Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

13.01.2015 року позивач звернувся з позовною заявою до районного суду про визнання за ним як спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Позивач мотивував це тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері та вчасно звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини для оформлення спадкових прав на вказаний житловий будинок. Але, враховуючи ту обставину, що вказаний житловий будинок мати купила відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.04.2008 року у [PERSON], але який не пройшов державної реєстрації, йому приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, що і було підставою звернення з вказаним позовом до суду. 23.01.2015 року за клопотанням представника позивача у порядку ст. 33 ЦПК України до участі в справі залучено в якості співвідповідача [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Позивач до суду не з»явився та суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності позивача. Відповідачка [PERSON] до суду не з»явилася з поважної причини - через похилий вік та надіслала письмову заяву про визнання позову. Просила суд розгляд справи проводити у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з»явилися та надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнали та просили постановити рішення у зв»язку з визнанням позову. Наслідки визнання зрозумілі. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За вимогами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення представника позивача, вивчив матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, позивач [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом є син спадкодавці - позивач [PERSON]. На момент відкриття спадщини позивач проживав в Сумській області м. Конотоп. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадку звернувся позивач, де отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, підстава відмови - відсутність державної реєстрації договору купівлі-продажу від 21.04.2008 року житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом 21.04.2008 року, реєстр №97. Згідно договору купівлі- продажу житлового будинку по [ADDRESS], 21.04.2008 року мати позивача купила у [PERSON] вказаний житловий будинок. Договір укладено письмово, нотаріально посвідчено 21.04.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №97. Згідно відомостей КП Первомайське МБТІ від 28.11.2014 року, який на момент укладення договору купівлі-продажу проводив державну реєстрацію нерухомого майна, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.12.2005 року, реєстр №827. Реєстрація за [PERSON] відсутня. Відповідно до висновку оцінювача від 17.12.2014 року, грошова вартість даного житлового будинку становить 50870 грн.. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. (ст. 1269 ЦК) Оскільки позивач вчасно подав до нотаріальної контори заяву, то він вважається таким, що спадщину прийняв. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.») Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Що стосується договору купівлі -продажу, який сторонами не був зареєстрований належним чином, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За вимогами ст. 640 ЦК України моментом укладення договору , який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації - є момент державної реєстрації. Але, враховуючи, що фактично сторони договору купівлі-продажу виконали всі суттєві умови цього договору( сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору; така домовленість підтверджується письмовими доказами, які свідчать про досягнення сторонами згоди з істотних умов договору та підтверджують факт укладення сторонами договору; відбулося повне виконання договору; , нотаріально посвідчили, але покупець за свого життя не встигла його зареєструвати належним чином), вважається, що [PERSON] фактично набула права власника на це майно, яким є житловий будинок. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Оскільки матір»ю позивача укладений правочин, що не заборонений законом, та вона фактично набула права власника за цим правочином, тому вона і є власником придбаного майна. За вимогами ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції , чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що для оформлення права власності на спадкове майно за законом позивачу, який належним чином прийняв спадок після смерті своєї матері, необхідно підтвердити належність цього майна спадкодавцю, а договір купівлі-продажу житлового будинку від 22.04.2008 року не пройшов державної реєстрації, що неможливо зробити через смерть покупця по договору, яка фактично набула всі права та обов»язки власника майна, та продавець житлового будинку не заперечує факту укладення договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню. У іншому, окрім судового порядку, узаконити своє право власності на успадковане майно, позивач не взмозі. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України)

Outcome: approved