Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

14.09.2017 року [PERSON] звернулась із зазначеним позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що перебувала у фактично сімейних відносинах з відповідачем без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по жовтень 2011 року. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], від виховання та утримання якої [PERSON] свідомо ухиляється. Позивач стверджувала, що вищезазначені обставини є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Третя особа - Відділ опіки та піклування Малиновського району м. Одеси в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без участі третьої особи, вважав можливим задоволення позову. Дослідивши обставини справи та наявні докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про народження дитини, зареєстрованим Другим Приморським відділом ДРАЦС ОМУЮ, актовий запис №275. З жовтня 2011 року відповідач свідомо самоусунувся від спілкування із дитиною, [PERSON] батька не пам'ятає, матеріалу чи іншу допомогу у вихованні дитини відповідач не надає. Вказані обставини підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які окрім того, підтвердили відсутність перешкоди з боку позивача у спілкуванні та вихованні відповідачем доньки. Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.10.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2017 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочину, призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. На час вирішення спору [PERSON] відбуває покарання в Вознесенській ВК№72 в Миколаївській області (лист Вознесенської ВК№72 від 11.09.2018 року). 23.11.2018 року Орган опіки та піклування ПРА ОМР дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, органом були досліджені умови проживання дитини, її виховання та утримання матір'ю [PERSON], врахована письмова думку відповідача з приводу спірного питання. Так, суд не погоджується із доводами відповідача про об'єктивну неможливість спілкування із донькою через знаходження у місцях позбавлення волі, висловлена ним при виготовлені висновку органу опіки та піклування, оскільки вони спростовуються показаннями допитаних в суді свідків, за якими така поведінка відповідача по відношенню до [PERSON] має місце з 2011 року. При таких обставинах, суд погоджується із доводами позивача про свідоме нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню дитини (винна поведінка), коли він не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не виявлення до неї інтересу, що передбачає застосування до [PERSON]такого крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків як позбавлення батьківських прав. Встановлене судом узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за п.16 якої зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, за наявності винної поведінки батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Враховуючи обставини справи, характер поведінки відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає вимоги позивача про позбавлення [PERSON] батьківських прав обґрунтованими, а застосування такого крайнього заходу впливу на батьків доцільним.

Outcome: approved