Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

13.10.2020 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Горова Я.О., про визнання правочину недійним. 15.10.2020 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху. 29.10.2020 року до суду звернувся [PERSON] з уточненою позовною заявою до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Горова Я.О., про визнання правочину недійним. 10.11.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 28.04.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 09.06.2021 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач зазначив, що під час шлюбу між сторонами, зареєстрованого 11.11.2006 року та розірваного рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15.10.2019 року, яке набрало законної сили 14.11.2019 року, за його особисті кошти, отримані від сестри [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7500 доларів США Відповідачем було придбано трикімнатну квартиру, загальною площею 63,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири серія та номер: 1040, виданий 21.06.2016 року приватним нотаріусом Горова Я.О.). Придбане майно було оформлено на ім`я відповідача, розмір частки 1/1. На момент укладення договору купівлі-продажу вказаної вище квартири він проходив військову службу за контрактом з 16.05.2016 року по 15.05.2019 року, і ні усної, ні письмової згоди на придбання вищевказаної квартири він не надавав. Даний факт підтверджується відсутністю його письмової згоди на придбання квартири в документах, на підставі яких нотаріусом посвідчувався договір купівлі-продажу нерухомості, оскільки він її не надавав. З 15.05.2019 року після проходження військової служби він неодноразово звертався до Відповідача з проханням досудового врегулювання спору стосовно придбаної квартири в добровільному порядку, але вона відмовилася. Після розірвання\~шлюбу 15.10.2019\~року вони\~фактично не\~спілкуються і\~не мають\~ніяких контактів,\~тому документи,\~що підтверджують\~придбання квартири,\~а саме\~оригінал договору\~купівлі-продажу\~квартири неможливо\~отримати добровільно.Так\~як він не є особою щодо якої вчинялися нотаріальні дії в договорі купівлі-продажу нерухомості, тому у нього не має можливості самостійно отримати зазначені документи. Вважає, що Відповідач неправомірно, без його згоди в порушення ч.2, 3 ст.65 СК України уклала договір купівлі-продажу квартири, чим порушила його права та завдала збитків, а тому вважає, що вказаний договір купівлі-продажу квартири має бути визнаний судом недійсним. Прохав визнати договір купівлі-продажу серія та номер: 1040, виданий 21.06.2016 року, трикімнатної квартири, загальною площею 63,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Приватним нотаріусом Горовою Я.О., недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України, судові випрати по оплаті судового збору та витрати пов`язані з розглядом справи покласти на Відповідача. 08.12.2020 року до суду звернулася відповідач [PERSON] з відзивом на позов, в якому посилалася на те, що з 2006 до 2019 року сторони перебували у шлюбі. Дійсно 21 червня 2016 року між нею та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Покупку квартири було вчинено за 80000 грн. - за спільні з позивачем кошти. Не дивлячись на те, що відповідно до відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, спірна квартира належить їй на праві приватної власності з розміром частки 1/1, вона є їх спільною сумісною власністю з Позивачем, про що сказано у п.14 Договору купівлі-продажу квартири, зокрема, зазначена квартира буде спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , придбавається за спільні кошти, що стверджується заявою про згоду чоловіка [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. 13 червня 2016 року по реєстру за № 943. Як їй відомо Позивач дійсно з 16.05.2016 року по 15.05.2019 року проходив військову службу, однак у період з 10 червня 2016 року по 14 червня 2016 року знаходився вдома з ціллю складання Заяви про згоду на придбання квартири. Договір купівлі-продажу квартири не є дрібним побутовим правочином, тому нотаріус відмовив би посвідчувати такий договір без письмової згоди іншого з подружжя, а саме позивача. Укладення договору нею, як одним із подружжя під час шлюбу, мало на меті задоволення їх спільних побутових потреб. Закон щодо цього виходить з презумпції згоди інших співвласників при вчиненні правочину одним з них. Рішення суду про визнання недійсним правочину має ґрунтуватись на незгоді учасників спільної сумісної власності з укладеним правочином, оскільки він повинен суперечити їхнім інтересам, а не на відсутності саме формальної згоди на укладення правочину, так як стверджує Позивач, хоча в даному випадку згода все ж була ним надана. Крім того, зазначена квартира була придбана у червні 2016 року, як вказує сам Позивач, він нібито передав їй кошти на придбання через свою сестру, тобто про факт придбання квартири, згоду на що, за його словами, він ніби-то не надавав, позивачу стало відомо більше 4 років тому, тож в даному випадку сплив строк позовної давності, про що її представником 07.10.2021року подано заяву (а.с.150-151). Прохала відмовити у позові в повному обсязі (а.с.57-58). 21.01.2021 року до суду звернулася третя особа: приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Горова Я.О. з заявою про розгляд справи у її відсутність, заперечувала проти задоволення позову у зв`язку з наявністю у справах нотаріуса заяви [PERSON] про згоду на укладення договору купівлі-продажу (а.с.77). 04.03.2021 року до суду звернулася представник позивача: адвокат Шевченко К.О. з відповіддю на відзив, в якій посилалася на те, що доводи Відповідача в частині того, що покупку квартири було вчинено за спільні кошти подружжя не відповідають дійсності. Оскільки Позивач проходив військову службу за контрактом, Відповідачу було передано на зберігання сестрою Позивача - [PERSON] грошові кошти у розмірі 7500 доларів США, які були отримані від продажу нерухомого майна отриманого у спадок від дідуся та бабусі Позивача та його сестри. Дозволу на розпорядження коштами в тому числі і на придбання нерухомості позивач не надавав. Відповідач говорить не правду коли вказує на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю з Позивачем, посилаючись на те, що Позивач знаходився вдома у період з 10.06.2016 року по 14.06.2016 року з ціллю складання Заяви про згоду на придбання квартири. Оскільки Позивач ні усної, ні письмової згоди на придбання вищевказаної квартири не надавав, жодної заяви про згоду на придбання квартири нотаріально не складав та не підписував та не знаходився і не міг знаходитися на території м. Гуляйполе в період з 10.06.2016 року по 14.06.2016 року, тому що 16.05.2016 року Позивач\~прибув до\~військової частини\~пп [NUMBER] \~та був\~зарахований до\~списків особового\~складу частини\~на посаду\~курсанту.\~В період\~з 16.05.2016\~року по20.07.2016 рік проходив\~навчання у\~в/ч\~пп [NUMBER] .\~З 20.07.2016\~року після\~закінчення навчання\~вибув для\~подальшого проходження\~служби до\~53\~механізованої бригади\~(в/ч\~ [NUMBER] ).\~За час\~навчання та\~взагалі за\~2016\~рік відпустка\~Позивачу не\~надавалася.\~В період\~укладення договору\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~а саме\~з 10.06.2016\~року по22.06.2016 року Позивач не міг знаходитись на території м. Гуляйполе. Даний факт підтверджує відповідь Начальника штабу військової частини [NUMBER] від 22.02.2021 року та 24.02.2021 року. Заява про згоду Позивача на укладення договору про купівлю квартири Відповідачем засвідчена приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. 13.06.2016 року являється недостовірним доказом, оскільки 13.06.2016 року позивач знаходився у військовій частині і не міг перебувати на території м. Гуляйполе, а тому не міг власноруч поставити підпис який нібито був засвідчений нотаріусом. В заяві про згоду в графі «Підпис» ім`я та по батькові внесено з графічними помилками, що не відповідають записам в його паспорті. Не відповідає дійсності і той факт, що укладення договору Відповідачем мало на меті задоволення спільних сімейних побутових потреб, оскільки за весь час перебування Позивача на військовій службі Відповідач проживала в квартирі разом з іншим чоловіком, будучи у шлюбі з позивачем. Це підтверджує факт недобросовісної дії Відповідача та суперечить задоволенню спільних сімейних побутових потреб. В даному випадку перебіг позовної давності починається від дня коли позивач довідався про порушення свого права або про особу, яка його порушила після закінчення контракту проходження військової служби з 17.05.2019 року, так як перебіг позовної давності зупиняється в період перебування позивача у складі Збройних Сил України, а саме з 16.05.2016 року по 15.05.2019 року, лише 17.05.2019 року він прибув до Гуляйпільського РВК для постановки на військовий облік в зв`язку з закінченням контракту, тому початок перебігу позовної давності починається з 17.05.2019 року. Прохала задовольнити позов у повному обсязі (а.с.87-89). В судове засідання позивач та його представник: адвокат Шевченко К.О. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 28.10.2021 року подали заяви, в яких прохали провести розгляд справи без їх участі, позов задовольнити. В судове засідання відповідач та її представник: адвокат Рябко Ю.М. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 28.10.2021 року представник відповідача подав заяву, в якій прохав провести розгляд справи без участі відповідача та її представника, відмовити у задоволенні позову. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Горова Я.О. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 21.01.2021 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечувала проти задоволення позову. В судове засідання треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надали. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народився позивач [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15.12.2011 року Орджонікідзевським РВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.27). Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 23.11.2016 року (а.с.29). [INFO] народилася відповідач - [PERSON] . Сторони у справі перебували у шлюбі з 11.11.2006 року, а рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15.10.2019 року, яке набрало законної сили 14.11.2019 року, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до повідомлення Військової частини [NUMBER] від 22.02.2021 року військовослужбовець контрактної служби солдат [PERSON] 16.05.2016 року прибув до військової частини пп [NUMBER] та був зарахований до списків особового складу частини на посаду курсанта. В період з 16.05.2016 року по 20.07.2016 року проходив навчання у в/ч пп [NUMBER] . 20.07.2016 року після закінчення навчання убув для подальшого проходження служби до 53 механізованої бригади (в/ч пп [NUMBER] ). За час навчання відпустка даному військовослужбовцю не надавалася. В період з 10.06.2016 року по 22.06.2016 року даний військовослужбовець не міг знаходитись на території м. Гуляйполе Запорізької області (а.с.93). З матеріалів щодо укладення договору купівлі-продажу від 21.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Горовою Я.О., встановлено наступне: 13 червня 2016 року позивач [PERSON] надав письмову згоду на укладання договору про купівлю своєю дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] . Підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання квартири, є їх спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними за час шлюбу. Ствердив, що договір купівлі-продажу буде укладатися його дружиною в інтересах сім на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них і укладання цих договорів відповідає їх спільному волевиявленню. Справжність підпису [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. 13 червня 2016 року по реєстру за № 943 (а.с.49). 21 червня 2016 року між [PERSON] як покупцем та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як продавцями було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Горовою Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №1040 (а.с.44-45). Відповідно до п.3, п.5 Договору цей продаж за домовленістю сторін вчинено за суму 80000 грн. Ринкова вартість квартири станом на 11.05.2016 року складає 28100 грн. (а.с.44). Відповідно до п.14 Договору квартира, що купується буде спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , придбавається за спільні кошти, що стверджується заявою про згоду чоловіка [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. 13 червня 2016 року по реєстру за № 943 (а.с.45). Право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем у встановленому порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.64). Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України 1) дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. 2)\~При укладенні\~договорів одним\~із подружжя\~вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя.\~Дружина,\~чоловік має\~право на\~звернення до\~суду з\~позовом про\~визнання договору\~недійсним як\~такого,\~що укладений\~другим із\~подружжя без\~її,\~його згоди,\~якщо цей\~договір виходить\~за межі\~дрібного побутового. 3)\~Для укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода\~на укладення\~договору,\~який потребує\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~має бути\~нотаріально засвідчена. 4) Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Так, загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6). Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як колишній чоловік відповідача з вимогою про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, з підстав того, що він не надавав письмової згоди на укладення спірного договору, так як на час укладення договору перебував на військовій службі за контрактом і тому він відповідно до ст.65 СК України має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Суд доходить висновку, що 21.06.2016 року між відповідачем та третіми особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Горовою Я.О. та зареєстрований в реєстрі за №1040, вказана квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача за ст.60 СК України. Також судом встановлено, що на час укладення спірного договору сторони у справі перебували у шлюбі, а тому відповідно до вимог ст.65 СК України для посвідчення спірного договору була необхідна письмова нотаріально посвідчена згода позивача як члена подружжя для укладення відповідачем спірного договору щодо нерухомого майна, який потребує нотаріального посвідчення. Тому, на виконання вимог ст.65 СК України 13.06.2016 року позивач надав письмову нотаріально посвідчену згоду на укладання договору про купівлю відповідачем квартири та підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання квартири, є їх спільною сумісною власністю, а придбана квартира буде об`єктом права спільної сумісної власності, також затвердив, що договір купівлі-продажу буде укладатися його дружиною в інтересах сім на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них і укладання цих договорів відповідає їх спільному волевиявленню. Суд доходить висновку, що доводи позивача про визнання недійсним спірного договору з тих підстав, що він був укладений без його письмової згоди є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься його письмова нотаріально посвідчена згода на укладення дружиною спірного договору, крім того, за загальним правилом при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові Верховного суду у складі об`єднаної палати КЦС від 27.01.2020 року в справі №761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Тлумачення ст.ст. 215, 216 ЦК свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів відсутності письмової нотаріально засвідченої згоди позивача як члена подружжя для укладення відповідачем як колишньою дружиною договору купівлі-продажу квартири, і за таких обставин відсутні підстави вважати, що договір купівлі-продажу квартири укладено без згоди позивача, а тому відповідно немає підстав для визнання оспорюваного договору недійсним. Навпаки, в матеріалах справи, наданих приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О., міститься письмова нотаріально посвідчена згода позивача від 13.06.2016 року на укладення дружиною спірного договору. В той час позивач стверджує, що він такої згоди не надавав, а в заяві про згоду в графі «підпис» «ім`я та по батькові» внесено з графічними помилками, що не відповідають дійсним записам з паспортними даними Позивача, однак жодних клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявляв. Тому суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що він на час укладення спірного договору перебував на військовій службі за контрактом, а тому не міг знаходитись в м. Гуляйполе Запорізької області. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з урахуванням вищенаведеного та оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що порушень вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України та ст.65 СК України, при укладенні спірного договору при розгляді справи судом не встановлено, та доказів зворотного позивачем не надано, тому підстави для визнання договору недійсним відсутні. Суд вважає, що посилання позивача в обґрунтування своїх вимог ґрунтується на припущеннях, що спростовується наведеними вище нормами законодавства та обставинами справи. А тому позов не підлягає задоволенню, так як не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed