Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

13 квітня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Свідоцтва від 09.11.1993р., виданого згідно з розпорядженням Управління житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 09.11.1993 року №23917, та зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №15-1617 про право спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого на [PERSON] ; Визначити частки співвласників на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва від 09.11.1993 виданого згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 09.11.1993 року №23917, та зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №15-1617, наступним чином: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , - 1/4 частина квартири; [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] - 1/4 частина квартири; [PERSON] , РНОКПП- [NUMBER] - 1/4 частина квартири; [PERSON] , РНОКППП [NUMBER] - 1/4 частина квартири. Свої вимоги мотивує тим, що на праві спільної сумісної власності їй належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Крім неї власником вказаної квартири є її колишній чоловік [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] . Вказує на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який 14.09.2005 року було розірвано, під час шлюбу прізвище позивача було « [PERSON] ». 19 серпня 2008 року позивач одружилась з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Позивач зазначає, що при видачі Свідоцтва від 09.11.1993., виданого згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 09.11.1993 року №23917, та зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №15-1617, було допущено помилку у написанні прізвища Позивача, а саме вказано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Згодом, позивач вирішила розпорядитися своїм майном, однак, після звернення до приватного нотаріуса, з`ясувала, що не може цього зробити, оскільки частки у спільній сумісній власності не визначені. Позивач також зазначає, що звернулась до Відповідачів щодо укладення нотаріально завіреного договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Однак, відповідач [PERSON] відмовляється від укладання нотаріального договору про визначення часток. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, між сторонами не досягнуто. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 14.04.2021 року позовну заяву будо залишено без руху, у зв`язку з неповною сплатою судового збору. На виконання вимог даної ухвали, 26 квітня 2020 року представником позивача надано на адресу суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 816,00 гривень. Ухвалою судді від 27.04.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено справу для розгляду в порядку підготовчого провадження. Ухвалою суду від 13.07.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачі по справі у судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, в якій вона визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що квартира яка розташована у [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.11.1993р., згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 09.11.1993 року №23917, та зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №15-1617 у, на праві спільної сумісної власності дійсно належить [PERSON] , та членам її сім`ї, доньці [PERSON] та сину [PERSON] , а також колишньому чоловіку [PERSON] . Однак, при видачі свідоцтва про право власності на квартиру була допущена помилка, яка перешкоджає [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність на свій розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на квартиру прізвище Позивача зазначено як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », оскільки Позивач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] та свідоцтвом про укладання шлюбу Серія [NUMBER] . Внаслідок такої помилки у [PERSON] , виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу, та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. У зв`язку із чим виникла необхідність встановити факт належності [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло. У відповідності до п.12 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №5 від 31.03.1995року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові; місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, з метою надання Позивачеві можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме квартирою у [ADDRESS] слід встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на квартиру у [ADDRESS] від 09.11.1993р., видане згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 09.11.1993 року №23917, та зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №15-1617 року належить [PERSON] . Щодо позовних вимог про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності на нерухоме майно, а саме квартиру у [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Як вбачається з положення ст.370 ЦК України, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до положень ст. 368 ЦПК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ст. 370 ЦПК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому у разі виділення частки із майна що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Те, що частки квартири, які належать співвласникам, не конкретизовані, порушує їх право розпорядження власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 5 Постанови Верховного суду № 20 від 20.12.1995 року «Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, враховуючи визнання позову одним з відповідачів, закріплений принцип рівності часток у спільній сумісній власності, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , тому суд, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved