Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

13.01.2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 17.12.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» був укладений Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційним банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №113/2АЗ07 від 16.08.2007 року, укладеним із [PERSON] Таким чином, на даний час усі права кредитора за кредитним договором №113/2А307 від 16.08.2007 року належать ТОВ «Кредитні Ініціативи». Відповідно до умов зазначеного кредитного договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 20 179,96 доларів США в обмін на зобов'язання відповідача повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Усупереч умовам спірного кредитного договору відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 01.11.2014 року за ним рахується прострочена заборгованість, що включає в себе: заборгованість за кредитом - 1 783,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 23 094,57 грн. та заборгованість по відсоткам - 4926,05 доларів США, а за офіційним курсом НБУ - 63795,71 грн. Крім того, у зв'язку з простроченням позичальником строку сплати кредиту за ним рахується заборгованість по пені в сумі 2 193,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 28 412,12 грн. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 258, ст. 266 ЦК України, представник позивача - Корогод А.І., вважала за необхідне зменшити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені, обмеживши її розмір останніми 12 місяцями, наведеними у розрахунку заборгованості. Всього представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача, заборгованість станом на 01.11.2014 року у розмірі 106 541,78 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом - 23 094,57 грн. - заборгованості по відсоткам - 63 795,71 грн. - пені - 19 651,50 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1 065,42 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно письмового клопотання, яке надійшло на адресу суду факсимільним зв'язком 27.04.2015 року представник ТОВ «Кредитні Ініціативи» - Курдюмов М.М. просив суд розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні (а.с. 49,50). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, надавши через канцелярію суду 17.04.2015 року письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність. Не заперечував факт укладення між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредитного договору №113/2АЗ07 від 16.08.2007 року. Разом з цим вказував на те, що 19.10.2010 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області (справа №2-889/10) за вказаним кредитним договором з нього на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» вже стягнуто достроково усю суму кредиту, а також заборгованість за відсотками за користування кредитом, розрахованих станом на 19.10.2010 року, а всього - 41 990,10 грн., стягнуто судові витрати по справі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2013 року зазначене судове рішення залишено без змін, після чого воно було звернуто до виконання. 14.07.2014 року виконавче провадження за виконавчим листом № 2-889 від 19.10.2010 року закрито, у зв'язку з повним виконанням відповідачем вищевказаного рішення суду, а 24.07.2014 року належне йому майно звільнено з-під арешту. Виконання свого обов'язку по погашенню заборгованості за кредитним договором №113/2АЗ07 від 16.08.2007 року на користь первісного кредитора - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відповідач вважає належним виконанням, тому з метою недопущення подвійного стягнення з нього заборгованості за спірним кредитним договором, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі, - Банк) та відповідачем [PERSON] (далі, - Позичальник) був укладений Кредитний договір №113/2АЗ07 від 16.08.2007 року (а.с.20-21), відповідно до п. 2.1., 2.2. якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 20 179,96 доларів США, в обмін на зобов'язання відповідача погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 12,0 % річних та інші передбачені договором платежі, у строки та розмірі, встановлені Графіком, який є невід'ємною частиною даного Договору (а.с.22). Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 15.08.2012 року (п. 2.3. Кредитного договору ). Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 30,00% річних від простроченої суми, згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом пунктом 6.3. Договору на позичальника покладається обов'язок по сплаті банку пені, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується на кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається (ст.ст. 525, 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Новий кредитор) укладено Договір відступлення прав вимоги (а.с.13-18), відповідно до п.2.1. якого Первісний кредитор передав (відступив), а Новий кредитор прийняв кредитний портфель зі сплатою за нього Первісному кредитору грошову винагороду (ціну продажу) на умовах, визначених цим Договором. У відповідності до п. 9.1. даного Договору після підписання реєстру позичальників ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуває усіх прав як процесуального правонаступника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за будь-якими та всіма цивільними, господарськими спорами між Банком та позичальниками та/або третіми особами, що випливають з переданих прав вимоги та відповідних кредитних договорів і договорів забезпечення, які знаходяться на стадії судового розгляду або виконавчого провадження, які включені до реєстру спорів, а також за тими спорами, які не включені до реєстру спорів, у відповідності до чинного українського законодавства, у тому числі і за кредитним договором №113/2АЗ07 від 16.08.2007 року, укладеним з [PERSON], що підтверджується Витягом з реєстру позичальників (а.с.19). За даними цього ж Витягу на момент передачі позивачу прав за спірним кредитним договором за відповідачем рахувалася заборгованість за основною непогашеною сумою кредиту у сумі 5 000,00 дол. США, за сумою нарахованих, але несплачених строкових процентів - 1950,54 дол. США. та за сумою нарахованих, але несплачених прострочених процентів - 595,10 дол. США. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за спірним кредитним договором, сумарний розмір якої за період з 16.08.2007 року по 01.11.2014 року, становить 8 226,73 долари США, що у перерахунку в національну валюту - гривню згідно офіційного курсу НБУ на дату розрахунку (01.11.2014 року) становить 106 541,78 грн. (1 дол. США = 12,9507 грн.), у тому числі: - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 783,27 дол. США, а в гривневому еквіваленті - 23 094,57 грн.; - заборгованість по відсотках - 4 926,05 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 63 795,71 грн.; - пеня - 2 193,87 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 28 412,12 грн., з яких пеня за останні 12 місяців (з 01.11.2013 року по 01.11.2014 року) - 1 517,41 долар США, а в гривневому еквіваленті -19 651,50 грн. У підтвердження своїх доводів надає розрахунок заборгованості (а.с.26). Проте з більшою частиною позовних вимог суд погодитися не може. Твердження позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту носить суб'єктивний характер і повністю спростовуються наданими відповідачем доказами. Судом встановлено, що 19.10.2010 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області (справа №2-889/2010) з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором №113/2аз07 від 16.08.2007 року в розмірі 41 990,10 грн., з яких: заборгованість за кредитом (з урахуванням достроково стягнутої суми кредиту) - 39 558,00 грн. та сума несплачених відсотків за користування кредитом - 2432,10 грн., що у валюті кредитування згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ на 19.10.2010 року (1 дол. США = 7,9116 грн.) становило 5 000,00 доларів США та 307,41 дол. США відповідно; стягнуто судові витрати (а.с.43). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2013 року дане судове рішення залишено без змін, після чого воно набрало законної сили та було звернуто до виконання (а.с. 44-45). Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). За приписами ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Не передбачена чинним законодавством і можливість після набрання рішенням суду законної сили піддавати зміні (корегуванню) остаточні суми заборгованості, присуджені до стягнення за цим рішенням в українській гривні, у зв'язку з коливанням курсу іноземної валюти, оскільки це суперечило б одному із основоположних аспектів верховенства права - принципу юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 03.04.2014 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Криворізького РУЮ - Костішина І.В. від 03.04.2014 року ВП № 42796608 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-889 від 19.10.2010 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості в сумі 41 990,10 грн. (а.с.46). 14.07.2014 року постановами державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Криворізького РУЮ за №№ 42796520 і 42796608 від 14.07.2014 року вищевказане виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з повним виконанням [PERSON] рішення суду, а 24.07.2014 року належне відповідачу майно звільнено з-під арешту (а.с. 47, 48). Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Та обставина, що [PERSON] в повному обсязі виконане вищевказане рішення суду, спростовує доводи позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 23 094,57 грн., у зв'язку з чим відмовляє у їх задоволенні. Суд також не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсотках. В прохальній частині позову позивач не конкретизує, на стягненні яких саме відсотків він наполягає, не проводить їх розмежування, що перешкоджає встановленню судом фактичних обставин справи, які мають істотне значення для вирішення даного спору. Порівняльним аналізом розрахунку заборгованості встановлено невідповідність та суперечливість, зазначених й ньому даних. За результатом проведення математичних підрахунків, суд приходить до висновку, що фактично нарахування позивачем відсотків здійснювалося за ставкою 30,00 % річних (стовпчик № 11), під якими згідно того ж розрахунку розуміються відсотки за порушення зобов'язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.6.4. Кредитного договору) (класична формула розрахунку відсотків по банківському кредиту: сума кредиту х % х кількість днів у розрахунковому періоді : кількість днів у році). Однак, при цьому всю спірну заборгованість по відсотках в сумі 4 926,05 доларів США позивач відображає в графі під назвою «Заборгованість за відсотками за користування кредитом» (стовпчик № 13). Слід відзначити, що за своєю правовою природою проценти за користування кредитом та проценти за прострочення грошового зобов'язання не є тотожними та не заміщують одне одного, оскільки перші з них є процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами (ст.ст. 536, 1048 ЦК України), тоді як другі - особливою мірою відповідальності боржника, оскільки вони виступають способом захисту майнового права та інтересу (ст. 625 ЦК України), а відтак їх ототожнення позивачем (підміна одних іншими) є невиправданим і безпідставним. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Усупереч викладеному позивачем не дотримано вимог ст. 60 ЦПК України. Наданий ним розрахунок не приймається судом в якості належного доказу, з огляду на суперечливість і неоднозначність його змісту в частині нарахування заборгованості по відсотках. Інших належних доказів на підтвердження зазначеної обставити позивачем не надано. Спираючись на викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні з відповідача заборгованості по відсотках в сумі 63 795,71 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по пені в сумі 19 651,50 грн., то їх суд вважає лише частково виправданими, однак вони також не підлягають до задоволення з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України). Ухвалення судового рішення чи відкриття виконавчого провадження щодо його примусового виконання не свідчить про припинення зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В позовній заяві представник позивача - Корогод А.І. вважала за необхідне обмежити розмір заборгованості по пені останніми 12 місяцями, наведеними у розрахунку заборгованості, тобто з 01.11.2013 року по 01.11.2014 року. Вказане не суперечить закону, оскільки згідно зі ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, у свою чергу, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи спір щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по пені в межах заявленого позивачем періоду, та враховуючи факт припинення зобов'язання за попереднім судовим рішенням, зумовленого його повним виконанням, суд вважає об'єктивно обґрунтованою заборгованість по пені лише за період з 01.11.2013 року - по дату повного виконання відповідачем зобов'язання у примусовому порядку згідно рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2010 року (справа №2-889/2010). Однак і в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки під час ухвалення даного рішення судом у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 ЦПК України додатково встановлені фактичні дані, які мають суттєве значення для вирішення справи та унеможливлюють задоволення позову. Так, з аналізу ч. 2 ст. 516 ЦК України прослідковується обов'язок нового кредитора письмово повідомити боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, інакше новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Усупереч викладеному, позивач не надав до суду доказів належного повідомлення відповідача про заміну кредитора у спірному зобов'язанні. В матеріалах справи міститься «вимога про дострокове повернення кредиту» за вих. № PD 14.12/8 від 04.12.2014 року (а.с.27-28), якою позивач повідомляє відповідача у тому числі і про відступлення первісним кредитором - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» права вимоги на користь нового кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи», на підтвердження направлення якої позивач надає копію списку відправленої рекомендованої кореспонденції за № 159 (ВПЗ Чернігів) на групу рекомендованих листів в кількості 21 шт., серед яких значиться і поштове відправлення, адресоване [PERSON] (а.с.29). Проте, на думку суду, одного лише факту відправлення відповідачу такого повідомлення недостатньо для того, аби вважати, що боржник належним чином повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, оскільки для боржника заміна кредитора набуває юридичного значення з моменту одержання письмового повідомлення, від якого відповідно залежить і його право висувати проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора (ч. 1 ст. 518 ЦК України). На необізнаність [PERSON] щодо зміни кредитора вказує його переконаність в тому, що він погасив заборгованість по спірному кредиту на користь первісного кредитора - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (а.с.41). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі та забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Ненадання стороною відповідних доказів, сприяє прийманню цією стороною на себе ризику несприятливих наслідків, які можуть виникнути через їх ненадання. Оскільки позивачем не доведено належне повідомлення відповідача про заміну кредитора у спірному зобов'язанні, у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача перед виник обов'язок позивачем (новим кредитором) по виконанню спірних кредитних зобов'язань, а відтак в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені, слід відмовити. У зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову не підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» і сплачений останнім судовий збір у розмірі 1 065,42 грн. (а.с.1) (ст. 88 ЦПК України). На підставі викладеного і

Outcome: dismissed