Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

14 серпня 2020 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі заяви по день повноліття. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20-21). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначено, що 22 вересня 2012 року вона з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області зроблено відповідний запис № 62. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Позивачем зазначено, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства та спільного бюджету. Після припинення сімейно-шлюбних відносин син залишився проживати з позивачкою. [PERSON] зазначила, що коштів на утримання сина не вистачає, а відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дитини. З огляду на викладене, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 32). Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд відповідної справи без її участі. Відповідач, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлявся неодноразово належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із судовими повістками, в яких наявний підпис відповідача про їх отримання (а.с. 27, 42, 43). Про судове засідання, призначене на 19 жовтня 2020 року відповідач також повідомлений належним чином (а.с. 43), про причини неявки не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що 22 вересня 2012 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 62 (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09 квітня 2013 року (а.с. 9). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, фактично-шлюбні відносини припинили. З матеріалів справи вбачається, що спільний син - [PERSON] - перебуває на утриманні матері і сторони не дійшли згоди щодо добровільної сплати аліментів відповідачем. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Суд враховує матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, та не має самостійного заробітку чи доходу. Зазначає, що [PERSON] перебуває на утриманні матері - [PERSON] . Відповідачем данного факту не спростовано. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та дитини, матеріальне становище дружини, те, що відповідач є особою працездатного віку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання відповідної позовної заяви до суду звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу надано: договіри № 356, 341 про надання юридичних (адвокатських) послуг від 14.09.2020 (а.с. 13-14, 35-36), звіт про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом (а.с. 11-12), розрахунок про надання правової допомоги (а.с. 10), згідно з яким вартість правової допомоги становить 700 грн. На підтвердження факту оплати вказаної суми надана квитанція № 341 від 10.08.2020 на суму 700 грн, підписана адвокатом (а.с. 15). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Европейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Дана справа є справою незначної складності, більше того, є типовою на час звернення з позовом до суду. З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Євтуховою Т.Д. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договорами, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у звіті. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] до 350 грн. На підставі статей 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved