Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 22 листопада 2008 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки припинені з 2014 року в звязку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя та сімейні обовязки, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодний. Вони з відповідачкою дійшли згоди, що неповнолітній син буде проживати разом з ним в квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, при цьому мати не буде обмежена в праві вільно спілкуватися з дитиною та приймати участь у її житті та вихованні. Просив суд розірвати шлюб між ними та встановлення місця проживання дитини разом з батьком. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та задоволення позову. Відповідачка в судове засідання не зявилась, в письмовій заяві проти задоволення позову не заперечувала, просила розглянути справу без її участі, після розірвання шлюбу прізвище просила залишити без змін. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №161341, виданим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, виданим 22 листопада 2008 року, актовий запис №482. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №285026, виданого 25 вересня 2009 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився 17 вересня 2009 року, актовий запис №895, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, у звязку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сімї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], при цьому суд враховує позицію відповідачки, яка не заперечувала проти розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує законних прав та свобод інших осіб. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище відповідачки після розірвання шлюбу залишити без змін. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі\~\~\~ст. 151 СК України,\~\~ батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч.1,2 ст.161 СК України, якщо\~\~\~\~мати\~\~\~та\~\~батько,\~\~\~які проживають окремо, не дійшли згоди\~\~\~\~щодо\~\~того,\~з\~ким із них буде проживати малолітня дитина, спір\~\~між\~\~\~ними\~\~може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Судом встановлено, що сторони дійшли згоди про те, що неповнолітній [PERSON], [INFO], буде мешкати з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. При цьому мати [PERSON] не буде обмежена в праві вільно спілкуватися з дитиною та приймати участь у її житті та вихованні. Таким чином, враховуючи домовленість сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved