Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

13 березня 2018 року ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13 серпня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № Р99.193.72494, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 12 072 грн., зі сплатою 22% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач порушила свої зобовязання щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 17 листопада 2016 року у неї утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 11 841 грн. 32 коп. Між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» 17 листопада 2016 року укладено договір факторингу № 17/11-1, згідно з яким клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу), а позивач, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Надалі, 28 лютого 2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» (новий кредитор), відповідно до чинного законодавства укладено договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № Р99.193.72494 від 13 серпня 2015 року, за яким відповідач являється боржником. Станом на 28 лютого 2017 року (дата відступлення права вимоги) загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № Р99.193.72494 від 13 серпня 2015 року становить 11 341 грн. 32 коп. Останній платіж відповідачем здійснено 21 лютого 2017 року. Отже, станом на 22 лютого 2018 року заборгованість за кредитним договором становить 11 341 грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 159 грн. 33 коп. і 2\~181 грн. 99 коп. відсотки та комісія. Посилаючись на викладені вище обставини, ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» просить стягнути з [PERSON] вказану суму боргу. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» у судове засідання не зявився, одночасно з позовом надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника, позов підтримує (а. с. 2-5). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання також не зявилась. До суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнає (а. с. 50, 52-53). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦПК України за користування грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 13 серпня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» і [PERSON] укладено кредитний договір № Р99.193.72494. Відповідно до п. п. 1.1 ч. 1 вказаного договору банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12 072 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), в обмін на зобовязання останнього одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами договору. За змістом п. п. 1.2, 1.3, 1.4 зазначеного вище кредитного договору Банк надає кредит у день підписання договору строком на 24 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 22% річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,7500% від початкової суми кредиту. Пунктами 2.1, 2.3 кредитного договору визначено, що позичальник повертає кредит разом із процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 13 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим договором. Базою для нарахування процентів є непогашена сума кредиту, базою для нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості є початкова сума кредиту. Графік щомісячних платежів позичальника за цим договором в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості є невідємною частиною цього договору. Згідно з п.п. 1, 4 п. 4.2.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобовязаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобовязання у випадках, в тому числі за порушення термінів сплати поточних місячних платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць або невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якої іншої умови цього договору. З графіку платежів, який викладений у ч. 6 кредитного договору і є невідємною його частиною, з яким відповідач ознайомлений під розпис, вбачається, що в строк до 13 числа кожного місяця, [PERSON] повинна була сплачувати банку кредит рівними платежами у розмірі 837 грн. 53 коп. на місяць, який складається із тіла кредиту, нарахованих відсотків та комісії (а. с. 7-8). Факт виконання банком зобовязань по кредитному договору в частині надання [PERSON] кредитних коштів підтверджується матеріалами справи. Підписуючи договір, [PERSON] погодилась з його умовами у повному обсязі, дійсність кредитного договору не оспорювала. Таким чином, суд вважає, що сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, а тому ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. З наявного в матеріалах справи довідки-розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором № Р99.193.72494 від 13 серпня 2015 року, внаслідок чого станом на 22 лютого 2018 року у неї утворилася заборгованість у загальній сумі 11 341 грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 159 грн. 33 коп. та 2\~181 грн. 99 коп. відсотки та комісія (а. с. 12). У судовому засіданні доведено, що у добровільному порядку відповідач не вчиняє дій, спрямованих на повернення банку кредитних коштів, процентів та комісії, тобто, не виконує свої зобовязання за договором. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Крім того судом встановлено, що між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» 17 листопада 2016 року укладено договір факторингу № 17/11-1, згідно з яким клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу), а позивач, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Зокрема, 28 лютого 2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «СЕРЕТ», яке змінило найменування на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» (новий кредитор), відповідно до чинного законодавства укладено договір факторингу № 28/02-1, за умовами якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № Р99.193.72494 від 13 серпня 2015 року, за яким відповідач являється боржником (а. с. 17-19). Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Р99.193.72494 від 13 серпня 2015 року згідно з договором факторингу. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» у повному обсязі і стягнення з відповідача на користь позивача 11 341 грн. 32 коп. заборгованості за кредитним договором. Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 881 грн. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з [PERSON] на ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» підлягають судові витрати у виді судового збору ( із врахуванням повернутого ? розміру судового збору) у сумі 881 грн. Всього стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» підлягають кошти в сумі 12 222 грн. 32 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved