Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

12 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] згідно з яким просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку площею 6,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що зазначена земельна ділянка належала її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Після її смерті прийняти у спадок вищевказане нерухоме майно в органах нотаріату вона до цього часу не змогла, оскільки спадкодавцем за життя було втраченого оригінал державного акту, що посвідчував її право власності на вказану земельну ділянку. Інші спадкоємці за законом відмовилися від прийняття спадщини. Наголосила, що відновити втрачений правовстановлюючий документ на землю у зв'язку з смертю його власниці неможливо, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON], посилаючись на обставини викладені нею у своєму позові, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] при судовому розгляді справи, пред'явлений до нього позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи до суду не направляв. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділ Держгеокадастру у Новобузькому районі Миколаївської області, в судове засідання явку свого представника не забезпечила, втім надала письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника відділу. Не має заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як видно з листа відділу Держгеокадастру у Новобузькому районі Миколаївської області від 04.03.2016 року, громадянці [PERSON] 11.12.2003 року видавався державний акт про право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], який посвідчував право власності останньої на земельну ділянку, площею 6,83 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області (а.с.11). [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 10) і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вказану вище земельну ділянку. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №126/2016, дочка спадкодавця, позивачка у справі [PERSON], прийняла спадщину у відповідності до приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інші спадкоємці, сини спадкодавця - [PERSON] та [PERSON], на відміну від [PERSON], зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті постійно не проживали, проте з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини в установлений законом строк вони не зверталися. Згідно вимог ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції 2005 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Однак, за життя спадкодавець втратив оригінал вищезгаданого державного акту, про що свідчить відповідне оголошення в районній газеті «Вперед» від 05.04.2016 року (а.с. 13). Відсутність правовстановлюючого документу на землю перешкоджало позивачці [PERSON] одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на цю земельну ділянку, про що також наголосила у своєму листі від 09.12.2016 року і завідувач Новобузької державної Нотаріальної контори Миколаївсткої області Паліюк Л.М. (а.с. 14). Крім цього, з набранням чинності 01.01.2013 року окремих положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» припинено видачу державних актів про право власності на землю, в тому числі і видачу державних актів за заявою спадкоємців в замін тих актів, які втрачені чи зіпсовані. Таким чином, зважаючи на те, що власниця земельної ділянки, [PERSON], померла, а в силу положень ч. 4 ст. 25 ЦК України, спадкоємці за законом не мають можливості згідно з чинним законодавством, взамін втраченого державного акту на право власності на землю, отримати дублікат вказаного правовстановлюючого документу або провести державну реєстрацію права власності на таке нерухоме майно, суд вважає, що спадкові права спадкоємниці [PERSON] підлягають захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При судовому розгляді справи судом достеменно встановлено, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належала за життя спірна земельна ділянка, а тому зазначене нерухоме майно може входити до складу спадщини і бути успадковане спадкоємцями після її смерті (а.с. 11). Зазначені обставини вказують на те, що [PERSON] являючись спадкоємницею за законом першої черги після смерті матері [PERSON] (а.с. 5-7, 9), в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України має право на успадкування належної останній вищезазначеної земельної ділянки. В судовому засіданні з'ясовано, що інші спадкоємці за законом першої черги, сини спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], на вищезазначене спадкове майно не претендують і не заперечують проти його успадкування саме позивачкою [PERSON] Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved