Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

14.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.07.2008. Від шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя. Відповідач належної участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний, не має постійного місця роботи, але неофіційно працює, тому має можливість виконувати обовязки по утриманню неповнолітніх дітей. Крім того просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на надання правової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали. Просили стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач підробляє шляхом тимчасових заробітків, тому має нерегулярні та мінливі доходи, у звязку із чим просять аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просять стягувати з відповідача щомісячно в сумі по 800 грн. на утримання кожної дитини викликаний тим, що діти повинні отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, інших необхідних речей. Вважають, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 800 грн. щомісячно на утримання кожної дитини, так як він працездатний, фізично здоровий, не має на утриманні інших осіб. З лютого 2016 року, тобто з того часу, як позивачка та відповідач проживають окремо, останній не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, у звязку із чим позивачка самостійно несе весь обсяг обовязків по їх утриманню. Крім того, позивачка працює, отримує заробітну плату в середньому 2300 грн. на місяць, які повністю витрачає на належне утримання дітей, а також себе, тоді як відповідач, будучи працездатним, утриманням дітей не цікавиться взагалі. Також, просять стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу, що надавалася останній адвокатом [PERSON], в сумі 350 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що дійсно перебуває у шлюбі з позивачкою, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] та [PERSON]. З січня 2014 року він не працює, отримує нестабільний дохід від випадкових тимчасових заробітків, в середньому 1000 грн. на місяць, які частково витрачає на своє утримання, а частково заощаджує для того, щоб придбати для дітей необхідні речі у той час, коли вони гостюють у нього. З лютого 2016 року він коштів на утримання дітей позивачці, з якою проживають діти, не надавав. Проте, в червні 2016 року діти у нього гостювали, після чого він надав по 200 грн. кожній дитині, а також возив їх у м. Вінницю на екскурсію. Він працездатний, фізично здоровий, протипоказань лікарських комісій щодо працевлаштування не має, підприємницькою діяльністю не займається, інших осіб на утриманні не має. Згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, але в розмірі по 400 грн. на місяць на кожну дитину, так як не спроможний сплачувати в розмірі по 800 грн. При можливості він надаватиме кошти на утримання дітей у більшому розмірі. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №057416 (а.с.6). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії І-АМ №266884, 1-АМ №208135 (а.с.5). Діти сторін [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матірю та знаходяться на її повному утриманні, що вбачається із довідок виданих виконкомом Мурафської сільської Шаргородського району Вінницької області від 14.06.2016 року за №№1648,1649 (а.с.6-7). Суд встановив, що відповідач працездатний, фізично здоровий, не має на утриманні інших осіб, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Крім того, судом встановлено, що відповідач отримує дохід від тимчасових випадкових заробітків, в середньому 1000 грн. на місяць, що стверджував в судовому засіданні відповідач та не заперечила позивачка. Із зазначених коштів відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, що вбачається із пояснень відповідача в судовому засіданні. Таким чином, з огляду на досліджені судом обставини, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси дітей та їх утримання, тобто може надавати допомогу на утримання дітей, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дітей з лютого 2016 року, тобто з того часу, з якого сторони не проживають однією сімєю, покладено саме на позивачку, що ставить її сімю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови по відношенню до відповідача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в повному обсязі, тобто в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину, зазначаючи, що сама, без участі відповідача, несе обсяг витрат на утримання дітей, а відповідач від матеріального утримання дітей ухиляється. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2008 року, що вони мають спільних неповнолітніх дітей: дочок [PERSON] та [PERSON], утримання яких є предметом даного спору, що діти знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач від матеріального утримання дітей з лютого 2016 року ухиляється. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і весь обсяг обовязків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14.06.2016 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми сторін повноліття, враховуючи нестабільний матеріальний стан відповідача, відсутність постійної роботи, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні трудовою книжкою відповідача серії АВ №461211 від 17.12.2007 року, з якої вбачається, що з 17.01.2014 року відповідач не працює. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони мали б тоді, коли б утримувалися за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат за надання їй правової допомоги при зверненні в суд в сумі 350 грн. адвокатом [PERSON], то суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачкою додано до позову договір про надання правової допомоги від 13.06.2016 року, укладений нею з адвокатом [PERSON] (а.с.20); копію свідоцтва адвоката [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.21); квитанцію серії 02БР №540678/151 від 13.06.2016 року про оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 150 грн. за надання правової допомоги, що полягає у складанні позову про стягнення аліментів (а.с.22); квитанцію серії 10АААА №512257/172 від 29.06.2016 року про оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 200 грн. за надання правової допомоги, що полягає у представництві інтересів позивачки в суді, консультації (а.с.23); розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом [PERSON] від 29.06.2016 року. В квитанціях про оплату правової допомоги не зазначено тривалість часу, витраченого адвокатом [PERSON] на складання позову та надання консультацій позивачці, проте, з розрахунку суми гонорару вбачається, що адвокат надавав допомогу позивачці, що полягає у складанні позову, протягом 30 хвилин 14.06.2016 року, а також приймав участь у судовому засіданні. Відповідно до Журналу судового засідання від 29.06.2016 року, адвокат [PERSON] надавав юридичну допомогу позивачці в судовому засіданні протягом 57 хвилин. Зважаючи на вказані обставини, в рахунок компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу, повязану із наданням їй правової допомоги в судовому засіданні адвокатом [PERSON], суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі 350 грн., виходячи з того, що розмір мінімальної заробітної плати на час надання юридичної допомоги складає 1450 грн., а розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, тобто не більше 580 грн. за одну годину, при цьому юридична допомога надавалася позивачці приблизно 1 годину 30 хвилин. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial