overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення вказуючи, що звернувшись до профільного відділу Пенсійного фонду України з метою оформлення пенсії, йому було відмовлено з посиланням на те, що в його трудовій книжці колгоспника помилково здійснений запис його прізвища як, «[PERSON]», а також в трудовій книжці серії [NUMBER] помилково зазначено прізвище «[PERSON]», замість правильного «[PERSON]», що перешкоджає йому реалізувати своє право на пенсію. Заявник в судове засідання не зявився, проте телефонограмою повідомив суд про неможливість з'явитись в судове засідання, просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав. (а.с. 20) Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, проте голова Адамівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області - [PERSON] телефонограмою повідомив суд про неможливість з'явитись в судове засідання, просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення заявлених вимог. (а.с. 21) З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява підлягає до задоволення з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи те, що в судовому засіданні беззаперечно доведено, що трудова книжка колгоспника, видана 01.03.1978р. колгоспом ім. Свердлова Стовпинської сільської ради Корецького району Рівненської області та трудова книжка серії [NUMBER], видана 10.05.1978р. Корецьким міжколгоспним комбікормовим заводом, належать [PERSON], [INFO], тому зазначений факт необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в даній справі, яким просив стягнути неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 12 січня 2016 року в сумі 3276 грн. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, їх неявка не є перешкодою в розгляді справи з приводу ухвалення додаткового рішення. Перевіривши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Статтею 220 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до поданої позивачем позовної заяви він дійсно, просив стягнути з відповідача попередню оплату в сумі 1800 грн., плачену ним за неотриманий товар та неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 12 січня 2016 року. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків невиконання договору купівлі-продажу задоволений та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] передплату, передану за договором купівлі-продажу в сумі 1800 грн., а також судові витрати у виді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. Отже, позов був задоволений, але щодо позовної вимоги про стягнення неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 12 січня 2016 року, рішення не ухвалено. Вищевказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] перерахував [PERSON] 4 грудня 2015 року особисті кошти в сумі 1800 гривень за купівлю товару. В той же час, товар за обумовлену вартість він не отримав. В подальшому, на вимоги позивача повернути безпідставно отримані кошти [PERSON] відповів відмовою. Відповідач, який є продавцем, своїх зобов'язань за договором не виконав, тобто товар позивачу не доставлено, сплачені кошти не повернуті. Відповідно до змісту пункту 9 статті 12 Закону України Про захист прав споживачів, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, а саме за 182 дні затримки, в сумі 3276 грн.(182х18). Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони з 15 вересня 1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач, посилаючись на те, що вони з відповідачем протягом останніх п'яти років спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15 вересня 1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-СР №499735 від 15 вересня 1990 року. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Протягом останніх п'яти років позивач спільно з відповідачем не проживає, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просить визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є власником вказаного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.03.2016 року № 2-248. У зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який вже тривалий час (з серпня 2014 року) не проживає у її будинку, не сплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні. Реєстрація відповідача у зазначеному будинку не дозволяє їй оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-248 від 29.03.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К., позивачка є власником будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який з серпня 2014 року та до теперішнього часу за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що між ними був укладений шлюб який розірвано 15.04.2004 року. Від спільного сумісного проживання з відповідачем в них народилася дочка [PERSON] [INFO] . На даний час дочка є повнолітньою та навчається у Рівненському державному гуманітарному університеті на денній формі 2- го курсу історико соціологічного факультеті на платній формі навчання. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, тому вона змушена звертатися до суду. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розгляд справи провести без його учсті. Дослідивши матеріали справи ,оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Правовідносини між сторонами врегульовані нормамиСімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимогст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, але не більше терміну навчання. Згідно з ч. 1ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що між сторонами був укладений шлюб який розірвано 15.04.2004 року. Від спільного сумісного проживання з відповідачем в них народилася дочка [PERSON] [INFO] . На даний час дочка є повнолітньою та навчається у Рівненському державному гуманітарному університеті на денній формі 2- го курсу історико соціологічного факультеті на платній формі навчання. Дочка фактично на даний час перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не виконує обов'язки по утриманню своєї дочки , яка навчається, які встановленіст.ст.\~180,\~199 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як вона знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. На підставіст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що з останнім перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги, просить стягнути з останнього на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання доньки [PERSON] У судове засідання [PERSON] не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 29 липня 2009 року по 07 лютого 2012 року [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] (а. с. 3, 4, 5). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Білопільської міської ради від 11 травня 2017 року, [PERSON] проживає разом з матірю (а. с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] матеріально сина не забезпечує, доказів про те, що він за станом здоров'я або з інших причин не може утримувати дитину, суду не представив. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] на користь її матері до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 191, 367 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Березнегуватського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві вказала, що сторони перебували у шлюбі, однак на даний момент його розірвано рішенням суду. Позивачка та відповідач від даного шлюбу мають дитину, Кіріла, [INFO], яка проживає разом з позивачкою. У зв'язку з викладеним, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення повноліття. Позивачка надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його присутності, позов визнав у повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, доходить наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року (а. с. 4). Від шлюбу мають сина, Кіріла, [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження (а. с. 5). Дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї Березнегуватської селищної ради (а. с. 3). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадку визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що сторони мають спільну дитину, яка проживає з позивачкою, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, суд ухвалює стягнення судового збору в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24 березня 2012 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Через відсутність взаєморозуміння, втрату поваги одне до одного, сумісне життя є неможливим. З березня 2017 року мешкають окремо. Посилаючись на викладене, просила розірвати шлюб та залишити їй прізвище, що було взято під час реєстрації шлюбу. Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги; відповідач позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 березня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 079141 від 24 березня 2012 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 167818 від 07 серпня 2012 року. Судом встановлено, що причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, втрата взаємної поваги. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved