Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

14.03.2019 року [PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 квітня 1995 року йому належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім позивача, зареєстрований, але не мешкає останні три роки син позивача відповідач [PERSON] , а позивач вимушений сплачувати всі комунальні платежі самостійно і за відповідача також. У зв`язку із чим позивач змушений був звернутися із цим позовом до суду, оскільки добровільно відповідач не виписується з належного йому житлового приміщення. Крім того, позивач просить зобов`язати уповноважений орган зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.03.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання, яке було призначено на 20.05.2019 року не з`явився позивач [PERSON] , однак від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі. Станом на 20 травня 2019 року відзив на позов від відповідача до Мар`їнського районного суду Донецької області суду не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі відповідач був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав. Від третьої особи на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З копії свідоцтва про право власності на житло від 05 квітня 1995 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Як вбачається з виписки з особового рахунку [NUMBER] від 25.01.2019 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] сім`ї: [PERSON] 1940 [INFO] та [PERSON] [INFO] .н. Відповідно акту від 05.02.2019 року, складеного депутатом міської ради [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований але не мешкає з 2016 року [PERSON] . Статтями 47, 48\~Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Відповідно до вимог ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1-2 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст.\~405\~ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому приміщенні, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] понад один рік, викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо задоволення позовної вимоги про зобов`язання уповноваженого органу зняти [PERSON] з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Абзацом 13 частини 3 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказаний положення знаходить свій розвиток в Правилах реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, пунктом 26 яких додатково закріплено підстави зняття особи з реєстрації місця проживання згідно якого до таких підстав належить, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є достатньою підставою для зняття її з реєстрації. За змістом ст.1, ст.4 ЦПК України, ст.15-18 ЦК України суди не вправі перебирати на себе повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, тощо у питаннях, що належать до їхньої компетенції. Повноваженнями з реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації наділені органи реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Вищенаведене також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в Постанові від 03 квітня 2019 року у справі 753/11812/17 згідно якої рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, є саме по собі підставою для зняття його з реєстрації у вказаній квартирі. Крім того, суд додатково зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази наявності спору між позивачем і реєстраційним органом з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що сплата судового збору була відстрочена позивачу за його власним клопотанням згідно ухвали суду від 15 березня 2019 року до ухвалення судового рішення по справі, у зв`язку з чим відповідний судовий збір за подачу позовної заяви не був сплачений, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 768,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial