Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

13 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що 05 грудня 2001 року Розівською РДА на підставі рішення виконавчого комітету Розівської РДА від 18 вересня 2001 року №260 на її імя було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок №117, розташований по вул.Сонячній (раніше вул.40 років Жовтня) в с.Зоряне Розівського району Запорізької області. Вказаний будинок 05 грудня 2001 року було зареєстровано за позивачем в Бердянському бюро технічної інвентаризації, про що зроблено відповідний запис в реєстровій книгі №16 за реєстровим №3582. Позивач [PERSON], посилаючись на те, що у 2015 році нею було виявлено втрату оригіналу правовстановлюючого документу на будинок та відсутність можливості отримати його дублікат, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказаний будинок. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Крім того, позивач прохала врахувати, що на титульній сторінці копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок в написанні її прізвища російською мовою було допущено помилку (а.с.36). Позицію позивача [PERSON] підтримав її повноважний представник [PERSON], який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.40-43). Відповідач [PERSON] сільрада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача [PERSON] не оспорювала, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.33-35). Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Розівська РДА та КП «Розівський комунгосп» проти позову не заперечували, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.29-32,44-45,46-48). Сторони, треті особи та їх представники в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.25-28), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.29,33,36,40,44,46). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, третіх осіб та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, третіх осіб та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду заяви [PERSON] виконавчим комітетом [PERSON] сільради було прийнято рішення №42 від 13 вересня 2001 року «Про видачу правових документів на житловий будинок гр. [PERSON]І.», згідно з яким вирішено клопотати перед Розівською РДА надати дозвіл на видачу правових документів на житловий будинок, який знаходиться в с.Зоряне, вул.40 років Жовтня, 117 Розівського району Запорізької області і належить [PERSON] (а.с.7). Розпорядженням голови Розівської РДА №260 від 18 вересня 2001 року дозволено видати [PERSON] реєстраційне посвідчення на право особистої власності на вищевказаний житловий будинок (а.с.8). 05 грудня 2001 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, який знаходиться в с.Зоряне по вул.Сонячній (раніше - 40 років Жовтня), 117 Розівського району Запорізької області (а.с.10). В той же день право власності зазначеної особи на будинок було зареєстровано в Бердянському бюро технічної інвентаризації (а.с.10 зворотна сторона) та видано технічний паспорт на будинок, згідно якого вказаний будинок складається з: літ. А - житловий будинок загальною площею 49,3 кв. м, житловою площею 25,0 кв. м, з господарськими будівлями, а саме, літ. а - веранда, літ. Б - сарай, літ. В - сарай, літ. Е - сарай, літ. Г - літня кухня, літ. кВ - погріб, літ. З - вбиральня, огорожа № 1 (а.с.11-14,15,17). Як вбачається із копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, яке складене та заповнене російською мовою, в ньому на титульній та зворотній стороні по різному записано прізвище власника будинку, а саме, на титульній стороні прізвище особи власника російською мовою записано як «Клешньова», а на зворотній стороні як «Клешнёва», тоді як за паспортом громадянина України та іншими документами російською мовою прізвище позивача зазначено як «Клешнёва» (а.с.5-6,9,10,11). Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності позивача [PERSON] на спірний житловий будинок підтверджуються матеріалами справи та наявними у ній письмовими доказами, які свідчать про те, що позивач є зареєстрованою у спірному будинку, їй на підставі відповідного розпорядження Розівської РДА було видано свідоцтво про право особистої власності на житло, а будинок зареєстрований за нею у бюро технічної інвентаризації. Разом з тим, як встановлено з письмових пояснень позивача та з матеріалів справи, у 2015 році [PERSON] виявила втрату свідоцтва про право особистої власності на вищевказаний житловий будинок, у звязку з чим 28 листопада 2015 року в Розівській районній газеті «Розінформ» нею було розміщено відповідне оголошення (а.с.18). Крім того, в подальшому [PERSON] звернулась за видачею дубліката правовстановлюючого документа до Розівської РДА та КП «Розівський комунгосп», проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач позбавлена можливості отримати дублікат свідоцтва про право особистої власності на спірний житловий будинок через відсутність у вказаних осіб повноважень на видачу правовстановлюючого документа та через відсутність в інвентаризаційній справі №3877, яка знаходиться в архіві КП «Розівський комунгосп», належним чином оформленої його копії (а.с.37,38,45). За наведених обставин позивач [PERSON] позбавлена можливості отримати дублікат оригіналу правовстановлюючого документа на житловий будинок у позасудовому порядку. Що стосується встановлення факту належності правовстановлюючого документа [PERSON], то суд бере до уваги сукупність даних щодо вказаної особи, обставини набуття нею права власності на спірний будинок, які містяться у наданих до справи документах, а також письмові пояснення надані позивачем окремо від позовної заяви. Досліджені у справі обставини дають підстави стверджувати, що написання російською мовою прізвища [PERSON] у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок є відмінним від написання її прізвища в паспорті громадянина України на імя позивача через допущені помилки, які є наслідком здійснення довільного перекладу з російської на українську мову та навпаки, а також неуважності з боку посадових осіб при його заповненні. З цих підстав суд вважає встановленим факт належності вказаного правовстановлюючого документа позивачці [PERSON]. Крім того, відповідач та треті особи у справі не заперечували проти встановлення факту належності позивачу правовстановлюючого документа, погодившись із доводами наведеними у позові. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON]. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved