Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

13 вересня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі по тексту - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») про захист прав споживача та стягнення грошових коштів в загальній сумі 179933 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24 травня 2014 року з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» уклав договір фінансового лізингу № 009958, предметом якого був мінітрактор Донг Фенг-354 вартістю 94300 грн. Згідно умов вказаного договору, 24 травня 2014 року він сплатив на рахунок відповідача 75000 грн., що підтверджується квитанцією № 137 із зазначенням призначенням платежу «згідно угоди № 009958». Однак, незважаючи на те, що позивачем було сплачено 80 % ціни предмета лізингу, відповідач зобов'язань по передачі йому предмета лізингу не виконав до цього часу. При цьому, оскільки 24 травня 2014 року ним було сплачено відповідачу 75000 грн., що на той час еквівалентно 6402 долари США, та в подальшому з вини відповідача трактор не отримано і гроші йому не повернуто, що виключило можливість самостійно придбати трактор в іншої особи за повну ціну, позивач [PERSON] вважає, що відповідно до курсу долара США станом на 08 вересня 2016 року (за курсом НБУ 100 доларів США = 2672,43 грн.) відповідач зобов'язаний відшкодувати йому збитки: 171088 грн., тобто витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, та 8845 грн. упущеної вигоди в зв'язку із збільшенням ціни трактора, що був предметом договору. В зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти та понесені втрати в загальній сумі 179933 грн. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримав повністю, просив позов задовольнити. Крім того, звернув увагу на нікчемності самого договору фінансового лізингу, оскільки він не посвідчений в нотаріальному порядку, а відтак, при оцінці судом доказів, просив застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з відповідача кошти, які зазначені в позовній заяві. Відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав (а.с. 27). Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 травня 2014 року [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в особі представника [PERSON] уклали договір фінансового лізингу № 009958 (далі по тексту - договір) і погодили наступні умови, а саме: відповідач зобов'язався придбати у власність предмет лізингу та передати його в користування позивача в строк та на умовах цього Договору, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 8-18). Відповідно до пункту 1.1 договору, додатку № 1 предметом лізингу є мінітрактор Донг Фенг-354 вартістю 94300 грн. Пунктами 1.7, 1.8, 4.1 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10 % від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Лізингодавець передає предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій поточний рахунок та комісії за передачу предмета лізингу, відповідно до умов договору. На виконання умов договору позивач [PERSON] 24 травня 2014 року сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 75000 грн., що підтверджується квитанцією № 137 із зазначенням призначенням платежу «згідно угоди № 009958» (а.с. 19). Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Тобто, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм, крім того, підтверджується тим, що відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, встановлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Крім цього, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, трактори віднесено до механічних транспортних засобів. Враховуючи те, що предметом договору фінансового лізингу від 24 травня 2014 року № 009958 є транспортний засіб і [PERSON], як одна із сторін вказаного договору є фізичною особою, то цей договір в силу ч. 2 ст. 799 ЦК України підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Однак, як вбачається з укладеного між сторонами договору, дані вимоги чинного законодавства виконано не було, договір фінансового лізингу від 24 травня 2014 року № 009958 нотаріально не посвідчувався. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки договір фінансового лізингу між сторонами у справі нотаріально не був посвідчений, він у відповідності до ст. ст. 220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення - 24 травня 2014 року. В той же час, оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, то суд вважає за необхідне задовольнити частково вимоги позивача та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на його користь сплачені ним кошти в сумі 75000 грн. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами загальної юрисдикції (а.с. 28-34). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає безпідставними та недоведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених втрат в зв'язку із збільшенням курсу долара США по відношенню до гривні та упущеної вигоди, пов'язаної із збільшенням ціни трактора, що був предметом договору, оскільки вказані вимоги жодними належними доказами в судовому засіданні не підтверджені, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Враховуючи, що на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 750 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial