Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

14.08.2018 року до суду з позовом звернулися позивачі до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просять стягнути з останньої 17050 грн. боргу позики від 11.02.2013 року та судових витрат сплачених при подачі позову до суду. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 11.02.2013 року [PERSON] та [PERSON], які є подружжям, уклали з [PERSON] договір позики грошових коштів на суму 17050 грн., який оформили у вигляді розписки, що було підписано власноруч відповідачкою та було передано вказані кошти останній. Строк позики був визначений позивачами до 15.03.2013 року. У зазначений в розписці строк відповідачка [PERSON] кошти позивачам не повернула, посилаючись на важкі фінансові проблеми, і запевнила їх в тому, що за можливості буде повертати кошти та остаточно розрахується протягом трьох років, тобто до середини березня 2016 року, на що позивачі погодилися. Однак в обіцяні строки відповідачка борг не повернула, тому позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, за захистом свого права. В судове засідання позивачі не зявилися, але надали до суду спільну письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відповідно до\~ч.3\~ст.211\~ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 11 лютого 2013 року сторони уклали договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивачів позику в розмірі 17050,00 грн. зі строком повернення 15 березня 2013 року. На підтвердження отримання позики відповідачем 11.02.2013 року складено розписку про отримання позики (а.с.27). У казані в розписці строки, відповідачка боргу позивачам не віддала, тому в усній формі домовилася з останніми про те, що розрахується з ним протягом трьох років, тобто борг віддасть до середини березня 2016 року. Однак, [PERSON] виконання свого зобовязання перед позивачами за договором позики не виконала. Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються ст.ст.526,\~1046-1050 ЦК України. Відповідно до вимог\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. За частиною 2 цієї статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, даючи правову оцінку розписці, яка наявна в матеріалах справи, написаною [PERSON] 11.02.2013 року в контексті ст.ст.1046-1050 ЦК України, суд уважає, що вказана розписка є договором позики, оскільки в ній указані всі умови, в тому числі істотні, що притаманні договору позики. У договорі вказані його сторони: [PERSON], [PERSON] - позикодавці, [PERSON] - позичальник; предмет договору - грошові кошти; сума договору 1500 грн. та строк, до якого необхідно повернути суми позики - до 15.03.2013 року (за договором позики від 11.02.2013 року). За змістом\~ст. 610 ЦК України\~несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом. Виходячи із встановлених обставин, наданих доказів і вимог матеріального закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 11.02.2013 року є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із ухваленням суду рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати понесені нею при зверненні до суду і документально підтверджені в розмірі 704,80 грн. (а.с.1).

Outcome: approved