Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

12 жовтня 2017 року Департамент фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до інформації ГУНП в Сумській області, [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, внаслідок якого було завдано легких тілесних ушкоджень [PERSON] Потерпіла від злочину [PERSON] проходила стаціонарне лікування у КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5». Витрати на її лікування склали 603,50 грн., однак позовна заява на лікування потерпілої не надходила, в звязку з чим кримінальна справа не відкривалася. Посилаючись на ч. 3 ст. 1206 ЦК України просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 603,50 грн. за стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] в КУ «СМКЛ № 5». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місце проживання, у судове засідання не зявився, будь-яких заяв не подавав. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З наданого суду розрахунку за проведення лікування, судом встановлено, що в період часу з 15 листопада 2015 року по 18 листопада 2015 року на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні № 1 Комунальної установи «Сумська клінічна лікарня №5» перебувала хвора [PERSON], як така, що потерпіла від злочинної діяльності (а.с.5). Відповідно до зазначеного розрахунку, складеного за підписом заступника головного лікаря з економічних питань лікарні, вбачається, що вартість лікування хворої [PERSON] за три дні лікування скала 603,50 грн. Судом встановлено з позовної заяви та пояснень представника позивача, що потерпіла [PERSON] проходила лікування в КУ «СМКЛ №5», оскільки отримала легкі тілесні ушкодження внаслідок протиправних дій [PERSON] Вимогами ч. 1. ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч. 3 вказаної статті). Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Із наданих стороною позивача письмових доказів встановлено, що Департамент фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради запитував у ГУ НП в Сумській області інформацію щодо направлення кримінальних проваджень до прокуратури та судових органів відносно ряду осіб, в тому числі і де потерпілою вказано [PERSON] Однак, як зазначено в листі ГУНП В Сумській області, встановити всі необхідні дані не вдалось можливим у звязку з відсутністю в запиті повних анкетних даних потерпілої особи у кримінальному провадженні (а.с.3-4). Інших належних та допустимих доказів в розумінні ст. 57-59 ЦПК України щодо встановлення вини [PERSON] у вчиненні ним злочину відносно потерпілої [PERSON], суду надано не було. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 179 ЦПК України). Позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами тієї обставини, що відносно відповідача [PERSON] існує вирок суду, що набрав законної сили, яким встановлена вина цієї особи у вчиненні злочину завданні легких тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] Також позивачем не надано суду доказів, що [PERSON], яка проходила лікування у КУ «СМКЛ №5», має відповідний статус потерпілої особи, і є потерпілою від злочинних дій саме [PERSON], тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed