Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

13.12.2018 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають з квітня 2015 року, збереження шлюбу неможливо, позивач створила нову сім`ю, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею, позивачем, про місце проживання якої сторони спору не мають, стверджуючи, що підстави, які можуть бути перешкодою для розірвання шлюбу відповідно до чинного законодавства - відсутні. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд позову за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить про задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу, відповідач був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання за адресом реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте будь-яких пояснень, заперечень, відзиву та жодних доказів на спростування вищевикладеного суду не надав. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , був зареєстрований 21.01.2006р. Ланчинською селищною радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, дружині після реєстрації шлюбу було присвоєне прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 21.01.2006р., актовий запис №04, а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.02.2013р., видане відділом державної реєстрації служби Одеської області, а/з №1350, а.с.6), яка проживає з матір`ю - позивачем [PERSON] Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З матеріалів даної справи вбачається, що позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, наполягає на розірванні вказаного шлюбу, стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом. Відповідач не надав заперечень на позов, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя, а обох - на вільний вибір. Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про місце проживання дитини, з представлених суду відомостей, - не вбачається, а також не вбачається з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання позивача на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам і порушувало б права принаймні позивача, що є недопустимим і незаконним. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує те, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: - згідно ч.2 ст.114 СК України, в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. - частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили. Про відновлення дошлюбного прізвища вимога в позові відсутня.

Outcome: approved