Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

13 серпня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.10.2013 року у розмірі 97256,89 грн., посилаючись на те, що між сторонами було укладено кредитний договір №б/н від 22.10.2013 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак умови кредитного договору не виконав. Відповідач у судовому засідання позовну заяву визнав частково у частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26694, 46 грн. Суд, дослідивши наявні докази та матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 22.10.2013 року відповідач подав заяву до АТ КБ «Приватбанк» про встановлення на його платіжну карту кредитного ліміту, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач надав відповідачеві кредит, зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак, у порушення умов договору, відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого і утворилась заборгованість за кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.10.2013 року, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , станом на 21.07.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі 97256 грн. 89 коп., з яких: 26694,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 26828,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 38226,78 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 400 грн. - нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4607,47 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов`язки з надання кредиту, відповідач [PERSON] отримав кредит, але належним чином не виконував свої обов`язки за договором, за таких підстав суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26694 грн. 46 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості: 26828,18 грн. за простроченим тілом кредиту, 38226,78 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 400 грн. -пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4607,47 грн. - штраф (процентна складова), суд виходить з правових позицій, висловлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, та зазначає наступне. Копія витягу з умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» ресурс: архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наявний в матеріалах цієї справи та не підписаний відповідачем, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 червня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», яка прийнята 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у справі №1-12/2013 зазначив, що, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача, як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. Тому відсутні підстави вважати, що, при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Тому, на підставі викладеного, слід стягнути з [PERSON] заборгованість за тілом кредиту у розмірі 26694 грн. 46коп., а у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 26828,18 грн., нарахування пені за прострочене зобов`язання у розмірі 38226,78 грн., нарахування пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн. у розмірі 400 грн., а також фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 4607,47 грн. слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 699 грн. 80 коп. на користь позивача.

Outcome: partial