Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

14 березня 2016 року [PERSON] звернулась з позовом, який в процесі розгляду справи був уточнений, до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в сумі 30539,99 грн. та неустойки за прострочку сплати аліментів в сумі 11506,24 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням суду відповідач має аліментні зобов'язання, внаслідок свідомого ухилення від виконання яких утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Позивач вказує на те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, оскільки він офіційно працевлаштований, має регулярний та стабільний дохід, тобто заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з його вини та за період з 01.01.2004 року по 18.08.2014 року складає 30532,99 грн. Крім того, вважає, що при виникненні заборгованості з вини відповідача позивачка, як одержувач аліментів, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, вона має право на стягнення пені в сумі 11506,24 грн. відповідно до поданого розрахунку. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлена вчасно та належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просилапроводити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої заперечує проти задоволення позову, вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, просив розгляд справи проводити у його відсутність. У письмових запереченнях, поданих суду, вказує, що державним виконавцем допущені помилки під час визначення заборгованості по аліментам, а саме у розрахунку не вказані відомості про сплату ним впродовж 2001 року аліментів на загальну суму 360 грн., впродовж 2010 року - 510 грн., в 2011 році - 340 грн., впродовж 2013 року - 1000 грн., 2015 року - 400 грн. Також були допущені помилки у зазначені заробітної плати, з розміру якої розраховується і розмір аліментів, що не дають змоги належним чином визначити суму аліментів, що підлягала сплаті, та суму, яку він фактично сплатив. Крім того, відповідач посилається на рішення Фастівського міськрайонного суду від 08.02.2016 року яким вирішено вимоги про стягнення пені за період з 01.01.1997 по 17.04.2014 року, в результаті чого з нього на користь [PERSON] стягнуто пені в сумі 2518 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковомузадоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду №2-154 від 06.02.1997 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частин всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 15.12.2015 року № 03.3-22/19181-7, виданої відділом ДВС Фастівського МУЮ, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 17.08.2014 р. становить 30532,99 грн. Саме зазначений розмір заборгованості, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача, оскільки заборгованість за вказаний період утворилася через неналежне виконання судового рішення про стягнення аліментів, тобто через винні дії [PERSON], оскільки відсутні об'єктивні обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти вчасно. Відповідач, в свою чергу, не погоджується з визначеним позивачкою розміром заборгованості зі сплати аліментів, посилається на допущення державним виконавцем чисельних помилок при проведенні розрахунку та визначені розміру заборгованості. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст.194-197 СК України та ст.74 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 606-XIV). За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (а не про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом ( ч.2-3, ч. 4 ,9 ст. 74 Закон № 606-XIV). Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Як зазначалось, між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України). Оскільки боржник і стягувач нараховану державним виконавцем суму заборгованості за сплати аліментів не оскаржували, заборгованість має стягуватись державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення про стягнення заборгованості, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість отримання заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення, шляхом подачі іншого позову до суду. Зазначені положення діючого законодавства позивачем не були враховані, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із сплати аліментів в сумі 30532,99 грн., що виникла на стадії виконавчого провадження, суд відмовляє. Згідно зі ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до зазначеного, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як зазначалось, внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, за ним існує заборгованість за період з лютого 1997 року по 17.08.2014 року у розмірі 30532,99 грн. Крім того, відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 08 лютого 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягнути пеню в сумі 2518 грн. та аліменти на користь [PERSON] на навчання сина [PERSON] в розмірі 500,00 грн. щомісячно з 16.12.2015 року по 30.06.2017 року (а.с.36). У зв'язку з тим, що набрало законної сили рішення суду, яким вирішено спір щодо стягнення пені за період з 1997 року по 17.08.2014 року, тобто по спору між тими самими сторонами про той самий предмет, ухвалою суду від 16.03.2017 року провадження у справі в частині цих вимог закрито на підставі ст.205ч.1п.1 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 30.12.2016 р. №532-12, виданої Васильківським міськрайонним відділом ДВС, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з квітня по грудень 2016 року становить 4500 грн. За змістом ч.3 ст. 10 ч. 3, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача від сплати аліментів за період з квітня по грудень 2016 знайшов своє підтвердження за розглядом справи, поважних причин несплати аліментів у вказаний період часу відповідачем та об'єктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти вчасно - судом не встановлено. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р., неустойка (пеня) сплачується за весь час прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-94цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням зазначених вище вимог законодавства. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з квітня по грудень 2016 року в сумі 1375 грн., є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 18 грн., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а.с.1, п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Outcome: partial