Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

14 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, вимоги якого в подальшому було збільшено та зменшено, та згідно з останньої редакції від 14 грудня 2021 року просила суд ухвалити рішення, яким: стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] грошову суму в загальному розмірі 1 825 035,47 грн. (один мільйон вісімсот двадцять п`ять тисяч тридцять п`ять гривень 47 коп.), яка складається із інфляційного збільшення - 742 280,33 грн., 3-х відсотків річних - 98 677,56 грн. та розміру подвійної облікової ставки НБУ - 984 077,58 грн. Покласти на відповідачів судові витрати. В обґрунтування свого позову посилається на те, що відповідач [PERSON] на підставі договору отримав у позику грошову суму у розмірі 364\~178,45 грн., що складає в еквіваленті 45\~689,07 доларів США. Виконавчим написом від 3 червня 2014 року, вчиненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачених в строк на підставі договору позики грошових коштів у сумі 438\~647,05 грн. (чотириста тридцять вісім тисяч шістсот сорок сім гривень 05 копійок), строк повернення яких настав 29 листопада 2013 року, та пені у розмірі 13\~037,02 грн. (тринадцять тисяч тридцять сім гривень, 02 копійки), нарахованої за прострочення платежу. Договір позики, за яким відповідач [PERSON] отримав грошові кошти, був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, що в такому випадку створює обов`язки для другого з подружжя, тобто [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої зобов`язання, в результаті чого позивач має право на стягнення з відповідачів інфляційних витрат, трьох відсотків річних та неустойки. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді\~від 12.01.2017\~року провадження\~по справі\~було відкрито\~та призначено\~судове засідання. 24 травня 2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив зупинити провадження у справі № 520/15871/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення грошової суми до набрання законної сили рішенням суду по справі № 520/16843/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на частку майна. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року клопотання представника позивача було задоволено. Провадження по справі № 520/15871/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення грошової суми до набрання законної сили рішенням суду по справі № 520/16843/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на частку майна. Через досить тривале зупинення провадження у справі, судом було перевірено відомості Єдиного державного реєстру судових рішень та встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 07.10.2021 року було скасовано рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.12.2016 року у справі № 520/16843/14-ц, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на частку майна відмовлено в повному обсязі. Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року було поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] \~ [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачі [PERSON] та\~ [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Розглянувши поданий позов, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено що за договором позики, посвідченим 10 серпня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В., за реєстровим номером 2277, з подальшими внесеннями змінами та доповненнями, посвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В., від 8 вересня 2011 року за реєстровим номером 2464, від 21 жовтня 2011 року за реєстровим номером 2918, від 15 листопада 2011 року за реєстровим номером 3139, від 9 квітня 2012 року за реєстровим номером 981 та від 9 червня 2012 року за реєстровим номером 1779, [PERSON] отримав у позику грошову суму у розмірі 364\~178,45 грн. (триста шістдесят чотири тисячі сто сімдесят вісім гривень 45 коп.), що складає в еквіваленті 45\~689,07 доларів США (сорок п`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять доларів США 07 центів). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). Договір позики, посвідчений 10 серпня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В., за реєстровим номером 2277, з подальшими внесеннями змінами та доповненнями був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, що в даному випадку створює обов`язки для другого з подружжя, тобто [PERSON] . Про наявність згоди дружини [PERSON] [PERSON] на укладення таких договорів та підтвердження, що умови таких договорів відповідають інтересам сім`ї свідчить заява самої [PERSON] від 10 серпня 2011 року, підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за номером 2276, аналогічна заява від 7 вересня 2011 року, підпис на якій засвідчений також приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В., зареєстровано в реєстрі за номером 2461, а також п. 7 Договору позики від 10 серпня 2011 року, п. 2 Договору про внесення змін та доповнень до Договору Позики (8 вересня 2011 року), п. 2 Договору про внесення змін та доповнень до Договору Позики (21 жовтня 2011 року), п. 2 Договору про внесення змін та доповнень до Договору Позики (15 листопада 2011 року), п. 2 Договору про внесення змін та доповнень до Договору Позики (9 квітня 2012 року), п. 2 Договору про внесення змін та доповнень до Договору Позики (9 червня 2012 року). Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 4 статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. 03 червня 2014 року виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. ,стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] невиплачені в строк на підставі договору позики, посвідченого 10 серпня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського округу Борисовою Н.В. за реєстровим номером 2277, з подальшими внесеннями змінами та доповненнями, посвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В., від 8 вересня 2011 року за реєстровим номером 2464, від 21 жовтня 2011 року за реєстровим номером 2918, від 15 листопада 2011 року за реєстровим номером 3139, від 9 квітня 2012 року за реєстровим номером 981 та від 9 червня 2012 року за реєстровим номером 1779, грошові кошти у сумі 438\~647,05 грн. (чотириста тридцять вісім тисяч шістсот сорок сім гривень 05 копійок), строк повернення яких настав 29 листопада 2013 року, та пені у розмірі 13\~037,02 грн. (тринадцять тисяч тридцять сім гривень, 02 копійки), нарахованої за прострочення платежу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Одеського міського нотарільного округу Борисової Н.В. таким, що не підлягає виконанню. За наслідком розгляду вказаного позову рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2015 року (справа № 522/11408/15-ц) у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, [PERSON] оскаржив його в Апеляційному суді Одеської області. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 01.12.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2015 року було змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. Врешті рішення залишено без змін. В подальшому [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про визнання договору позики ВРМ № 206293 удаваним. За наслідком розгляду вказаного позову рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року Позов [PERSON] було задоволено. Визнано договір позики ВРМ № 206293 (з додатками) від 10 серпня 2011 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. (запис у реєстрі № 2277) недійсним у зв`язку з удавністю. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник [PERSON] - [PERSON] оскаржив його до апеляційному суді Одеської області. Постановою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 21.03.2018 року, залишеною без змін постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року, апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] було задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року було скасовано та ухвалено нове, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору удавним було відмовлено. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до п. 12 Договору позики сторони домовились, що їх відповідальність встановлюється згідно з чинним Законодавством, також, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язання цього Договору нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного у строк грошового зобов`язання за кожен день прострочення; у разі порушення п. 2 цього Договору строків повернення грошових сум, більше ніж на 1 місяць, той з Позичальників, що прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний виплатити шляхом перерахування на картковий рахунок Позиковадця прострочену грошову суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, крім того, 3% річних від простроченої грошової суми, а також штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від тієї суми, виплату якої було прострочено. Так, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Оскільки за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, а останні згідно з вимогами ст. 60 СК України стають об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність. (Ухвала Верховного Суду України від 22 жовтня 2008 року по справі № 6-27563св 07). Крім того, при вирішенні спору по суті суд враховує те, що відповідачі будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з`явилися, доводів позивача не спростували, з клопотаннями про витребування доказів, в тому числі призначення у справі експертизи до суду не зверталися. Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України згідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 6890,00 гривень. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved