Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

13 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Просила визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди [PERSON] в користуванні належною їй квартирою за адресою: місто Дніпро, вул. Новокримська, буд. З, кв. 83, шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що їй та її доньці [PERSON] належала квартира за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська,3/83, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1997 р. виданого в порядку приватизації житла. Відповідно довідки про склад сім'ї в даній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], її донька [PERSON] та її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], 27.04.2013 року народженяня. Відповідно договору дарування від 26.08.2010 р. посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстр №815, [PERSON] подарувала належну їй 1/2 частину квартири за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, 3/83, своїй доньки [PERSON]. З 2005 року її донька [PERSON] знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від шлюбу в них народилися діти [PERSON] та [PERSON]. Відповідно довідки КП «Експрес» ДМР чоловік доньки позивача [PERSON] з 05.01.2001 р. зареєстрований та проживає за адресою: м. Дніпро, станція Комаровка, б. 2-А, кв.10. Після реєстрацію шлюбу її донька [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком за місцем його реєстрації, після народження дитини у 2006 року разом з дитиною. Факт не проживання відповідачів на житловій площі належній позивачці на праві приватної власності підтверджується Актом від 01.11.17 р. ОСББ за підписами сусідів, в якому зазначено, що [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою своєї реєстрації з 2012 року. Відповідач [PERSON] разом з дітьми та чоловіком виїхала до сполучених штатів Америки та вони проживають за кордоном в теперішній час, що підтверджується документами про виїзд за кордон, паспортом для виїзду за кордон [PERSON] та [PERSON] [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] [PERSON] виданого штатом Пенсільванія, яке завірене апостилем та перекладено на українську мову, документами сполучених штатів Америки на ім'я [PERSON] та [PERSON] Реєстрація відповідачів в належній позивачці квартирі порушує її права, вона не може в повному обсязі користуватися своєю власністю, сплачує комунальні послуги за осіб які не мешкають на належній позивачу житловій площі та не може оформити субсидії, для зменшення своїх витрат по утриманню квартири. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідачка [PERSON], [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилася. 16 січня 2018 року через канцелярію суду надійшла заява [PERSON] в якій вона просить виписати її та дочку [PERSON] [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS]. Заслухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1997 р. належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5 - 6). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб Серії 1-Ки № 027000 (а. с. 17). Згідно із довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30 жовтня 2017 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], її донька [PERSON] та онуки [PERSON]: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Відповідно договору дарування від 26.08.2010р. посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], реєстр №815, [PERSON] подарувала належну їй 1/2 частину квартири за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, 3/83, своїй доньки [PERSON] (а. с. 11). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] де не мешкає тривалий час, вона фактично звільнила це житло, інші члени сімї попередників чи особисто відповідач у вказаному житлі не мешкала тривалий час і не мешкає, за комунальні послуги не сплачує, в цьому будинку не має її речей, але реєстрація відповідача в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Крім того, факт тривалої відсутності відповідачів по місцю знаходження спірного житла підтверджується, актом від 01 листопада 2017 року, який завірений керуючим ОСББ «Новокримська 3» [PERSON] (а. с. 16), а також поясненням свідків [PERSON], [PERSON], які кожен окремо, підтвердили обставини викладені у позовній заяві безпосередньо у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Об'єкт права власності (спірна квартира) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в ній регулюється нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно з ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою\~статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення. Згідно з ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 статті 405 ЦПК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON] [PERSON] тривалий час (понад шість місяців) без поважних причин не мешкає за адресою спірного житла, в цьому житлі відсутні їх речі, комунальні та інші послуги не сплачує, доказів на спростування позову [PERSON], [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON] [PERSON] суду не надано. Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі. Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 року №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо особа відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення. Оскільки, законність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову відповідає вимогам чинного законодавства і обґрунтована на обставинах справи та доказах, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнати [PERSON], [INFO] та її дочку [PERSON] [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: квартира [ADDRESS] та усунути [PERSON], [INFO] перешкоди у користуванні квартирою розташованою за адресою: квартира [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] та її дочки [PERSON] [PERSON], [INFO] за адресою: квартира [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved