Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

14.12.2017 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено ухвалу про направлення вказаної справи в частині нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, пров. Квітковий, 18, за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області у порядку ст. 116 ЦПК України (в чинній редакції від 03.08.2017 року). 11.01.2018 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшла вище вказана цивільна справа. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, право власності на земельну ділянку: кадастровий номер 5121056800:02:001:0143, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, провул. Квітковий, 18. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що її було залучено у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору за клопотанням відповідача. 01.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу щодо земельних ділянок: кадастровий номер 5123781300:01:001:0350 (Дальницька сільська рада Овідіопольського району) та кадастровий номер 5121056800:02:001:0143, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, провул. Квітковий, 18. Фактично грошову суму у розмірі 2000 доларів США для придбання земельних ділянок позивачка надавала відповідачці [PERSON] та згідно домовленостей у подальшому відповідачка зобовязана була переоформити їх на ім`я [PERSON], проте на сьогоднішній день таких дій не вчинила. У звязку з вище викладеним позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивачка на позові наполягала та просила його задовольнити, при цьому пояснила, що вона надала відповідачці [PERSON] грошові кошти для придбання земельної ділянки та [PERSON] після придбання земельної ділянки зобовязана була переоформити вказану земельну ділянку на її ім`я, проте на сьогоднішній день цього не зробила. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення, також пояснила, що в 2007 році придбала земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, провул. Квітковий, 18, потім до неї звернулася [PERSON], яка хотіла купити вказану земельну ділянку, але у неї не було повної суми коштів для придбання земельної ділянки. [PERSON] отримала частину коштів та передала у власність земельну ділянку [PERSON], остання взяла в кредит кошти в «Укрпромбанк» з метою повністю розрахуватися з [PERSON], а остання виступила поручителем перед банком, в 2010 році «Укрпромбанк» було ліквідовано, однак до сьогоднішнього дня вказана земельна ділянка не була переоформлена належним чином. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов визнала та зазначила, що вона отримала кошти від [PERSON] з метою придбання земельної ділянки у смт. Хлібодарське, внаслідок чого придбала земельну ділянку у [PERSON], однак її не вистачило коштів та вона отримала кредит в «Укрпромбанк» з метою повністю розрахуватися з [PERSON], остання також виступила поручителем по вказаному кредиту та передала земельну ділянку у власність [PERSON], яка у подальшому повинна була переоформити вказану земельну ділянку на [PERSON] На час виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку сторони оформили вказаний вид правовідносин шляхом складання розписки про отримання [PERSON] коштів та у подальшому зобовязання останньою оформити договір купівлі продажу нотаріально. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши копії матеріалів справи № 509/2230/17, що перебувало у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 27.05.2008 року на ім`я [PERSON] було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 302239, площею 0,058 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, провул. Квітковий, 18 (а.с.11). 03.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №657-0131006/ФКВІП-08, згідно якого [PERSON] отримала кредитні кошти (а.с.39-42). Згідно договору поруки №516-0131006/ZФПОР-08 від 31.07.2008 року, [PERSON] виступила поручителем за виконання боржником [PERSON] зобовязань за кредитним договором №516-0131006/ФКІП-08 від 31.07.2008 року (а.с.38). Відповідно до листа ТОВ «Укрпромбанк» на адресу [PERSON], було повідомлено, що з 01.03.2010 р. заборгованість за кредитним договором №516-0131006/ZФПОР-08 від 31.07.2008 року відсутня у звязку з повним погашенням основного зобовязання за вказаним договором, також призначений ліквідатор ТОВ «Укрпромбанк», при цьому заявниці було розяснено що її прохання про заміну іпотекодавця [PERSON] виконати не виявилось можливим, так як такі питання виносяться на обговорення Кредитного комітету, який припинив свою діяльність у звязку з початком стадії банкрутства та рекомендовано звернутись до суду з метою визнання права власності на своє імя в судовому порядку (а.с.37). Також судом встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в рахунок продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, провул. Квітковий, 18, після передачі нею в іпотеку вказаної земельної ділянки в забезпечення зобовязань [PERSON], сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами (а.с.35-36), тобто вказана земельна ділянка вибула з власності [PERSON] та фактично право власності на неї набула [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, грошову суму у розмірі 2000 доларів США для придбання вище вказаної земельної ділянки [PERSON] фактично надала [PERSON] та згідно домовленостей між [PERSON] та [PERSON], у подальшому [PERSON] була зобовязана переоформити її на ім`я [PERSON], про що зазначено в розписці (а.с.35), що також підтвердили у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON]. Аналогічні правові відносини склались у [PERSON] з [PERSON], де також стороною була [PERSON], що було встановлено Овідіопольським районним судом Одеської області під час розгляду цивільної справи за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про зобовязання вчинити дії та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та рішенням суду від 14.12.2017 р. у задоволені позову [PERSON] було відмовлено, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності було задоволено та визнано право власності на земельні ділянки 4/18 та 4/19, які розташовані смт. Таїрове, Овідіопольського району Одеської області, масив 18. (а.с.44-47). На підставі ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6\~та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частини першої\~статті 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов'язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, - кредитор, який першим пред'явив позов. Суд погоджується з доводами сторін, які були наданні в ході судового розгляду, що [PERSON] передала вказану земельну ділянку в повне володіння та користування [PERSON] 01.08.2008 р. за що отримала грошові кошти у розмірі 10000 доларів США та з вказаного часу вже не була фактичною власницею вказаної земельної ділянки та [PERSON] у подальшому повинна була переоформити вказану земельну ділянку на [PERSON], однак вказаного не зробила. Вказана земельна ділянка нікому другому не продана, не подарована, іншим особам не відчужена, сторони домовились щодо всіх істотних умов, спору щодо земельної ділянки між ними немає, відповідачі позов визнають та не заперечують проти його задоволення. Відповідно до\~ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивачка не може,\~\~оскільки відповідачем [PERSON] не виконано зобовязання щодо переоформлення земельної ділянки на її ім`я, таким чином позивачка позбавлена права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями\~317,\~319 ЦК України\~закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, не залежно від місця його проживання та місцезнаходження майна. Таким чином, оцінивши зібрані \~докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню.

Outcome: approved