Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

14.02.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що з 20.07.2007 року по 22.10.2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому придбали однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так як дане майно є спільною власністю подружжя, сторони не домовилися про порядок поділу даного майна, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 21.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою судді від 10.04.2019 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 05.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про об`єднання справ № 372/550/19 (провадження № 2-854/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, та № 372/4031/18 (провадження № 2-624/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в одне провадження. Ухвалою суду від 30.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з підстав вказаних у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. Судом встановлено, що сторони з 20.07.2007 року по 22.10.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №212, та копією рішення Обухівського районного суду Київської області від 22.10.2018 року. 28.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого остання придбала квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. Зареєстровано в реєстрі за № 5155. На даний час власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорту та Інформаційною довідкою від 30.09.2016 року № 69477907. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України. Так, відповідно до змісту ст. ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, суд вважає встановленим, що квартиру [ADDRESS] , було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, докази того, що майно набуто за кошти, що належали одному із подружжя відсутні, а тому суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною власністю подружжя. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно зі ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З підстав вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання спірної квартири спільною власністю подружжя та виділення в порядку поділу майна подружжя у власність позивачу 1/2 частини квартири.

Outcome: approved