Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

13 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору, стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.11.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, який оформлено у виді письмової розписки, яку [PERSON] написала і підписала особисто. На виконання умов договору вона в цей же день передала [PERSON] грошові кошти у сумі 18000 грн., відповідач зобов'язалася повернути їх через півроку, в строк, з помісячною сплатою 5% у місяць. У разі несвоєчасної оплати відсотків, зобов'язалася сплачувати 1% від суми займу за добу. Незважаючи на її звернення і прохання, у добровільному порядку повернути отриману за договором суму відсотків в обумовлений строк [PERSON] відмовилася повертати гроші. На момент звернення до суду відповідач не повертає їй відсотки та борг, тим самим не виконує грошове зобов'язання, тому вона просить суд достроково розірвати договір позики, стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у сумі 18000 грн., щомісячну сплату відсотків за користування кредитом у сумі 2700 грн. за три місяця (5% - 900грн *3), моральну шкоду у сумі 5000 грн., та понесені нею судові витрати по справі. 14 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним правочину позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона дійсно дала [PERSON] розписки про отримання грошових коштів у сумі 18000 грн., з помісячною сплатою 5% на місяць. У разі несвоєчасної оплати відсотків, зобов'язалася сплачувати 1% від суми займу за добу. Однак фактично вона отримала гроші у сумі 15000 грн., інші 3000 грн. [PERSON] вирахувала з неї як відсотки. Отримання даних коштів відбулося під впливом тяжких обставин: відсутній попит на продукцію підприємницької діяльності її чоловіка, тяжка хвороба її свекрові, її непрацездатність, оскільки вона доглядає дитину та отримує лише соціальну допомогу на утримання дитини. Вважає, що [PERSON] скористалася її тяжким становищем, встановила високу відсоткову ставку у розмірі 5% у місяць, яка біль ніж в 4 рази перевищує відсоткову ставку НБУ. Тому після уточнення зустрічних позовних вимог просить суд визнати недійсним правочин позики, який підтверджується розпискою в частині встановлення відсоткової ставки за користування коштами на рівні , що перевищує 7,5%. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила суд слухати справу у її відсутності за участю її представника [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, також пояснив, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнає, обґрунтовуючи тим, що на момент укладання договору позики, [PERSON] було відомо про хворобу свекрові, та про тяжкий фінансовий стан чоловіка, однак всупереч даним обставинам [PERSON] позичала кошти у [PERSON], оговорювалися строки та умови повернення позики, про що вона власноруч надала розписку. Тому просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила суд слухати справу у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, також просила суд задовольнити зустрічні позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги [PERSON] підлягають частковому, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частина перша статті 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З договору позики, укладеного 13.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] надала грошові кошти [PERSON] у сумі 18000 грн., зі сплатою 5% щомісяця строком на 6 місяців. За порушення зобов'язань по договору позики (несвоєчасної виплати відсотків) позичальник сплачує позикодавцю 1 % від суми позики за кожен день прострочення платежу (а.с. 3). Частиною другою статті 1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що вона отримала лише 15000 грн., оскільки з розписки від 13.11.2013 року, яку вона написала власноруч, вбачається, що вона отримала саме грошову суму у розмірі 18000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що розмір і порядок одержання позикодавцем процентів зазначено розписці, а тому в цьому випадку розмір процентів повинен сплачуватися у тому розмірі, який передбачено договором та до який сторони договору самостійно встановили, що прямо передбачено законом і це відповідає принципу цивільного права - свободі договору (с. 3 ЦК України). Тому зустрічні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору в частині встановлення відсоткової ставки за користування коштами на рівні, що перевищує 7,5%, не підлягають задоволенню, оскільки при укладанні договору позики, обставини на які посилається (відсутній попит на продукцію підприємницької діяльності її чоловіка, тяжка хвороба її свекрові, її непрацездатність, оскільки вона доглядає дитину та отримує лише соціальну допомогу на утримання дитини) вже існували та [PERSON] про них було відомо, однак сторони самостійно визначили розмір і порядок одержання процентів, що прямо передбачено законом і це відповідає принципу цивільного права - свободі договору, та за його умовами сторони взяли на себе певні зобов'язання, погодили порядок вирішення окремих питань, про що [PERSON] особисто склала розписку. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення заборгованості у сумі 18000 грн. та відсотків у сумі 2700 грн. підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного розрахунку. Так, відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мало місце укладення договору позики, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти, однак своєчасно не повернула суму позики і таким чином прострочила виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим сума боргу, на підставі вимог ст. 1049 ЦК України підлягає стягненню у примусовому порядку, однак не в сумі 18000 грн., а з урахуванням виплаченого боргу, та відсотків, виходячи з наступного розрахунку: - З квитанції про поповнення рахунку вбачається, що [PERSON] 26.11.2013 року сплатила борг у сумі 2200 грн. та 565 грн. 18.11.2013 року. Тому відповідно до вимог ст. 534 ЦК України, даною сумою було погашено 5% за договором позики за листопад 2013 року (18000 грн. *5%= 900 грн.) і 1865 грн. які погашають основний борг (18000 грн. - 1865 грн.), таким чином сума основного боргу станом на 01.12.2013 року складає 16135 грн. - З квитанції про поповнення рахунку вбачається, що [PERSON] 07.12.2013 року сплатила борг у сумі 580 грн. та 1000 грн. 14.12.2013 року. Тому відповідно до вимог ст. 534 ЦК України, даною сумою було погашено 5% за договором позики за грудень 2013 року (16135 грн. *5%= 806,75 грн.) і 773,25 грн., які погашають основний борг (16135 грн. - 773,25 грн.), таким чином сума основного боргу станом на 01.01.2014 року складає 15361,75 грн. (а.с. 32). Таким чином заборгованість [PERSON] перед позивачем [PERSON] за три місяця (листопад, грудень, січень) складає у сумі 15361,75 грн. - основний борг, та прострочені відсотки 768,09 грн. (15361,75 грн. *5%), яка і підлягає стягненню з [PERSON] Також суд прийшов до переконання, що вимоги позивача про розірвання договору позики не підлягають задоволенню, оскільки умови його розірвання не передбачені договором, а розірвання договору в односторонньому порядку чинним законодавством не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди, оскільки позивач не довела ті обставини, що своїми діями відповідач завдала їй моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала в наслідок протиправної поведінки щодо неї або членів її родини. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на юридичні послуги, оскільки на виконання своїх вимог, позивачем не надано жодного доказу того, що вона дійсно понесла витрати на правову допомогу. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача стягується з відповідача на його користь пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. за подачу позову до суду , а також судовий збір у сумі 121,80 грн. за забезпечення доказів, які позивач поніс з вини відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial