Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

14.07.2020 [PERSON] звернувся із вказаним позовом у якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 19.09.1992 Старосолотвинською сільською радою Бердичівського району Житомирської області. На обґрунтування підстав позову [PERSON] вказав, що з 19.09.1992 вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками повнолітньої дочки [PERSON] , 1993 року народження. Спільне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Протягом тривалого часу між ними вникали непорозуміння та суперечки, що призвело фактичного до припинення шлюбних відносин. На даний час спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, примирення неможливе. Відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою від 02.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 24). Сторони у судове засідання не з`явилися, до суду спрямували заяви, відповідно до яких позивач підтримав позовні вимоги, відповідачка позов визнала. Позивач у заяві просив не стягувати судових витрат на його користь із відповідачки. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 19.09.1992 Старосолотвинською сільською радою Бердичівського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 15). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини п`ятої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу, зважаючи на підстави позову, з огляду на те, що добровільність шлюбу одна з основних його засад, суд доходить висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved