Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

12 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 11 квітня 1994 року на його ім`я було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,25 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, без зазначення адреси, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Через неправильне оформлення зазначеного державного акту він позбавлений можливості реалізувати своє право на нерухоме майно, а тому просив визнати недійсним вказаний державний акт. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представники позивача та відповідачанадали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; представник позивача, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідач вказав, що з позовом згоден. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 5) вбачається, що цим актом посвідчується право власності позивача [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, і виділена йому рішенням № 6 Дмитрівської сільської ради від 27 лютого 1993 року для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Відповідно до ст. 67 ЗК України, громадянам у сільській місцевості за рішенням сільської ради може бути виділена у приватну власність земельна ділянка для будівництва житлових будинків та їх обслуговування у розмірі не більшому, ніж 0,25 га. У вказаному вище акті зазначено дві земельні ділянки з іншим місцем розташування та фактичним перевищенням площі, передбаченої чинним законодавством, що діяло на той час, що підтверджується листом ФОП Селіна В.Г . за вих. № 187/8-ОБЖ від 29 серпня 2019 року, яким позивачеві відмовлено у розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а. с. 6). Судом також встановлено, що спірний державний акт не відповідає вимогам «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», що діяла на час його видачі, а саме: у державному акті не вказано адресу земельної ділянки, що також позбавляє позивача реалізувати своє право на нерухоме майно. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту, оскільки його наявність позбавляє останнього розпоряджатися земельною ділянкою, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved