Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

12 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на її\~користь на\~утримання неповнолітньої\~доньки [PERSON],\~[INFO]\~в розмірі\~1/3\~частки заробітку\~щомісячно до\~досягнення донькою\~повноліття. [PERSON] вимоги мотивує тим, що 25 липня 2006 року позивач уклала шлюб з відповідачем який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану відділі Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про, що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 360. Однак спільне життя у них не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, різний склад характерів. Шлюб між ними існує формально, вони разом не проживають тривалий час та не підтримують подружніх стосунків. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], однак зі слів позивача, відповідач не зважаючи на зауваження з її боку, допомоги на утримання дитини не надає, деколи виділяє допомогу на утримання донькина власний розсуд. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. На адресу суду від неї її надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином, відзиву до суду не надавав. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, відповідально, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правами не допускається (ст.\~3\~ч. 1 п.п. 3, 6, ст.\~11, ст.\~12\~ч. 1, ст.ст.\~13,\~14 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5\~статті 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ч. 6 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44,\~76-82\~ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено,\~що між\~позивачем та\~відповідачем 25\~липня 2006\~року укладено\~шлюб у\~міському відділі\~ реєстрації\~актів цивільного\~стану відділі\~Мукачівського міськрайонного\~управління юстиції\~Закарпатської області\~актовий запис\~№ 360\~(свідоцтво\~про шлюб\~серії № І-ФМ № 015287, (а.с.7). За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено факти, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Отже шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують. Як вбачається з матеріалів справи, від даного шлюбу в сторін народилася донька, [PERSON],\~[INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ №184962 від 31.08.2004 року, а.с.8). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із\~ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141СК\~України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає наобсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з цим, суду не надано жодних доказів фінансової спроможності відповідача, так само, як і не надано доказів про стан його здоровя, чи перебування на його утриманні інших непрацездатних осіб, а тому встановити платоспроможність відповідача в суду нема можливості. Покликання позивача на те, що відповідач є працевлаштований в ТОВ АВЕ в м.Мукачево не можуть бути взяті до уваги, оскільки є не підтверджені. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», який на період з 01 липня по 30 листопада 2018 року становить: для дитини віком до 6 років 1559 гpивень, для дитини віком від 6 до 18 років 1944 гpивень. З огляду на це, прохання позивача про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів в розмірі 1/4 частки доходу. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Щодо вимоги позивача про залишення малолітньої [PERSON], [INFO], на її вихованні, то суд констатує наступне. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 157 Сімейного Кодексу України,\~питання виховання\~дитини вирішується\~батьками спільно,\~крім випадку,\~передбаченого частиною\~пятою цієї\~статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З огляду на це, вимога позивача про залишення малолітньої доньки на її вихованні не суперечить закону. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial