Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

14 липня 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 серпня 2014 року та 13 вересня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено усні договори безвідсоткової позики, згідно з умовами яких відповідач за кожним із договорів отримала від позивача грошові кошти в сумі по 1100,00 грн., які зобов'язувалася повернути до 01 листопада 2014 року, що підтверджується розписками відповідача від 08.08.2014 року та від 13.09.2014 року. В порушення умов договору [PERSON] грошову суму за договорами позики в установлений термін позивачу не повернула. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики в сумі 2200,00 грн., інфляційні втрати в сумі 1036,06 грн. та три відсотки річних в сумі 41,59 грн., а також судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце дату та час розгляду справи, заперечень, клопотань у справі суду не подав, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід до задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і в установлений строк (термін). Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу (визнані сторонами, загальновідомі, встановлені судовим рішенням обставини). На підтвердження укладення в усній формі договорів позики та їх умов позивач надав суду власноручно написані відповідачем письмові розписки від 08.08.2014 року та від 13.09.2014 року, які посвідчують той факт, що 08.08.2014 року та 13.09.2014 року [PERSON], 1962 року народження, взяла у борг в [PERSON], без сплати відсотків, грошові кошти в сумі по 1100 грн. щоразу, загальна сума боргу 2200,00 грн., які зобов'язувалася повернути [PERSON] до 01.11.2014 року (а.с. 6, 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Положення про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Сума боргу за договорами позики від 08.08.2014 року та від 13.09.2014 року становить 2 200 грн. Оскільки відповідачем допущено порушення грошового зобов'язання, розмір процентів договором чи законом не встановлено, то на підставі положень ст. 625 ЦК України, за вимогою позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути три відсотки річних від суми боргу, за період з 01.11.2014 року по 01.07.2015 року, що становить 41,59 грн. (сорок одна гривня 59 копійок), згідно з розрахунком: 2 200 грн. х 3% : 100% : 365 днів х 230 днів = 41,59 грн. Крім того, за офіційними даними, індекс інфляції в Україні становив у листопаді 2014 року 101,90%, у грудні 2014 року 103,00%, у січні 2015 року 103,10%, у лютому 2015 року 105,30%, у березні 2015 року 110,80%, у квітні 2015 року 114,00%, у травні 102,20%, отже підсумковий індекс інфляції за вказаний період становив 147,094% (101,90% х 103,00% х 103,10% х 105,30% х 110,80% х 114,00% х 102,20% : 100% = 147,094%). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути втрати від інфляції за період з 01.11.2014 року до 31.05.2015 року, що становлять 1 036,06 грн. (одна тисяча тридцять шість гривень, 06 копійок), згідно з розрахунком: 147,094% х 2 200 грн. : 100% = 3 236,06 грн.; 3 236,06 грн. - 2 200 грн. = 1 036,06 грн. Отже загальна сума грошових коштів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, становить 3 277,65 грн. (три тисячі двісті сімдесят сім гривень 65 копійок), згідно з розрахунком: 2 200 + 41,59 + 1 036,06 = 3 277,65 грн. Таким чином позов слід задовольнити повністю і відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі статей 526, 530, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved