Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

14.12.2020 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом шляхом направлення його засобами поштового зв`язку. З урахуванням позовних вимог в редакції від 18.03.2021 позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість станом на 01.03.2021 за послуги з теплопостачання у розмірі 13\~534,85 грн, інфляційні нарахування - 2383,96 грн, 3% річних - 1408,12 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що договір про надання послуг між сторонами не укладався, але позивач надав відповідачу послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 41,1 кв.м, а відповідач такі послуги прийняв та від їх отримання не відмовлявся. Вважає, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Покладені законодавством зобов`язання, щодо оплати послуг з теплопостачання, боржник належним чином не виконував. у зв`язку з чим за період з 01.11.2016 по 01.11.2020 утворилася заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 22\~621, 69 грн. Крім того, за період з 21.12.2016 по 01.11.2020 нараховано індекс інфляції в сумі 2383,96 грн та 3% річних в сумі 1408,12 грн. Станом на 01.03.2021 відповідачем частково погашено заборгованість у розмірі 20\~700,00 грн, у зв`язку з чим, позивач зменшив позовні вимоги в частині розміру заборгованості до 13\~534,85 грн. Вказаний позов надійшов до суду 18.12.2020. Ухвалою суду від 28.12.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. 24.03.2021 ухвалою суду заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник позивача надав до суду клопотання, у якому просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.54). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин. Отже, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.\~5\~ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності з 13.01.2009. Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири на праві приватної спільної часткової власності є [PERSON] , що підтверджується копією з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №225917709 від 29.09.2020, (а.с. 5-7). За вказаною адресою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надаються послуги теплопостачання центрального опалення та постачання гарячої води, згідно з Тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Розмір щомісячної плати за надані послуги центрального опалення становить 35,78 грн/кв.м. за місяць протягом опалювального періоду. Позивачем у справі нараховано відповідачу заборгованість за спожиті послуги за вказаною адресою у розмірі 22\~621,69 грн за період з 01.11.2016 по 01.11.2020 (а.с.8-11). З урахуванням часткового погашення заборгованості, заборгованість за послуги з теплопостачання за вказаною адресою складає 13\~534,85 грн за період з 01.11.2016 по 01.03.2021 (а.с.8-9,40-41). Згідно розрахунків позивача (а.с.10-13), інфляційні нарахування за період з лютого 2017 по жовтень 2020 становлять - 2383,96 грн, 3% річних за період з 09.01.2017 по 31.10.2020 - 1408,12 грн. Судом встановлено, що письмового договору між сторонами з надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою надання таких послуг між сторонами укладено не було. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 27.10.2020 у справі №546/854/20 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовлено у видачі судового наказу за заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання із [PERSON] , оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Спір у справі виник із правовідносин між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, які регулюються Житловим Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України«Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198; «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Відповідно до ст.\~714\~ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №522/76/83/13-ц. Згідно з ч.6 ст.19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з пунктом п`ятим частини третьої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~67\~ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг визначено календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з теплопостачання не здійснював. Заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 13\~534,85 грн підтверджена позивачем належними та допустимими доказами, а часткова сплата цієї заборгованості свідчить про визнання вищевказаних обставин. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків позивача (а.с.10-13), вбачається, що інфляційні нарахування на заборгованість із оплати послуг з теплопостачання за вказаною адресою за період з лютого 2017 по жовтень 2020 становлять - 2383,96 грн, 3% річних за період з 09.01.2017 по 31.10.2020 - 1408,12 грн. З урахуванням положень статті 319 ЦК України, суд приходить до висновку, що в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України). Аналогічний правовий висновок викладено у та постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №522/76/83/13-ц. Таким чином, оскільки відповідач у справі [PERSON] є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а власником іншої 1/2 даної квартири є [PERSON] , до якої позивачем не заявлено позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість у розмірі, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності на квартиру. Тобто з відповідача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 8\~663,47 грн, яка складається з: -1\\2 заборгованості за послуги з теплопостачання, що становить 6767,43 грн (13\~534,85х1/2=6767,43); -1/2 інфляційних нарахувань за період з лютого 2017 по жовтень 2020, що становить 1191,98 грн (2383,98х1/2=1191,98); -1/2 нарахованих 3% річних за період з 21.12.2016 по 21.10.2020, що становить 704,06 грн (1408,12х1/2=704,06 грн). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 2353519 від 08.10.2020 на суму 210,20 грн та№2354888 від 09.12.2020 на суму 1891,80 грн (а.с.1,2). Згідно остаточних позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 17\~326,93 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 8\~663,47 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 50% (17\~326,93х100: 8\~663,47 = 50%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 50%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1051,00\~грн (2102,00х50%=1051,00). На підставі викладеного,

Outcome: partial