Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

12 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 14.07.2012 року у виконкомі Бобовищенської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 11. Позовні вимоги мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вони є різними по характеру, з різними поглядами на життя. Між ними немає взаємопорозуміння, довіри, любові та поваги, внаслідок чого між ними виникали сварки, які привели до розпаду сім'ї. На даний час шлюбні стосунки припинені, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а тому примирення між ними є неможливим. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яку позивач просить залишити проживати разом з нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, де зазначив, що проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 14.07.2012 року у виконкомі Бобовищенської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 11 (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 090771, а.с.4). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позивач просила визначити місцем проживання дитини [PERSON], [INFO] за місцем її проживання, проти чого не заперечив відповідач, а тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved