Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

13 жовтня 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що дитина повністю перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. Стверджувала, що з відповідачем проживає окремо, кожен із них живе своїм життям та інтересами, спільного господарства не ведуть, мають наміри розірвати шлюб. Крім того, пояснила, що відповідач не цікавиться вихованням сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання та ухиляється від виконання своїх обовязків, у звязку з чим, позивачка була вимушена звернутися з позовом до суду. Посилалась на те, що самостійно забезпечити дитину всім необхідним не може та на теперішній час перебуває у скрутному матеріальному становищі. Позивачка в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності та повідомляв, що проти задоволення позову не заперечує (а.с. 18). Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 217358 від 21 вересня 2013 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 10 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 337143 від 10 січня 2014 року, виданим виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області, про що було зроблено актовий запис за № 02 (а.с. 6). Згідно з довідкою виконавчого комітету Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області від 14 вересня 2015 року № 186, дитина знаходиться на утриманні та проживає разом з позивачкою (а.с. 7). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вирішенні щоденних побутових проблем не бере, від виконання батьківських обовязків ухиляється та добровільно виконувати їх не бажає. Відповідач ані у грошовій, ані у натуральній формі не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Позивачка самостійно виховує сина та потребує матеріальної допомоги, оскільки через збільшення витрат на купівлю одягу та взуття, продуктів харчування, вона разом з дитиною опинилась у скрутному матеріальному становищі. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, та він цього не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 180, частини 3 статті 181, частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються, зокрема, у частці від доходу того з батьків, хто проживає окремо від дитини, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на теперішній час визначений в Законі України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від\~28 грудня 2014\~року №\~80-VIII. На виконання вимог статті 182 Сімейного кодексу України, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховує малолітній вік дитини, необхідність задоволення її щоденних потреб, скрутний матеріальний стан позивачки, а також те, що вона самостійно виховує сина. Відповідач не надав будь-яких доказів в обґрунтування заперечень проти позову та не повідомив суд про своє матеріальне становище та стан здоровя, наявність на його утриманні інших осіб, або про будь-які інші обставини, що мають значення для розгляду справи. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки для утримання їхньої неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини щомісячного доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно з частиною 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок підлягає стягненню в дохід держави з відповідача, так як позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved