Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

14.12.2015р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного м. Дніпропетровська суду з позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа [PERSON]В.) про визнання права власності у порядку спадкування на банківський вклад та проценти, по якій 30.12.2015р. ним було усунено недоліки позовної заяви (а.с. № 3-5, 29-32). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 23.12.2013р. померла його мати [PERSON], яка залишила на його імя заповідальне розпорядження стосовно банківського вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 50\~000грн. та нараховані проценти. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Першою постановою від 30.04.2014р. йому було відмовлено у вчинені нотаріальних дій через те, що були ненадання документів, що встановлюють факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а також те, що станом на 30.04.2014р. не закінчився шестимісячний строк для прийняття або відмови від спадщини для всіх спадкоємців. Після усунення недоліків, які стали підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач вдруге звернувся до нотаріальної контори та постановою від 29.07.2015р. йому вдруге було відмовлено у видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом/заповітом з тих підстав, що незакінчені спадкові справи та архів Шостої луганської ДНК залишилися за попереднім місцем розташування контори, на непідконтрольній українській владі території. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповідальним розпорядженням на спадщину [PERSON], а саме, на грошовий вклад у ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 50\~000грн. та на проценти нараховані банком на суму вкладу до дня фактичного повернення ним коштів. В наданій суду 25.02.2016р. заяві, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 48). Додатково, позивач зазначив, що витребувати спадкову справу неможливо, оскільки вона залишилася в Шостій Луганській ДНК, яка знаходиться на непідконтрольній українській владі території. Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 17.02.2014р. - а.с. № 52) , в наданих суду запереченнях, посилалася на те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, а також те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у даній справі, через те, що позивач отримавши постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, повинен був цю відмову нотаріуса оскаржити в судовому порядку (а.с. № 44-47). В своєму клопотанні, що надійшло до суду 25.02.2016р. представник відповідача також вважала, що позивачем не залучено до участі у справі нотаріальну контору, яка відмовила у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування та з наданих документів неможливо встановити коло спадкоємців та наявність чи відсутність заповіту, який складено пізніше складання заповідального розпорядження. Вважаючи, що з боку банку не було порушено право власності позивача, просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі, розглянути справу за її відсутності (а.с. № 51). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с. № 43). Позивачем в судове засідання було надано заяву третьої особи про розгляд справи за його відсутності, оскільки за станом здоровя він приїхати не може, проти задоволення позову не заперечував (а.с. № 50). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу згідно ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а враховуючи, що відповідачем надано суду заперечення, то рішення по справі виноситься на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, заявами сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Заповіт, складений після того, як було зроблене розпорядження банку (фінансовій установі), повністю або частково скасовує його, якщо у заповіті змінено особу, до якої має перейти право на вклад, або якщо заповіт стосується усього майна спадкодавця. Приймаючи до уваги те, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 426/2525/14ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа [PERSON]) про визнання права власності у порядку спадкування на банківський вклад та проценти, по якій винесено рішення 18.06.2015р., яке набрало законної сили 10.11.2015р., то відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню в рамках даної цивільної справи № 201/18005/15ц. Судом по цивільній справі № 426/2525/14ц встановлено, що позивач [PERSON] мешкав та був зареєстрований в [INFO]. Його батьками є [PERSON] і [PERSON]. Мати позивача [PERSON] 11.09.2013р. уклала з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу, в якому залишила заповідальне розпорядження стосовно того, що її син [PERSON] є спадкоємцем на грошові кошти після її смерті. 23.12.2013р. мати позивача померла і позивач 09.04.2014р. звернувся до Шостої луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в тому числі й на банківський вкладу. Своєю постановою від 30.04.2014р. державний нотаріус відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що в даних прізвища та по-батькові його батьків є неточності і потрібно встановити факт родинних відносин. Позивач звернувся до суду і рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 21.11.2014р. його вимоги про встановлення факту родинних відносин задоволено, рішення набрало законної сили. Через те, що вказана нотаріальна контора вже не працювала, позивач повторно до неї не звернувся, а звернувся відразу до банку з вимогою видати вклад, на що отримав відмову. Даним рішенням суд вважає за можливе встановити наступні факти. Згідно заяви № SAMDN25000737573407 від 11.09.2013р. на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», [PERSON] передала, а банк прийняв 50\~000грн. за строком вкладу на 366днів по 11.09.2014р. включно зі сплатою 18% річних (а.с. №7). Підтвердженням перерахування суми вкладу є копія платіжного доручення № 28 11414412 від 11.09.2013р. (а.с. № 8). Крім того, сам факт отримання банком від [PERSON] грошових коштів в сумі 50\~000грн. представником відповідача в наданих суду запереченнях та клопотанні не заперечувався. Як вбачається із наданих позивачем доказів, 09.04.2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шостої луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] (а.с. № 10). Крім того, 09.04.2014р. до Шостої луганської державної нотаріальної контори звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на обовязкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України [PERSON] батько позивача (а.с. № 11). З постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 30.04.2014р. вбачається, що [PERSON] залишила декілька заповітів, а саме: 25.07.2005р. заповіт, згідно з яким заповідала все своє майно [PERSON]; 23.03.2007р. заповіт, за яким все своє майно заповідала [PERSON]; та 11.09.2013р. на імя [PERSON] було залишено заповідальне розпорядження у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. № 13). При винесені рішення суду, приймається до уваги те, що даною постановою також підтверджується, що позивач у встановлений законом термін подав заяву про прийняття спадщини. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину 30.04.2014р., державним нотаріусом Шостої луганської державної нотаріальної контори [PERSON] було зазначено дві причини: відсутність документів, які підтверджують родинні звязки між спадкоємцем та спадкодавцем (рішенням Сватівського місцевого районного суду Луганської області від 21.11.2014р., яке набрало законної сили 01.12.2014р. причина відмови була усунута); передчасність звернення, через те, що станом на 30.04.2014р. не сплинув шестимісячний строк для подачі заяв про прийняття спадщини (спадкодавець померла 23.12.2013р., шестимісячний строк закінчився 23.06.2014р., а позивач звернувся до ДНК 30.04.2014р.) (а.с. № 12-15). Переглядаючи 10.11.2015р. рішення від 18.06.2015р. по цивільній справі № 426/2525/14ц, Апеляційний суд Дніпропетровської області в своїй ухвалі зазначив, що суд першої інстанції приймаючи до уваги наявність спеціального порядку прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, а також встановивши, що після винесення судового рішення про встановлення факту родинних відносин позивач до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину не звертався, обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволені позову через передчасність цього позову (а.с. № 35). Згідно листа Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 08.07.2015р. № М-367/5/10-45, позивачу було розяснено наступне: Згідно з наказом МЮУ від 25.11.2014р. № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», Наказом ГУЮ у Луганській області від 25.11.2014р. № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» ГТУЮ у Луганській області, а також державні нотаріальні контори були переміщені в іншу місцевість у звязку з проведенням антитерористичної операції в окремих населених пунктах Луганської області. Спадкова справа після померлої 23.12.2013р. [PERSON] була заведена 09.04.2014р. за № 63/2014 у Шостій луганській державній нотаріальній конторі, яка переміщена відповідно до наказу до м. Сєвєродонецька. Отримання в нотаріальній конторі, на яку покладені ці обовязки, свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом у разі відкриття спадкової справи на території м. Луганська до початку антитерористичної операції не є можливим, оскільки, все незакінчені спадкові справи та архів Шостої луганської державної нотаріальної контори нікуди не передавалися та залишаються н за попереднім місцем розташування нотаріальної контори, що знаходиться на території непідконтрольній українській владі, їх перевезення до м. Сєвєродонецька є не можливим, оскільки відсутні гарантії забезпечення збереження вищезазначених документів під час перевезення, а також забезпечення безпеки, життя та здоровя працівників ГТУЮ у Луганській області. Даним листом також розяснено, що завідувач Другою сєверодонецькою ДНК позбавлений можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину (а.с. № 19-20). Позивач звернувся до Другої сєверодонецької ДНК із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 29.07.2015р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом з підстав, вказаних у Наказі Міністерства Юстиції України № 246/7 від 25.11.2014р., а також через те, що немає можливості ознайомитися з матеріалами спадкової справи та перевірити коло спадкоємців, які закликаються до спадщини (а.с. № 18). В Листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 16.05.2013р.\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що матеріали цивільної справи повинні містити обґрунтовану відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові № 6-157цс13 від 22.01.2014р. зобовязання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям. Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що спадкоємців, які мають право на обовязкову частку\~ в спадкуванні відповідно до ст. 1241 ЦК України після смерті [PERSON] (її чоловік [PERSON] відмовився від обовязкової частки, про що 09.04.2014р. подав заяву до Шостої луганської ДНК, згідно довідки від 12.04.2014р. № 905 а.с. № 25, інші особи, крім [PERSON], на момент смерті зі спадкодавцем не були зареєстровані та не проживали) немає, заповідальне розпорядження на імя позивача за часом вчинення є пізнішим ніж заповіт складений на [PERSON] (заповідальне розпорядження від 11.09.2013р., а заповіт від 23.03.2007р.), а також приймаючи до уваги, що в матеріалах справи наявна вмотивована постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом, то суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповідальним розпорядженням після смерті його матері [PERSON], яка померла 23.12.2013р. на банківський вклад в розмірі 50\~000 грн. в ПАТ КБ «ПриватБанк» (заява № SAMDN25000737573407 від 11.09.2013р. на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяці») та на проценти, нараховані банком на суму вкладу до дня фактичного повернення [PERSON] коштів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З цих підстав, суд критично оцінює заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що вони не є належним відповідачем, оскільки рішенням суду по цивільній справі № 426/2525/14ц встановлено, що саме відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнає право позивача на отримання спадщини, відмовляючи у видачі вкладу за заповідальним розпорядженням. Так само, критично оцінює суд запереченням представника відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту та необхідність оскарження саме постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. А в даному випадку такі перешкоди наявні, що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Щодо незалучення позивачем до участі у справі нотаріальної контори, то в цій частині суд також критично оцінює заперечення, оскільки представником відповідача не наведено підстав, чому саме позивачу слід було залучати до участі у справі нотаріальну контору. Інші заперечення, стосовно ненадання позивачем документів, які дають можливість встановити коло спадкоємців та наявність чи відсутність заповіту, який складено пізніше ніж заповідальне розпорядження, суд також оцінює критично, оскільки ці твердження спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповідальним розпорядженням після смерті його матері [PERSON], яка померла 23.12.2013р., на банківський вклад в розмірі 50\~000 грн. в ПАТ КБ «ПриватБанк» (заява № SAMDN25000737573407 від 11.09.2013р. на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяці») та на проценти, нараховані банком на суму вкладу до дня фактичного повернення [PERSON] коштів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, та враховуючи, що позивачем при подачі позову сплачений судовий збір за ставками на день подачі позову відповідно до ст. 4 Закону України «про судовий збір» у розмірі 500грн., то суд вважає за можливе стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 500грн. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved