Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

13 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом із зняттям з реєстрації. 01 листопада 2017 року позивач уточнила свої позовні вимоги в яких просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом із зняттям з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS], згідно Договору дарування квартири від 20 лютого 1997 року, посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Марченко М.Ф. реєстровий за № 794. У зазначеній квартирі, згідно довідки про реєстрацію, зареєстровано три особи: [PERSON], її чоловік; [PERSON] її донька та [PERSON], колишній чоловік доньки. Позивач зазначає, що [PERSON] є громодянином Російської Федерації, мав тимчасове посвідчення на проживання в України, яке йому було видане 14 липня 2017 р. за номером [NUMBER] ГУДМС У ХО, строком на один рік, що підтверджується довідкою з місця реєстрації та ксерокопією його закордонного паспорту. З 14 червня 2013 р. донька з відповідачем стали проживати однією сім'єю за адресою місця мешкання у [ADDRESS]. Позивач вказує, що [PERSON] розірвала сімейні стосунки з [PERSON] з липня 2015 р. Відповідач, після розірвання сімейних стосунків, сповістив, що їде до Росії займатися бізнесом, ще деякий час обіцяв повернутися до Харкова, але фактично з липня 2015 р. припинив сімейні стосунки з донькою, у квартирі не мешкає, речі його відсутні, не бере участі у сплаті комунальних платежів, повністю перестав цікавитися житлом, позивач сплачує всі необхідні платежі з урахуванням відповідача, за три особи зареєстровані у квартирі. Декілька раз відповідач обіцяв приїхати до Харкова та знятися з реєстрації, для цього йому оформляли запрошення через нотаріальну контору для можливості його в'їзду до України, але такими запрошеннями відповідач не скористався та до Харкова не приїхав. Позивач зазначає, що від знайомих їй стало відомо, що у відповідача в Росії є нова сім'я, з якою він мешкає. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] добровільно покинув квартиру, нею не цікавиться, не проживає більш ніж один рік, а фактично 2 роки, згідно до діючого законодавства він втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] власницею якою є [PERSON] Наявність реєстрації відповідача у особистій квартирі позивача порушує її право власника. Факт реєстрації відповідача не дає позивачу, на її думку, в повному обсязі користуватися правом власника, а саме - оформлення субсидії. У судове засідання представник позивача, позивач не з`явились, представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також просив розглядати справу за її відсутності Також зазначила, у разі неявки в судове засідання відповідача, просила розглядати справу у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, суду не надав, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Позивач на підставі договору дарування від 20.02.1997 року зареєстрованого в реєстрі за № 794 є власницею квартири у [ADDRESS]. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.08.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до заяви, яку підписили сусіди та засвідчено дільницею №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» відповідач з 01.08.2015 року і по теперішний час не проживає у зазначеній квартирі. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 317 ЦК України передбачено, встановлено зміст права власності, а саме: власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно не проживає в квартирі за адресою Харків, [ADDRESS], комунальні послуги не сплачує, особистих речей в квартирі немає, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved