Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

13 травня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що із відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким він взяв у [PERSON] по розписці позику в сумі 20 000 гривень з обов`язком повернути вказану суму до 01.12.2019 року. Однак, відповідач після отримання позики зник, на телефонні дзвінки не відповідав на вимогу позивача повернути зазначений борг відповідач не реагував, ухиляється від виконання зобов`язання, чим взяті на себе зобов`язання порушив. Тому позивач вимушений звертатися до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на його користь борг за розпискою від 06.10.2019 року з урахуванням індексу інфляції з 01.12.2019 р. по 12.05.2020 р складає 20260 грн. 24 коп., з розрахунку: (99,8 Х 100,2 Х 99,7 Х 100,8 Х 100,8) Х 20 000 грн. :100 = 20260, 24 грн. Отже розмір інфляційних збитків, які зобов`язаний йому сплатити відповідач [PERSON] складає 260 грн. 24 коп. Також, відповідач відповідно до ст. ст. 625, 1050 ЦК України за період з 01.12.2019 р. по 12.05.2020 р (164 дні) 3 % річних від простроченої суми - 20 000 грн., що складає 269, 59 грн., з розрахунку: 20 000 грн. Х 3% річних: 365 днів Х 164 дні (про строчка) = 269,59 грн. Оскільки умовами договору позики розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлений, позивач у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України має право на одержання від відповідача процентів від суми позики, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Тому відповідач - [PERSON] повинен сплатити позивачу проценти за користування його грошовими коштами за період з 07.10.2019 р. (дата укладання договору позики) до цього часу. Всього, відповідач - [PERSON] зобов`язаний сплатити [PERSON] проценти за користування його грошовими коштами ( 20000 грн.) за період з 07.10.2019 р. по 12.05.2020 р. у розмірі 1 507, 95 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором позики від 06.10.2019 року, становить загальну суму в розмірі 22037 грн. 78 коп., що складається з: -суми позики в розмірі 20 000 грн., -інфляційні витрати за період з 01.12.2019 по 12.05.2020 р. в розмірі - 260 грн.24 коп., -3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.12.2019 по 12.05.2020 р. в розмірі - 269 грн. 59 коп., -проценти за користування грошовими коштами за період з 07.10.2019 по 12.05.2020 у розмірі - 1507 грн. 95 коп. Невиконання [PERSON] своїх зобов`язань по вищезазначеному договору щодо своєчасного погашення позики, зумовило звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме основний борг по договору позики у розмірі 20 000 грн., суду пояснив, що так дійсно брав кошти, однак на даний час він не працює тому не має можливості повернути борг позивачу. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг позивачу грошові кошти в сумі 20 000 грн. Відповідно до договору [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 01.12.2019 року. Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Вимоги щодо повернення грошових коштів у строки, зазначені у вищевказаному договорі відповідачем не виконані. Тому у нього виникла заборгованість в розмірі 22037 грн. 78 коп., що складається з: суми позики в розмірі 20 000 грн., інфляційні витрати за період з 01.12.2019 по 12.05.2020 р. в розмірі - 260 грн.24 коп., 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.12.2019 по 12.05.2020 р. в розмірі - 269 грн. 59 коп., проценти за користування грошовими коштами за період з 07.10.2019 по 12.05.2020 у розмірі - 1507 грн. 95 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування коштами суд виходить з наступного. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За умовами договору сторони не погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 01.12.2019 року включно. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню втрати від інфляції у розмірі 260,24 грн., 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за договором у розмірі 269,59 грн., в частині стягнення процентів за користування коштами, суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи квитанцією від 12.05.2020 року, на зазначену суму. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 783 грн. 26 коп.

Outcome: partial