Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

12 травня 2015 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом, про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 3486. Позивач зазначила, що шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2012 року, внаслідок того, що між ними стали виникати взаємні непорозуміння, сварки, у зв'язку із різними поглядами на сім'ю, обов'язки подружжя та виховання дитини, що призвело до взаємного відчуження, втрати довіри одне до одного. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем. Спору щодо місця проживання сина та його утримання, між сторонами не має. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. В судовому засіданні, позивач [PERSON], підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник позивача, Керанчук Л.Л., яка діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі, від 08 травня 2015р. (а.с. 9), в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений телеграмою (а.с. 14). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 25 грудня 2007 року [PERSON] і [PERSON], зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 3486 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON], з січня 2012 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved