Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

12 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 09 червня 1967 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який було зареєстровано Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис зроблено за №37. Від подружнього життя сторони мають трьох дітей, які досягли повноліття. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося, подружніх стосунків вони не підтримують вже близько 35 років, мешкають один від одного окремо. У зв'язку з тим, що подальше сумісне проживання неможливе, шлюб сторін по справі носить тільки формальний характер, позивач звертається до суду з позовною заявою про його розірвання. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.18). Відповідачка, [PERSON], у судове засідання не з'явилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала (а.с.25). Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачкою, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Із повторного свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.08.2016 року (а.с.3), видно, що 09 червня 1967 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис за №37. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на «[PERSON]». Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 09 червня 1967 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис зроблено за №37. Від подружнього життя сторони мають трьох дітей, які досягли повноліття. Спільне життя сторін по справі не склалося, сторони по справі мешкають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного сімейного бюджету не мають. Позивач у збереженні шлюбу сенсу не бачить. З метою збереження сім'ї, ухвалою суду від 13.09.2016 року, сторонам було надано строк на примирення, проте до жодних позитивних наслідків ці наміри не призвели, позивач все одно наполягає на розлученні. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами наразі носить тільки формальний характер, відносини між сторонами зіпсувалися, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку з чим, суд вважає, що шлюб має бути розірваний.

Outcome: approved