Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

14 травня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/ 4 частки кожному з дітей з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що 04 червня 2003 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. З січня 2014 року сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дітей - відмовляється добровільно надавати гроші на їх утримання: придбання одягу, продуктів харчування, сплату за освітні заходи. Відповідач офіційно працює та має стабільний заробіток з декількох джерел, достатній для повноцінного матеріального забезпечення дітей. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав, надав судові письмові пояснення та додатково зазначив, що на утримання [PERSON] в місяць потрібно 6950,00грн., а на утримання [PERSON] - 6750,00грн. Заробітна плата позивача становить приблизно 4000,00грн. на місяць. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову визнали частково, надали суду письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що твердження позовної заяви про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дітей є надуманим з боку позивача, оскільки відповідач за кожної нагоди приділяє дітям увагу та надає матеріальну допомогу. Вимога про стягнення аліментів є надто завищеною, а з урахуванням того, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, а також інших обставин, які мають істотне значення, відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі: на утримання сина [PERSON] - 2600,00грн.; на утримання доньки [PERSON] - 1900,00грн., що відповідає їх дійсним потребам. Додатково відповідач пояснив, що йому ніколи не було шкода коштів на дітей, він цікавиться дітьми та бере участь у їх вихованні, лише в лютому та березні він не сплачував за школу. Також дітям допомагає матір відповідача. Підтвердив, що заробіток позивача становить приблизно 4000,00грн. на місяць. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 04 червня 1999 року (а.с.3), від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно довідки ДП «Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка» № 381 від 29.07.2014р., [PERSON] працює на даному підприємстві на посаді провідного майстра сцени та його дохід з 01.02.2014р. по 31.07.2014р. становить 122913,01грн. (від 19703,13грн. до 20835,48грн. на місяць) (а.с. 55). Згідно пояснень представника позивача, його довірителька отримує заробітну плату приблизно 4000,00грн. на місяць, що не заперечується відповідачем. Також відповідачем не було заперечено в судовому засіданні, що син [PERSON] навчається в школі на платній основі та займається плаванням, а донька [PERSON] займається в танцювальному клубі. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дітьми, так і матеріальне становище відповідача, який матеріальної допомоги родині в повній мірі не надає, та як встановлено судом має стабільний, регулярний дохід, непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, та вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання двох малолітніх дітей повинен бути встановлений у розмірі 1/ 4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для належного утримання та розвитку дітей сторін. Що стосується посилань сторони відповідача на те, що останній має нерегулярний, мінливий дохід, то суду не надано доказів, які б підтверджували наявність обставин, передбачених ст. 184 СК України, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від доходу батька. Нерегулярним доходом може вважатися заробіток, який є нерегулярним як за періодами так і за розміром, проте відповідач має постійну роботу, заробітну плату отримує регулярно, максимальне коливання заробітної плати відповідача становить 1132,35грн., що з урахуванням розміру заробітної плати відповідача, є незначним. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого при зверненні до суду була звільнена позивач. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial