overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

13.11.2017 року [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з заявою про повернення судового збору по справі № 236/3145/17. Дослідивши заяву, суд дійшов висновку про необхідність повернення сплаченого судового збору з наступних підстав. Відповідно до ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.11.2017 року по справі № 236/3145/17 позивачу було повернуто її позовну заяву до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Лиманської міської ради про позбавлення батьківських прав. При подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 56 від 31 жовтня 2017 року в сумі 640,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Враховуючи викладене, а також те, що заявник надав заяву про повернення їй судового збору, вважаю необхідним повернути [PERSON] сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

13.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з ним вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.02.2010 року виконкомом Токарівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №1. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини у звязку з несумісністю характерів, відсутності взаєморозуміння та кохання. Тому позивач просить шлюб між ними розірвати. Позивач надала заяву, у якій просить розглядати справи проводити без її участі, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.02.2010 року виконкомом Токарівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №1 (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 4). Сторони разом не проживають. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини позивачка та відповідач поновлювати не бажають, наполягають на розлученні. За даних обставин шлюб підлягає розірванню так, як подальше спільне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їх дитині. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Спору про місце проживання дітей не мають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

13.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2014 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають біля неї і знаходяться на її утриманні. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що у них з відповідачем життя не склалось, подружні стосунки припинені через різні характери та погляди на сімейне життя. У судове засідання сторони не з'явилися. Від позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв позивач позов підтримує, відповідач позовні вимоги визнає (а.с. 18, 19). За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2014 року (а.с.5). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Подружні стосунки припинені через різні характери та різні погляди на сімейне життя, сторони наполягають на розлученні, миритись не бажають. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

13.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 01.02.1985 року Київським відділом РАГС м.Одеси між нею та [PERSON], актовий запис про шлюб №117. Представник позивача [PERSON], [PERSON], діюча на підставі довіреності до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначає, що позивач наполягає на розірванні шлюбу оскільки збереження сімї вважає неможливим, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявлявся неодноразово, повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01.02.1985 рокуКиївським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Одеси, актовий запис про шлюб №117, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Дітей від шлюбу у сторін не має. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сімєю не проживають з 1990 року. Причиною розпаду сімї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, спільне життя не склалось, сімя носить формальний характер. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до\~ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі складає 640,00 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ч.3 ст.\~105, ст.ст.\~110,\~112,115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

13.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.12.2008 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 191, посилаючись на те, що сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюб фактично припинено з початку 2011 року, спільне господарство не ведеться. Сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Спір про майно відсутній. Враховуючи, що примирення та подальше збереження сімї є неможливим, [PERSON] просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Клеймьонова». Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, серія 1-ВЛ № 104184, 20.12.2008 року між [PERSON] (до шлюбу - Половинка) Дарєю Іванівною та [PERSON] Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 191 (а.с. 6). Сторони мають дитину [PERSON], [INFO] копія Свідоцтва про народження, серія 1-ВЛ № 162687, актовий запис № 85 (а.с. 7). Судом встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

13.11.2017 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та [PERSON], про припинення договору поруки. Згідно ухваленого рішення позовні вимоги позивача задоволені. Визнано припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки №11282768000/П/1 від 11 січня 2008 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] Проте при ухваленні рішення судом не вирішене питання про розподіл судових витрат Відповідно до п.п. 3 п.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішене питання про судові витрати. Суд не вбачає необхідності для виклику в судове засідання учасників розгляду справи. З матеріалів справи встановлено, що при поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі по 640.00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та [PERSON] на користь позивача на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі по 320.00 грн., з кожного

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

13.11.2017 року головний лікар Берегівської обласної психіатричної лікарні звернулася в суд з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON]. Заява мотивована тим, що останній 13.11.2017 року поступив в Берегівську обласну психіатричну лікарню, у звязку з тим, що в нього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для оточуючих. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня. Оскільки [PERSON] страждає психічним захворюванням та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому необхідне рішення суду про його госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник обласної психіатричної лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що 13.11.2017 року [PERSON] був доставлений до обласної психіатричної лікарні для обстеження та лікування. Останній страждає на параноїдну шизофренію, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Його згода на госпіталізацію на даний час відсутня. Доставлений в судове засідання [PERSON] пояснив, що психічним розладом не хворіє та непотрібно його госпіталізовувати. Заслухавши пояснення представника обласної психіатричної лікарні, думку прокурора, який вважає за доцільним задовольнити заяву та думку особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із заяви головного лікаря Берегівської обласної психіатричної лікарні вбачається, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих і згідно висновку комісії лікарів психіатрів №2833 від 13 листопада 2017 року, страждає на параноїдну шизофренію, що являє собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Оскільки [PERSON] добровільно не погодився на госпіталізацію в психіатричний заклад та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому суд вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] в психіатричний заклад в примусовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

13.11.2017 року заявник звернувся із заявою до суду та просить продовжити лікування на умовах примусової госпіталізації у закладі Житомирської обласної психіатричної лікарні № 2 Житомирської обласної ради (с. Прилуки Овруцького району Житомирської області, вул. Молодіжна, 1), [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], без його згоди, мотивуючи тим, що останній хворіє на психічний розлад, внаслідок чого являє небезпеку для себе та оточуючих, неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримав та пояснив суду, що хворий, на даний час, перебуває у такому важкому стані психічного розладу, що потребує примусового лікування у психіатричному закладі в умовах стаціонару. Прокурор не заперечував проти задоволення заяви. [PERSON] в судовому засіданні не заперечує щодо продовження лікування. Заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, думку прокурора, дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.09.2004 року [PERSON], [INFO] визнаний недієздатним. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації (ч. 3 ст. 17 Закону). З висновку комісії лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні №2 від 13.11.2017 року вбачається, що [PERSON] хворіє на розумову відсталість в степені імбецильності з порушенням психіки та поведінки. Враховуючи у хворого тяжкої розумової відсталості, погіршення психічного стану, відсутність у опікуна хворого (мати хворого [PERSON] є особою похилого віку та не може виконувати обов»язки опікуна в повній мірі), [PERSON] потребує продовження лікування на умовах примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі зі звичайним режимом нагляду до вирішення соціальних питань. Згідно ст.ст. 14, 22 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження і лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють особу безпосередньо небезпечну для неї та оточуючих. Дане питання розглядається в судовому порядку. Таким чином, враховуючи, всі обставини справи та правові норми, що їх регулюють, суд приходить до висновку про задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

13.11.2017 року заявник звернулася із заявою до суду, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є її рідною сестрою. Мотивує це тим, що на день смерті сестри залишилось спадкове майно, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в свідоцтві про смерть сестру зазначено «Роговська Марія Силонівна», у свідоцтві про народження «Роговская Мария Силоновна», у свідоцтві про народження вона вказана як [PERSON], а у паспорті [PERSON]. Представник заявника надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву просить задовольнити. Заінтересована особа надала заяву про розгляд справи без їх участі, щодо розгляду справи та винесення рішення покладається на погляд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] померла 13.03.1999 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 109397 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Овруцької ДНК від 10.11.2017 року №1700/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 13.03.1999 року [PERSON], у звязку з тим, що не встановлений факт родинних відносин. З копії свідоцтва про народження серії ЯФ №688697 заявника видно, що її вказано як «Раговская Валентина Силовна», а в паспорті серії ВМ 904299 вона значиться як «Роговська Валентина Силівна», а згідно копії свідоцтва про народження серії VI-УР №1431241 [PERSON], остання вказана, як «Роговская Мария Силоновна» , в той час як у свідоцтві про смерть значиться як «Роговська Марія Силонівна». Той факт, що [PERSON] дійсно є рідною сестрою [PERSON] підтверджується довідкою Великочернігівського старостинського округу №4 Овруцького району Житомирської області від 11.12.2017 року №51. У суду немає підстав не довіряти вказаним документам та поясненням заявника, викладених у заяві, а тому суд вважає факт родинних відносин доведеним, а саме, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON]. Встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для подальшого оформлення спадщини після смерті [PERSON]. Заявником сплачено судовий збір в сумі 320 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

13.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. У позовній заяві вказує, що 13.07.2013 року померла його мати [PERSON], на день смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташований по вул. Польова, 69 в с. Бережнівка, Кобеляцького району Полтавської області, який вона заповіла [PERSON] відповідно заповіту від 11.09.2003 року. Протягом шестимісячного строку, з часу відкриття спадщини, позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину в Кобеляцькій державній нотаріальній конторі позивач не має можливості, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на спадковий житловий будинок. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги та прохав суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача, Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області сільський голова [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 13.07.2013 року померла [PERSON] мати [PERSON] (а.с.6,7), на день смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташований по вул. Польова, 69 в с. Бережнівка, Кобеляцького району Полтавської області, на не приватизованій земельній ділянці 0,25 га (а.с. 12,16). Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 11.09.2003 року по реєстру № 191 на все майно, що належить та належатиме за законом на момент смерті [PERSON] є її син [PERSON] (а.с.13). Правовстановлюючий документ та реєстрація права власності відсутні у спадкодавця, оскільки на час побудови вказаного вище будинку, а саме в 1965 році, виникнення права власності не залежало від наявності державної реєстрації, а фактичне користування будинком визнавалося органами влади та місцевого самоврядування на підставі записів у книгах погосподарського обліку. Внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, нотаріусом відмовлено позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на це майно (а.с. 14). Оскільки, позивач [PERSON], внаслідок відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадковий житловий будинок, не може оформити спадщину, належність цього майна померлій [PERSON] підтверджується належними та допустимими доказами (а.с.12,16), відповідач визнав позов, а позивач має право на це майно в порядку спадкування за заповітом, то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved