Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

13 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 серпня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось. Між ними відсутнє взаєморозуміння та повага, стали частими сварки. Тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 16 серпня 2013 року, зареєстрований виконавчим комітетом Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 3. 25 березня 2020 року позивач через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач 25 березня 2020 року через канцелярію суду також подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 серпня 2013 року (а.с. 3). Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 15 листопада 2013 року (а.с. 4). Подружнє життя сторін не склалося. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається зі ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, що стверджується його письмовою заявою від 25 березня 2020 року (а.с. 15). Отже, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Чатиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що разі укладення мирової угодидо прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по сутісуд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved