Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

13.09.2021 року зазначена заява надійшла до Деснянського районного суду м.Києва. Відповідно до автоматизованого розподілу судових справ від 13.09.2021 року визначено суддю Панченко О.М. для розгляду даної справи. Ухвалою суду від 17.09.2021 року дану заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 05.10.2021 року відкрито провадження та призначено до судового розгляду. У своїх позовних вимогах заяви заявниця просить: видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони [PERSON] перебувати в місці її проживання, шляхом, заборони запресованій особі наближатися на відстань до 100 м. до місця проживання заявниці за адресою квартири [ADDRESS] до вирішення питання судом про визначення часток в спадковому майні померлого [INFO] [PERSON] та порядок коритування спадковим майном. Заява обґрунтована тим, що заявниця, являється дружиною померлого [INFO] [PERSON] . Шлюб був укладений 21.01.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис 51. Померлий залишив майно - Ѕ частину 2-х кімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . Ще при житті 9.12.2020 року чоловік заявниці подарував Ѕ частину 2-х кімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , та 10.06.2020 року залишив заповіт на заявницю та заінтересовану особу - свого сина [PERSON] . Після смерті [PERSON] , його син [PERSON] , дізнавшись про існування заповіту та договору дарування 1/2 частини 2-х кімнатної квартири за адресою [ADDRESS] став залякувати заявницю погрозами фізичної розправи та вбивством її та членів її родини. Протягом останніх півтора року стосунки між заявницею та заінтересованою особою поступово погіршувалися, що в кінцевому підсумку спричинило фактичне припинення між нами відносин. [PERSON] вчиняє сварки та постійно ображає заявницю. Їх погляди на сумісне володіння спадковим майном, які мали б ґрунтуватися, насамперед, на принципі взаємної поваги, не співпадають. Спроб заявниці добровільно вирішити питання розподілу в подальшому спадкового майна не досягли позитиву. Сторони припинили спілкування, заявниця боїться погроз зі сторони [PERSON] . Більш того, [PERSON] переслідує заявницю та погрожує фізичною розправою та вбивством. Заявниця від переслідувань та залякувань має проблеми зі здоров`ям. На протязі досить тривалого часу вона живе в страху, знаходиться у дуже емоційному напруження, постійно плаче. [PERSON] постійно знущається над заявницею, переслідує останню дзвінками на телефон, примушує до вчинення договору дарування частини квартири на свою користь. На даний момент заявниця боїться за своє життя. [PERSON] систематично застосовує до заявниці фізичне та психічне насильство. Заінтересована особа не змінив відношення і поведінку відносно заявниці і в подальшому його дії будуть спрямовані на порушення прав заявниці та вчинення відносно останньої протиправних дії. Заінтересована особа подав до суду письмові заперечення на заяву про видачу обмежувального припису. В яких зазначає, що з заявою про видачу обмежувального припису не згоден в повному обсязі та категорично заперечує прити її задоволення. По-перше, про існування заповіту свого батька [PERSON] знав задовго до його смерті, у нього на руках мається копія цього заповіту, яка надається суду, згідно з яким, батько заповів свою квартиру і рівних частинах по 50% [PERSON] та [PERSON] . Даний заповіт є чинним та ніким не скасований. Натомість заявниця обманним шляхом, ще при життя батька психологічно вплинула на нього та примусила останнього до вчинення договору дарування частини в розмірі 50%, мотивуючи це тим, що зараз батько подарує половину квартири заявниці, а решта в розмірі 50% залишиться згідно заповіту [PERSON] . Не будучи обізнаним, батько згодився та ще при житті вчинив договір дарування, вважаючи, що згідно заповіту друга половина залишиться його синові [PERSON] . По-друге, просив суд звернути увагу на дату відкриття спадкової справи та особу,яка відкрила дану справу. Згідно свідоцтва по сметрі [PERSON] серії [NUMBER] , останній помер [INFO] та в той же день, тобто коли тіло останнього було ще теплим, його дружина вже побігла із заявою про відкриття спадкової справи. По-третє, у заінтересованої особи по відношенню до заявниці жодних погроз фізичної розправою та будь-яких примусів до вчинення договору дарування частини квартири не було. Даний факт заінтересована особа категорично заперечує. По-четверте, в матеріалах справи про видачу обмежувального припису жодних письмових доказів неналежної поведінки з боку [PERSON] немає, а тому викладені факти заявницею є виключно плодом її фантазії та жодним чином не підтверджені належним чином та допустимими доказами. При цьому, заінтересована особа просить звернути увагу на відповідь Десняського управління поліції ГУНП у м. Києві від 27.07.2021 року «Про розгляд звернення», де за підписом начальника Ю.Герасименка міститься письмова відповідь, що під час проведення перевірки жодних ознак кримінального правопорушення виявлено не було. Вказана відповідь, отримана [PERSON] ще 27.07.2021 року до цього часу не була останньою оскаржена в порядку, передбаченому КПК України, а тому жодних підстав та доказів до задоволення заяви про видачу обмежувального припису немає. По-п`яте відповідно до п.3 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обставини, зазначене в заяві про видачу обмежувального припису жодним чином не відноситься до визначення терміну «домашнє насильство», скільки він не відноситься до [PERSON] , як сім`я, крім того заінтересована особа з заявницею не є родичами та не проживають та ніколи не проживали спільно на одній території у спільному місці проживання. А тому жодних юридичних підстав до видачі обмежувального припису згідно із вищевказаним законом немає. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву та просили задовільнити. Заінтересована особа та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви. В судовому засіданні 10.12.2021 року були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначили, що вони чули аудіозапис в якому, зі слів [PERSON] це [PERSON] , погрожував заявниці, проте зазначили, що голос [PERSON] ніколи не чули та його ніколи не бачили. Вивчивши матеріали заяви та справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначає стаття 1 зазначеного Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалась на те, що від [PERSON] надходять погрози, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів. Водночас в матеріалах справи міститься відповідь Десннського управління поліції ГУНП у м. Києві від 21.07.2021 року «Про розгляд звернення», де за підписом начальника Ю.Герасименка міститься письмова відповідь, що під час проведення перевірки жодних ознак кримінального правопорушення виявлено не було. Тобто не підтверджено у встановленому законом порядку факту вчинення фізичного або будь-якого іншого насильства з боку [PERSON] стосовно [PERSON] . Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо погроз або неврегульованих між сторонами майнових питань, стосовно спірного майна, а саме квартири, за адресо.ю: [ADDRESS] , може свідчити про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив щодо неї фізичне та психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі №753/8626/19; від 12 жовтня 2020 року у справі № 369/12105/19. Отже, оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] щодо неї фізичного насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви.

Outcome: dismissed