Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

14.05.2020р. представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з них солідарно заборгованість за Договором про іпотечний кредит №783 від 24.04.2013 в сумі 69\~916,22 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач-1) був укладений договір про іпотечний кредит № 783 від 24.04.2013 (далі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. 1.2. Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах цього Договору Кредит в сумі 157 000,00 гривень, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 20,5 % річних. Кредит надавався на 226 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 23.02.2032 на придбання житлового будинку з земельною ділянкою. Згідно п. 1.5. Кредитного договору Позичальник зобов`язується щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 697,78 грн та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено Договір поруки № 1 від 24.04.2013 з [PERSON] (далі - Поручитель, Відповідач-2). За договором поруки Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Солідарні боржники запишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по Кредитному договору не будуть виконані повністю. Починаючи з 2014 року Відповідач-1 почав порушувати умови Кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Рішенням Марківського\~районного суду\~Луганської області\~від 21.08.2017\~у справі\~№ 417/4245/17\~стягнуто в\~солідарному порядку\~з [PERSON] \~та [PERSON] \~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 783\~від 24.04.2013\~станом на\~26.05.2017\~в сумі\~268\~152,17\~грн.\~Проценти по\~Кредиту розраховані\~за період\~по 25.05.2017\~року. Рішення суду набрало законної сили 22.09.2017. Відповідно до розрахунку, з урахуванням заочного рішення Марківського районного суду Луганської області від 21.08.2017 у справі № 417/4245/17 про стягнення заборгованості з Відповідачів та періоду нарахування, починаючи з 26.05.2017, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 783 від 24.04.2013 складає 69 916,22 грн., в тому числі: - прострочені проценти за користування Кредитом за період з 03.07.2017 по 03.07.2018 - 29 154,32 грн; - три проценти річних за прострочення боргу за Кредитом за період з 26.05.2017 по 09.02.2020 - 2 540,33 грн; - три проценти річних за прострочення процентів за користування Кредитом за період з 26.05.2017 по 09.02.2020 - 9 121,53 грн; - інфляційні втрати за прострочення боргу за Кредитом за період з червня 2017 по січень 2020 - 5 927,33 грн; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування Кредитом за період з червня 2017 по січень 2020 - 23 172,71 грн. Просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 69\~916,22 грн. та судовий збір у розмірі 2\~102,00 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Марківського районного суду Луганської області від 19 червня 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.Відзив на позовну заяву, заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідачем не подано. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі доказами. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивача є заява, про розгляд справи в його відсутність на задоволенні позовних вимог наполягає та просить ухвалити заочне рішення (а.с.71) \~ \~ \~ \~Оскільки\~\~боржники мають зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території Луганської області - с.Лозівський Слов`яносербського району Луганської області та не мають офіційної електронної адреси, то про дату, час і місце розгляду справи вони повідомлені згідно з порядком, визначеним\~ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», відповідно до якої учасники справи, місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про судове засідання шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с.65). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 24.04.2013 між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір № 783. (а.с.13). Відповідно до п. 1.1. 1.2. Кредитного договору Банк надав Позичальнику на умовах цього Договору Кредит в сумі 157 000,00 гривень, зі сплатою проценти за користування Кредитом в розмірі 20,5 % річних. Кредит надавався на 226 місяців з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 23.02.2032 на придбання житлового будинку з земельною ділянкою. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено Договір поруки № 1 від 24.04.2013 з [PERSON] (а.с.14). Згідно п. п. 3.1., 3.2. Договору поруки Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Солідарні боржники запишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по Кредитному договору не будуть виконані повністю. Рішенням Марківського\~районного суду\~Луганської області\~від 21.08.2017\~у справі\~№ 417/4245/17\~стягнуто в\~солідарному порядку\~з [PERSON] \~та [PERSON] \~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 783\~від 24.04.2013\~станом на\~25.05.2017\~в сумі\~268\~152,17\~грн.\~Проценти по\~Кредиту розраховані\~за період\~по 25.05.2017р. Рішення суду набрало законної сили 22.09.2017. (а.с.19-20). Відповідно до розрахунку (а.с.10-11), з урахуванням заочного рішення Марківського районного суду Луганської області від 21.08.2017 у справі № 417/4245/17, починаючи з 26.05.2017, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 783 від 24.04.2013 складає 69 916,22 грн., в тому числі: - прострочені проценти за користування Кредитом за період з 03.07.2017 по 03.07.2018 - 29 154,32 грн; - три проценти річних за прострочення боргу за Кредитом за період з 26.05.2017 по 09.02.2020 - 2 540,33 грн; - три проценти річних за прострочення процентів за користування Кредитом за період з 26.05.2017 по 09.02.2020 - 9 121,53 грн; - інфляційні втрати за прострочення боргу за Кредитом за період з червня 2017 по січень 2020 - 5 927,33 грн; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування Кредитом за період з червня 2017 по січень 2020 - 23 172,71 грн. Відомостей щодо сплати заборгованості в сумі 268152,17 грн., що стягнута рішенням суду з відповідачів не надано. Також із виписок банку вбачається, що сплат після ухвалення рішення судом не було. Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір, з приводу несплати відповідачем процентів за користування кредитом, що регулюється параграфами 1,2 Глави 71, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання Главою 51 Книги 5 Зобов`язальне право. Вирішуючи спір по суті зявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Щодо\~ стягнення нарахованих прострочених відсотків по кредиту за період з 03.07.2017 по 03.07.2018 в сумі - 29154,32 грн, \~3%\~річних по прострочених відсотках за період з 26.05.2017 по 09.02.2020 в сумі - 9121,53 грн, та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування Кредитом заперіод з 01.06.17 по січень 2020 року в сумі - 23172,71 грн Відповідно до вимог\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності\~ЦПК України\~випадках. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зіст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 4, 5ст.\~82\~ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21.08.2017 у справі № 417/4245/17 стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 783 від 24.04.2013 станом на 25.05.2017 в сумі 268 152,17 грн. З описової та мотивувальної частини рішення вбачається, що стягнута заборгованість складається з такого: \~ \~ \~ \~- 127211,08 грн.- строковий борг за кредитом за період з 24.04.2013 року по 25.05.2017 року; \~ \~ \~ \~- 19424,33 грн. прострочений борг за кредитом за період з 03.02.2015 року по 25.05.2017 року; \~ \~ \~ \~- 4529,63 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 85167,60 грн. \~ \~ \~ \~ прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 25.05.2017 року; 672,92 грн. \~ \~ \~ \~ 3 проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03.02.2015 року по 25.05.2017 року; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~- 3681,16 грн. - 3 проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 25.05.2017 року; \~ \~ \~ \~- 3140,78 грн. інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з лютого 2015 року по квітень 2017 року; \~ \~ \~ \~- 24324,67 грн. - інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року Рішення\~суду набрало\~законної сили\~22.09.2017 та є приюдиційним у даній справі. Частиною першою статті 631\~ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1ст.\~598\~ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями599-601,604-609 ЦК України, зокремаст.\~559\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другоїстатті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк видав відповідачеві кредит в сумі 157000 гривень строком до 23.02.2032 року, 16.06.2017 року банк скористався своїм правом на пред`явлення до позичальника позову про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором , а також отримав судовий захист своїх прав (рішення Марківського районного суду Луганської області від 21.08.2017 , що набрало законної сили 22.09.2017), оскільки пред`явив позов про повне стягнення тіла кредиту: \~ \~ \~ \~ - 127211,08 грн.- строковий борг за кредитом за період з 24.04.2013 року по 25.05.2017 року; \~ \~ \~ \~- 19424,33 грн. - прострочений борг за кредитом за період з 03.02.2015 року по 25.05.2017 року; всього \~стягнуто -146635,41\~грн,\~ решту 10364,59 грн із 157000 гривень було сплачено в період з 21.05.2013 по 27.06.2014 про що свідчить розрахунок (а.с.10) та виписка по рахунку ( а.с.23) \~ \~ \~ \~Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, як і нарахування інфляційних втрат на ці проценти та 3 % річних. Таким чином ці вимоги задоволенню не підлягають . Щодо стягнення з відповідача -\~3% річних за прострочення боргу за Кредитом за період з 26.05.2017 по 09.02.2020 в розмір 2\~540,33 грн; -\~інфляційних втрат за прострочення боргу за Кредитом за період з червня 2017 по січень 2020 в сумі 5\~927,33 грн; Станом на 10.02.2020 доказів того, що заборгованість, що стягнута з відповідача за рішенням Марківського районного суду Луганської області від 21.08.2017 сплачена суду не надано. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2\~ст.625 ЦК України). Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18. В цій частині вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, оскільки наданий розрахунок є правильним Щодо солідарного стягнення боргу суд виходить з наступного. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено Договір поруки № 1 від 24.04.2013 з [PERSON] (далі - Поручитель, Відповідач-2). За договором поруки Поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Солідарні боржники запишаються зобов`язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по Кредитному договору не будуть виконані повністю (п.3.1, 3.2) Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11. Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п.5.4 договору поруки) свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження№ 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Як зазначено вище у справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк видав відповідачеві кредит в сумі 157000 гривень строком до 23.02.2032 року, 16.06.2017 року банк скористався своїм правом на пред`явлення до позичальника позову про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором , а також отримав судовий захист своїх прав (рішення Марківського районного суду Луганської області від 21.08.2017 , що набрало законної сили 22.09.2017), оскільки пред`явив позов про повне стягнення тіла кредиту Позов, що розглядається судом, подано 12.05.2020 про що свідчить штамп на конверті (а.с.45), отже поза межами шестимісячного строку, а тому вимоги про солідарне стягнення задоволенню не підлягають. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з основного відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 254,57 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved