Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~14 вересня 2020 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що від шлюбу з відповідачем, який судовим рішенням було розірвано, вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які фактично проживають разом з відповідачем. У договірному порядку не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дітей. Мати дітей постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з молодшим сином, мирним шляхом врегулювати ситуацію не вдається. Позивач просить суд: - усунути перешкоди з боку відповідача у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] ; - визначити такі способи участі позивачу у спілкуванні та вихованні [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку вихідних днів позивача, але не менше двох разів на тиждень. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання на 09:00 годину 20 жовтня 2020 року. 20 жовтня 2020 року ухвалою суду на підставі клопотання третьої особи: Органу опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області, було виключено з кола третіх осіб орган опіки та піклування Межівської РДА Дніпропетровської області та залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування Межівської селищної ради Дніпропетровської області. Підготовче судове засідання у справі було відкладено на 10:00 годину 05 листопада 2020 року. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду на 13:30 годину 11 листопада 2020 року. 11 листопада 2020 року розгляд справи було відкладено на 10:30 годину 17 листопада 2020 року, у зв`язку з технічними причинами, а саме відсутністю електроенергії. В судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що згідна на зустрічі дитини з батьком тільки в її присутності, оскільки дитина часто хворіє і вона повинна бути впевнена, що батько забирає дитини із задовільним станом здоров`я. Просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач веде себе агресивно, постійно створює конфлікти. Представник третьої особи органу опіки та піклування Межівської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , по суті заданих питань суду пояснив, що він є старшим братом [PERSON] , а позивач, [PERSON] , є його батьком, однак спілкуватися з останнім не бажає через постійні сварки. Крім того у судовому засіданні була заслухана дитина сторін, спір щодо участі у вихованні якої вирішується у даній справі, а саме - [PERSON] , [INFO] , який виявив бажання спілкуватися з батьком. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Фрунзенською сільською радою Сакського району Автономної Республіки Крим, Україна, актовий запис №8, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис №16, [PERSON] , народився [INFO] , та [PERSON] , народився [INFO] , батьком яких записано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Відповідно до заочного рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/771/17 від 25 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 09 жовтня 2017 року. Рішенням Межівського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~№181/1599/19\~від 10\~лютого 2020\~року підтверджується,\~що з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2019 року, в особі матері [PERSON] , [INFO] , допустивши рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів. Висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Межівської селищної ради про встановлення способу участі батька, [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з сином, [PERSON] №311 від 29 жовтня 2020 року підтверджується надання дозволу [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : систематичні побачення з батьком, з 09:00 години до 17:00 години в суботу або неділю за графіком змінності батька, але не більше 2 разів на місяць; спільного відпочинку, на час літніх канікул, по тижню у кожного з батьків, під час інших канікул за домовленістю з матір`ю. Всі зустрічі та поїздки мають відбуватися з урахуванням фізичного, психоемоційного стану дитини, погодних умов, за попереднім погодженням з матір`ю дитини [PERSON] , з дотриманням вимог законодавства щодо заходів безпеки в режимі карантину. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ч.3 - той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положенням ч.1 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Ч.2 - суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в п.27 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд критично ставиться до наданого відповідачем, [PERSON] , термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №053939, як до доказу того, що [PERSON] чинить насилля відносно неї та дітей, оскільки зі змісту припису вбачається, що його було винесено 10 червня 2019 року, строком на п`ять діб, таким чином з моменту винесення даного припису минуло більше року, крім того будь-яких інших доказів на підтвердження даного факту відповідачем не було надано. За таких обставин, суд, враховує складні взаємовідносини між позивачем і відповідачем, наявність особистих претензій між сторонами, ставленням позивача до сина, відсутність будь-яких фактів, що свідчили б про негативний вплив позивача на фізичний, психологічний стан та розвиток дитини, малолітній вік дитини, а також\~висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Межівської селищної ради. Взявши до уваги вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, зважаючи на вищевикладені аргументи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, та визначенню [PERSON] такі способи участі у спілкуванні та вихованні сина: [PERSON] , шляхом: встановлення систематичних побачень з батьком, [PERSON] з 09:00 години до 17:00 години в суботу або неділю за графіком змінності батька, але не більше 2 разів на місяць, за наявності згоди дитини та перебуванні у здоровому стані; спільного відпочинку, на час літніх канікул, по тижню у кожного з батьків, під час інших канікул за домовленістю з матір`ю, [PERSON] . Всі зустрічі та поїздки мають відбуватися з урахуванням фізичного, психоемоційного стану дитини, погодних умов, за попереднім погодженням з матір`ю дитини [PERSON] , з дотриманням вимог законодавства щодо заходів безпеки в режимі карантину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначений порядок спілкування позивача з сином буде достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини. Суд не вважає за доцільний та такий, що відповідатиме інтересам дитини, запропонований позивачем в позовній заяві спосіб, оскільки він значно впливатиме на сталий спосіб життя дитини та її охоронювані законом інтереси. При цьому, суд враховує та роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, приймаючи той факт, що суму судового збору відповідно до квитанції було сплачено позивачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial