Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

14.09.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду з позовом до відповідачки [PERSON], за яким просив ухвалити судове рішення про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по вул. Армійська, (Червоноармійська), 36 в м. Новий Буг Миколаївської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 24.06.1999 року між ним та відповідачкою укладено договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, який вони зареєстрували цього ж дня на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за реєстраційним № 422. Однак влітку 2018 року при вирішенні питання щодо продажу цього будинку йому було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеного ним договору купівлі-продажу на біржі, оскільки така угода нотаріально не посвідчена. У звязку з чим він неодноразово звертався до відповідачки [PERSON], як продавця належного йому будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але остання з різних причин на протязі тривалого часу від вчинення таких дій ухиляється, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Незаперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 26.10.2018 року та 26.11.2018 року не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подала. Тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд, зі згоди позивача, вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Так як в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 422 від 24.06.1999 року, зареєстрованого Вознесенською Універсальною товарно-сировинною біржею (м. Вознесенськ, Миколаївська область) в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 422 від 24 червня 1999 року, [PERSON], як власниця житлового будинку, житловою площею 38,2 кв.м., з сараєм саманним Б, сараєм саманним В, туалетом деревяним Г, огорожею № 2, 3, спорудами № 1, що розташований по вул. Червоноармійська, 36 в м. Новий Буг Миколаївської області, продала покупцю [PERSON] належний їй будинок і сторони підписали зазначений договір (а.с.7). В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року, яка діяла на момент укладення сторонами спірного договору, договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 422 від 24.06.1999 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачем [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивача, йому стало відомо лише у 2018 році від нотаріуса, коли мав наміри продати куплений у відповідачки будинок, але остання ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатив продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів (1000 грн.), вселився в будинок і користується ним з червня 1999 року до цього часу), так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, звільнила житловий будинок та передала його покупцю у власність). Позивач [PERSON] на виконання п. 8 біржової угоди, 25 червня 1999 року зареєстрував своє право власності в Новобузькій філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за р./№ 691, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а.с.8). Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст.\~227\~ЦК УРСР\~1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року,\~Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідачка, яка уклала з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу 24.06.1999 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved