Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

12 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у якому зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,49 га, розташовану в межах території Нововолодимирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Він як спадкоємець першої черги за законом звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на що отримав листа про наявність у спадковій справі заповіту на користь [PERSON] Який за рішенням суду було визнано недійсним, при цьому в ухвалі апеляційного суду Миколаївської області було зазначено, що [PERSON] (донька) подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Рішеннями суду іншим спадкоємцям першої черги за законом, а саме [PERSON] було відмовлено у визнанні недійсної відмови від прийняття спадщини, а [PERSON] у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем, який має намір прийняти спадщину за законом, але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/ 2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явилась, проти позовних вимог позивача заперечувала, суду повідомила, що у неї відсутній державний акт на земельну ділянку, у кого саме він знаходиться їй не відомо. Вислухавши пояснення відповідача вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції убачається, що [INFO] в смт. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області померла [PERSON], актовий запис про смерть № 7 (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,49 га розташовану в межах території Нововолодимирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала покійній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05.02.2003 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 09.12.2002 року № 539 (а.с.9). З копії спадкової справи № 21 /2014 зареєстрованої у спадковому реєстрі № 55709941 убачається, що за життя, а саме 12 квітня 2013 року [PERSON] склала заповіт, за яким все майно та те, що належатиме їй на день смерті вона заповіла доньці [PERSON]. Вказаний заповіт рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11.02.2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.03.2015 року було визнано недійсним (а.с.11-12). Відповідно право на спадкування за законом одержали спадкоємці першої черги на загальних підставах. З копії спадкової справи слідує, що позивач та відповідачка, діти спадкодавиці, звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а отже спадщину у встановленому законом порядку прийняли. Однак рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області іншим спадкоємцям першої черги за законом, а саме [PERSON], чоловіку покійної, було відмовлено у визнанні недійсною відмови від прийняття спадщини, а [PERSON] рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15.09.2015 року було відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.13,15-16). 30 жовтня 2015 року завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу- державного акту на земельну ділянку виданого на ім'я спадкодавиці (а.с.5). Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч.1 ст.1267, ст.1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З пояснень відповідачки слідує, що їй не відомо де знаходиться оригінал державного акту на земельну ділянку. Таким чином, отримавши відмову нотаріуса позивач відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернувся до суду за захистом порушеного права, а тому позовні вимоги про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, яка належала його матері [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved