Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

13 січня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що згідно з виконавчим листом № 2-605/09 від 17 лютого 2010 року з відповідача на його користь стягнуто борг. З 24 червня 2008 року він від відповідача кошти не отримував. Тільки 24 листопада 2015 року він отримав грошовий переказ у сумі 5330 грн. 26 листопада 2015 року державний виконавець закрив виконавче провадження. На час надання боргу його сума була еквівалентна 1055 доларам США за курсом НБУ. Він є приватним підприємцем і неповернення боргу розцінює як втрачену фінансову можливість для його бізнесу. Сума, що була йому перерахована 24 листопада 2015 року на сьогоднішній день складає близько 222 доларів США. Тому вважає, що борг залишається еквівалентним 883 доларам США, що на день звернення до суду складає 11662 грн. за курсом НБУ. На підставі ст.625 ЦК України також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 3115,50 грн. на 3% річних у сумі 479,42, розраховані за період з липня 2008 року по листопада 2015 року. Крім того, позивач також поросить стягнути моральну шкоду, заподіяну йому та членам його родини. Всього позивач просить стягнути з відповідача на його користь: позику у сумі 11662 грн., інфляційні втрати 3115,50 грн., 3% річних - 479, 42, моральну шкоду - 10000 грн. У судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь : борг у сумі 847 доларів США, що за курсом НБУ на 20.11.2016 року - 25,59 грн./долар складає 21674 грн.; інфляційні втрати 23949,77 грн. та 3% річних - 5351 грн., розраховані за період з липня 2008 року по 20 листопада 2016 року; моральну шкоду - 10000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача з позов не погодився, просив відмовити у його задоволенні, застосувавши строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2009 року з відповідача на користь позивач стягнуто грошові кошти у сумі 3100 грн., які відповідач взяв у борг у позивача 24 червня 2008 року які зобовязався повернути до 01 липня 2008 року, інфляційні нарахування у сумі 455,70 грн. та 3% річних у сумі 92,78 грн., нараховані за період з червні 2008 року по липень 2009 року, моральна шкода у сумі 1500 грн., витрати за виклик відповідача до суду у сумі 97,44 грн., повернення судового збору у сумі 52 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 31,50 грн., а всього 5329,42 грн. ( а.с.122). Постановою державного виконавця від 02 грудня 2010 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м.Полтави № 2-6051/09 від 17 лютого 2010 року про стягнення з [PERSON]В на користь [PERSON] боргу у сумі 5329,42 грн. ( а.с.123). Як вбачається з постанови державного виконавця від 26 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження борг сплачено [PERSON] в повному обсязі згідно квитанції № 0138 від 20.11.2015 року у сумі 5330 грн. ( а.с.124). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Проаналізувавши зазначені положення норм ЦК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу у сумі 21674 грн., оскільки відповідача сплатив суму боргу за договором позики у повному розмірі у сумі 3100 грн. та діючим законодавством не передбачено перерахування боргу в еквівалент до іноземної валюти і стягнення боргу, виходячи із курсу валют, на час звернення до суду. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного стану, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною другою\~статті 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей\~525,\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору. He звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої\~статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідачки інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої\~статті 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок зроблений у Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року. Враховуючи викладене, інфляційні втрати та 3% річних слід нараховувати безпосередньо на суму позики, яка становила 3100 грн., що було встановлено вищезазначеним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2009 року до моменту фактичного виконання грошового зобовязання відповідачем - до 20 листопада 2015 року, що є днем перерахування боргу, а інфляційні нарахування та 3% річних не нараховуються на стягнуті рішенням суду інфляційні нарахування у сумі 455,70 грн. та 3% річних у сумі 92,78 грн., моральну шкоду у сумі 1500 грн., витрати за виклик відповідача до суду у сумі 97,44 грн., повернення судового збору у сумі 52 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 31,50 грн. Представник відповідача просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. \~\~ Відповідно до положень\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (\~ст.257 ЦК України\~). \~\~ Згідно із ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. \~\~ У відповідності до абз.1 ч.5\~ст.261 ЦК України\~за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.\~\~\~\~ \~\~ Згідно із ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду 13 січня 2016 року. Таким чином, підлягає до задоволення вимога про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних за період з 13 січня 2013 року по 20 листопада 2015 року. Розрахунок інфляційних відшкодувань, з урахуванням вказаного періоду, суд вважає необхідним здійснювати, виходячи з рекомендацій Верховного Суду України, викладених в листі від 03.04.1997 року №62-97. Індекс інфляції розраховується за формулою : індекс інфляції + сума боргу х індекс інфляції/100% - сума боргу. Згідно даних Державного комітету статистики України розмір інфляції у 2013 році склав 100,5%, у 2014 році 124,9%, у 2015 році ( з січня по листопада) 142,32%. Згідно зі ст..4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка в редакції Закону на 01.01.2013 року) та в розмірі 103 відсотка ( в редакції Закону на 01.01.2016 рік). Враховуючи, що у період з січня 2013 року по грудень 2013 року індекс інфляції не перевищував поріг 101%, а тому за цей період інфляційні втрати не нараховуються. Інфляційні втрати [PERSON] склали : у 2014 році 771,90 грн.( 3100 грн. х 124,9 : 100 -3100 грн.); з січня 2015 року по листопад 2015 року 1311,92 грн. ( 3100 грн. х 142,32 : 100 3100 грн.). Загальна сума інфляційних втрат, які підлягають стягненню на користь позивача складає 2083,82 грн. 3 % річних розраховуються за формулою : 3% річних - сума боргу х процентна складова/100/365 х кількість днів прострочки. Прострочка боржника перед [PERSON] з 13 січня 2013 року по 20 листопада 2015 року включно складає 1041 день. З% річних становлять 265,24 ( 3100 грн. х 3 : 100 : 365 х 1041 день). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2348,06 грн. ( 2083,82 грн. - інфляційні втрати, 265,24 грн. - 3% річних). \~У задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних за період з липня 2008 року по липень 2009 року слід відмовити за безпідставністю, оскільки зазначені суми були стягнути рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 грудня 2009 року. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних за період з серпня 2009 року по 13 січня 2013 року слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Позивач також просить стягнути моральну шкоду у сумі 10000 грн. Відповідно до\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ст.60 ЦПК України \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, посилання позивача на заподіяння моральної шкоди членам його родини є безпідставним, оскільки правовідносини склалися безпосередньо між позивачем та відповідачем. На підставі наведеного,

Outcome: partial