Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

12 червня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи його тим, що 16 травня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Сторони проживали разом до 25 травня 2015 року, після чого проживання однією сім`єю було фактично припинено. Протягом багатьох років вони не бачились і навіть не спілкувались. З часом позивач зрозуміла, що у них різні цілі в житті, що призвело до розпаду родини. Спільне господарство разом не ведеться, позивач переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Зазначені обставини стали причиною звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 03 липня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, відомостей про причини неявки та відзив не надав, а тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення позивача, яка не з`явилась до суду. Судом встановлено, що 16 травня 2015 року сторони зареєстрували шлюб в Амур - Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з травня 2015 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач в судове засідання не з`явився та не висловив думку щодо позовних вимог. Сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та її дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України позивачці повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved