Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

12 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача збитки, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 7198,71 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 27 липня 2014 року приблизно о 10-30 годині, поблизу будинку № 3 по вул. Ломоносова в с.Мішкове-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області відповідачка, керуючи автомобілем марки ГАЗ 53Б, номерний знак [NUMBER], скоїла наїзд на опору електропередач № 24 ТП-35 ПЛ-0,4 кВ. За вказаним фактом 02 вересня 2014 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. В результаті протиправних дій відповідача, позивачу було завдано збитки на суму 7198,71 грн., з яких: 5422,12 грн. - витрати на відновлювальні роботи, 35,58 грн. - недовідпуск електроенергії та 1741,01 грн. - прямий збиток. Посилаючись на те, що до цього часу відповідачка вказані збитки не відшкодувала, просили стягнути з неї майнову шкоду в судовому порядку. Представник позивача звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчать дані зворотнього поштового повідомлення (а.с. 19), проте про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за її відсутності та вирішення спору на підставі наявних письмових доказів з прийняттям заочного рішення. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог судом встановлено, що 27 липня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], яка близько 10-30 годині, біля будинку № 3 по вулиці Ломоносова в с.Мішкове-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, керуючи транспортним засобом ГАЗ 53Б, номерний знак [NUMBER], здійснила рух заднім ходом, не впевнившись в безпеці свого маневру, проявила неуважність, внаслідок чого зруйнувала опору ЛЕМ №24 Ф-1. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2014 року за вказаним адміністративним правопорушенням [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності (а.с. 4). За даними акту № 7/124 від 29.07.2014 року контрольної перевірки інвентарних цінностей філії ПАТ «Миколаївобленерго» «Південна» було встановлено завдання збитків пошкодженням опори ЛЕМ № 24 ф-1 вартістю 1741,01 грн (а.с. 5). Згідно довідки ПАТ «Миколаївобленерго» філії «Південна», недовипуск електричної енергії в результаті незапланованих відновлювальних робіт на ПЛ-0,4Кв через збиту опору становить 35,58 грн. (а.с. 6). За даними довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2014 року, на відновлення вказаної опори було витрачено 5422,12 грн. (а.с. 9-15). Вирішуючи спір по суті, суд виходить за наступного. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 постанови № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивач подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди. Даний спір виник з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України - Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За частиною 2 цієї ж статі, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи, що на даний момент відновлювальні роботи проведено, то відновлення порушених прав позивача можливе шляхом відшкодуванням відповідачкою завданих збитків. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За такого, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідачки [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним також стягнути з відповідачки на користь ПАТ «Миколаївобленерго» судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved