Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення позики в сумі 560 грн. 00 коп. та відсоткову ставку за 1 рік. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2013 року він позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 560 гривень зі строком повернення до 01 грудня 2013 року, що підтверджується розпискою від 14.10.2013 року. Позивач [PERSON] неодноразово намагався повернути свої кошти, але відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання у повному обсязі. Просить суд стягнути з відповідача на його (позивача) користь, за договором позики, суму боргу у сумі 560 грн. та відсоткову ставку за рік. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до розписки від 14.10.2013 року (а.с.8), відповідач отримала від позивача 560 гривень та зобов'язується повернути 560 гривень до 01.12.2013 року. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). В силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позику в строк та в порядку, встановленому у договорі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, позивач передав відповідачу гроші в сумі 560 гривень як позику, а відповідач позику позивачу не повернув, а тому позов в частині стягнення цієї суми підлягає задоволенню. Згідно ст. 1048 Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором або законом. Договір вважається безпроцентним, якщо він укладається між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією зі сторін. Позов в частині стягнення з відповідача коштів, які позивач витратив на сплату процентів за використання кредиту в сумі 560 гривень, задоволенню не підлягає, оскільки такого обовязку відповідач на себе не брав і позивач на свій ризик надав відповідачу позику за рахунок взятого ним кредиту не зазначивши нічого про це в договорі з позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial