Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

13.11.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2008 між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. З часом між сторонами було втрачене взаєморозуміння, внаслідок чого між ними почали виникати сварки. Відчуття любові і пошани один до одного були втрачені, кожен із сторін жив своїм життям, взаємних інтересів не було. Протягом сімейного життя відповідач дозволяв собі відносно позивача образи та побої, що негативно впливало на психічний стан сина. 11.09.2017 після чергової сварки та побиття відповідачем позивач забрала свої речі та речі дитини і пішла від відповідача. З цього часу шлюбні відносини фактично припинилися, сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. За таких обставин збереження сімї, подальше спільне проживання з відповідачем і примирення неможливі. В звязку із чим, позивач просить шлюб розірвати. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Також, позивач зазначила, що сторони дітей віком до 1 року не мають, спір про поділ майна відсутній, досягнуто згоди про місце проживання дитини, у стані вагітності не перебуває, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст.\~169, ст.ст.\~224,\~225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 14.06.2008 сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 14.06.2008, серія 1-КИ №\~109118, запис № 161, яке видане Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 4). Під час шлюбу у сторін народився син: [PERSON] [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження, яке видане Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 22.10.2008 серії 1-КИ № 201793, актовий запис №\~672 (а.с. 5). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved