Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

14 травня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 60709,27 грн та судові витрати по справі в сумі 1921,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 27.07.2013 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] уклали договір № 010300015305. У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.01.2019 року виникла заборгованість за кредитом - 60709,27 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідача неодноразово повідомляли про усунення порушень щодо несплати кредиту (в телефонному режимі), але всі вимоги проігноровані. Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками, пеню за невиконання умов договору. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, просив ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.07.2013 року, шляхом підписання анкети № 010300015305 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», відповідачу було надано поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] в українській гривні з встановленням кредитної лінії (овердрафту) в сумі не більше 50000 грн. строком на рік з можливістю його автоматичного продовження. Процентна ставка за користування кредитною лінією з 15 числа місяця наступного за місяцем формування щомісячної виписки складає 30,00% річних (а.с.42-43). 12 жовтня 2015 року відповідач підписав анкети № 010300015305 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», в яких процентна ставка за користування кредитною лінією з 15 числа місяця наступного за місяцем формування щомісячної виписки складає складає 38,00 % річних (а.с.44-45,46-47). В підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед АТ «Укрсоцбанк», представником позивача надано звіт від 28.01.2019 року в якому вказано, що у [PERSON] по рахунку № [NUMBER] загальна сума заборгованості складає 60709,27 грн з якої 49689,52 грн - прострочена заборгованість по кредиту, 11019,75 грн - прострочена заборгованість по відсоткам (а.с.51). Проте, з наданого звіту не вбачається порядку розрахунку та формування зазначених у ньому сум, за позоної заяви або інших наданих позивачем доказів також не вбачається порядку розрахунку зазначених сум. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Однак, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Аналізуючи надані позивачем докази можна казати лише про наявність укладеного договору, але позивачем суду не надано жодних належних і допустимих доказів отримання відповідачем коштів за зазначеними угодами. Крім того, позивачем не надано суду й відомостей про рух коштів по рахунку відповідача. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. У своїй заяві представник позивача просив суд розглядати справу на підставі наявних доказів та матеріалів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості за договором кредиту в сумі 60709,27 грн, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed