Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

13\~листопада 2018 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з винних осіб на користь позивача відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 53758,00 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., суму витрат за проведення оціночної роботи в розмірі 3000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3700,00 грн., та суму сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Вночі з 19 по 20 вересня приблизно о 00.30 год. вказана квартира була затоплена, про що складено [PERSON] №319/09/18 від 20.09.2018 року, відповідно до якого залиття квартири відбулось в звязку з розгерметизацією трубопроводу гарячої води на технічному поверсі. В наслідок вказаного залиття квартирі позивача була завдана матеріальна шкода, що становить 53758,00 грн., що підтверджується звітом про оцінку прямого збитку, за виготовлення якого позивач сплатила 3000,00 грн. За вказаних обставин, позивач просить стягнути вказану шкоду з відповідачів. Також позивачу була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 7000,00 грн., та позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3700,00 грн. Представником відповідача КП «Жилкомсервіс» подано до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову до КП «Жилкомсервіс» посилаючись на те, що вказану шкоду повинен відшкодувати відповідач КП «ХТМ». Представником відповідача КП «ХТМ» 07.02.2019 року було подано відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, проте вказаний відзив надано з порушенням строку, а посилання представника відповідача КП «ХТМ» на відсутність коштів не можуть бути поважною причиною для його прийняття. За вказаних обставин суд вирішує справу за наявними матеріалами у справі. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник відповідача КП «Жилкомсервіс» [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного позову з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача КП «ХТМ» [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, та вказала, що зазначену шкоду повинен відшкодувати позивач КП «Жилкомсервіс», та зазначила, що доданий до позовної заяви [PERSON] від 20.09.2018 року є неналежним та недопустимим доказом по справі. 13.11.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 16.11.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08.02.2019 року відмовлено в задоволенні представника КП «Жилкомсервіс» про залишення вказаної заяви без руху. Судом встановлено, що позивачеві на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Вночі з 19 вересня на 20 вересня 2018 року відбулося залиття вказаної квартири. Відповідно до акта № 319/09/18 від 20 вересня 2018 року, затвердженого начальником дільниці № 14 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] та складеним комісією у складі: інженера дільниці № 14 [PERSON], майстра дільниці № 14 [PERSON], - вночі 19 вересня 2018 року в квартирі [ADDRESS], сталася аварійна ситуація залиття відбулось внаслідок розгерметизації трубопровіду гарячої води на технічному поверсі. Відповідно до наданого до суду звіту про оцінку розміру прямого збитку заподіяного власнику квартири за адресою: [ADDRESS], виготовленого на замовлення позивача складає 53758,00 грн. За виготовлення вказаного звіту позивачем сплачено 3000,00 грн. У звязку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом свого права. Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закону). Відповідно до частин 2 та 4\~статті 19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до\~статті 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Рішенням Харківської міської ради від 26 липня 2006 року № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс». Рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 № 1186 визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова: з управління будинком, спорудою або групою будинків - КП «Жилкомсервіс», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: КП «Харківблагоустрій», КП «Харківські теплові мережі», ДКП «Харківкомуночиствод», КП «ВТП «Вода», КСП «Харківгорліфт» та інші. Вказаним рішенням, прийнятим органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції, визначено статус КП «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а КП «Харківські теплові мережі» - як виконавця послуг з їх утримання. Відповідно до\~статті 1 Закону, управителем є особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом будинків і споруд (далі-управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до підпункту 2, 7\~статті 21 Закону виконавець зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Стаття 29 Закону визначає, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова: з управління будинком, спорудою або групою будинків - КП «Жилкомсервіс», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій: КП «Харківблагоустрій», КП «Харківські теплові мережі», ДКП «Харківкомуночиствод», КП «ВТП «Вода», КСП «Харківгорліфт» та інші. Частиною другою статті 24 Закону встановлено, що балансоутримувач зобов'язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Відповідно до пункту 5 частини 2\~статті 24 Закону балансоутримувач зобов'язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, а також забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що передані на його баланс. Підпунктом 8 пункту 2\~статті 25 Закону встановлено обов'язок управителя забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів. Відповідно до положень статті 25 Закону, управитель має право, зокрема, укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом. Як встановлено судом 13 лютого 2012 року між КП «Жилкомсервіс» (управитель) та КП «Харківські теплові мережі» (виконавець) було укладено договір, відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання: мережі, арматура на них прилади та обладнання, які розміщені в межах будинку та виконання робіт з усунення аварійних ушкоджень на внутрішньо будинкових системах, управитель зобов'язується прийняти та оплатити КП «Харківські теплові мережі» надані послуги. Пунктами 2.3.2 та 2.3.5 вказаного договору сторони передбачили, що виконавець зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені цим договором. Крім того, сторонами не заперечувалось, що актом огляду від 20 вересня 2018 року встановлено, що залиття квартири позивача мало місце в результаті розгерметизації трубопроводу гарячої води на технічному поверсі, та причиною прориву води став дефект труби гарячого водопостачання, що підтверджується наданою до суду відповіддю КП «ХТМ» від 02.11.2018 року. Посилання представника відповідача КП «ХТМ», що вказаний акт є недопустимим та недостовірним доказом по справі, оскільки в ньому не зазначені представники КП «ХТМ» та представники позивача є не обгрунтованими, та такими, що не спростовують факт залиття квартири позивача, та такими, що суперечать матеріалам справи, оскільки у відповіді КП «ХТМ» зазначає, що причину прориву став дефект труби гарчого водопостачання. Сам акт від 20.09.2018 року в судовому порядку не оскаржений. Відповідно до положень\~статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно\~статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 3 частини 1\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Відповідно до\~статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 2\~статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у\~статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У зв'язку з тим, що залиття квартири позивача сталося внаслідок винних дій (протиправної бездіяльності), а саме неналежного стану внутрішньо будинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання в спірному будинку технічне обслуговування якого, як було зазначено вище покладено на КП «Харківські теплові мережі», суд приходить до висновку, що саме з КП «Харківські теплові мережі»підлягає стягненню на користь позивача сума завданого матеріального збитку, встановленого звітом про оцінку прямого збитку, у розмірі 53758,00 грн., також підлягають стягненню витрати понесені позивачем в розмірі 3000,00 грн. за вкладання вказаного звіту. За правилами передбаченими ст. ст.\~16,\~23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, суд дійшов до висновку про те, що саме КП «Харківські теплові мережі» є організацією, яка здійснює гаряче водопостачання та зобов'язана забезпечувати надійне постачання відповідно до умов договорів і стандартів, тому відшкодування моральної шкоди також покладається на останнього. Зазначений правовий висновок містяться у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду № 61-3280 зпв 18 від 28 березня 2018 року (638/9832/15-ц) щодо застосування вказаних норм права. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 7 000,00 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим залиттям квартири позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок цього, позивач позбавлена в повному обсязі користуватись своєю квартирою, що суттєво погіршило якість її життя, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (пункт 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95)\~зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявний в матеріалах справи договір про надання адвокатом правової допомоги надання, юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 01.11.2018 року укладений між позивачем та адвокатом [PERSON], та укладені додатки до нього, відповідно до яких витрати на правову допомогу складають 3700 грн., проте відповідно до наданої до суду квитанції, позивачем було перераховано помічнику адвоката [PERSON] кошти в розмірі 1300,00 грн. , яка і надавала правничу допомогу позивачу відповідно до додатку №2 від 08.11.2018 року, проте на даний час доказів того, що остання є адвокатом доказів до суду надано не було. А представництво інтересів позивача в суді здійснювала інший адвокат [PERSON], з якою договір про надання правової допомоги укладено 07.02.2019 року, про що свідчить наданий до суду ордер. Тому зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3700,00 грн є не обгрунтованими, та такими, що не підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки доказів понесених витрат надано не було, опису проведених робіт, та їх оплату адвокату [PERSON] також до суду не надано, а кошти, що були перераховані помічнику адвоката в розмірі 1300 грн. не є підставою для їх стягнення з відповідача, а інших доказів до суду надано не було. Судові витрати позивача, понесені у звязку з оплатою судового збору, \~відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача КП «ХТМ». На підставі викладеного,

Outcome: partial