Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

14 січня 2020 року [PERSON] звернулася із позовною заявою до ТОВ «Алекскредит» про визнання договору нікчемним (а.с. 1-8). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 листопада 2019 року їй надійшло смс-оповіщення, яким ТОВ «Алекскредит» запропоновано їй мікро-займ. Перейшовши за відповідним посилання позивачці погоджений кредит у розмірі 8000,00 грн. на кредитному калькуляторі. Натиснувши погодження, позивачка отримала кредит за № 2935719 від 23 листопада 2019 року. При оформлені кредиту при заповненні анкети-заявки відповідач не ознайомив її з умовами кредитування, ризиками. На головній сторінці он-лайн калькулятор розрахунків показував неправдиву інформацію, а розрахунок проводиться тільки для акційних кредитів. Вважала, що відповідачем не дотримані норми ч. 2 cт. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 cт. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме, відповідач не надав повної, всебічної, об`єктивної і достовірної інформації про умови кредиту перед його укладенням. Через життєві труднощі позивачка прострочила сплату за кредитом. Звернувшись на гарячу лінію, попросила заморозити нарахування штрафів, на що менеджер повідомив, що узгодить це питання, але потім перетелефонувала та сказала що їй відмовили. Потім позивачці почали телефонувати різні менеджери з департаменту по роботі з проблемними клієнтами, грубо з нею розмовляли, погрожували, казали, що поширять плітки її родичам і знайомим про якусь хворобу та надали три дні на сплату однією сумою понад 15000 грн. Позивачка звернулася із заявами до ТОВ «Алекскредит» і до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг). Позивачка просить визнати кредитний договір нікчемним, оскільки він укладений без додержання письмової форми, адже ТОВ «Алекскредит» не направляло їй пропозицію укласти електронний договір (оферту), що містить істотні умови договору. З її боку договір не підписувався, з чого слідує, що сторони не домовились про всі істотні умови. В силу приписів статті 1055 ЦК України кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, і ТОВ «Алекскредит» надало фінансову послугу не на підставі договору. Також ТОВ «Алекскредит» нараховано непропорційно велику суму компенсації (понад 50 % вартості продукції) за невиконання зобов`язань за договором, чим порушено п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) за порушення зобов`язань перевищує половину суми, одержаної в кредит, чим порушено ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Договір містить несправедливі умови, які суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, кредитодавець не надав інформації про умови кредитування, що є нечесною підприємницькою практикою і зумовлює визнання такого договору недійсним. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 203, 215, 216\~236, 1055 ЦК України, положення Законів України «Про споживче кредитування», «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», просила визнати нікчемним кредитний договір № 2935719 від 23 листопада 2019 року, укладений з ТОВ «Алекскредит». Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 15 січня 2020 року було відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення рішення по у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання договору нікчемним (а.с. 24). Ухвалою судді від 15 січня 2020 року було відкрито провадження у вищевказаній справі та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» всю належну інформацію щодо кредитного договору №2935719 від 23 листопада 2019 року, а саме: інформацію щодо пропозиції укласти електронний договір (оферта) між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит»; інформацію щодо реєстрації [PERSON] на веб-сайті ТОВ «Алекскредит»; інформацію про заявку на отримання кредиту встановленої форми, заповненої [PERSON] на веб-сайті ТОВ «Алекскредит», в тому числі інофрмацію щодо: прізвища, ім`я, по батькові, РНОКПП, дату народження, паспортні дані, місце реєстрації та місце фактичного мешкання, місце роботи, номер мобільного телефону, а також інформацію про людей, які, в разі необхідності, зможуть підтвердити особу та її фінансовий стан; інформацію щодо електронного підпису одноразового ідентифікатора, яким підписано укладений договір між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит»; інформацію щодо процедури верифікації [PERSON] під час укладання кредитного договору; копію кредитного договору №2935719 від 23 листопада 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит». Позивачка 30 березня 2020 року надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 32-22). Представник відповідача 22 жовтня 2020 року на виконання ухвали суду надав витребувану інформацію та письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими, а доводи позивача ґрунтуються виключно на поясненнях і спростовуються самим змістом договору (а.с. 53-113). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачкою [PERSON] і відповідачем ТОВ «Алекскредит» 23 листопада 2019 року укладений договір про надання кредиту № 2935719 (а.с. 68-72). Як видно з форми та змісту вказаного договору, він підписаний позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатору PS2935719, тобто відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивачка вказує на нікчемність договору, обґрунтовуючи свою позицію тим, що договорі містить несправедливі умови. Однак означені правові підстави зумовлюють визнання правочину недійсним, а не нікчемним. Так, відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього закону кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Отже, згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і зазначала, що відповідачем нараховано сукупну суму неустойки за порушення зобов`язань, яка перевищує половину суми, одержаної у кредит. При цьому, не вказала у позові ані конкретного пункту договору, окремого положення, які на її думку є несправедливими. Суд зазначає, що наведені позивачкою доводи стосуються виконання договору, а не його укладення. У той час як договір є нікчемним в силу закону або ж визнається судом недійсним на момент його укладення. Вивченням змісту договору установлено, що у кредитному договорі вказана загальна сума кредит - 8 000,00 грн., кінцевий строк його повернення до 23 грудня 2019 року. Пунктом 1.5. договору обумовлений порядок і строки нарахування процентів за користування кредитом. У п. 1.7.3 вказані ставки нарахування процентів і розмір пені за цим договором: базова процентна ставка за один день користування кредитом - 1,7%; акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом -1,22%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00%; Згідно із п. 1.7.1 договору у випадку використання кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів (включаючи дострокове погашення) позикодавець сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 6,10% від визначеної в п. 1.3. договору суми кредиту. У п. 1.7.2 договору узгоджений строк повернення кредиту і дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), проценти за користування кредитом, реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у графіку платежів, що визначається у додатку № 1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною. Графік платежів складається окремо за умови дії Акцій і/або Програми лояльності у випадку повернення Зобов`язань до спливу Узгодженого строку повернення кредиту та. за умови дії Базової і Спеціальної процентної ставки у випадку погашення заборгованості поза межами Узгодженого строку повернення кредиту. До договору додається графік платежів додаток № 1, який є невід`ємною його частиною (а.с. 72). Згідно із п. 1.1 визначення понять і термінів, які містяться у цьому договорі, тлумачаться відповвідно до цього договору та розділу 2 «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на Сайті кредитодавця www.alexcredit.ua (далі - https://alexcredit.ua/umovi) (а.с. 77-94). У п. 7.2. договору вказано, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з цим договором та правилами, повністю розуміє та погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися своїх обов`язків та виконувати їх. У п. 7.5. договору сторони узгодили, що укладаючи цей договір, позичальник заявляє та гарантує кредитодавцю, що він: 7.5.1. усвідомлює та підтверджує, що умови договору та [INFO] йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими; 7.5.2. під час укладання цього договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. 7.5.3.надав інформацію, відомості та документи для укладення цього договору, які є достовірними і відповідають дійсності. Із змісту наведених пунктів укладеного між сторонами кредитного договору, видно, що позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Позивач стверджує у договорі, що укладаючи договір, він уже ознайомлений з Правилами надання кредиту ТОВ «Алекскредит». Тобто, до підписання кредитного договору позивачці була надана вся інформація про умови кредитування. Позивачка не посилається на те, що їй не була надана передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» інформація, необхідна для отримання споживчого кредиту споживачем. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачкою не доведено порушення з боку відповідача її прав споживача в частині порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, які передували укладенню договору. Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Тобто доводи про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Позивачкою заперечується укладення й підписання договору за допомогою електронного цифрового підпису або одноразового ідентифікатору, внаслідок чого вона просить визнати правочин нікчемним в силу ст. 1055 ЦК України. Однак, така позиція позивача є суперечливою з огляду на таке. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, а відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, у випадку не підписання спірного кредитного договору стороною письмова форма правочину не буде дотримана, внаслідок чого такий договір є нікчемним (відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається). У пункті 7.3. договору сторони погодилися, що даний електронний договір , всі додатки до нього, додаткові угоди, Правила мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені у письмовій формі. Позивачка у позові не заперечує, що договір був укладений за допомогою прийняття електронної пропозиції ТОВ «Алекскредит», якою запропоновано мікро-займ, яка 23 листопада 2019 року їй надійшла у смс-оповіщанні. Позивачка описує й на сам механізм укладення договору перехід за посиланням і натиснення погодження кредиту у розмірі 08 000,00 грн. на кредитному калькуляторі, а також підтверджує факт отримання відомостей про отримання нею кредитних коштів, які вона не змогла повернути вчасно через тимчасові фінансові труднощі. Представником відповідача було надано копію кредитного договору, на якому міститься підпис [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатору PS 2935719. Означене свідчить про те, що між сторонами був укладений договір про надання кредиту № 2935719. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що між сторонами укладений договір в письмовій формі у відповідності до вимог ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивачкою [PERSON] заперечується факт досягнення згоди з усіх істотних умов спірного кредитного договору, внаслідок чого договір вважається неукладеним, а недійсними можуть бути визнані виключно укладені договори. Отже, неукладений або нікчемний правочин не визнається недійсним у судовому порядку. Позивачка вказує на нікчемність правочину, оскільки його укладено з недодержанням письмової форми. Однак наявними матеріалами справи означене спростовано і установлено, що кредитний договір укладений в письмовій формі у відповідності до вимог ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що виключає нікчемність правочину. Стосовно обраного позивачкою способу захисту порушеного права, суд розглядаючи ці вимоги, враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 04.06.2019р. по справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) стосовно способів захисту цивільних прав. У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що вимога позивачки про визнання договору нікчемним не підлягає задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та відстроченням [PERSON] сплату судового збору до ухвалення рішення по вказаній справі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed