 року та відповідного висновку гараж [NUMBER], що знаходиться на території будинку [ADDRESS], зведений з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходиться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходиться на суміжних земельних ділянках (а. с. 12-13). Рішенням виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 28 березня 2017 року присвоєно гаражу, загальною площею 20,7 кв. м. побудованого [PERSON], у 1998 році у дворі будинку [ADDRESS] на земельній ділянці, що належить останньому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] адресу: гараж [NUMBER] у дворі будинку [ADDRESS] (а. с. 6). Зокрема, у відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 23 грудня 1967 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 19). Наведене свідчить про те, що побудований гараж у 1998 році є спільним майном подружжя, набутим у шлюбі. З письмової заяви [PERSON] вбачається, що вона не заперечує проти визнання права власності на зазначений вище гараж за чоловіком [PERSON] Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивач має право власності на гараж, однак він не може реалізувати його і вільно розпоряджатись у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення уточненого позову [PERSON] і визнання за ним право власності на гараж [NUMBER] у дворі будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved