Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

14.07.2015 року Садівницьке товариство «Десенка» звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], згідно якого просило визнати членську книжку садовода від липня 2001 року, виписану ім'я [PERSON] (надалі - членська книжка), підробкою, яка не відповідає вимогам статуту СТ «Десенка» та не має жодної юридичної сили, а також визнати недійсним Договір «Про постачання електричної енергії» № 7/9, укладений 27.01.2014 року між СТ «Десенка» та [PERSON] (надалі - договір). Так, в частині позовних вимог про визнання членської книжки підробкою, позов мотивовано тим, що зразок бланка членської книжки був розроблений та надрукований у 2010 році, про що свідчить розпорядження № 24 від 19.05.2010 року. При цьому видача членських книжок також розпочалась лише у 2010 році, в той час, коли оскаржувана членська книжка датована липнем 2001 року. Крім того, в позовній заяві зазначено, що в членській книжці стоїть підпис [PERSON], як голови ревізійної комісії, але позивач зазначає, що у 2010 році головою ревізійної комісії було обрано [PERSON], у той час як [PERSON] обирався членом ревізійної комісії тільки у випадку відсутності [PERSON] і отримував тимчасове право підпису членських книжок. Також, у членській книжці стоїть підпис голови правління [PERSON], який, в свою чергу, ніколи головою правління не обирався. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору, позивач в позовній заяві посилається на те, що вказаний договір укладений з відповідачкою, як з членом товариства, яким вона не є та не може бути, оскільки в неї немає державного акту про право власності на земельну ділянку. При цьому, п.п. 1.1 та 1.4 укладеного договору порушують вимоги Закону України «Про електроенергетику» та Статуту СТ «Десенка», оскільки, по-перше, СТ «Десенка» не є енергопостачальником, яким у відповідності до Закону є учасник оптового ринку електричної енергії України, який купує електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту, а по-друге, СТ «Десенка» у відповідності до Статуту є неприбутковою організацією, яка не має юридичного права вести діяльність, результатом якої є отримання прибутку. Тобто, на думку позивача, оспорюваний договір фактично є договором купівлі-продажу електроенергії неприбутковою організацією, яка не є енергопостачальником. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі. В своїх запереченнях посилаються на те, що вимога позивача про визнання членської книжки [PERSON] підробкою є необґрунтованою та безпідставною, оскільки в 2001 році [PERSON] виконала всі вимоги щодо набуття членства в СТ «Десенка», які передбачені ст. 12 Статуту СТ «Десенка» та рішенням Правління № 23 від 17.08.1997 року, а членська книжка видана їй, як особі, котра прийнята в члени СТ «Десенка» у 2001 році, у законний спосіб та повноважними на таке видання особами товариства в 2013 році. При цьому, заперечуючи проти задоволення позову в частині визнання недійсним Договору, вказали, що оскільки вказаний Договір укладений у відповідності до вимог ч. 1 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, ст.ст. 2.7., 3.1 чинного Статуту СТ «Десенка» та Рішення розширеного правління СТ «Десенка» № 24 від 20.01.2013 року, підстав визнавати його недійсним немає. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання підробкою членської книжки садовода від липня 2001 року, виписаної на ім'я [PERSON], позивач посилався на те, що зразок бланка членської книжки був розроблений та надрукований у 2010 році, видача членських книжок також розпочалась лише у 2010 році, в той час як оскаржувана членська книжка датована липнем 2001 року. Крім того, як на підставу для задоволення вказаної позовної вимоги, позивач зазначав, що у членській книжці стоїть підпис [PERSON] як голови ревізійної комісії, але, як вказує позивач, у 2010 році головою ревізійної комісії було обрано [PERSON], у той час як [PERSON] обирався членом ревізійної комісії та тільки у випадку відсутності [PERSON] отримував тимчасове право підпису членських книжок. Також, у членській книжці стоїть підпис голови правління [PERSON], який, в свою чергу, ніколи головою правління не обирався. Разом з тим, як вбачається з пояснень представників відповідачки, членська книжка була видана відповідачці у 2013 році уповноваженими на те і на той час особами. При цьому, вказана членська книжка була видана особі, як такій, яка в 2001 році була прийнята в члени СТ «Десенка» згідно діючого на той час Статуту СТ «Десенка». Так, відповідно до ст.ст. 12, 13 Розділу 2 Статуту СТ «Десенка», зареєстрованого Броварською державною адміністрацією 25.01.1993 року та чинного в 2001 році, членом садівницького товариства може бути кожен громадянин, який проживає в м.Києві та області, який досяг вісімнадцятирічного віку, виявив бажання і здатний брати участь в здійсненні цілей товариства. Прийом громадян в члени садівничого товариства проводиться загальними зборами товариства за письмовою заявою вступаючого в межах одного місяця з дня подання заяви з наступним затвердженням. Кожна особа, яка вступає в члени садівничого товариства, вносить вступний внесок в сумі 50 рублів. Вступаючий стає членом товариства після рішення загальних зборів про прийом його в члени товариства і сплати їм вступного, членського та цільового внесків. Правління садівничого товариства видає кожному члену товариства протягом місяця з дня прийняття членську книжку (а.с. 63-65). Згідно Протоколу розширеного засідання правління № 23 від 17.08.1997 року правлінням СТ «Десенка» було прийнято рішення, яким передбачено, що при прийнятті нового члена в СТ «Десенка» згідно договору купівлі-продажу, необхідна заява від нового володільця та внесення оплати в касу СТ «Десенка» на загальну суму 300 у.о., з яких: 100 у.о. - вступний внесок, а 200 у.о. - цільовий внесок. Таким чином, як вбачається з аналізу вказаних положень Статуту та Протоколу № 23 від 17.08.1997 року, наявність державного акту про право власності на земельну ділянку не було однією з необхідних умов для набуття членства СТ «Десенка». При цьому, як встановлено в судовому засіданні, на підставі заяви від 17.02.2001 року відповідачкою 17.02.2001 року було сплачено вступний та цільовий внески в СТ «Десенка», у зв'язку з чим 18.02.2001 року її було рекомендовано правлінням СТ «Десенка» у члени СТ «Десенка», а 28.07.2001 року - прийнято загальними зборами в члени СТ «Десенка», що підтверджується в сукупності копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру №№ 53,54 від 17.02.2001 року, копією членської книжки [PERSON] (а.с. 49-55, 78). Крім того, згідно змісту Акту про звіряння розрахунків по оплаті членських внесків за період з 10.09.2011 року по 12.08.2014 року, складеного12.08.2014 року між СТ «Десенка» та [PERSON], заборгованість по оплаті членських внесків з боку [PERSON] відсутня (а.с. 79). Водночас, згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, на спростування вищевказаних обставин, встановлених в судовому засіданні, стороною позивача не надано жодних належних та допустимих доказів. Так, зокрема інформацію, вказану в Довідці № 6, виданої 15.11.2015 року Головою правління СТ «Десенка» Никифоренко І.І., про те, що [PERSON] загальними зборами членів СТ «Десенка» у члени товариства не приймалась, суд оцінює критично, оскільки у цій же Довідці зазначено, що «у архівах товариства немає ніяких протоколів загальних зборів членів СТ «Десенка» та бухгалтерських документів, які б могли довести щось інше. Архів внутрішніх документів товариства починається з червня 2011 року і знаходиться у колишнього голови правління [PERSON]» (а.с. 180). При цьому, посилання позивача на те, що членська книжка [PERSON], яка згідно встановлених судом обставин була видана останній в 2013 році, підписувалась неуповноваженими на те особами, а саме [PERSON] та [PERSON], також спростовуються матеріалами справи в їх сукупності, оскільки судом встановлено, що згідно Наказу Голови правління СТ «Десенка» [PERSON] від 05.01.2013 року, на період його відпустки з 07.01.2013 року по 31.01.2013 року тимчасово виконуючим обов'язки голови правління СТ «Десенка» було призначено заступника голови правління [PERSON], а в заяві [PERSON] від 12.07.2015 року зазначено, що в липні 2010 року його було обрано членом ревізійної комісії та в цьому ж році, у випадках відсутності голови ревізійної комісії [PERSON], він маючи право підпису, підписував чисті бланки членських книжок у графі «голова ревізійної комісії» (а.с. 28, 83). Окрім того, бланк членської книжки не містить ані дати її видачі, ані дати її підписання уповноваженими особами, що, в свою чергу, також не підтверджує доводів позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги в частині визнання членської книжки [PERSON] підробкою. Також слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається, вказаними нормами закону не передбачений обраний позивачем спосіб захисту його прав, а саме визнання членської книжки садовода на ім'я відповідачки підробкою. Статтею 4 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи вищевстановлені судом обставини, а також те, що заявлена позивачем вимога про визнання членської книжки підробкою не відповідає визначеним законом способом захисту судом цивільних прав та інтересів, суд прийшов до висновку, що в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, щодо позовних вимог про визнання недійсним Договору № 7/9 про постачання електричної енергії від 27.01.2014 року укладеного між сторона по справі, слід зазначити наступне. В судовому засіданні встановлено, що 27.01.2014 року між Садівницьким товариством «Десенка» та [PERSON] було укладено Договір № 7/9 про постачання електричної енергії, згідно умов п. 1.4 якого, СТ «Десенка» продає електричну енергію [PERSON] за тарифами, які встановлені НКРЕ України та додатково включає до ціни за електроенергію втрати електроенергії, які виникають на власних електричних мережах СТ «Десенка» (а.с. 13-16). При цьому, згідно п. 2.1 ст. 2 Договору СТ «Десенка» продає електричну енергію [PERSON] для забезпечення потреб електроустановок [PERSON] з приєднаною та дозволеною потужністю 0,54 кВт, а [PERSON] оплачує СТ «Десенка» вартість використаної електричної енергії. Разом з тим, згідно положень ст. 13 Закону України «Про електроенергетику» (надалі - Закон) діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, здійснення функцій гарантованого покупця, здійснення функцій системного оператора, здійснення функцій оператора ринку здійснюється за умови отримання відповідної ліцензії, яка видається національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ліцензія на здійснення діяльності з виробництва, передачі та постачання електричної енергії видається національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ліцензія видається окремо на кожний вид діяльності відповідно до інструкції, умов і правил здійснення окремих видів діяльності, що затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У відповідності до вимог ст. 26 Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. При цьому, згідно положень ст. 1 вказаного Закону енергопостачальники це учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту. Постачання електричної енергії це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Учасниками оптового ринку електричної енергії України є суб'єкти господарської діяльності, які продають та купують електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України на підставі договору. Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується положеннями Статуту СТ «Десенка», позивач не є енергопостачальником в розумінні положень ст. 1 Закону, а також не має відповідної ліцензії на здійснення такої діяльності, у зв'язку з чим укладення з відповідачем договору про постачання електроенергії суперечить вимогам Закону. Крім того, відповідно до п.п. 12.4 та 12.5 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31 липня 1996 року, закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту. У разі виходу із складу населеного пункту або прийняття відповідного рішення органом управління населеного пункту споживач населеного пункту або фізична особа, електроустановки якої приєднані до технологічних електричних мереж населеного пункту (далі - споживач на території населеного пункту), для користування електричною енергією має право: змінити у встановленому порядку схему електропостачання та приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації;укласти тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі типового договору (додаток 5) та договір про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року N 1357 (із змінами). У разі укладення тристороннього договору про користування електричною енергією на території населеного пункту постачальник електричної енергії та населений пункт вносять у встановленому законодавством України порядку зміни в укладений між ними договір про постачання електричної енергії щодо визначення обсягу спожитої населеним пунктом електричної енергії та умов припинення або обмеження електропостачання населеного пункту, які пов'язані та витікають з умов тристороннього договору про користування електричною енергією на території населеного пункту. Однак, як встановлено в судовому засіданні, в порушення вимог Закону та вищенаведених Правил, позивачем укладено з відповідачкою договір про постачання електроенергії, а не договір щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту або тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі типового договору та договір про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року N 1357 (із змінами). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що Договір «Про постачання електричної енергії» № 7/9, укладений між сторонами у справі 27.01.2014 року, підлягає визнанню недійсним, оскільки умови його суперечать вимогам Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31 липня 1996 року. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь держави судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп., виходячи із об'єму позовних вимог, які задоволені судом та які фактично були заявлені в позові, а також розміру сплаченого судового збору позивачем при подачі позову. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 26 Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31 липня 1996 року, та

Outcome: partial