Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

14.11.2018 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача - [PERSON] про визнання за ним права власності на 99/300 домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул.. Кемеровська, буд. 30, яке складається з приміщень 2-2 «Кухня» площею 6,0 кв.м., 2-3 «житлова» площею 8,5 кв.м., 2-4 «житлова» площею 8,7 кв.м., 2-5 «коридор» площею 4,1 кв.м., 2-7 «ванна» площею 3,9 кв.м. в Літ. А-1, літ Д «Літня кухня» площею 13,1 кв.м., літ. Л «Сарай» площею 11,8 кв.м., літ. Р «Погреб» площею 3,1 кв.м. будинку № 30 по вулиці Кемеровській у м. Харків в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 22 травня 2005 року померла [PERSON]. яка є його бабусею. Крім того, [PERSON] є бабусею відповідача [PERSON] Спадкоємцем першої черги на час смерті [PERSON] була її дочка [PERSON], яка померла 26.11.2014 року. Документальним підтвердженням факту спорідненості [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є наступні документи: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00020734532 від 08.08.2018 року про те, що [PERSON] є донькою [PERSON], свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії II-ВЛ № 439691 від 07.02.1985 року, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00020725421 від 07.08.2018 року про те, що [PERSON] до шлюбу мала прізвище [PERSON], довідка № 594 від 26.11.2002 року про те, що [PERSON] після шлюбу з [PERSON] обрала прізвище [PERSON], свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії 1-ВЛ від 31.07.1974 року, свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії 1-ВЛ № 343207 від 10.10.1979 року, після чого моя мати взяла прізвище [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON] серії 1-ВЛ № 275119 від 02.04.2004 року (видане повторно), витяг № 00020734532 від 08.08.2018 року, свідоцтво про народження [PERSON] серії 1-ВЛ № 325511 від 25.11.1975 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ВЛ № 257247 від 07.05.1994 року, які свідчать про те, що [PERSON] являється матірю [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме: 99/300 домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Кемеровська, буд. 30, що підтверджується рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 23.07.1981 року, рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 19.05.1989 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії II-ЯР № 599080 від 06.02.1960 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-ВЛ № 252318 від 15.09.2000 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії V-АГ № 363742 від 10.11.1989 року. Спадщина складається з приміщень 2-2 «Кухня» площею 6,0 кв.м., 2-3 «житлова» площею 8,5 кв.м., 2-4 «житлова» площею 8,7 кв.м., 2-5 «коридор» площею 4,1 кв.м., 2-7 «ванна» площею 3,9 кв.м. в Літ. А-1, літ Д «Літня кухня» площею 13,1 кв.м., літ. Л «Сарай» площею 11,8 кв.м., літ. Р «Погреб» площею 3,1 кв.м. будинку № 30 по вулиці Кемеровській у м. Харків. На момент смерті [PERSON], позивач - [PERSON] мешкав разом з нею за адресою: м. Харків, вул. Кемеровська, буд. №30 більш ніж 2 роки. Таким чином [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступив у володіння та управління майном, що належало його бабусі [PERSON] Відповідач [PERSON] також є спадкоємцем однієї з черги позивачем. Після смерті [PERSON] він звернувся до 12 ХДНК з метою отримання свідоцтва про спадщину, однак 03.10.2018 року державним нотаріусом 12 ХДНК [PERSON] прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку із тим, що позивачем не надано документального підтвердження факту проживання із спадкодавцем станом на момент її смерті, в звязку з чим позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву, якою визнала позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спадкодавець [PERSON], померла 22 травня 2005 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 023223 від 23.05.2005 року та запис у Книзі реєстрації смертей за № 5028. [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-ВЛ № 275119 від 02.04.2004 року (видане повторно), витягом № 00020734532 від 08.08.2018 року, свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-ВЛ № 325511 від 25.11.1975 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ВЛ № 257247 від 07.05.1994 року. Спадкоємцем першої черги на час смерті [PERSON] була її дочка [PERSON], яка померла 26.11.2014 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ від 469777 від 27.11.2014 року. Документальним підтвердженням факту спорідненості [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] є наступні документи: -витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00020734532 від 08.08.2018 року про те, що [PERSON] є донькою [PERSON], -свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії II-ВЛ № 439691 від 07.02.1985 року, -витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00020725421 від 07.08.2018 року про те, що [PERSON] до шлюбу мала прізвище [PERSON], -довідка № 594 від 26.11.2002 року про те, що [PERSON] після шлюбу з [PERSON] обрала прізвище [PERSON], -свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії 1-ВЛ від 31.07.1974 року, -свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії 1-ВЛ № 343207 від 10.10.1979 року, після чого [PERSON] обрала собі прізвище [PERSON], -свідоцтво про народження [PERSON] серії 1-ВЛ № 275119 від 02.04.2004 року (видане повторно), -витяг № 00020734532 від 08.08.2018 року, свідоцтво про народження Відповідача серії 1-ВЛ № 325511 від 25.11.1975 року, -свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ВЛ № 257247 від 07.05.1994 року, які свідчать про те, що [PERSON] являється матірю [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме: 99/300 домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Кемеровська, буд. 30, що підтверджується рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 23.07.1981 року, рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 19.05.1989 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії II-ЯР № 599080 від 06.02.1960 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії 1-ВЛ № 252318 від 15.09.2000 року, свідоцтвом про смерть [PERSON] серії V-АГ № 363742 від 10.11.1989 року. Спадщина складається з приміщень 2-2 «Кухня» площею 6,0 кв.м., 2-3 «житлова» площею 8,5 кв.м., 2-4 «житлова» площею 8,7 кв.м., 2-5 «коридор» площею 4,1 кв.м., 2-7 «ванна» площею 3,9 кв.м. в Літ. А-1, літ Д «Літня кухня» площею 13,1 кв.м., літ. Л «Сарай» площею 11,8 кв.м., літ. Р «Погреб» площею 3,1 кв.м. будинку № 30 по вулиці Кемеровській у м. Харків. На підставі\~ст.57 ЦПК України\~доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог\~ст.58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України,частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На момент смерті [PERSON], позивач - [PERSON] мешкав разом з нею за адресою: м. Харків, вул. Кемеровська, буд. 30 більш ніж 2 роки, що визнано відповідачем - [PERSON] Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, визнаних Відповідачем та добровільності їх визнання, оскільки таке визнання обставин викладене у відзиві на позов та клопотанні відповідача [PERSON] Таким чином судом достовірно встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступив у володіння та управління майном, що належало [PERSON] Окрім того, встановлено, що 19.11.1996 року, [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], який був посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 6-6170. [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступив у володіння та управління майном, що належало [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому, судом зясовано, що [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від спадщини. Крім того, [PERSON] звернувся до 12 ХДНК щодо оформлення спадкового права отримати свідоцтв про право на спадщину після померлої 22.05.2005 року [PERSON] Однак, від державного нотаріуса 12 ХДНК він отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 жовтня 2018 року у звязку із тим, що позивачем не надано документального підтвердження факту проживання із спадкодавцем станом на момент її смерті. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року (із змінами внесеними Постановами від 25.12.92, 25.05.1998, що діяла на час відкриття спадщини), п. 4 визначено, що якщо в шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як субєктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Відповідно до ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У положеннях ст.\~2\~ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, як підтверджені належними доказами, та такі, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного і

Outcome: approved