Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

14 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що під час спільного проживання між нею та відповідачем постійно виникають суперечки, відповідач провокує конфліктні ситуації, спричиняє тілесні ушкодження. Шлюбні стосунки з березня 2016 року фактично припинені, збереження шлюбу вважає неможливим. Крім того, відповідач добровільно та регулярно не бажає надавати допомогу на утримання спільної дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі та зазначила, що у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. На підстав вимог ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, 08 жовтня 2005 року Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 425, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області. Син на даний час та в подальшому буде проживати з позивачем. Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки за час подружнього життя між сторонами виникали суперечки з приводу ведення домашнього господарства та використання сімейного бюджету. Відповідач часто провокує конфліктні ситуації. Ці обставини створили умови за яких подружжя хоча і мешкає за однією адресою, але з березня 2016 року спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини сторони не підтримують і відновлювати не збираються, любов та повага між ними відсутня. Крім того, відповідач добровільно та регулярно не бажає надавати допомогу на утримання спільної дитини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам один одного та їх дитини, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання зазначених обов'язків. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved