Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

13 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Будівельно монтажна фірма «Азовстальбуд» (надалі - ПАТ «БМФ «Азовстальбуд») про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень від 08.09.2016 року зазначив, що він з 07.11.2005 року по 27.03.2015 рік працював на ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», що підтверджується копією трудової книжки та наказами по підприємству про прийняття та звільнення його з роботи. З грудня 2014 року Відповідач майже не виплачував заробітну плату. 27.03.2015 року, під час його звільнення, Відповідач не провів з ним повний розрахунок. 27.04.2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області було прийнято рішення, яким стягнуто з Відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 11637,71 гривень, без утримання з цих сум податків і зборів. Відповідач сплатив остаточно зазначену суму 09.06.2016 року. Посилаючись, зокрема на ст.ст.116-117 КЗпП України, просив суд: стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за затримку проведення розрахунку при звільненні за період з 28.03.2015 року по 09.06.2016 року в розмірі 76926,87 грн. 08 вересня 2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області було прийнято заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» були частково задоволені та стягнуто з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 76671 (сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят одна) гривня 00 копійок. 05 жовтня 216 року ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» подало до суду заяву про перегляд заочного рішення суду. В обгрунтування якої зокрема зазначило, що судове засідання було призначено на 08.09.2016 року, проте представник Товариства зявився в судове засідання із запізненням, але через канцелярію суду подав заперечення від 07.09.2016 року. За інформацією викладеною у наданому суду запереченні та з доданих до нього додатків вбачається, що заяву про звільнення [PERSON] подав 13.03.2015 року, в якій він просив звільнити його 27.03.2015 року за власним бажанням. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу та заробітної плати, Позивач не працював (знаходився у відпустці) 10 календарних днів, що передували даті його звільнення, а саме з 18.03.2015 року по 27.03.2015 року. Судом під час ухвалення заочного рішення, взято до уваги копію довідки ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» від 25.04.2015 року №08/074, відповідно до якою, середньомісячна заробітна плата Позивача становить 5111,42 грн. Слід зазначити, що вказану довідку ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» суду в процесі розгляду справи №265/3446/16-ц не надавав, та відповідно сприймання судом цього доказу як допустимого та належного є хибним, зважаючи на те, що будь-які фактичні данні що мають значення для правильного та обєктивного вирішення справи мають бути автентичними та актуалізованими на момент їх застосування. Також зазначало, що згідно ч.1 ст 116 КЗпП України, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до інформації відділу кадрів [PERSON] звільнений 27.03.2015 року, в день звільнення не працював, жодних вимог або заяв про розрахунок не надавав. Також вказували на незаконність позовних вимог по суті. Зважаючи на те, що факт затримки остаточного розрахунку, який мав би бути проведений з Позивачем з моменту подання ним відповідної вимоги, яка Позивачем не подавалась, відбулась би не з вини ПАТ БМФ «Азовстальбуд», при цьому послалися на висновок Донепької ТПП №892/12.1-18 від 15.08.2016 року та висновок Донецької ТПП №1695/12.12-03 від 24.12.2015 р., оскільки факт несвоєчасного розрахунку по заробітній платі з Позивачем є наслідком тяжкого матеріального становища підприємства, про що свідчать наступні обставини. Як відомо, ПАТ БМФ «Азовстальбуд» здійснювало будівельну діяльність виключно на території Донецької та Луганської областей. Після окупації цих території, ПАТ БМФ «Азовстальбуд» був змушений припинити там будь-яку діяльність та втратив значну кількість будівельної техніки та виробничих потужностей. Вважали, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Просили суд, скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 08.09.2016 р. по цивільній справі №265/3346/16-ц за позовом [PERSON] і призначити справу до розгляду в загальному порядку. 26 жовтня 2016 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області прийняте заочне рішення було скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. Під час розгляду справи в загальному порядку, сторони в судове засідання не зявилися, хоча про місце, день та час розгляду справи, були повідомлені належним чином. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 07 листопада 2005 року по 27 березня 2015 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд». Доказів того, що на момент звільнення позивача [PERSON], з ним було проведено остаточний розрахунок по заробітній платі, суду не надано. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27.04.2016 року, яке набрало законної сили 26.05.2016 року, з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на користь [PERSON] була стягнута заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 11637,71 грн. Згідно виписку по особовому рахунку [PERSON] від 29.06.2016 року, заборгованість по заробітній платі в розмірі 11637,71 грн. відповідно до вищевказаного рішення суду, остаточно була погашена 09.06.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд також виходить з того, що, обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст.117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд також керується нормами ст.ст.83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст.1,\~15,\~21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. З матеріалів справи вбачається, що хоча в день звільнення [PERSON] і не виконував роботу, оскільки перебував у відпустці, проте перебував на роботі та отримав трудову книжку, про що є відповідний запис у журналі. Частина 1 ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З розрахунку позивача [PERSON] вбачається, що кількість робочих днів з 28.03.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 09.06.2016 року становить 192 та 109 днів відповідно, а загалом складає 301 день. Судом встановлено, що вказаний розрахунок робочих днів узгоджується з листом Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та листом Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», отже приймається до уваги судом як обгрунтований. В той же час, суд вважає, що період часу затримки з виплати заборгованості по заробітній платі становить 300 робочих днів, тобто з 28.03.2015 року по 08.06.2016 року, оскільки день фактичного розрахунку було проведено 09.06.2016 року. Суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, враховуючи положення абз. 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку, у даному випадку середньомісячна заробітна плата має обчислюватись виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (день звільнення працівника з роботи). Під час судового розгляду, судом за заявою позивача, від ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» були витребувані наступні докази: довідка розрахунок про розмір середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до законодавства, наказ про звільнення [PERSON], обхідний лист та відомості щодо отримання ним трудової книжки. Проте, вказана ухвала суду ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» виконана не була. У звязку з цим, враховуючи положення ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України та розумні строки розгляду справи, суд приймає до уваги копію довідки ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» від 25.04.2015 року №08/074, відповідно до якою, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 5111,42 грн. Отже, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два повних робочих місяця, які передували дню звільнення становить 255,57 грн. (5111,42/20), оскільки у січні 2016 року 19 робочих днів; у лютому 2016 року 21 робочий день, тобто середня кількість робочих днів за два місяця становить 20 ((19+21)/2). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 76671,00 грн. (255,57 х 300), отже позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги посилання ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» на висновок Донепької ТПП №892/12.1-18 від 15.08.2016 року та висновок Донецької ТПП №1695/12.12-03 від 24.12.2015 р., оскільки відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Аналізуючи зазначені норми Закону, суд дійшов висновку, що засвідчення форс-мажорних обставини (обставин непереборної сили) здійснюється за порядком визначеним ст.14-1 України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого, наявність таких обставин для підприємства обовязково підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України, а не висновками. Таким чином, відповідачем не надано суду передбачених Законом належних та допустимих доказів на підтвердження наявності для нього форс-мажорних обставин, які б звільняли його від відповідальності сплачувати позивачу компенсацію у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що підстави для не застосування у даних правовідносинах статей 116, 117 КЗпП України відсутні. Відповідно до ч.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частина 3 ст.88 ЦПК України передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 766,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial