Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

13.08.2021 р. позивач звернувся у суд з даним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог усно заявлених у судовому засіданні від 06.12.2021 р., просить зняти арешт з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , який було накладено на підставі постанови про арешт майна від 30 січня 2007 року, винесеної старший слідчим прокуратури міста Червонограда Львівської області Гіщинським Ю.Б. у кримінальній справі №174-0049. В обґрунтування позову послався на те, що він є власником нерухомого майна, а саме: 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що постановами прокурора Львівської області від 30.09.2006 р. стосовно нього порушено кримінальну справу № 174-0049 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України; від 02.02.2007 р. за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України. В межах проведення досудового розслідування даної кримінальної справи, постановою старшого слідчого прокуратури міста Червонограда Львівської області Гіщинського Ю.Б. від 29.09.2006 р. було накладено арешт на вказане вище майно. Ствердив, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 31.07.2007 р., яка залишена без змін судовим рішенням Апеляційного суду Львівської області, скасовано вказані вище постанови прокурора Львівської області про порушення справи відносно позивача, та прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи. Оскільки кримінальна справа стосовно нього була закритою, потреба у застосуванні арешту на його майно відпала, проте на даний час діє обтяження накладені вказаною вище постановою слідчого прокуратури м. Червонограда, що порушує право вільно ним користуватись та розпоряджатися. Ствердив, що він звертався до відповідача з приводу даного питання, проте останній ухиляється від вирішення питання щодо зняття арешту з належного йому на праві власності нерухомого майна, а відтак він вимушений звернутися з цим позовом до суду та просити скасувати обтяження майна. Ухвалою від 01.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 05.10.2021 року з повідомленням сторін, який було відкладено на 29.10.2021 р. 29.10.2021 р. задоволено клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Львівська обласна прокуратура. Судове засідання у справі було призначено 09.12.2021 р.. 09.12.2021 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позову заперечила із підстав оголошених у судовому засіданні від 07.12.2021 р., зокрема з підстав недолучення позивачем до матеріалів справи судових рішень, на які останній посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, як доказ скасування постанов про порушення кримінальної справи відносно нього. Ствердила, що кримінальна справа в прокуратуру не поверталась. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Постановою про арешт майна від 30 січня 2007 року, винесеної старший слідчим прокуратури міста Червонограда Львівської області Гіщинським Ю.Б. у кримінальній справі №174-0049, було накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] , де б таке не знаходилось і в чому не виражалось, в тому числі на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . 05.02.2007 року Червоноградською державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , належної позивачу на праві власності, на підставі постанови старшого слідчого прокуратури міста Червонограда Львівської області Гіщинського Ю.Б. від 30.01.2007 р., та зареєстровано за реєстраційним номером обтяження 4447697, що підтверджується копією витягу №11116026 від 05.02.2007 р.. Відповідно до копії листа Червоноградської окружної прокуратури від 09.07.2021 р. за №03-22-817-21, встановлено, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 25.04.2007 р. скасовано постанову прокурора Львівської області про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України та прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи; постановою Галицького районного суду м. Львова від 31.07.2007 р. скасовано постанову прокурора Львівської області про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України та прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи. Вказані постанови про скасування постанов про порушення кримінальної справи №174-0049 по даним епізодах Апеляційним судом Львівської області залишені без змін. Арешт накладений на вказане вище майно позивача після закриття кримінальної справи не був скасований, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна/та суб`єкта №№ 288777367, 288777893 від 07.12.2021 р. Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Вирішуючи питання щодо юрисдикційної належності спору, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що згідно з п. 9 розд. XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Таким чином, ВП ВС у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19) дійшла висновку, що у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дм КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що збереження арешту накладеного на майно позивача, який не має статусу підозрюваного або обвинуваченого у кримінальній справі №174-0049, є надмірним та фактично безпідставним обмеженням його прав. Враховуючи наведене вище, суд вважає переконливими доводи позивача про те, що збереження накладеного обтяження на належне йому на праві власності майно, перешкоджає повноцінно користуватися та розпоряджатися цим майном, порушує його право на здійснення усіх повноважень щодо такого майна та підлягає захисту шляхом зняття накладених на нього обтяжень. Таким чином суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved