Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

14.11.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.08.2010 року між [PERSON] та банком було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 4400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.2.1.11.2.3, п.2.1.1.2.4 [PERSON] і Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору клієнтом свідчить про безумовну згоду позичальнику на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Позивач зазначає, що вказані [PERSON] та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку, а також підписана позичальником заява складають кредитний договір. Позивач зазначає, що ним повністю виконані умови договору, видано кредит у розмірі, визначеному договором. Відповідачем вимоги договору не виконані, грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом та відсотками банку не надані, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість станом на 30.09.2017 року в розмірі 12504,21 грн., з яких 3812,96 грн. заборгованість за кредитом, 7619,62 грн. заборгованість за відсотками, 500 грн. штраф у фіксованій частині, 571,63 грн. штраф у процентній складовій. На думку позивача, його вимоги повністю підтверджуються наданими доказами: розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, довідкою про умови кредитування, копією паспорта відповідача, коією [PERSON] і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Копія ухвали надіслана сторонам. Відповідач 21.02.2018 року отримав копію ухвали від 09.01.2018 року, однак правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27.09.2010 року відповідачем складено заяву про отримання кредиту, шляхом заповнення бланку, наданого банком. 27.09.2010 року, тобто в день заповнення заяви, відповідачем отримано кредитну картку «Універсальну», номер якої не зазначений, як і термін її дії. Заява позичальника не містить інформації про встановлений кредитний ліміт та строк дії договору. Наданий банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить загальну інформацію щодо умов кредитування, істотних умов договору, укладеного між сторонами не містить. Найменований позивачем документ довідка про умови кредитування, яка зазначена в додатках до позову, суду не надана. Позивачем також надано копію витягу з [PERSON] і правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, без відповідної копії наказу про затвердження таких [PERSON]. Позивачем жодного рішення відповідного органу банку про встановлення чи зміну розміру кредитного ліміту, викладеного в письмовій формі, суду не надано. Заява-анкета позичальника містить посилання на те, що заява-анкета позичальника, памятка клієнта, [PERSON] та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, складають договір про надання банківських послуг між сторонами. Проте, копії памятки клієнта суду не надано. В самій заяві- анкеті міститься розділ «Памятка клієнта», однак суд вважає, що памятка мала бути викладена окремим документом і вручена позичальнику, оскільки на неї є пряме посилання в заяві, яке не мало б сенсу у випадку врахування памятки клієнта, як частини самої заяви. В свою чергу, судом досліджені надані позивачем [PERSON] та правила надання банківських послуг, у звязку з чим, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до п.1.1.3.1.5 [PERSON], зобовязання банку по наданню кредитного ліміту згідно заяви виникає з моменту представлення платіжною системою операції до списання з відповідного карткового рахунку в рахунок кредитного ліміту. У відповідності до пункту 1.1.3.1.8 [PERSON] та правил надання банківських послуг, передбачено продовження банком строку дії картки у разі наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по даному рахунку. Відповідно до п.1.1.7.4 [PERSON], у випадку наявності перевищення витрат платіжного ліміту по карті і не погашення його клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне поновлення дії картки можливе лише після повного погашення заборгованості. Відповідно до п.1.1.7.6 [PERSON], при відсутності на картковому рахунку грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банка для продовження дії картки та при ненадходженні грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення строки дії картки, банк справляє комісію за обслуговування рахунку згідно діючих тарифів. Вказана комісія стягується банком по спливу вказаного строку щомісячно. У випадку якщо залишок на картковому рахунку менше за розмір комісії, встановленої тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування карткового рахунку встановляється в розмірі залишку коштів на картковому рахунку тримача. При нульовому залишку коштів на неактивному картковому рахунку такий закривається. Відповідно до п.1.1.7.41, даний договір діє без обмеження строку. Відповідно до п.1.1.7.42, сторони визнають, що дія договору припиняється в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відритого в межах договору або такого, що потрапляє під дію договору, а також при закінченні отримання послуг банка, передбачених Договором. При наявності у клієнта в момент закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості перед банком по договору, в томі числі по овердрафту, а також по комісії, дія договору припиняється після повного погашення заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.2.11 карта діє до останнього місяця, вказаного на її лицьовій стороні, включно. Забороняється використання карти, термін дії якої сплив. Згідно з п.2.1.1.2.12 по закінченню строку дії відповідної картки, остання продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії, за відповідним зверненням клієнта у банк. Згідно з п.2.1.1.2.13 для перевипуску картки клієнт до закінчення строку її дії повинен звернутись до відділення банку. Докази перевипуску карти відповідача суду не надані. Відповідно до п.2.1.1.12.4 строк і порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по кредитним картам з установленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафтом, виникаючим по таким картам, наведений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною даного договору, також встановлюється даним пунктом. Платіж включає у себе плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.212 ЦК України, у випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту), строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості; строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення відсотків по овердрафту щомісячно за попередній місяць до 25 числа. Як вже зазначалось, позивачем суду не надано копії памятки клієнта, на яку міститься посилання в заяві-анкеті позичальника, не надано доказів отримання такої памятки відповідачем, хоча дослідження судом умови та правила надання банківських послуг містять багаторазове посилання на те, що памятка клієнта є невідємною частиною укладеного договору. Отже, надані суду докази не дозволяють встановити дійсний розмір виданих кредитних коштів та взагалі довести факт отримання кредитних коштів відповідачем; встановити строк дії договору, відповідно суд позбавлений можливості за відсутності вихідних даних перевірити розрахунок заборгованості, виконаний позивачем. У правовій позиції Верховного Суду України, сформованій у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року зазначено, що [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі [PERSON] не містять підпису позичальника. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] і правила надання банківських послуг, де визначено усі права та обов'язки сторін, та інші істотні умови, відповідачем не підписані, отже, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Таким чином, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним [PERSON] і Правила надання банківських послуг у Приватбанк та заява-анкета позичальника дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, враховуючи, що [PERSON] та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не підписувались відповідачем, не мають терміну складення, строку їх дії, а пам'ятка клієнта, що за позицією позивача є складовою договору, взагалі відсутня. Надані позивачем докази не дозволяють безсумнівно встановити, який кредитний ліміт було вирішено надати відповідачу, оскільки заява анкета позичальника взагалі не містить такої інформації. Позивачем не надано до суду виписки по рахунку відповідача, з якої можливо було б встановити розмір встановленого кредитного ліміту та розмір використаних позичальником коштів, оскільки отримання платіжної картки не означає використання кредитних коштів. Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~статті 509 Цивільного кодексу України\~зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст.1049 ЦК України, яка в силу ч.2 ст.1054 ЦК України застосовується до правовідносин у сфері кредитування, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, розмір кредитного ліміту, строк повернення кредиту, строки сплати платежів є істотними умовами договору. Відповідно до\~ст.\~638\~ЦК України договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження вимог позову обмежився доданими до позовної заяви фотокопіями заяви-анкети позичальника, розрахунку заборгованості, непідписаних [PERSON] та правил надання банківських послуг, паспорту відповідача, довіреності, витягу з Єдиного держаного реєстру підприємств та організацій України, копії банківської ліцензії, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копії двох аркушів статуту, тим самим самоусунувся від доведення своїх вимог належним чином. Беручи до уваги недоведеність позовних вимог, відсутність доказів, які б дозволяли суду перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем при поданні позову судові витрати відшкодуванню не підлягає. На підстав вищевикладеного,

Outcome: dismissed