Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

14.08.2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернуласядо Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Територіальної громади міста Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської міської ради(далі по тексту - відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини(а.с.2-5). Так, позивачка - [PERSON] просить суд постановити рішення про визначення їй додаткового строку тривалістю в 3 (три) місяці для подання до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] у місті Одесі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/7348/19 за позовною заявою [PERSON] до ТГ міста Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської МР про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Справу призначено до розгляду (а.с.45-46). Позивачка - [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Абросімов А.П., подав до суду заяву, згідно якої заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а.с.63-64). Представник відповідача - Білгород-Дністровської МР, у судове засідання не з`явився, але надав до суду відзив, згідно з яким просить суд прийняти законне, обґрунтоване рішення відповідно до вимог Конституції та Законів України (а.с.59-61). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТГ міста Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської МР про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер син [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.07.2018 року, актовий запис за № 7179 (а.с.10). Той факт, що [PERSON] являвся сином [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.06.1975 року, актовий запис за № 52 (а.с.12). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина. Між тим, після смерті [INFO] [PERSON] , спадкоємець за законом - його мати - [PERSON] , не встигла в шестимісячний термін, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, звернутися до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Так, за твердженням [PERSON] , вона не встигла у встановлений строк звернутися до нотаріуса з поважних причин, а саме у зв ?язку із тим, що на момент смерті її сина - [PERSON] , та відкриття спадщини вона проживала у Республиці Молдова, громадянкою якої вона є ще з 90-х років. У 2017 році в неї діагностували виразкову хворобу шлунку і онкологічне захворювання, яке з часом тільки прогресує. За таким станом здоров?я їй дуже тяжко переносити тривалу подорож. Вказане потребує постійного лікування та витрачання багато грошей, що навіть стало підставою підсутності можливості прибути на похорон сина (а.с.7-9, 16-23). Згідно із листом завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Саданова О.В. від 08.02.2019 року № 272/02-17, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] , який діє від імені [PERSON] було відмовлено у зв`язку із пропуском шестимісячного терміну, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.65). Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] за законом являється його мати - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пунктами 2.20, 2.21 Інформаційного Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року встановлено наступне. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: - тривалу хворобу; - перебування спадкоємця тривалий час за межами України; - відбування покарання в місцях позбавлення волі; - перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Матеріалами справи встановлено той факт, що позивачка - [PERSON] , строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори пропустила з поважних причин, що документально підтверджено. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] ТГ міста Білгород-Дністровського в особі Білгород-Дністровської МР про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved