Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

13.01.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування, визнання права власності в порядку спадкування. З урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог позивач просить скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визнати недійсними: договір дарування реєстровий номер: 1955 (нотаріальний бланк ВММ 001018) посвідчений 22.12.2009року приватним нотаріусом Київського міського округу Курковською Я.Л. жилого будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] подаровано [PERSON] жилий будинок загальною площею 225.3 м.кв., житлова площа 57.6м.кв.; договір дарування реєстровий номер: 1957 (нотаріальний бланк ВММ 001017) посвідчений 22.12.2009року приватним нотаріусом Київського міського округу Курковською Я.Л. щодо земельних ділянок розташованих за вказаною адресою жилого будинку [ADDRESS] , а саме земельної ділянки з кадастровим номером 3223110100:01:043:0114 площею 0,1 га, та земельної ділянки з кадастровим номером 3223110100:01:043:0115 площею 0.026 га; договір купівлі-продажу №7627/19/004833 від 25.09.2019 року автомобіля TOYOTA, модель RAV4, 2017 року, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . вчиненого ТОВ «АВТОСТЕЛ ТРЕЙД»; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно приватної власності [PERSON] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] площею 225.3 м.кв., житлова площа 57.6 м.кв., від 03.10.2019 року здійснену державним реєстратором Кисіль Г.В. Броварської державної адміністрації Київської області в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно договору дарування жилого будинку серія номер 1955 від 22.12.2009року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3223110100:01:043:0114 площею 0,1 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 3223110100:01:043:0115 площею 0.026 га, які були зареєстровані 25.10.2019 року державним реєстратором Дахно В.Б. Богданівської сільської ради Броварської державної адміністрації Київської області в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно договору дарування жилого будинку серія номер 1957 від 22.12.2009року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування, на жилий будинок загальною площею 225.3м2, житлова площа 57.6м2 з належними до нього надвірними будівлями і спорудами (житловий будинок [ADDRESS] ., визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування на земельну ділянку загальною площею 0,126 га розташовану за адресою: [ADDRESS] , зокрема на земельну ділянку площею 0,1га з кадастровим номером 3223110100:01:043:0114 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та земельну ділянку площею 0,026га з кадастровим номером 3223110100:01:043:0115 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування на транспортний засіб - автомобіль TOYOTA, модель RAV4, 2017 року, VIN-код [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , визнати додатковою підставою для визнання недійсними, договорів дарування: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок 0,1 га та 0.026 га, посвідчених нотаріусом Київського міського округу Курковською Ю.Л. - незаконне вчинення нотаріальної дії поза межами нотаріального округу, що є порушенням вимог ст.13-1 закону України «Про нотаріат», також просить стягнути понесені судові витрати. До суду подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 20.03.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П. обґрунтований тим, що померлий [PERSON] підписуючи заповіт мав намір обманути спадкоємців. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач за первісним позовом [PERSON] , зазначив, що 20.03.2017р. приватним нотаріусом Гринько А.П. Обухівського районного нотаріального округу, посвідчений заповіт, яким [PERSON] заповів позивачу [PERSON] належне йому майно, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,126 га за вказаною адресою, а також всі належні транспортні засоби. [INFO] [PERSON] помер. 08.10.2019року, при відкритті спадкової справи нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю., позивач дізнався про існування договорів дарування на будинок та земельну ділянку розташованих за адресою: [ADDRESS] , укладених 22.12.2009 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] (надалі відповідач), дійсність якого викликала у позивача сумніви які він обґрунтував тим, що з померлим [PERSON] , познайомився у 2011 році та почав з ним працювати, між ними склались тісні ділові та дружні відносини. Відзначив, що спадкодавець [PERSON] був священиком, а з 2015 року позивач теж став священиком після їх відносини тільки покращились. [PERSON] піклувався про позивача та його сім`ю, тому запропонував останньому в 2015 році переїхати і проживати в побудованому ним будинку за адресою: [ADDRESS] , зазначив, що спочатку 19.06.2015 року [PERSON] оформив заповіт на позивача, а через два роки 20.03.2017року [PERSON] повідомив, що доповнив колишній заповіт від 2015 року додавши інших осіб, як спадкоємців на інше майно, а позивачу залишив заповідане раніше майно та доповнив останній заповіт тим, що заповів позивачу всі транспортні засоби, що будуть йому належати на день смерті, при цьому, жодного разу не розповідав, що він вже раніше подарував своє майно відповідачці [PERSON] з якою спадкодавець [PERSON] ніколи не підтримував інших стосунків окрім того, що відповідачка була останні роки його домогосподаркою. На прохання позивача надати документи на заповідане йому майно, відповідач [PERSON] не реагувала, а 25.09.2019 року стало відомо, що відповідачка [PERSON] (на п`ятий день після смерті) незаконно переоформила на себе автомобіль який належав [PERSON] і був заповіданий позивачу. В період з 20.09 по 8.10 2019 року відповідач [PERSON] навмисно не реєструвала смерть [PERSON] , а займалась переоформленням майна померлого [PERSON] по підробленим документам. Просив задовольнити позовні вимоги первісного позову, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Ухвалою суду від 21.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.06.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Виключено із складу третіх осіб у цій справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковську Яну Леонідівну. Клопотання відповідачки задоволено - залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Продовжено строки підготовчого провадження на строк виконання вимог цієї ухвали. Ухвалою суду від 09.07.2020 року задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів. Прийнято відзив на позов. Прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання заповіту недійсним. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Продовжено строки підготовчого провадження на строк виконання вимог цієї ухвали. Ухвалою суду від 18.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Проти зустрічного позову заперечив в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі посилаючись на його необґрунтованість. Пояснив, що він є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, після смерті якого за його заявою була відкрита спадкова справа. Після відкриття спадкової справи йому стало відомо, по наявність договорів дарування відповідачу [PERSON] він з спадкодавцем працювали разом і товаришували, разом служили в церкві, він разом із своєю сім`ю проживає проживаю в будинку спадкодавця за його пропозицією. Спадкодавець хотів, щоб він був настоятелем в церкві. Відносини Спадкодавець [PERSON] розповідав йому, що в нього з сином були погані відносини. Також [PERSON] казав йому про те, що він заповів йому все своє майно, а саме: будинок, земельну ділянку і транспортні засоби. Відповідач [PERSON] працювала і спадкодавця домогосподаркою, вона забирала його речі, коли його госпіталізували і їй виписали свідоцтво, оскільки він правив в церкві. Спадкодавець розповідав йому про те, що є заповіт на інших осіб. Про переоформлення автомобіля він дізнався пізніше, хоч [PERSON] в розмовах йому про це нічого не говорив. Автомобіль було переоформлено вже після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] продала автомобіль, а гроші від продажу передала сину померлого [PERSON] . Свідоцтво про смерть він отримав повторно 08.10., бо відповідач [PERSON] йому його не давала. Відповідач [PERSON] не реєструвала смерть [PERSON] навмисно, щоб по підробленим документам переоформити спадкове майно. Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Курковської Я.Л. була припинена, відносно неї наявне кримінальне провадження. Відповідно до листа Міністерства Юстиції правочину не має, оригінал заповіту був у [PERSON] у спадок вій справі. Про договір дарування йому стало відомо вже після смерті [PERSON] спільно з відповідачем [PERSON] та [PERSON] вони не проживали, оскільки він проживав у церковному будинку поруч. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в зв`язку з невідповідністю вимогам процесуального та матеріального права. Пояснив, що заповіт на користь [PERSON] та на користь інших осіб було складено в 2017 році. Відповідач [PERSON] в будинку померлого спадкоємця [PERSON] займалась домогосподарством. Померлий [PERSON] готував позивача [PERSON] як свого наступника. Відповідач [PERSON] перереєструвала автомобіль вже після смерті спадкодавця, оскільки його паспорт був у неї і вона ж повинна була зареєструвати смерть [PERSON] . Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] показав, договори були вчинені до смерті спадкодавця [PERSON] в 2009 році. Із позивачем [PERSON] спадкодавець [PERSON] познайомився в 2011 році, вже після укладення правочинів, що обставини посвідчення та існування спірних договорів дарування йому невідомі, про переоформлення автомобіля йому нічого не відомо, про це знає лише відповідачка [PERSON] , щодо відсутності відповідного запису в журналі нотаріуса про реєстрацію даних договорів та знаходження під даними серіями та номерами нотаріальних бланків інших угод, йому не відомо. Вважає, що реєстрація майна в бюро технічної інвентаризації чи в реєстрі нерухомого майна, це виключне право особи, а право власності виникає відразу після договору дарування і не потребує ніякої державної реєстрації. Представник позивача [PERSON] за зустрічним позовом, адвокат Маркін С.Г. пояснив, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] є сином покійного [PERSON] . В 2009 році позивач за первісним позовом [PERSON] ще не був знайомий з спадкодавцем, доказів до зустрічного позову не подано так як всі докази у справі, покійний [PERSON] навмисно ввів в оману осіб які в нього працювали і з якими він був знайомий. Показав, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, однак майно вказане в оспорюваних договорах дарування, з моменту дарування вибуло з володіння [PERSON] і вже 10(десять) років йому не належало в зв`язку з тим, що не було оформлено. Договори дарування можуть бути у нотаріуса, бо всі оригінали документів нотаріус вилучає, але можуть бути і у державного реєстратора який таж вилучає оригінали всіх документів. Відповідач за первісним позовом [PERSON] працювала у [PERSON] по господарству, і співмешкала з ним. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] первісний позов підтримала повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позову. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Пояснила, що право власності не було набуте, оскільки договір дарування не був зареєстрований. Заповіт є одностороннім правочином, тому вважає, що спадкодавець не мав намірі вводити когось в оману. Заповіт вважала правомірним, вимоги до форми дотримано. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила пояснила, що [PERSON] вона знала давно, познайомилась з ним в 2006 році, у них виникли близькі стосунки, в 2007-2008 роках вони разом відпочивали. [PERSON] був священиком, а тому він не міг узаконити наші відносини офіційно. Неподалік храму він дав її приміщення в якому вона проживала. Також пояснила, що [PERSON] мав намір переписати частину належного йому майна на неї, та в подальшому на його пропозицію вона поїхала з ним до нотаріуса та підписувала так якісь документи, які саме вона не знає. Деякий час вона проживала в м. Києві, а [PERSON] в м. Обухів Київської області, проте він часто до неї приїздив. Свої відносини вони приховували, оскільки [PERSON] був священиком. У 2012-2013 роках він хворів та став залежним від алкоголю, його лікували за їх спільні кошти. У [PERSON] з його сином були поганці відносини,а потім вони помирились. На весіллі сина у 2018 році вони були разом. Власного житла у неї не було. [PERSON] складав не один заповіт. Про останній, який був у 2020 році [PERSON] їй розповідав, що хотів його скасувати. син [PERSON] не провідував його після операції, проте цікавився його здоров`ям, з сином [PERSON] іноді бачився - приблизно 8 разів. Сину [PERSON] хотів подарувати квартиру. Смерть [PERSON] зареєстрували десь через 3-4 дні, оскільки були заклопотані. Автомобіль [PERSON] мав намір продати. Договори дарування від 2009 року в неї є, але вони десь поділись і не може надати до суду, потім зазначила, що договорів дарування в неї немає, бо вони у державного реєстратора, а потім вказала, що договори у нотаріуса. Повідомила суду, що в неї в голові все перемішалось і вона не може повідомити де знаходяться оригінали договорів дарування. Не змогла пояснити суду яким чином відбулось переоформлення належного померлому [PERSON] автомобіля TOYOTA-RAV4, р.н.з. [NUMBER] за підписом померлого на 4-й день після його смерті, яким чином, де саме та в якому місці, в присутності яких осіб, відбувалось підписання договору комісії та купівлі-продажу даного автомобіля від 24.09.2019 року. Крім того, [PERSON] не спромоглась надати відповіді на питання куди і скільки було внесено нею коштів за придбання даного автомобіля, де було оформлено право власності на будинок та земельну ділянку, чому земельна ділянка та будинок були зареєстровані поза межами Обухівського району Київської області, чому дані об`єкти нерухомості були зареєстровані різними державними реєстраторами. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечив в повному обсязі, зустрічний позов підтримав в повному обсязі, пояснив, що він є сином померлого [PERSON] , з батьком вони бувало сварились проте потім мирились, батько розповідав йому, що частину свого майна він подарував відповідачці за первісним позовом [PERSON] договори дарування батько йому віддав на весіллі. В договорах дарування він розписувався, а батько їх забрав. Його батько сильно випивав. На даний час він проживає в м. Києві. Договори реєструвались в м. Бровари Київської області, бо їм так порадили. Квартиру він продав відповідачці [PERSON] про відносини батька з відповідачкою [PERSON] йому було відомо, він представив її як свою дружину . з батько він спілкувався рідко. За продаж квартири він отримав грошові кошти від [PERSON] , а за автомобіль він грошових коштів від неї не отримував. Також відповідач [PERSON] передавала йому ще якісь кошти. З позивачем [PERSON] в нього була розмова про передачу автомобіля. Право власності він з [PERSON] реєстрував в м. Бровари Київської області, квартиру він продав [PERSON] за нотаріально посвідченим договором за 20 000 доларів. Заслухавши позивачів та відповідачів за первісним та зустрічним позовом, та їх представників, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, перевіривши та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини: 20 березня 2017 року [PERSON] заповів [PERSON] належне йому майно: житловий будинок, та земельну ділянку, площею 0,126 га за адресою [ADDRESS] , а також всі належні транспортні засоби. Заповіт посвідчений 20.03.2017 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. та зареєстрований в реєстрі за № 246. [INFO] [PERSON] помер у віці 53-х років, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 10/2019р. 08.10.2019 року позивач [PERSON] , звернувся з заявою про відкриття спадкової справи до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю., яким було відкрито спадкову справу № 10/2019. При відкритті спадкової справи позивач [PERSON] дізнався про існування договорів дарування від 22.12.2009 року на заповіданий йому будинок і земельну ділянку на користь відповідача [PERSON] , а також те, що останньою, 24.09.2019 року було переоформлено та продано заповіданий автомобіль TOYOTA-RAV4 д.н.з. [NUMBER] . Крім того, позивачу стало відомо, що відповідачкою [PERSON] за договорами дарування від 2009 року, 03.10.2019 р. в Броварській державній адміністрації Київської області вже було здійснено реєстрацію житлового будинку, а пізніше, 25.10.2019 року здійснено реєстрацію земельних ділянок у державного реєстратора Богдангівської селищної ради Броварського району Київської області. Вказані обставини підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, іншими наявними у справі письмовими доказами. Згідно відповіді завідувача Київського державного нотаріального архіву, що надійшла до суду вих. №1745/01-21 від 12.06.2020року: станом на 05.05.2020 р. документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни не передані на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву в зв`язку з тим, що наказом головного управління юстиції у м. Києві №2092 від 11.09.2012р «Про внесення змін до наказу головного управління юстиції у м. Києві №1087 від 01.06.2012р. «Про передачу документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Курковської Яни Леонідівни» створено робочу групу та затверджено її персональний склад, робочою групою вилучено документи нотаріального діловодства [PERSON] про що складений акт, а тому рекомендовано звернутись до Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва. Згідно відповіді начальника Управління нотаріату центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України згідно якого: в архівних документах нотаріуса Курковської Я.Л. - відсутні договори дарування житлового будинку та земельних ділянок посвідчені приватним нотаріусом Курковською Я.Л. 22.12.2009 року за реєстровими номерами 1955 та 1957. Також відповідно до справи №02-33 том №1 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2009 рік від 22.12.2009 року реєстровий № 905, посвідчено договір купівлі-продажу будинку між фізичними особами відмінними в ухвалі, договір викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВММ № 001018. Того ж дня нотаріусом Курковською Я.Л. посвідчено договір земельної ділянки за реєстровим номером 907 між тими ж сторонами, договір викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВММ № 001017. Судом витребувано від територіального сервісного центру №3244 документи на підставі яких здійснено перереєстрацію належного [PERSON] автомобіля TOYOTA, модель RAV4, 2017 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до наданих начальником територіального сервісного центру №3244 МВС в Київський області документів про перереєстрацію автомобіля TOYOTA-RAV4, 2017 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] : 24.09.2019 року ТОВ «Автостел Трейд» для перереєстрації ТЗ, було оформлено договір комісії №7627/19/004833 де комісіонер ТОВ «Автостел Трейд» в особі [PERSON] , а комітентом вказаний [PERSON] 1965 року народження від імені якого підписано даний договір. В подальшому, на підставі вказаного договору комісії, того ж дня 24.09.2019 року оформлений договір купівлі-продажу згідно якого покупець [PERSON] купила даний автомобіль у ТОВ «Автостел Трейд» в особі [PERSON] за 382 093.45грн. Крім того, судом встановлено, що вищевказані оспорювані в первісному позові нотаріальні дії, щодо договору дарування серія та номер: 1955 (нотаріальний бланк ВММ 001018) посвідчений 22.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського округу Курковською Я.Л. жилого будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також договору дарування серія та номер: 1957 (нотаріальний бланк ВММ 001017) посвідчений 22.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського округу Курковською Я.Л. щодо земельних ділянок розташованих за вказаною адресою [ADDRESS] : земельна ділянка з кадастровим номером 3223110100:01:043:0114 площею 0,1 га, та земельна ділянка з кадастровим номером 3223110100:01:043:0115 площею 0.026 га. - вчинені нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. щодо майна, яке територіально знаходиться поза межами м. Києва, а саме на території Київській області. Так, згідно ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Закон України «Про нотаріат» доповнено статтею 13-1 згідно із Законом № 614-VI від 01.10.2008 року, який набрав чинності з 01.12.2008 року. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Закон прямо не передбачає нікчемність правочину, вчиненого з порушенням положень статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», отже такий правочин може бути визнаний судом недійсним за наявності відповідного позову. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду рішення від 05.08.2020 року справа № 450/1610/15-ц провадження № 61-36163св18 зазначив: «Згідно положень частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Ст.13-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Закон України «Про нотаріат» доповнено статтею 13-1 згідно із Законом № 614-VI від 01 жовтня 2008 року, який набрав чинності з 01 грудня 2008 року, тобто вказана норма діяла на час посвідчення даної нотаріальної дії. Відповідно до пунктів 2, 3 та 4 глави 1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами). Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом у межах свого нотаріального округу та за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працює державний нотаріус, або приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу. Закон прямо не передбачає нікчемність правочину, вчиненого з порушенням положень статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», отже такий правочин може бути визнаний судом недійсним за наявності відповідного позову. Такі вимоги не можна вважати формальними, зокрема про що свідчить рішення законодавця про доповнення Закону України «Про нотаріат» нормою ст.13-1. Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, в тому числі: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність.» Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, в тому числі: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, дана норма закону визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно положень частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданих відповідачкою незавірених належним чином копій оспорюваних правочинів, вони вчинені із порушенням правил територіальності поза межами відповідного нотаріального округу та всупереч чинним приписам нотаріального діловодства. Закон України «Про нотаріат» доповнено статтею 13-1 згідно із Законом № 614-VI від 01 жовтня 2008 року, який набрав чинності з 01 грудня 2008 року, тобто вказана норма діяла на час посвідчення оспорюваних правочинів. При цьому позивач за первісним позовом оспорює сам факт укладення таких правочинів у встановленому законом порядку та за особистої участі спадкодавця, належними і допустими доказами подібні твердження первісного позову не спростовані. При цьому відповідачі в судовому засіданні не змогли конкретизувати відомості про порядок, місце та обставини укладення, підписання, посвідчення та реєстрації оспорюваних правочинів відчудження нерухомого майна, письмовими доказами спростовується сам факт нотаріального посвідчення оспорбюваних правочинів саме тим нотаріусом, який в них зазначено, оригіналів чи належним чином завірених копів правочинів суду не представлено. Державна реєстрація права власності за оспорюваними правочинами, завершення всіх процедур реєстрації правочинів здійснена вже після смерті спадкодавця, власника майна та дарувальника [PERSON] через вісім років після їх укладення згідно копій за відсутності встановлених судом об`єктивних перешкод. Договір купівлі-продажу автомобіля взагалі за наданими суду копіями укладений через чотири дні після смерті власника - спадкодавця, що явно вказує на його недійсність та відсутність волевиявлення власника на відчудженя майна. Від пояснень щодо обставин укладення такого договору його сторона - відповідач [PERSON] в суді ухилилась. Сукупність вказаних вище обставин очевидно вказує на те, що фактично оспорювані за первісним позовом правочини відчудження майна спадкодавця за його участю не укладались, ним не підписувались, нотаріально не посвідчувались, що свідчить про їх недійсність та підтверджує доводи первісного позову у повному обсязі. За таких обставин первісним позов слід задовольнити повністю. Оцінюючи вимоги зустрічного позову слід прийняти до уваги наступне. Згідно ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1257 ЦК України передбачений порядок визнання недійсним заповіту. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Під час судового розгляду доводи зустрічного позову залишидись не конкретизованими і протирічливими, суду не повідомлено обставин, які свідчили про уснування будь-яких і перелічених вище і встановлених законом умов визнання заповіту недійсним, правові та фактичні обставини зустрічних позовних вимог залишились неконкретизованими та недоведеними. З обставин спору не вбачається будь-яких обставин, які б мали наслідком виникнення умов для недійсності оспорбюваного заповіту. Враховуючи викладене, вимоги зустрічного позову суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При наданні правової оцінки зустрічним позовним вимогам суд приймає до уваги наступне. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення зустрічного позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення зустрічного позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому зустрічний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявним в матеріалах справи доказами.

Outcome: approved