Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

14 червня 2021 року адвокат Ритов О.М., який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факти того, що є сином [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Горлівка Донецької області, та онуком [PERSON] , [INFO] , уродженця села Щігорчик Щигровського району Курської області, який помер [INFO] у місті Горлівка Донецької області. В обґрунтування заяви представником заявника зазначено, що [PERSON] є сином [PERSON] та онуком [PERSON] , який [INFO] , знаходячись у місті Горлівка Донецької області, помер, після чого заявник звернувся до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для отримання свідоцтва про смерть померлого, однак, враховуючи, що смерть діда відбулась на тимчасово окупованій території, а лікарське свідоцтво про смерть, надане заявником, не створює ніяких юридичних наслідків, оскільки видано органами на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, йому було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] . При цьому, наявність розбіжності написання прізвища заявника, його батька та діда у їх паспортах ускладнить в подальшому отримання спадщини, внаслідок чого [PERSON] вимушений звернутись до суду з даною заявою. В судове засідання заявник [PERSON] та його представник [PERSON] , які про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, не з`явились. 24 червня 2021 року до суду від представника надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без його та заявника участі. Представник заінтересованої особи Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. 23 червня 2021 року в.о. начальника відділу Писаренко Я. до суду подано клопотання, у якому вона зазначила, що не заперечує щодо задоволення заявлених вимог, та просить справу розглянути без участі представника заінтересованої особи. Представник заінтересованої особи Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до\~частини 2 статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі за текстом ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги [PERSON] , заінтересовані особи: Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, [PERSON] , про встановлення фактів родинних відносин та смерті особи на тимчасово окупованій території України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення фактів, яких вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такі факти іншим шляхом неможливо. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 травня 1984 року, складеного російською мовою, заявник народився [INFO] у місті Горлівка Донецької області, його батьками є: « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 15). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 грудня 1960 року, складеного російською мовою, вбачається, що « [PERSON] » народився [INFO] у місті Горлівка Донецької області, його батьками є: « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 16). У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 09 листопада 2000 року, прізвище заявника українською мовою зазначено як « [PERSON] » (а.с. 6-7), а у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 15 серпня 2001 року (а.с. 8-10), та у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 05 квітня 2002 року (а.с. 11), прізвища батька та діда заявника українською мовою зазначені як « [PERSON] » (а.с. 4). Також в суді встановлено, що [INFO] у місті Горлівка Донецької області помер [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого представником заявника надано до заяви копії довідки про причину смерті № 25 від 09 серпня 2017 року, виданої медичним закладом міста Горлівка Донецької області, згідно якої дід заявника помер від хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу (а.с. 13). Даючи оцінку допустимості вищезазначеного доказу, як документу, що виданий органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. Крім того, суд враховує норму\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданого доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v. Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. У відповідності до п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Крім того, згідно до роз`яснень, викладених у пункті 7\~вказаної постанови,\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадського стану. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» відділам державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області, зокрема, міста Горлівка, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що встановлення вказаних фактів має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість і доведеність заяви про встановлення юридичних фактів, у зв`язку з чим дані юридичні факти підлягають встановленню. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. Також суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику положення частини 2 статті 319 ЦПК України, згідно якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного,

Outcome: approved