Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

13.11.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 06.04.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням зобовязань за договором відповідач станом на 18.10.2018 року має заборгованість у розмірі 19224,81 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами в розмірі 1762,00 грн.\~ Ухвалою суду від 06.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання 08.01.2019 року, судовий розгляд було відкладено на 01.02.2019 року. Судове засідання 01.02.2019 року було відкладене на 25.02.2019 року за клопотанням відповідача. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме визнає суму боргу за тілом кредиту, відсотки за період по строк дії кредитної картки. Суму пені відповідач просить зменшити, оскільки вона значно перевищує суму боргу. До заяви додала копію кредитної картки. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України,\~відповідно до\~якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до\~ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням\~умов,\~визначених\~змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення\~виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення\~позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 06.04.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. За користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 365/366 календарних днів в році (п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків, за умови інформування позичальника, в тому числі шляхом надання виписки по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. У випадку незгоди позичальника зі зміною Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед банком (п.2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг). Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., позичальник зобовязався сплатити банку пеню, відповідно до встановлених тарифів (п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг). В пункті 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого позивачем відповідно до умов договору станом на 18.10.2018 року нарахована заборгованість у розмірі 19224,81 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 286,62 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2392,09 грн., пені 15154,44 грн., фіксованої частини штрафу 500,00 грн., процентної складової штрафу 891,66 грн., що підтверджується відповідними розрахунками. Крім цього, судом встановлено, що заявлений позивачем розмір відсотків за кредитом нарахований до спливу строку дії кредитної картки. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями за кредитним договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Водночас, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначене також підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу. Згідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, розмір неустойки, який позивач просить стягнути з відповідача значно перевищує суму заборгованості з кредиту та відсотків за користування ним, а саме - перевищує його в більш як пять разів. Частина третя\~статті 551 ЦК України, з урахуванням положень\~\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини пятої\~статті 12 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, дає право суду\~зменшити\~розмір неустойки за\~\~умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Оскільки розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованими процентами), суд\~\~вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої\~статті 551\~ЦК України та зменшити суму неустойки (пені) до 3000,00 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 286,62 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2392,09 грн. та пені у розмірі 3000,00 грн. є законними та обґрунтованими, у звязку із чим підлягають задоволенню, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом в розмірі 30% від заявленої суми, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30% від понесених судових витрат, тобто 528,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial