overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

13.10.2017 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення того факту, що померла 01.09.2017 року [PERSON] є його рідною матірю, так як існують\~розбіжності у їх прізвищах. Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від представника зацікавленої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] дійсно є рідною матірю заявника [PERSON]. Заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, розглянувши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 01.09.2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 03.10.2017 року, серії І-ЖС № 400855, актовий запис № 242. Згідно до копії свідоцтва про народження\~[PERSON], серії І-ЖС № 346012, виданого 03.10.2017 року Оріхівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, його матірю вказана [PERSON], а батьком [PERSON]. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] і заявником підтверджується співпаданням імені та по батькові матері, а також повних відомостей про батька, які відображені в свідоцтві про народження заявника. Крім того, суд приймає до уваги доводи заявника, що встановлення юридичного факту має для нього суттєве юридичне значення і\~\~необхідне\~\~для подальшого оформлення спадщини.\~\~Захистити свої права в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник не може. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Проаналізувавши та оцінивши надані докази, допитавши у судовому засіданні свідків по даній справі, які підтвердили факт, що [PERSON] дійсно є рідною матірю заявника [PERSON], суд робить висновок, що заявником надані належні та допустимі докази родинних відносин з [PERSON], які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, а різниця в зазначенні прізвища заявника та його матері викликана різним його перекладом з російської на українську мову. У звязку із вищезазначеним заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

13.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м.Нікополь, вул. Краснодонська, 2/6/54. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, підозріла, метушлива, багатослівна. Відчуває слухові галюцинації, які не дозволяють приймати медикаменти та деякі види їжі. Звучать маячні ідеї відношення, впливу, наведення порчі. Мислення дезорганізоване. Без критики до свого стану. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний сіндром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

13.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Усенко, 15/133. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.10.2017р. [PERSON]. була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК»ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора проявляє агресію, маячні ідеї переслідування, впливу. Відчуває тривогу, слухові омани сприйняття. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]. до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

13.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Зернова, 41. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний. На деякі питання відповідає з роздратуванням, невдоволенням, не завжди в плані заданого. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

13.10.2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м.Дніпро, вул. Молодогвардійська, 28-А/13. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.10.2017р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON]. лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК»ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий психомоторно збуджений, на питання відповідає не завжди по суті, до чогось прислухається, погрожує розправою. Без критики до свого стану та поведінки.. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

13.10.2017 року Краматорським міським судом була розглянута цивільна справа за позовом [PERSON] до Шабельківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Рішенням суду позов був задоволений. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач по справі Шабельківська селищна рада, в інтересах якої заступник прокурора Донецької області Коршун Г.В. подав апеляційну скаргу на рішення суду від 13.10.2017 року по справі № 234/14002/17, провадження № 2/234/4821/17. 15.11.2017 року Краматорський міський суд Донецької області направив цивільну справу за позовом [PERSON] до Шабельківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, в апеляційний суд Донецької області для розгляду апеляційної скарги. 20.11.2017 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області справу за позовом [PERSON] до Шабельківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,повернуто до Краматорського міського суду Донецької області для ухвалення додаткового рішення. Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце судового засідання належним чином. Їх неявка не перешкоджає розглядові питання про ухвалення додаткового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що в позовній заяві від 19.09.2017 року позивачка [PERSON] просить постановити судове рішення, яким визнати за нею, [PERSON], [INFO], уродженкою с. Староварварівка Олександрівського району Донецької області, право власності в порядку набувальної давності, на житловий будинок АА'а загальною площею 36,0 кв.м, господарські споруди - літню кухню Б, сараю Г, Д, гаражу Е, вбиральню В, огорожу 1-3, замощення І, криницю К, земельну ділянку площею 1208 кв.м, розташовані по [ADDRESS]. Під час ухвалення судового рішення питання щодо стягнення судового збору судом не вирішено. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] сплатила судовий збір за подання позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності у сумі 640,00 грн. при цьому питання про стягнення на її користь судових витрат з відповідача не ставила. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність ухвалити додаткове рішення до рішення суду та стягнути з Шабельківської селищної ради судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (640,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (8000,00 грн): 10369,00:100=103,69грн.) на користь [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

13.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.08.2007 року померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на майно, до складу якої входять земельні ділянки, розташовані на території Бабушківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області. За життя [PERSON] склала заповіт на позивача. Після смерті [PERSON]позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач обґрунтовує поважність пропуску строку тим, що строк він пропустив, скільки йому не було відомо про наявність заповіту. Позивач у судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач Бабушківська сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні. До суду надійшла заява за підписом сільського голови [PERSON], згідно якої Бабушківська сільська рада позов визнає і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє\~ позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

13.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою 130 в будинку 6 по вулиці Київській в місті Чернігові. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі не проживають за зазначеною адресою понад шість місяців, а саме з 2012 року, де вони постійно проживають їй не відомо. Позивач, її представник в судове засідання не з»явились, через канцелярію суду подана заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідачі, представник третьої особи в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином і завчасно, відповідачі [PERSON] та [PERSON] через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 1986 року зареєстрована, є наймачем та постійно проживає в [INFO], яка належить Чернігівській міській раді. В квартирі також зареєстровані сини позивача [PERSON], [PERSON] та онука [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім»ї (а.с.5). Згідно довідки №363 від 29.08.2017 року Деснянської районної у місті Чернігові ради (а.с.4) відповідачі у спірній квартирі не проживають з 2012 року. Відповідачі виїхали з квартири добровільно, перешкод щодо користування квартирою їм ніхто не чинив. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст..72 ЖК України). За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

13.10.2017 року позивач звернулась в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 17 квітня 2015 року Виконавчим комітетом Новенської селищної ради м. Кіровоград, Кіровоградської області, актовий запис №24. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені з причин відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. В судове засідання позивач надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала, строк на примирення просила не надавати. Відповідач до суду також подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.\~\~ Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Судом встановлено, що сторонами у квітні 2015 року було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Новенської селищної ради м. Кіровоград, Кіровоградської області, актовий запис №24. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, примирятись не бажають. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спір про місце їх проживання відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача- 640 грн. внесеного судового збору ( а.с. 1).

Outcome: approved