Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

14.01.2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнив и просив припинити право власності відповідача [PERSON] на належну їй 1/2 частку квартири [ADDRESS] зі стягненням з позивача на користь відповідача [PERSON] вартості належної їй частки та визнанням за позивачем права власності на спірну квартиру в цілому. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачу [PERSON] належить 1/2 частки вказаної квартири, але вона нею не користується, постійно проживаючи в іншому місті. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.11.2015 року встановлено, що виділити сторонам в користування жилі кімнати з площею відповідно до їх часток у праві власності на квартиру неможливо. Сумісне користування співвласників квартирою №83 в будинку №34-А по вул.12 Квітня в м. Харкові також неможливе у звязку з такими, що склалися вкрай неприязними стосунками. Позивач вважає, що припинення права власності на частку належного відповідачеві [PERSON] майна з виплатою їй ринкової вартості цієї частки не завдасть істотної шкоди її інтересам. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти припинення права власності на частку належного відповідачеві [PERSON] майна з виплатою їй ринкової вартості цієї частки. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечувала посилаючись на те, що діти сторін по справі не мають права власності у спірній квартирі, фактично мешкають з матір'ю у м. Чугуїв Харківської області і тому їх майнові права не порушуються. Заслухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачами заперечень на позов не надано. Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 вересня 2010 року по 27 листопада 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 14 грудня 2010 року народився син [PERSON], а 15 січня 2012 року народилась дочка [PERSON], батьками яких записані сторони і які після розірвання шлюбу залишились проживати з матір»ю. У відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15 жовтня 2010 року за реєстром № 9829 [PERSON] Сергійович та [PERSON] придбали у рівних частках кожний двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Спірна квартира [ADDRESS] є ізольованою, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м та складається з двох кімнат площею 9,9 кв.м та 17,4 кв.м. з виходом на балкон, кухні площею 6,8 кв.м., коридору площею 6,2 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м. та вбудованої шафи площею 1,4 кв.м. В даній квартирі проживає позивач. Згідно до витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що [PERSON] при реєстрації шлюбу 17.09.2010 року змінила прізвище на [PERSON]. Згідно висновку №6019/10497 судової будівельно-технічної експертизи, виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл.проф. [PERSON] 26.10.2016 року (а.с.92-106), ринкова вартість 1/2 частки квартири [ADDRESS] становить 261 197 (двісті шістдесят одна тисяча сто девяносто сім) гривень 50 копійок. Також зазначено, що виділити в натурі належні [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] не вбачається можливим. Між сторонами по справі - співвласниками квартири [ADDRESS] склалися вкрай неприязні стосунки, що унеможливлює сумісне нею користування. Відповідач [PERSON] разом з дітьми в спірній квартирі не проживає та житловим приміщенням не користується, проти чого не заперечують сторони. Відповідно до ч. 2 ст.183 ЦК України спірне майно у вигляді квартири, що належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, є річчю неподільною. Згідно ст.319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Аналіз цієї норми, про що зазначено в Постанові Верховного Суду України у справі від 16.01.2012 року, свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] припинення її права на належну їй частку не завдасть, оскільки вона забезпечена іншим житлом. За таких обставин, наявні обставини, що передбачені п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Крім того, отриманих коштів відповідачем у розмірі по 261197,50 грн. достатньо для придбання іншого рівноцінного житла. Також суд вважає, що припинення права власності на частку відповідача з виплатою йому ринкової вартості цієї частки, припинить будь-який спір між сторонами з приводу користування в подальшому спільною власністю у вигляді спірного житла. Передбачені ч. 2 ст. 365 ЦК України умови застосування даної норми закону позивачем виконані та суду надано квитанцію про перерахунок вартості спірного майна у загальному розмірі 261197,50 гривень на депозитний рахунок Управління державної судової адміністрації Харківської області (а.с.151). На підставі встановленого суд вважає, що припинення права на частку у спільній власності не завдасть істотної шкоди відповідачеві [PERSON], тому вимоги позивача є законними й обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2500 грн. та витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 4228,80 грн.

Outcome: approved