Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

13 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом визнання відповідача з його неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Велика Кардашинка, вул. Одеська, 3, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного будинку, в якому зареєстроване місце проживання відповідача та його доньки. [PERSON] протягом тривалого часу (з 2013 року) не проживає в будинку, але добровільно не бажає зняти з реєстрації місце проживання. З посиланням на ст. 319, 391, 405 ЦК України просила суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові. Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Представник служби у справах дітей Голопристанського РДА [PERSON] під час судового засідання 21 листопада 2017 року поклалася на розсуд суду, оскільки згідно повідомлення реєстраційного відділу Голопристанської міської ради малолітню [PERSON] знято з реєстрації за адресою с. Велика Кардашинка, вул. Одеська, 3, у звязку з вибуттям до нового місця проживання в [INFO]. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Велика Кардашинка, вул. Одеська, 3 (а.с. 4, 5). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку, що належить позивачці, але з 2013 року не проживає в даному будинку (а.с. 6, 7). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] майже чотири роки не проживає у будинку [PERSON] Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. За ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивачки, суд вважає, що право [PERSON] порушене і підлягає захисту у вибраний нею спосіб, а тому відповідача слід позбавити права користування житловим приміщенням. На підставі такого рішення останнього буде можливо зняти з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги в частині визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, задоволенню не підлягають, оскільки згідно повідомлення реєстраційного відділу Голопристанської міської ради від 16.11.2017 малолітню [PERSON] знято з реєстрації за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Велика Кардашинка, вул. Одеська, 3, у звязку з вибуттям до нового місця проживання в [INFO].

Outcome: partial