Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

13 квітня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Більчанської сільської ради Іванівського району Одеської області в якій просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON] (далі - спадкодавець), а він не звернувся для прийняття спадщини з поважних причин. При цьому позивач вказує, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] зареєстрованого 26 грудня 2001 року (далі - земельна ділянка). 15 грудня 2003 року спадкодавець склала заповіт який був посвідчений секретарем Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №152 відповідно до якого земельну ділянку заповідала позивачу. Проте він не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини, оскільки ним було з поважних причини пропущений шести місячний строк звернення з заявою до нотаріуса. Причини пропуску строку пов'язані з тривалою хворобою його дружини, пригніченим станом та відсутністю коштів. Земельна ділянка перебуває у фактичному його користуванні, а інші спадкоємці відсутні. Виходячи з вищенаведеного позивач за відсутності інших спадкоємців просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначені позивачем причини пропуску строку звернення з заявою до нотаріуса підтверджені допитаними у судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON]. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Іванівського районного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив, проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у його відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З ч.1 ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З ч.1 ст.1270, ч.1, 3 ст.1272 ЦК України вбачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи справу

Outcome: approved