Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

13.03.2020 [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що наказом № 19-к від 05.02.2019 вона була прийнята на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області (запис № 81 трудової книжки [PERSON] ).Наказом Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області № 22-к від 31.01.2020 позивач з 06.02.2020 була звільнена за угодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України (запис № 82 трудової книжки [PERSON] ).Виплата заробітної плати за лютий місяць 2020 року у розмірі 973,26 грн та компенсація за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3917,42 грн в останній день звільнення - 06.02.2020 виплачені не були.14.02.2020 відповідач виплатив суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3917,42 грн, проте не виплатив заробітну плату за лютий 2020 у розмірі 973,26 грн, вказану виплату він здійснив лише 28.02.2020, що підтверджується випискою по рахунку позивача у АТ КБ «Приватбанк». Позивачем проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку згідно зі статтею 117 КЗпП України. Для розрахунку взято два місяці, що передують місяцю звільнення, тобто грудень 2019 року - 21 робочий день та січень 2020 року - 21 робочий день, а загалом 42 робочих дні.23 527,35 грн - це зарплата за грудень 2019 року та січень 2020 року згідно з довідками Відділу освіти Вінницької РДА № 28 від 04.02.2020 та № 31 від 04.02.2020.Середня заробітна плата визначається:23527,35 грн/42 робочих дні = 560,17 грн - середня заробітна плата за 1 робочий день.Звільнилась позивач 06.02.2020, остаточний розрахунок заробітної плати здійснено 28.02.2020, тобто, строк затримки виплати складає 15 робочих днів з 07.02.2020 до 27.02.2020, сума коштів за затримку виплати заробітної плати складає:15 робочих днів х 560,17 грн (середня заробітна плата за 1 робочий день) = 8402,55 грн.Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку згідно зі ст. 117 КЗпП України складає 8402,55 грн. Дану суму коштів позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні 25.08.2020 представник позивача згідно з ордером Таганцов Б.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі при обставинах, зазначених в позовній заяві, просив їх задовольнити, а також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на сплату судового збору. Крім того, зазначив, що докази понесення позивачем витрат на правову допомогу надасть протягом п`яти днів після винесення рішення по даній справі. Представник відповідача згідно з довіреністю Палагнюк Р.А. позовні вимоги не визнав, вважає позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими. Суду пояснив, що позивач працювала головним бухгалтером та в її посадові обов`язки входило нарахування заробітної плати. В останній свій робочий день - 06.02.2020 позивач не виконала свій посадовий обов`язок та не нарахувала собі заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку. Також зазначив, що відзив на позовну заяву ними не подавався, доказів вони теж не подавали, він не заперечує, що середньоденна зарплата позивача складала 560,17 грн, а також не оспорює суму середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку 8402,55 грн. Заслухавши думки та пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні установлено, що позивач по справі [PERSON] наказом № 19-к від 05.02.2019 була прийнята на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області (запис № 81 трудової книжки [PERSON] ).Наказом Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області № 22-к від 31.01.2020 [PERSON] з 06.02.2020 була звільнена за угодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України (запис № 82 трудової книжки позивача), що підтверджується копією даної трудової книжки (а.с. 9-10). 14.02.2020 відповідач виплатив позивачу суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3917,42 грн, а заробітну плату за лютий 2020 року у розмірі 973,26 грн виплатив лише 28.02.2020, що підтверджується копією виписки по рахунку [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 13), а також не оспорювалося представником відповідача в судовому засіданні. Представником позивача проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку згідно зі статтею 117 КЗпП України. Для розрахунку взято два місяці, що передували місяцю звільнення, тобто грудень 2019 року - 21 робочий день та січень 2020 року - 21 робочий день, а загалом 42 робочих дні.23 527,35 грн (11 243,27+12 284,08) - це заробітна плата позивача за грудень 2019 року та січень 2020 року згідно з довідками Відділу освіти Вінницької РДА № 28 від 04.02.2020 та № 31 від 04.02.2020, що підтверджується копіями цих довідок (а.с. 11, 12). Середня заробітна плата визначена представника позивача таким чином:23 527,35 грн/42 робочих дні = 560,17 грн - середня заробітна плата за 1 робочий день. Представником відповідача також не оспорювалася середня заробітна плата позивача за один день, яка визначена в сумі 560,17 грн. Судом установлено, що звільнилась позивач [PERSON] 06.02.2020. Остаточний розрахунок заробітної плати здійснено 28.02.2020. Тобто, строк затримки виплати складає 15 робочих днів, а саме: з 07.02.2020 до 27.02.2020. Сума коштів за затримку виплати заробітної плати складає 8 402,55 грн (15 робочих днів х 560,17 грн). Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку згідно зі ст. 117 КЗпП України з 07.02.2020 до 27.02.2020 складає 8 402 (вісім тисяч чотириста дві) грн 55 коп., що також не оспорювалося в судовому засіданні представником відповідача. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так, право на таку компенсаційну виплату виникає у особи за умови розірвання трудових відносин та лише за умови несвоєчасного розрахунку. Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - по день фактичного розрахунку. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. До такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків, висловлених Верховним Судом в постанові від 30.01.2018 в справі № 760/18557/15-ц. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п. 5 Порядку. Згідно з пунктом 8 даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до абзацу першого статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Суд дійшов висновку про те, що положення зазначених статей слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй Постанові від 12.04.2018 по справі № 817/925/14. В даній ситуації позивачем [PERSON] тримісячний строк звернення до суду не пропущено, оскільки остання виплата [PERSON] була проведена 28.02.2020, а позивач звернулася до суду з даною позовною заявою 13.03.2020. Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає, заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення прав позивача затримкою розрахунку при звільненні належних їй сум, а саме: виплата заробітної плати за лютий місяць 2020 року у розмірі 973,26 грн та компенсація за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3917,42 грн в останній день звільнення - 06.02.2020 позивачу [PERSON] відповідачем виплачені не були.14.02.2020 відповідач виплатив позивачу суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3917,42 грн, а заробітну плату за лютий 2020 року у розмірі 973,26 грн виплатив лише 28.02.2020. Тому за період з 07.02.2020 до 27.02.2020 з відповідача Відділу освіти Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі, що становить 8 402,55 грн, а саме: 11 243,27 (заробітна плата за грудень 2019 року) + 12 284,08 (заробітна плата за січень 2020 року) = 23 527,35 / 42 (робочих дні в грудні 2019 року та в січні 2020 року) = 560,17 грн (середня заробітна плата за 1 робочий день) х 15 (робочих дні за період з 07.02.2020 до 27.02.2020). Загальна сума, яка обрахована судом, співпадає з сумою, визначеною в позовній заяві. В Постанові від 30.10.2019 (справа № 910/4518/16) Велика Палата Верховного Суду вказала, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, яке йому було роз`яснено в ухвалі судді Вінницького районного суду Вінницької області від 17.03.2020, а також ні відповідачем, ні його представником не було надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень з приводу позовних вимог, тому суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача щодо невиконання позивачем [PERSON] своїх посадових обов`язків в останній день роботи, згідно з якими остання зобов`язана була нарахувати собі заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, оскільки це не підтверджено жодним доказом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. При подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, під час розгляду даної справи [PERSON] понесла витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні 25.08.2020 представником позивача згідно з ордером [PERSON] було зроблено заяву про те, що документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу буде подано протягом п`яти днів з дня прийняття рішення по даній справі.

Outcome: approved