Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

12 лютого 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. 04 квітня 2014 р. за заявою представника позивача [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача залучений Відділ Державного земельного агентства у Доманівському районі Миколаївської області. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,71 га, розташованої в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. 07 серпня 2007 року між ним та відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки без номеру. Договір зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 03.09.2007 р. за №040701300171. З дати укладання договору і на день звернення до суду відповідач не сплачував орендну плату, незважаючи на неодноразові звернення позивача до нього з цього приводу. На думку позивача, укладений договір оренди є недійсним, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст.638 ЦК України та ст.15 Закону України «Про оренду землі». Так, всупереч ст.15 Закону України «Про оренду землі» в оспорюваному договорі не визначений об'єкт оренди; не визначений фактичний розмір орендної плати; пункт 10 договору суперечить пункту 13; відсутні умови збереження об'єкта оренди; відсутні умови щодо відповідальності сторін; відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. До договору не долучені план або схема земельної ділянки, її кадастровий план та акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди. Позивач посилається на те, що договір оренди землі №040701300170 від 03.09.2007 р. він не підписував. До договору оренди не доданий акт прийому-передачі земельної ділянки, що є порушенням ст.17 Закону України «Про оренду землі» та самостійною підставою для визнання договору оренди землі недійсним. З зазначених підстав позивач [PERSON] просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та відповідачем 7 серпня 2007 р. У судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] особистої участі не приймали. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила визнати договір оренди земельної ділянки недійсним з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому посилалася на недотримання при укладанні договору вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме: не визначення фактичного розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції, відсутні умови збереження об'єкта оренди; відсутні умови щодо відповідальності сторін; відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, належної позивачеві, та земельних ділянок суміжних з нею. Зазначеним позивач позбавлений отримання того, на що розраховував при укладанні договору. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову через безпідставність заявлених вимог. На її думку, укладений між сторонами договір відповідав вимогам Закону, що діяв на момент його укладання, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. Відповідач орендну плату сплатив згідно умов договору. Представник третьої особи - відділу Державного земельного агентства у Доманівському районі Миколаївської області Бобуйок В.Ф. позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що спірний договір не суперечив вимогам Закону, чинного на день його реєстрації, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами мають місце відносини, пов'язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Відповідно до положень ст. 638 ЦК, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Вважається, що правочин вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в документі та підписаний сторонами (ст.207 ЦК). Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент укладання та реєстрації договору оренди визначала істотними умовами договору оренди землі: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частина 2 цієї ж статті зазначає, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 4 ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначає невід'ємні частини договору оренди землі, якими є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Статтями 14, 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі здійснювалась на час укладення угоди відповідно до вимог Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 2073 від 25.12 1998 р. Виконання застережень щодо письмової форми та державної реєстрації є обов'язковою умовою для визначення дійсного волевиявлення сторони договору, оскільки в разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч.1 ст. 215 ЦК України, є недійсним, а відсутність державної реєстрації такої угоди дає підстави вважати , що договір не укладений. Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії державного акту, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 4,71 га, розташованої в межах території Маринівської сільської ради Доманівського району, та переданої позивачеві для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 14 липня 2004 року Доманівською райдержадміністрацією. 07 серпня 2007 р. позивач та [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки 4,71 га строком на 25 років, про що свідчить його копія в матеріалах справи. Договір зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 03.09.2007 р. за №040701300171. Аналізуючи вказаний договір на предмет його невідповідності вимогам Закону, що діяв на момент його укладання та реєстрації, на які, як підставу визнання недійсним, посилається позивач у позові та його представник в засіданні, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог. Так, у договорі у п.п.1, 2 визначений об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) ; у п.8 визначений строк дії договору оренди; п.п.9-14 регулюють питання, пов'язані з орендною платою, із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; пункти 15-16 визначають умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; п.17 визначає умови збереження стану об'єкта оренди - згідно з законом (таке формулювання у договорі суд вважає, таким, що не суперечить закону, а є бланкетним, оскільки умови збереження стану земельних ділянок визначені Земельним кодексом України, ЦК України та іншими законодавчими актами, які регулюють в тому числі і договірні відносини); умови і строки передачі земельної ділянки орендарю визначені п.п.18-20 договору; пункти 21-25 договору визначають умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; пункт 26 зазначає про не встановлення обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, визначений п.32; відповідальність сторін визначена пунктами 39-40. Посилання позивача [PERSON] у позові та його представника [PERSON] на підставу недійсності договору через відсутність умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, належної позивачеві, та земельних ділянок суміжних з нею, є безпідставними, а тому не взяті судом до уваги, оскільки чинний на момент виникнення спірних правовідносин Закон таких положень не містив та в силу ст.5 ЦК України не застосовується. Посилання представника [PERSON] щодо неможливості ідентифікації земельної ділянки, переданої за даним договором, є хибними та такими, що не відповідають встановленим судом обставинам справи. Так, у прикінцевих положеннях договору зазначені невід'ємні частини, з яких достовірно можна визначити всі необхідні для ідентифікації земельної ділянки дані про неї. У судовому засіданні досліджена копія акту приймання-передачі земельної ділянки згідно договору оренди землі № 040701300171 від 03.09.2007 р. Представник позивача [PERSON] посилалася на те, що земельна ділянка за оспорюваним договором не передана, оскільки договір, укладений між сторонами, не містив номера, а тому, на її думку, досліджена копія акта приймання-передачі земельної ділянки не може свідчити про передачу земельної ділянки за договором між сторонами. З такими доводами суд не погоджується, оскільки, по-перше, зазначений у вказаному акті номер відповідає номеру державної реєстрації договору, по-друге, як пояснила [PERSON], у власності позивача є лише одна земельна ділянка, що свідчить про передачу саме земельної ділянки, належної [PERSON]. Таким чином, суд вважає безпідставним посилання про непередачу землі у користування. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 3 ЦПК України та стаття 15 ЦК України визначають, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право. Позивач [PERSON] у позовній заяві та його представник [PERSON] у ході розгляду справи посилалися на підстави недійсності, на їх думку, договору, проте не довели: чим саме зазначені ними підстави порушують права позивача у зв'язку з відсутністю в договорі оренди зазначених умов, їх істотність, та в чому саме полягає порушення його законних прав. Посилання їх на невиплату орендної виплати без урахування індексів інфляції як на підставу недійсності також не може бути підставою задоволення позову, оскільки це питання врегульоване умовами договору, підписаного сторонами, які при укладанні є вільними у виборі умов та досягненні домовленостей. За такого питання щодо розміру, умов виплати орендної плати належать до правовідносин, пов'язаних з виконанням умов договору, а не визнанням угод недійсними, тому виходить за межі заявлених позовних вимог та не підлягає оцінці судом при розгляді даної справи. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позивачем та його представником заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed