Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

13 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав у відношенні його сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на його утримання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що відповідач та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав у відношенні своїх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а вони були призначені їх опікунами. Відповідач [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі жодного разу сина не бачив, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги. Посилаючись на вказані обставини, просили позбавити батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON], та стягнути аліменти на утримання дитини. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] та стягнути аліменти на утримання останнього на користь [PERSON] Представник третьої особи - органу опіки та піклування Казанківської райдержадміністрації Миколаївської області [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином судовою повісткою. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачів і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо її малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] і доньки [PERSON], [INFO], а [PERSON] та [PERSON] призначені опікунами дітей, що підтверджується копією вказаного рішення, яке набрало законної сили 23 червня 2014 року. Відповідач, будучи батьком [PERSON], після звільнення з місць позбавлення волі жодного разу сина не бачив, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає матеріальної допомоги. Згідно з висновком органу опіки та піклування Казанківської райдержадміністрації Миколаївської області №01-18/19/177 від 30 червня 2015 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки він не створює належних умов для проживання дитини; не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду та лікування; не приймає участі у виховному процесі дитини; матеріальної допомоги не надає, має тверду впевненість що хлопчик не є його біологічною дитиною. На засіданні з питань захисту прав дитини Казанківської райдержадміністрації [PERSON] підтвердив той факт, що він не допомагав дитині та погодився з доцільністю позбавлення його батьківських прав. Крім того, з вказаного висновку вбачається, що відповідач [PERSON] проживає в найманому помешканні за адресою: [ADDRESS], перебуває у шлюбі з [PERSON] з 19 серпня 2012 року та має сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношення до дитини відповідача. Відповідач самоусунувся від виховання дитини та її утримання, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, нехтує своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина і єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є позбавлення батька батьківських прав щодо неї. Вказаний захід є крайнім, проте єдиним для захисту прав дитини з урахуванням тих обставин, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківських обов'язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідача, як ухиляння від виконання батьківських обов'язків по вихованню [PERSON], що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст.183 Сімейного Кодексу України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з викладеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму необхідного для дитини відповідного віку. Позивачами при звернення до суду з даним позовом за вимоги про позбавлення батьківських прав сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., що підтверджується відповідним платіжним документом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України, визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка [PERSON] за позовну вимогу щодо стягнення аліментів при подачі позовної заяви була звільнена, а тому судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. також підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved