Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

13 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 09 серпня 2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають, проте відповідач заперечує проти розірвання шлюбу через органи РАЦС. Шлюбні відносини між ними припинені з 16 вересня 2017 року по причині того, що відповідач несерйозно поставився до утворення сімї. За родом своєї діяльності відповідач часто їздить в командировки, і фактично за час його відсутності, в нього склався свій образ життя. Відповідача окрім роботи більше нічого не цікавить, тому кожен з них веде свій образ життя. Враховуючи, що вони тривалий час із відповідачем не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства, вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного із них. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності та з посиланням на підтримання позовних вимог. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином\~\~повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд на підставі ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~та наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не зявились до суду. Судом установлено, що 09 серпня 2014 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №233 (а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає\~ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України\~передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони з 16 вересня 2017 року припинили подружні стосунки, стали проживати окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач\~\~має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Питання судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Outcome: approved