Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

14.09.2018 року позивача [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якій просив: визнати відповідача [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житлом: будинком №61/2 по вулиці Олійниці в м. Лубни Полтавської області. В обгрунтування своїх вимог вказала, що він є власником будинку за адресою вказаною вище, в будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON], яка фактично не проживає в ньому з вересня 2017 року. Відповідач [PERSON] залишила житло добровільно, витрати на утримання будинку та за сплату житлово-комунальних послуг не несе. У звязку з вказаним просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом. В якості правового обгрунтування своїх вимог послався на статті 391, 405 та 406 ЦК України. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, на задоволенні своїх вимог наполягали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв про поважність пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89,\~263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №23416823 від 24.06.2014 року, [PERSON] є власником житлового будинку за адрсеою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Олійниці, буд. 61/2. Таким чином, з наведеного вбачається, що єдиним законном власником будинку є [PERSON] \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 11.01.2018 року №539/3144/17 шлюб, зареєстрований 20.07.1985 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано, тобто [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] \~ \~ \~ \~Згідно копії будинкової книги та акту, складеного комісією вуличного комітету вулиці Олійниці від 03.09.2018 року, у будинку за адресою вказаною вище зареєстрована [PERSON] При цьому, з зазначеного акту вбачається, що за даною адресою [PERSON] не проживає з вересня 2017 року. Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 30 червня 2015 року, справа № 21-1438а15, та від 01 березня 2016 року, справа № 825/1335/13-а. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Як вбачається з акту від 03.09.2018 року, складеного комісією вуличного комітету вулиці Олійниці, [PERSON], яка є колишнім членом сім'ї позивача, зареєстрована за адресою: [INFO], але фактично не проживає з вересня 2017 року, а проживає у [INFO]. Крім цього, суд бере до уваги приписи ч. 2 ст. 406 ЦК України, згідно яких сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже,

Outcome: approved