overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві [PERSON] вказував, що шлюб з відповідачкою був зареєстрований 15 вересня 2011 року. Свої вимоги розірвання шлюбу мотивував тим, що у сім'ї виникли суперечки, ускладнилися взаємовідносини, втрачені один до одного почуття любові, взаєморозуміння, із-за суттєвих розбіжностей у поглядах на життя, несумісності характерів. Подальше збереження шлюбу неможливе, примирення теж, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2011 року. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Сторони з травня 2014 року припинили шлюбні відносини, мешкають окремо. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка дає згоду на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 29.01.2001 року на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,150 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,027 га, посилаючись на те, що 29.01.2001 року на підставі рішення виконкому Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області №36/8, [PERSON] отримав вищезазначений державний акт, згідно якого йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,177 га по [ADDRESS]. Під час оформлення даного акту у прізвищі заявника було допущено помилку, замість прізвища за паспортом і за свідоцтвом про народження - «[PERSON]», у державному акті зазначено - «[PERSON]». Оскільки ці розбіжності в написанні прізвища заявника перешкоджають йому у реалізації права розпорядження земельною ділянкою, тому він був змушений звернутися до суду з цією заявою. В судове засідання заявник надав заяву, в якій заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив справу розглянути за його відсутності. Від представника заінтересованої особи - Малинівської селищної ради, в судове засідання надійшла заява, в якій представник ради теж не заперечував проти встановлення юридичного факту належності заявнику правовстановлюючого документу, просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою, такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З копії державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 29.01.2001 року слідує, що він виданий на ім`я [PERSON] Факт належності заявнику зазначеного вище правовстановлюючого документу підтверджується наявними у справі доказами, а саме паспортом, карткою платника податків, де його прізвище зазначено в українському варіанті написання як «[PERSON]» (а.с.4). Наведені докази переконали суд в тому, що Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 29.01.2001 року, виданий на ім`я [PERSON] належить заявнику [PERSON], помилка в написанні прізвища заявника мала місце з провини посадових осіб і не повинна бути перешкодою в здійсненні [PERSON] права власності, тому він правомірно звернувся з заявою до суду, а пред`явлені докази переконали суд в законності його вимог. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якому вказав, що він є співвласником квартири №17, розташованої за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна 176 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.11.2002 року. Разом з ним в зазначеній квартирі зареєстровані його онуки-відповідачі по справі. Внаслідок того, що понад 10 років вони не проживають у квартирі, знаходяться за межами України, з ним стосунки не підтримують, не сплачують за комунальні послуги. вважає, що відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України, відповідачі вважаються такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі, 17 розташованої за адресою м.Харків проспект Гагаріна 176. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги. Представник відповідачів позов визнала. Заслухавши позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира 17 розташована за адресою м.Харків проспект Гагаріна 176 належить на праві спільної власності [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.11.2002 року. Таким чином відповідачі є співвласниками спірної квартири. Згідно довідок від 17.04.2015 року,[PERSON] [INFO] зареєстрований за місцем мешкання постійно за адресою [ADDRESS] з 18.09.2014 року, а [PERSON] 1990 року народження- з 25.09.2012 року. Стаття 2 Закону України «Про власність» зазначає, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. В статті 4 цього ж Закону зазначено, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За правилами ст.319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Суд вважає що не проживання відповідачів в спірній квартирі, не є підтвердженням того що у відповідачів відпали законні підстави для користування квартирою. Норми житлового законодавства, на які посилається позивач не регулюють правовідносини,які склалися між співвласниками жилої квартири.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до Дарницького районного суду м. Києва, якою просив: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Позивач та відповідач у судове засідання не з'явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, просили обопільно розірвати шлюб, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у матеріалах справи доказами. Судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 06 грудня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (актовий запис №937). Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей, тому шлюб між подружжям необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25.12.2010 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дітей. Діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Добровільно надавати кошти на утримання дітей відповідач не бажає. У звязку з даними обставинами позивач була вимушена звернутися до суду, щодо стягнення аліментів з відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи, зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]є батьком дітей позивача: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], а.с.3, 4. Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, а.с.5. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов і відповідно до ст.ст.182, 198-200 Сімейного кодексу України, стягувати на користь [PERSON] щомісячно аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі ст.ст.180, 181 ч.3, 182 Сімейного Кодексу України та ст.ст.10, 11, 60, 169, 212-215, 224-227, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON] (далі позивач) з позовом до відповідачів про визнання за ним права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування майна батька позивача [PERSON], який помер 07.08.2014 року. В обґрунтування позову послалася на неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, в звязку з тим, що за життя спадкодавцем не було здійснено державну реєстрацію права власності на належну йому частину квартири. У судовому засіданні законний представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач [PERSON] позов не визнала з підстав негативного відношення до законного представника позивача, яка раніше перебувала в сімейних відносинах із спадкодавцем. Представник співвідповідача не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Малолітній позивач [PERSON] є сином [PERSON], який помер 07.08.2014 року і був власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до статті 1261 ЦК України позивач віднесений до першої черги спадкоємців за законом майна померлого. Крім нього, право на спадщину [PERSON] має відповідач, яка була його матірю. У встановлений статтею 1270 цього Кодексу шестимісячний строк законний представник позивача звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, втім постановою державного нотаріуса від 20.03.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено з тих підстав, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру не зареєстровано ані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ані в Державному реєстрі речових прав. За таких обставин, права позивача на спадкове майно його батька підлягають захистові в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на 1/6 частини спірної квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій посилається на те, що з 25.09.2013 року перебуває у повторному шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну повнолітню доньку, яка мешкає з нею. У квітні 2014 року відповідач залишив сім`ю і не бажає підтримувати сімейні стосунки. Не погодився розірвати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану. Ухиляється від явки до суду, незважаючи на те, що спору про майно, житло між ними немає. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу і розгляді справи за відсутності відповідача. Витрати, пов`язані з розглядом справи, просить покласти на неї. Відповідач [PERSON] з 14.05.2015 року по 04.09.2015 року в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, місце, час розгляду справи, про поважні причини неявки не повідомив, не надав заперечень проти заявленого позову, письмової заяви про розгляд справи за його відсутності.. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що справу можливо розглянути за відсутності відповідача, а позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Сторони перебувають у повторному шлюбі з 25.09.2013 року. У них є повнолітня донька, яка живе з матір`ю, позивачкою по справі. З квітня 2014 року відповідач не живе з сім`єю, і не вживає заходів для збереження сім`ї. Суд надавав сторонам строк для примирення, але вони не помирилась. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому що вважає, що сім`я розпалась. Відповідач не бажає зберігати сім`ю. Спору про майно, житло між подружжям немає. Позивачка просить покласти на неї витрати, пов`язані з розглядом справи. Не просить змінювати прізвище після розірвання шлюбу, тому що таке прізвище носить її донька. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 03.07.2013 року. Посилається на те, що протягом сумісного життя у них виникали непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми та життя, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, спільно не проживають. Спроби примиритися не дали позитивних результатів, фактичні шлюбні відносини припинені 20.06.2007 року, відновлення шлюбу вважає неможливим, шлюб існує формально. Від сумісного проживання дітей не мають.В органах РАГС розривати шлюб відповідач не бажає. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Кондрашенко». Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено в Свідоцтві про шлюб, 15 серпня 2003 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №407. Подружжя дітей не має. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч.ч. 1,2 СК України, суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини припинені 20 червня 2007 року, примирення неможливе, сумісного господарства не ведуть, спільних дітей не мають. Суд, оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

14.05.2015 року до Київського районного суду м. Полтави звернулася [PERSON] з позовною заявою до КС «Полтава і полтавці» про стягнення коштів за депозитним договором, мотивуючи позов тим, що між нею та КС «Полтава і полтавці» 16 грудня 2014 року було укладено договір № 221 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки. Відповідно до даного договору спілка прийняла від позивача на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 20 000 грн. на строк 6 місяців. Після закінчення дії договору, [PERSON], звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу. Однак відповідачем умов договору на даний час не виконано, кошті не повернуті. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача суму невиплаченого вкладу в розмірі 20 000 грн. В судове засідання позивач [PERSON], не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

14.05.2015 року до суду заявлено позов, у якому позивачка просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом останніх двох неділь з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, неповнолітні діти проживатимуть з позивачкою, майнового спору між ними немає. Позивачка письмово просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити, після розірвання шлюбу вибрала прізвище Татарчук (а.с.3-18). Відповідач письмово просив розглянути справу без його участі, вимоги позову визнає, не заперечує проти їх задоволення (а.с.19). Відповідно до положень ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають спільно протягом останніх двох неділь, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, спільно не проживають протягом останніх двох неділь, суд визнає, що сімя сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved