Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

13.02.2020р. [PERSON] через свого представника - адвоката Ворона А.І. (діє на підставі договору від 17.04.2019р. і ордеру від 04.06.2019рю. - а.с. 19 - 22) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення пені по заборгованості по аліментам (а.с. 1 - 3). Ухвалою судді від 18.12.2019р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 26-27). Ухвалою суду від 21.07.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення у якості третьої особи Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 95). Ухвалою суду від 21.07.2020р. за клопотанням представника позивачки витребувано докази - витребувано у Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 60289219 щодо примусового виконання виконавчого листа № 201/5563/19, виданого 25.09.2019р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 98). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що з перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2017р. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З початку 2019 року шлюбні відносини між сторонами припинені. Дитина постійно проживає з позивачкою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2019р. по справі № 201/5563/19 (провадження № 2/201/2427/2019), яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.12.2019р., стягнуто з відповідача аліментів на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , 3-річного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 15 травня 2019 року до [INFO] (включно). Відповідач не сплачує аліменти, ухиляється від виконання судового рішення, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам, яка згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 201/5563/19 від 25.09.2019р., наданим державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровської області, за період з 15.05.2019р. по 31.01.2020р. становить 24 091,10 грн. Загальна сума пені становить 27 413,65 грн. (згідно із розрахунком). Але, у відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, з відповідача може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини не більше 100% заборгованості, яка станом на 31.01.2020 становить 24 091,10 грн. Таким чином, загальний розмір пені, яка повинна бути стягнута з відповідача становить 24 091,10 грн. З урахуванням викладеного, просила стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15 травня 2019 року по 31 січня 2020 року у розмірі 24 091,10 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав. 08.04.2020р. представник відповідача - адвокат Дадим Ю.М. (діє на підставі ордеру від 18.03.2020р. - а.с. 40) надала відзив на позовну заяву (а.с. 41 - 45), у якому зазначила, що [PERSON] добровільно сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] в період з 05.09.2017р. по 16.03.2019р. у загальній сумі 74 800,00 грн. У травні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовами про стягнення аліментів на утримання дитини, на утримання дружини, бажаючи стягувати аліменти на підставі рішення суду. Рішення про стягнення аліментів набрало законної сили 24.12.2019р. Порядок стягнення аліментів органами ДВС визначається Законом України «Про виконавче провадження». 10.10.2019р. Новокодацьким ВДВС у місті Дніпрі відкрито виконавче провадження ВП 602289219. Однак у зв`язку із оскарженням рішення в апеляційному порядку 08.11.2019р. виконавче провадження зупинене. 10.02.2020р. виконавче провадження поновлено. Позивачка 10.02.2020р. вже звернулася до суду з позовом про стягнення пені, коли ще не була нарахована сума аліментів, державний виконавець не розпочав виконавчих дій, тому звернення до суду є передчасним. Після викриття провадження у цій справі відповідач, починаючи з 13.02.2020р. і до 05.03.2020р. сплатив 28 150 грн. Розрахунком державного виконавця станом на 11.02.2020р. підтверджена сплата в сумі 25 150 грн., а постановами від 27.02.2020р. зняті всі обтяження. Таким чином, [PERSON] повністю виконав рішення суду, що виключає предмет спору. Вина відповідача відсутня, оскільки заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. [PERSON] не маючи розрахунку розміру аліментів, вже 13.02.2020р. за власного ініціативою надсилав гроші. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволені позову. Позивачка 21.07.2020р. надала відповідь на відзив (а.с. 86 - 89), у якій не погодилася із позицією відповідача щодо обов`язку сплачувати аліменти з дня набрання рішенням законної сили - 24.12.2019р. Відповідач був обізнаний, про те, що аліменти стягнуті рішення суду, починаючи з 15.05.2019р. Здійснений державним виконавцем розрахунок не був оскаржений відповідачем, тому позивачка враховує розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, як такий, що здійснений відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача надала заперечення на відповідь представника позивача (а.с. 70 - 72), у яких зауважила, що відповідач розрахунок заборгованості не оскаржував і добровільно виконував рішення суду, яке 24.12.2019р. набрало чинності. сплатив всю заборгованість, а тому 27.02.2020р. державним виконавцем зняті всі обтяження. Наполягала на відмові у задоволені позову. Представник позивачки - адвокат Ворон А.І. подав заяву, в якій просив справу слухати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 231). Відповідач [PERSON] і його представники - адвокат Дадим Ю.М., адвокат Ковтун Є.Ю. 25.08.2020р. також подали заяви, в якій просили справу слухати без їх участі, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. З урахуванням заяв сторін, судове засідання відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України відбувалось за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2017р. (а.с. 8). Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою № 3242 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 01.05.2019р. Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради і відповідачем не заперечується (а.с. 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2019р. по справі № 201/5563/19 (провадження № 2/201/2427/2019), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.12.2019р., стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , 3-річного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 15 травня 2019 року до [INFO] (включно) (а.с. 10 - 15). З матеріалів виконавчого провадження № 60289219 (а.с. 102 - 227), видно, що 25.09.2019р. позивачка отримала виконавчий лист і через свого адвоката Ворона А.І. 10.10.2019р. звернулася до Новокодацького ВДВС із заявою про примусове виконання рішення суду. Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі від 10.10.2019р. відкрито виконавче провадження. Згідно із розрахунком заборгованості держаного виконавця станом на 10.10.2019р. аліменти не сплачувалися, за період 15 травня 2019 року до вересня 2019 року заборгованість відповідача становила 12 491,83 грн. Постановою державного виконавця від 08.11.2019р. виконавче провадження зупинене у зв`язку із оскарженням рішення суду відповідачем (надійшла ухвала Дніпровського апеляційного суду про відкриття провадження за апеляційною скаргою [PERSON] ). Постановою державного виконавця від 10.02.2020р. виконавче провадження поновлено, оскільки рішення суду про стягнення аліментів 24.12.2019р. набрало законної сили. Згідно із розрахунком заборгованості держаного виконавця станом на 11.02.2020р. аліменти не сплачувалися, за період 15 травня 2019 року до лютого 2020 року заборгованість відповідача становила 25 138,82 грн. В подальшому державним виконавцем відповідними постановами накладено арешт на кошти боржника, здійснений тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, обмеження інших прав, у т.ч. у праві виїзду з межі України. Відповідач на виконання рішення суду, починаючи з 13.02.2020р. сплатив заборгованість по аліментам (а.с. 209 -221). Так, 13.02.2020р. сплачено заборгованість в сумі 10 00грн., 17.02.2020р. в сумі 4875 грн., 18.02.2020р. в сумі 4850 грн., 19.02.2020р. в сумі 4875 грн. 19.02.2020р. в сумі 4800 грн., 20.02.2020р. в сумі 4750 грн., 05.03.2020р. в сумі 3000грн., всього 28 150 грн., що підтверджується долученими до виконавчого провадження квитанціями, з призначенням платежу «сплата боргу за виконавчим провадженням № 60289219». У зв`язку зі сплатою заборгованості постановою держаного виконавця від 09.06.2020р. виконавче провадження закінчене. Суд зазначає, що у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Суд виходить з того, що рішенням суду стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дружини [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 15 травня 2019 року до 29 травня 2020 року (включно). У разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Отже, заборгованість по аліментам, що стягнута рішенням суду з 15 травня 2019 року, виникла з 01 червня 2019 року. Тому нарахування пені здійснюється не з травня 2019 року, а з 01 червня 2019 року. Враховуючи, що позивачка просила стягнути пеню за грудень 2019 року, то в межах позовних вимог, пеня може бути стягнута лише за грудень 2019 року і до дня, що передував зверненню до суду із цим позовом - 12 лютого 2020 року (позивачка звернулася 13.02.2020р. - а.с. 1), оскільки станом на день звернення до суду з вказаною заявою строк, до якого мали бути сплачені аліменти за грудень 2019 року настав 01 січня 2020 року. Таким чином, суд, розраховуючи аліменти, бере період з 01 червня 2019 року до 12 лютого 2020 року. При цьому, не дивлячись на те, що відповідач почав сплачувати заборгованість після пред`явлення позивачкою позову до суду - 13 лютого 2020 року (а.с. 48), позивачка після того позовні вимоги не збільшувала. Заборгованість за травень 2019 року становить: 1 451,85 грн. х 257 днів затримки (з 01 червня 2019 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 3 731,25 грн.; заборгованість за червень 2019 року становить: 2 720,50 грн. х 227 днів затримки (з 01 липня 2019 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 6 175,53 грн. заборгованість за липень 2019 року становить: 2 720,50 грн. х 196 днів затримки (з 01 серпня 2019 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 5 332,18 грн. заборгованість за серпень 2019 року становить: 2 720,50 грн. х 165 днів затримки (з 01 вересня 2019 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 4 488,82 грн. заборгованість за вересень 2019 року становить: 2 720,50 грн. х 135 днів затримки (з 01 жовтня 2019 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 3672,67 грн. заборгованість за жовтень 2019 року становить: 2 720,50 грн. х 104 дні затримки (з 01 листопада 2019 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 2 829,32 грн. заборгованість за листопад 2019 року становить: 2 720,50 грн. х 74 дні затримки (з 01 грудня 2019 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 2 013,17 грн. заборгованість за грудень 2019 року становить: 2 720,50 грн. х 43 днів затримки (з 01 січня 2020 року до 12 лютого 2020 року) х 1% = 843,35 грн. Всього: 29 086,29 грн. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. Суд не приймає доводи відповідача про те, що він добровільно сплачував аліменти, не мав заборгованості і відсутня його вина у несплаті аліментів, з тих підстав, що він оскаржував рішення суду в апеляційному порядку і воно набрало законної сили лише 24.12.2019р., тому сплачував заборгованість лише після відновлення виконавчого провадження - 10.02.2020р. Суд наголошує, обов`язок зі сплати аліментів виникає не з дня набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, а з 01 числа наступного місяця, після поточного місяця, в якому нараховані аліменти. Відповідач протягом всього часу був обізнаний про наявність рішенням суду про стягнення аліментів, просинаючи стягнення з 15.05.2019р., адже приймав участь у справі в суді першої інстанціїі був обізнаний про момент пред`явлення позову. Строк сплати аліментів настав 01.06.2020р. При цьому, суд також звертає увагу, що платежі сплачені указаними вище квитанціями, сплачені не на користь позивачки [PERSON] у добровільному порядку, а на рахунок Новокадацького ВДВС з призначенням платежу «сплата боргу за виконавчим провадженням № 60289219». Тобто, відповідач сплачував аліменти не в добровільному порядку (як він вказує у запереченнях), а на виконання рішення - вже у примусовому порядку згідно із Законом України «Про виконавче провадження», яке було звернуте до виконання в жовтні 2019 року, а відповідач не сплачував аліменти з червня 2019 року. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач не обґрунтовує несплату аліментів скрутним матеріальним становищем (несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо) тому відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності як платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені). Заборгованість відповідача на момент звернення позивачки із цим позовом становила 24 091,10 грн. (а.с. 17). Відповідно до розрахунку суду, сума пені за період прострочення з 01 червня 2019 року по 12 лютого 2020 року складає 29 086,29 грн., тобто перевищує 100% заборгованості по аліментам, а тому до стягнення підлягає пеня за прострочення виплати аліментів у розмірі 24 019,10 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020 рік. На підставі викладеного,

Outcome: approved