Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

14.03.2014 року [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики від 17 липня 2013 року та від 08 червня 2013 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.07.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в якості позики грошову суму в розмірі 11600 грн. 08.06.2013 року між цими ж сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача в якості позики грошову суму в розмірі 23200 грн. На підтвердження факту передачі грошових коштів боржником власноручно були написані розписки. В цих договорах визначені терміни повернення позики - до 15.10.2013 року та 08.10.2013 року відповідно. Умови договорів відповідачем не виконуються, грошові кошти не повернуті, всі вимоги про повернення грошових коштів ігноруються, що і стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв або заперечень до суду не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики на суму, що не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі. Згідно вимог ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором. В судовому засіданні встановлено, що 08 червня 2013 року та 15 липня 2013 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 23200 грн. та 11600 грн. зі строком повернення до 08 жовтня 2013 року та 15 жовтня 2013 року відповідно. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Факт передачі грошових коштів та укладення між сторонами договору позики в розмірі 23200 грн. та 11600 грн. підтверджується наданими до суду договорами позики від 08.06.2013 року та від 15.07.2013 року і розписок відповідача [PERSON] від 08.07.2013 року та 15.07.2013 року із зазначенням паспортних даних відповідача та строку повернення грошових коштів. (а.с. 6-9). Доказів на підтвердження повернення суми боргу відповідачем у встановлений строк або до теперішнього часу суду не надано, у зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги та стягує грошову суму з відповідача на користь позивача. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав у встановлений строк, що є підставою для стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача у розмірах, встановлених договорами. Також, судом встановлено, що пунктами 3.1. договору позики від 15.07.2013 року та від 08.06.2013 року передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання позичальником свого обов'язку щодо повернення грошових коштів з дня, наступного за днем повернення коштів, вказаного в п. 1.3. цього договору, з позичальника буде стягнуто 3 % пені від суми позики, вказаної в п. 1.2. цього договору за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Позивачем розрахована сума пені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за договорами позики, яка складає: за договором від 15.07.2013 року - з 16 серпня 2013 року, станом на 25.02.2014 р. - 49 168,94 грн.; за договором від 08.06.2013 року - з 09 липня 2013 року, станом на 25.02.2014 р. -103 862,01 грн. Даний розрахунок пені відповідачем не спростований, у зв'язку з чим суд погоджується з даними розрахунками та задовольняє позовні вимоги в цій частині. Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами за весь період прострочення розрахований позивачем з 15 липня 2013 року ( за договором від 15.07.2013 року), станом на 25.02.2014 р. та складає 134,35 грн. За договором від 08.06 2013 року три проценти річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами за весь період прострочення з 09 липня 2013 року, станом на 25.02.2014 р. складає 283,78 грн. Доказів на спростування розрахунку суду також не надано, у зв'язку з чим суд задовольняє позов в цій частині. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог підлягають і задоволенню вимоги щодо понесених позивачем документально підтверджених витрат.

Outcome: approved