Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

14.01.2019 [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні. Оскільки домовленості про розмір аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто, позивач був вимушений звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей у твердій грошовій сумі, зокрема по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 24.01.2019 відкрито провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.09.2019 відповідач подала до суду відзив, в якому не визнала позовні вимоги. Посилалася на те, що несе витрати по утриманню дітей разом із позивачем, зокрема, купує одяг, продукти харчування, взуття дітям. У 2019 році вона подарувала сину [PERSON] мобільний телефон, на 18 років подарувала 2500 грн., дала кошти для придбання 1000 доларів США сину [PERSON] , також купувала канцелярські приладдя, комплект постільної білизни, зошити з англійської мови, по 2-3 рази на тиждень дає кошти на щоденні витрати. Не погодилася з вимогою про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Зазначила, що позивач уклав договір оренди їх спільної квартири, а кошти в розмірі 3000 грн. витрачає на свої власні потреби. Вважала, що додаткові витрати, на які посилається позивач обґрунтовуючи розмір аліментів, не є необхідними для дітей. 07.10.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує доводи відповідача про утримання їх дітей. Просить звернути увагу суду, що відповідачем не надано будь-яких письмових доказів на підтвердження своєї позиції. Вважав необґрунтованими твердження відповідача на те, що він нібито отримує дохід від оренди квартири. А посилання відповідача про те, що остання не зверталася з позовом до нього про стягнення аліментів, додатково підтверджують, що він завжди приймав участь в утриманні своїх дітей. В судове засідання позивач не з`явився, проте його представник підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що аліменти в заявленому розмірі необхідні для належного забезпечення дітей харчуванням, одягом, взуттям, у разі необхідності лікуванням. Зазначила, що позивач працює неофіційно, отримує близько 15000 грн. на місяць, водночас має третю групу інвалідності останні 4 роки. Відповідач не надає матеріальну допомогу, достатню для утримання синів, не виконує у повній мірі свої батьківські обов`язки, не цікавиться успіхами та розвитком дітей. Відповідач та її представник позов не визнали, та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Крім того відповідач зазначила, що доводи викладені у позові не відповідають дійсності, оскільки вона надає кошти безпосередньо дітям на особисті потреби, купує для них одяг, взуття, продукти харчування. Просила суд звернути увагу на те, що вона є інвалідом третьої групи, внаслідок перенесеного онкологічного захворювання, а тому потребує витрат на підтримуючу гормональну терапію. У зв`язку з викладеним, вона була вимушена перевестися на роботу на умовах неповного робочого часу, в результаті чого її дохід значно зменшився та становить приблизно 8 000 грн., разом із пенсією по інвалідності. Також вказала на те, що позивач отримує дохід від оренди їх спільної квартири, що становить 3000 грн. на місяць. До звернення позивача з позовом між ними існувала усна домовленість, що вказані кошти будуть витрачатися на утримання дітей. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 11.11.2013 рішенням Дарницького районного суду шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Діти проживають разом з батьком, що не заперечувалося відповідачем. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наявних у розпорядженні суду письмових доказів вбачається, що діти мають нормальний стан здоров`я. Судом встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи по зору, неофіційно працює, отримує приблизно 15 000 грн на місяць, інших утриманців не має. Відповідач також має третю групу інвалідності, внаслідок загального захворювання, працює на посаді касира торгівельного залу в ТОВ «Сільпо-Фуд», середній дохід за період з січня 2018 року по серпень 2019 року склав близько 8000 грн. Крім того, відповідач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000 грн. на місяць, що було визнано останньою в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК не підлягає додатковому з`ясуванню. Судом також встановлено, що відповідач інших осіб на утриманні не має. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього кодексу. При цьому, доводи відповідача про те, позивач отримує дохід від оренди квартири, які використовує на власний розсуд, всупереч їх домовленостям про надання вказаних коштів на утримання дітей, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними письмовими доказами. Доводи відповідача в тій частині, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 5000 грн. на дітей є непомірним, суд знаходить слушними, враховуючи стан здоров`я платника аліментів. В ході розгляду судом даного спору відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних доказів, які в контексті ст. 182 СК України свідчили б про відсутність підстав для стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Суд відхиляє, доводи відповідача стосовно того, що аліменти необхідно встановити у частці від доходу, оскільки за приписами частини 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що діти проживають з позивачем, саме він визначає спосіб такого стягнення. Враховуючи те, що законодавець встановив імперативне правило, відповідно до якого доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що вона надає кошти безпосередньо дітям на особисті потреби, купує для них одяг, взуття, продукти харчування не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів є законними, водночас підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні повністю доведено, що основний тягар по утриманню дітей несе позивач. Враховуючи стан здоров`я відповідача суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, дійсної участі батьків у їх утриманні, стягненню підлягають аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.01.2019 та до повноліття дітей. При цьому суд враховує, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного та

Outcome: partial