Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

12 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй заяві позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] в якому зареєстрована та фактично проживає. Крім неї у будинку зареєстровані: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, [PERSON] - мачуха, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. ЇЇ мачуха - [PERSON] у червні 2018 року виїхала на постійне місце проживання в Росію, має там постійну роботу та з ними однією сім'єю не проживає. Як власник вона утримує та оплачує комунальні послуги, а реєстрація відповідача у будинку не дає їй змоги оформити державні субсидії на оплату вказаних послуг. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просила суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримувала повністю. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату час та місце проведення судового розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно копії паспорту серії [NUMBER], виданого 30 вересня 2009 року Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області [PERSON], народилася [INFO] року в м. Глобине Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER], виданого Глобинським РС УДМС України в Полтавській області 11 вересня 2013 року, [PERSON] народилася [INFO] року в с. Друхів Березнівського району Рівненської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86324774 від 03.05.2017, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 7). Жодного доказу на спростування позовних вимог відповідачем не надано. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, через реєстрацію в ній мачухи - [PERSON], яка фактично з червня 2018 року за вказаною адресою не проживає, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved