Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

13 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, яка в подальшому була уточнена представником позивача, в якій позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВО 7295 АТ (ВМ 3873 АХ), укладений між [PERSON] та [PERSON] 12 вересня 2012 р.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину транспортного засобу марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ; витребувати із незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] і повернути [PERSON] транспортний засіб марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ; витребувати у [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ. Свої вимоги мотивує тим, що за час шлюбу вона (позивачка) з чоловіком [PERSON] за спільні кошти набули у власність транспортний засіб марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в. 21.09.2015 р. шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВО 7295 АТ (на даний час ВМ 3873АХ). Але зареєстрований даний транспортний засіб був на [PERSON] Відповідно до ст.. 60 СК України даний транспортний засіб по факту його придбання та в подальшому був спільною сумісною власністю подружжя. 21.09.2015 р. з листа [PERSON], який надійшов на імя її чоловіка ([PERSON]В.), вона ([PERSON]В.) дізналася про те, що 13.07.2012 року її чоловік [PERSON] уповноважив [PERSON] на продаж спірного автомобіля, який в подальшу з метою продажу зазначеного автомобіля передав його [PERSON], а остання, в свою чергу, передала його в користування [PERSON] та [PERSON] При цьому [PERSON] грошові кошти за переданий їй спірний автомобіль не сплатила, на вимогу повернути транспортний засіб не реагує. Наміру продавати спірний автомобіль позивач не мала, довіреність на будь-яких інших осіб не видавала, згоду на продаж її чоловіком даного автомобіля не надавала ні в усній, ні в письмовій формі. Відповідно до ст.. 65 СК України згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного майна має бути надана у письмовій формі. Вона (позивачка) не надавала згоди на відчуження 12.09.2012 року її чоловіком ([PERSON]В.) відповідачу [PERSON] спірного автомобіля. Зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зважаючи на те, що для відчуження спірного автомобіля наявність письмової згоди позивачки [PERSON] була обовязковою, вона не давала письмової згоди на відчуження автомобіля, тому договір купівлі-продажу транспортного засобу на підставі довідки-рахунку підлягає визнанню недійсним. В силу ч.1 ст.. 60, 63, ч.1 ст.69 СК України вона (позивачка [PERSON]В.) має право на ? частину спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати за нею право власності на ? частину спірного автомобіля. Враховуючи, що розпорядження транспортним засобом безпідставно перейшло до відповідачів з порушенням вимог законодавства: без відповідної правової підстави, проти волі одного із співвласників майна, то відбулося порушення права позивача на володіння, користування та розпорядження обєктом власності, а тому на підставі ст.ст. 387, 1212, 1213 ЦК України просить витребувати даний транспортний засіб із незаконного володіння відповідачів [PERSON] та [PERSON] Позивачка в судове засідання не зявилася про час і місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що позов подано до суду 13.10.2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, поважних причин пропущення позовної давності позивач не навела, а тому просить застосувати строк позовної давності до вимог позивачки та відмовити їй в задоволенні позовних вимог. Під час оформлення договору купівлі-продажу спірного автомобіля всі документи щодо продажу автомобіля були перевірені особою, яка оформляла договір, а тому договір купівлі-продажу автомобіля відповідає вимогам закону. Крім того пояснив, що відповідачкою [PERSON] грошові кошти за купівлю спірного автомобіля були сплачені відповідачу [PERSON] Спірний автомобіль після нетривалого його використання відповідачами [PERSON] та [PERSON] був повернутий відповідачці [PERSON], а вона, в свою чергу, знову передала даний автомобіль в користування людям, які приїхали з м. Донецьк, і на даний час спірний транспортний засіб не перебуває у її володінні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08.03.2003 р. перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-ИД № 075143 від08.03.2003 р. (а.с.10), копією актового запису про одруження № 294 від 08.03.2003 р. Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбане спірне майно: автомобіль марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВО 7295 АТ, який був зареєстрований на відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК134517 від 21.10.2011 р., копією облікової картки приватного транспортного засобу (а.с.11, 12, 17). Згідно\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому вказаний автомобіль належить подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Іншого в судовому засіданні не доведено. Встановлено, що 13.07.2012 р. приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] була посвідчена довіреність, видана [PERSON], якою останній уповноважував [PERSON] продати за ціну і на умовах на розсуд уповноваженого належний [PERSON] автомобіль марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією довіреності від 13.07.2012 р., витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 14.12.2015 р. (а.с.16, 115). 14.07.2012 року спірний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації та видано транзитні номери №20 АЕ 6083, що підтверджується копією облікової картки приватного транспортного засобу (а.с.12). Судом встановлено, що 12 вересня 2012 р. автомобіль марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер [NUMBER], було продано відповідачем [PERSON] громадянці [PERSON] за ціною 42134,00 грн. (сорок дві тисячі сто тридцять чотири грн. 00 коп.). Від імені продавця на підставі доручення ВРТ № 532224 від 13.07.22012 р. операцію здійснював [PERSON], що підтверджується довідкою - рахунком ДПІ №677535 від 12.09.2012 року ППФ «Інформаційні системи», копією облікової картки приватного транспортного засобу, повідомленням ППФ «Інформаційні системи» на адвокатський запит від 15.07.2014 р.№ 6 (а.с.17, 12, 18). Встановлено, що на теперішній час власником спірного автомобіля PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер [NUMBER], є громадянка [PERSON], що підтверджується довідкою територіального сервісного центру №5943 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області від 08.12.2015 р. № 2769 (а.с.103), згідно якої 14.09.2012 р. спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунку ДПІ№677535, виданої 12.09.2012 р. ППФ «Інформаційні системи», видані номерні знаки ВМ 3873 АХ. Встановлено також, що 09.11.2012 р. [PERSON] видала довіреність на право розпорядження автомобілем марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер [NUMBER] громадянам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 14.12.2015 р. (а.с.115). Звернувшись до суду із позовними вимогами про визнання правочину недійсним та витребування на її користь автомобіля, [PERSON] посилалася на те, що її чоловік [PERSON], без її згоди та дозволу, продав придбаний у період їх шлюбу транспортний засіб марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в. За змістом частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Статтею 65 СК України передбачено що, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Тобто, на момент укладення [PERSON] договору купівлі-продажу спірний автомобіль належав останньому і [PERSON] на праві спільної сумісної власності і для укладення договору купівлі-продажу щодо нього необхідною була письмова згода [PERSON], так як це випливає з положень частини другої\~\~статті 369 ЦК України\~та частини третьої\~статті 65 СК України, на підставі яких для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6\~статті 3 ЦК України\~до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої\~статті 369 ЦК України\~та частини другої\~статті 65 СК України\~при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. [PERSON] така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1568цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст.360-7 ЦПК України. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Однак позивачем [PERSON] та її представником суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що сторони при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу діяли недобросовісно, зокрема, що [PERSON] знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя, а тому правових підстав для застосування до виниклих правовідносин вимог ч.3 ст.215 ЦК України, немає. Крім того, за нормами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. [PERSON] така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст.360-7 ЦПК України. Доказів про відсутність згоди позивачки на відчуження спірного автомобіля позивач та її представник в судовому засіданні не надали. Навпаки, з позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивачка з 2012 року не цікавилася наявністю автомобіля марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., спору про поділ майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] немає і питання про розподіл майна подружжя в установленому законом порядку між ними не вирішувалося, крім того, шлюб між подружжям не розірвано, тому суд вважає, що позивачка надала усну згоду на продаж її чоловіком [PERSON] даного автомобіля. Звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав як співвласника майна, позивач мала право вимагати відповідну компенсацію вартості відчуженого її чоловіком не в інтересах сім'ї майна, а не вимагати визнання за нею права власності на спірний автомобіль та витребування спірного автомобіля від відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її ([PERSON]В.) користь. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] - задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.. ст.. 60, 65 СК України, ст. ст. 3, 203, 215, 218, 369, 388 ЦК України,

Outcome: dismissed