Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що в договорі купівлі-продажу квартири від 06.04.2005 року в нумерації приміщень в квартири [ADDRESS] пропущено цифру № 8, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі- продажу квартири, згідно умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру під № 40, що знаходиться в м. Одесі по вул. Академіка Вільямса в будинку під № 48/1, складену з: 1,2,3 житлові житловою площею 37,1 кв.м.; 4- кухня; 5 ванна; 6 туалет; 7 коридор; 9 веранда. Загальна площа квартири № 40 68,3 кв.м. Вказаний правочин було зареєстровано в реєстрі за № Д-65. У відповідності до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній й реєстрації, що сторонами було зроблено. Згідно ст.210 та ч.3 ст.640 ЦК України договір вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріусом дійсним, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. На підставі ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Проте з позовної заяви не зрозуміло, на підставі якої норми закону слід визнати даний правочин недійсним. Отже, судом встановлено, що жодних підстав, передбачених законом, для визнання договору недійсним позивачем наведено не було, так як відсутність в договорі приміщення під №8 не може бути такою підставою. Більш того, вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що в технічному паспорті, виданому на ім`я продавця [PERSON] 04.11.2004 року, таке приміщення також відсутнє. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом. В ході розгляду даної справи позивачем не було доведено, яким чином укладення спірного договору могло зумовити порушення її майнових або особистих немайнових прав і законних інтересів, а посилання позивача не невірну нумерацію приміщень, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним задоволенню не підлягає, через його необгрунтованість та безпідставність.. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed