Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

12 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 26 жовтня 2017 року № 10172 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» не сплачену в строк за кредитним договором № НАXRRC11360412 від 17.03.2009 заборгованість у розмірі 159686,34грн. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що про існування вказаного виконавчого напису нотаріуса та виконавчого провадження, відкритого по відношенню до [PERSON], останній стало відомо лише в березні 2018 року, після того, як працівниками УПП в Харківській області було конфісковано її автомобіль. Так, [PERSON]В було зазначено, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса Міськарайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області було відкрито виконавче провадження № 55552212. Позивач зазначає, що виконавчий напис приватним нотаріусом було вчинено з порушенням вимог закону. На підтвердження вказаному, позивач зазначив, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було не перевірено всіх обставин справи, зазначено невірну адресу реєстрації позивача, вчинено виконавчий напис з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, позивач зазначила, що приватним нотаріусом [PERSON] було видано виконавчий напис та не було витребувано всіх документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, не перевірено їх достовірність, не витребувано документів, які б доводили безспірність вимог відповідача, а також проігноровано пропуск строків, протягом яких приватний нотаріус може вчинити виконавчий напис. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 12.07.2018 відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Харківського\~районного суду\~Харківської області\~від 12.07.2018\~забезпечено позов\~шляхом зупиненням\~стягнення в\~рамках виконавчого\~провадження №\~55552212,\~відкритого державним\~виконавцем Міськрайонного\~відділу державної\~виконавчої служби\~по Харківському\~району та\~містуЛюботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 26.10.2017р., зареєстрованим в реєстрі № 10172. Відзив на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до Харківського районного суду Харківської області не надходив. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином, але представник позивача надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій останній вказав, що просить дану справу розглядати у його відсутність. Представник третьої особи Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі. Згідно вимог частини четвертої статті 10\~ЦПК України суд при розгляді застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Правилами частин третьої статті 12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно частини другої статті 77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). В силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та Акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк» 17 березня 2009 року було укладено кредитний договір № НАXRRC11360412. 26 жовтня 2017 року представник Акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про винесення виконавчого напису на підставі Кредитного договору № НАXRRC11360412 від 17.03.2009 для стягнення боргу за вищевказаним кредитним договором, а саме 159686,34грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5825,14грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 386,06грн.; заборгованість з комісії у розмірі 846,00грн.; заборгованість з пені у розмірі 144548,84грн.; заборгованості по штрафам 500,00грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 7580,30грн. На підставі даної заяви, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 26 жовтня 2017 року здійснено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 10172) про стягнення на користь Акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» з [PERSON], не сплачену у строк за кредитним договором № НАXRRC11360412 від 17.03.2009 заборгованість у розмірі 159686,34 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5825,14грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 386,06грн.; заборгованість з комісії у розмірі 846,00грн.; заборгованість з пені у розмірі 144548,84грн.; заборгованості по штрафам 500,00грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 7580,30грн. На підставі вказаного виконавчого напису 17 січня 2018 року старшим державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON], винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55552212), В рамках вказаного виконавчого провадження на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON] було накладено арешт та оголошено автомобіль останньої в розшук. Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з того, що статтею 18\~Цивільного кодексу\~України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріуса» для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з пунктом 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~№ 296/5\~від 22.02.2012 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі Порядок № 296/5), при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При цьому, нотаріус має впевнитись у тому, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості боржника в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В даному випадку в матеріалах справи вбачається відсутність засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в порушення вимог статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» приватним нотаріусом [PERSON] при винесенні виконавчого напису № 10172 не було враховано те, що з дня виникнення у стягувача права вимоги минуло більше, ніж три роки. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в цілому після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Згідно зі статті 266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як встановлено судом, за кредитним договором № НАXRRC11360412 від 17.03.2009 позивач отримав кредит у розмірі 4526,30грн. Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статей 257, 261\~ЦК України висловлена Верховним судом України у справах № 6-95цс14 та № 6-127цс14. Як визначено у п.п. 3.3., 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Вчиняючи 26 жовтня 2017 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобовязань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, а стосовно погашення пені минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису пропустив. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виконавчий напис від 26 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 10172, вчинений приватним нотаріусом нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» не сплачену в строк за кредитним договором № НАXRRC11360412 від 17.03.2009 заборгованість у розмірі 159686,34грн. (сто пятдесят девять тисяч шістсот вісімдесят шість гривень тридцять чотири копійки), слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1057,20грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved