Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

14 лютого 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою, в якій просять визнати дійсним договір міни нерухомого майна квартири від 06 червня 1996 року, розташованої в [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачі вказували, що 06 червня 1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншої сторони, укладений договір міни нерухомого майна. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], в свою чергу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір укладений і оформлений на Південній товарній біржі за № 4437 без подальшого його нотаріального посвідчення. Даний договір в ММБТІ був зареєстрований 20 червня 1996 року за реєстраційним № 1650. В нотаріальному порядку укласти вказаний правочин неможливо, оскільки сторони правочину [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли. В судове засідання позивачі не з'явились, надіслали заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надіслали заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання свого представника не направила, повідомлена про час та місце судового засідання належним чином. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 червня 1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншої сторони був укладений договір міни нерухомого майна, згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм квартиру [ADDRESS] та набули право власності по 1/5 частині на квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на Південній товарній біржі за № 4437. Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужувана квартира [ADDRESS] належала попереднім власникам - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від11 грудня 1995 року №22-В/оц. А відчужувана квартира [ADDRESS], належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 березня 1994 року. Сторони за спірним правочином - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли, що об'єктивно підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с.10, 11, 17, 18). Згідно зі статтею 241 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК УРСР) за договором міни житла між сторонами проводиться обмін одного житла на інше. Кожна зі сторін, що бере участь у міні житла, вважається продавцем того житла, яке вона дає в обмін, і покупцем житла, яке вона отримує. За загальним правилом до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та інші правочини, що містять певні елементи в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання (стаття 716 ЦК України). Зі змісту статті 227 ЦК УРСР вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, позивачі, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісними набувачами. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачів.

Outcome: approved