Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

14.09.2020 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 24.09.2006 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям дитини не цікавиться, вона самостійно не спроможна забезпечити дитину всім необхідним для її життя та розвитку. Окрім того зазначає, що у них з відповідачем виникають суперечки щодо виїзду дитини за кордон на оздоровлення та у складі танцювальної групи для участі в конкурсах, тому просить визначити місце проживання доньки з нею, як це передбачено ч. 5 ст. 157 СК України. Ухвалою суду від 30.09.2020 року було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, у заяві від 25.02.2021 року розгляд справи просила провести за її відсутності. Підтримала свої позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі , зазначив, що від надання матеріальної допомоги не відмовляється. Окрім того в поданій до суду заяві, яка надійшла 18 лютого 2021 року, заперечив проти визначеного позивачем розміру аліментів. Відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку а також не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, за умови, що позивач не чинитиме йому перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Враховуючи заяви сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження №192 від 2008 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Лейрія [INFO] , [PERSON] народилась [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог статті 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 р. № 966-XIV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Встановити достатність заробітку (доходу) відповідача з матеріалів справи не можливо, проте відповідачем жодними належними доказами не доведено не спроможність сплачувати аліменти на утримання дитину розмірі ј частини заробітку (доходу). А тому з врахуванням вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі ј частки всіх видів доходу відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не суперечить нормам матеріального права а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини та прав платника аліментів. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з нею суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Рівненському міськвиконкомі 17.02.2021 року. Згідно висновку органу опіки та піклування, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення малолітньої [PERSON] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві не заперечив стосовно визначення місця проживання дитини з матір`ю. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2,3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягає до задоволення. На підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 14 вересня 2020 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. а також 840,80 грн. судового збору на користь позивача за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини.

Outcome: approved