Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

13 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що 04.08.2001 року між нею та відповідачем у справі був укладений шлюб. 14.09.2010 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду шлюб між сторонами був розірваний. [INFO] в них народився спільний син [PERSON]. Відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, тому рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON]. Проте відповідач жодних аліментів так і не сплачував, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 37 200 грн. Син [PERSON] навчається в середній школі, відвідує спортивну школу. Проте [PERSON] жодного разу не відвідав ні одного з навчальних чи спортивних закладів. Відповідач не бажає ні бачити сина, ні виховувати його, ні допомагати йому. У зв'язку з наведеним, позивач вважає, що відповідач, повинен бути позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що він сплачує аліменти та бажає бачитись з сином, але позивачка чинить йому перешкоди. Представник третьої особи - служби у справах дітей Хмельницької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Прокурор в засіданні суду вказала, що немає нагальної необхідності у позбавлені відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки оснований на законі, доведений зібраними документами у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] є батьком [PERSON], [INFO], а матір'ю є позивач [PERSON] Батько неповнолітнього [PERSON] не піклується про нього, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, станом здоров'я, не проявляє батьківської опіки, до подання до суду позову про позбавлення батьківських прав не сплачував аліменти, у зв'язку з чим мав значну заборгованість. Неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю - позивачкою по справі, остання турбується про нього, займається його вихованням, утримує, про що свідчать: копія рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2011 року про стягнення аліментів, довідка про склад сім'ї позивача, копія виконавчого листа від 19.07.2013 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2012 року, копія довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 24.02.2014 року, довідка Хмельницької спец.школи № 30 від 04.03.2014 року, довідка Гімназії № 2 від 12.03.2014 року, довідка ДЮФК «Поділля» від 04.03.2014 року. Також доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] підтвердив і висновок органу опіки та піклування виконкому Хмельницької міської ради № 01-34-1503/14 від 10.07.2014 року, в якому зазначено, що гр. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно сина - [PERSON], [INFO], не займається його вихованням, утриманням, не цікавиться життям і здоров'ям; про дитину дбає мати, [PERSON], яка забезпечує її потреби, створює умови для проживання і розвитку; батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, здоров'я, матеріальне забезпечення, підготовку до самостійного життя, не спілкується з хлопчиком в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не проявляє батьківської турботи, не сприяє розвитку природних здібностей. Крім того, малолітній [PERSON], [INFO] вважає за доцільне позбавлення батька батьківських прав. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, належним чином не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не турбується про нього, при цьому суду не надано доказів у підтвердження того, що відповідач цього не робив з поважних причин, тому суд вважає, що він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, суд не вважає можливим обмежитися попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а вважає, що відповідач повинний бути позбавлений батьківських прав. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Судові витрати по справі стягуються з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року та

Outcome: approved