Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

13 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, третя особа Управління Державної казначейської служби в Україні у місті Рубіжному Луганської області про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 300 тис. гривень та моральної шкоди у розмірі 200 тис. гривень, спричиненої йому незаконними діями УПСЗН Рубіжанської міської ради щодо призупинення позивачу пільг та компенсацій як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та як інваліду війни. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.09.2013 року було визнано дії УПСЗН щодо призупинення йому з 01.06.2012 року надання пільг та компенсацій незаконними. У липні 2013 року позивачу було поновлено надання пільг та компенсацій відповідачем. Своїми незаконними діями щодо призупинення надання пільг та компенсацій відповідач спричинив позивачу, як зазначено у позові, матеріальну шкоду у розмірі 300000,00 гривень, яка полягає в тому, що позивач більше року з 01.06.2012 року по липень 2013 року не отримував належних йому пільг по оплаті за комунальні послуги та компенсацій по оплаті проїзду, лікування тощо, він був змушений позичати кошти на оплату комунальних послуг, самостійно оплачувати своє лікування та повноцінне харчування. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка оцінена ним у 200000,00 гривень, яка полягає в фізичних та моральних стражданнях, які позивач зазнав в зв'язку з порушенням його прав відповідачем, необхідністю відновлювати свої права в судовому порядку, зазначені страждання позивача призвели до погіршення його стану здоров'я, в зв'язку з чим, позивач перебував на лікуванні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує в повному обсязі з підстав, зазначених в письмових запереченнях, зокрема зазначає, що з 01.06.2012 року [PERSON] було призупинено надання пільг та компенсацій за рахунок коштів державного бюджету, які передбачені Законами України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у липні 2013 року пільги та компенсації позивачу було поновлено з моменту призупинення - з 01.06.2012 року. Представник відповідача зазначає, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.09.2013 року не визнано дії УПСЗН щодо призупиненні пільг позивачу умисними, а визнано тільки незаконними, тому вини відповідача в призупиненні пільг позивачу немає, а відсутність вини виключає стягнення шкоди, тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог, зазначає, що в Управлінні Державної казначейської служби міста Рубіжного Луганської області відкрито рахунки відповідача та третя особа в межах своїх повноважень здійснює розподіл та контроль бюджетних асигнувань, призначення пільг певним особам, оплата відповідних компенсацій не є компетенцією Управління Державної казначейської служби. Прокурор прокуратури м. Рубіжне в судовому засіданні просить суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, прокурора, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази, які містяться у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які надані сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] належить до 1ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом 2 групи за захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом війни, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законами України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 3, 22, 55-57). Компенсації та пільги громадянам віднесеним до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії передбачені статтею 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Обов'язок щодо проведення зазначених виплат покладено на Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, яке підзвітне міській раді та підпорядковане, зокрема, Головному управлінню праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації згідно Положення про управління, затвердженого рішенням Рубіжанської міської ради № 37/11 від 25.06.2008 року (а.с. 32, 33). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.09.2013 року по цивільній справі № 425/1212/13ц за позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано дії УПСЗН щодо призупинення з 01.06.2012 року надання пільг та компенсацій [PERSON] незаконними в решті позову відмовлено. Рішення набрало законної сили (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, з урахуванням набрання законної сили рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.09.2013 року по цивільній справі № 425/1212/13ц, обставини щодо незаконності дій Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради з призупинення з 01.06.2012 року пільг та компенсацій [PERSON] як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інваліду війни 2 групи не доказуються при розгляді цієї справи. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В позовній заяві, з врахуванням доповнення, позивач вказує, що він оцінює матеріальну шкоду, спричинену йому незаконними діями відповідача у розмірі 300000,00 гривень, яку розраховує наступним чином. Тривалість призупинення позивачу пільг становила 13 місяців - з 01.06.2012 року по 01.07.2013 року, за кожний місяць призупинення він витрачав на харчування власні кошти у розмірі 10000,00 щомісяця, на лікування витрачав від 10000,00 гривень до 12000,00 гривень щомісяця, що на думку позивача за 13 місяців позбавлення його пільг складає 275000,00 гривень. Також, позивач не отримував за три останні роки безоплатних санаторних путівок середньою вартістю 7000,00 гривень, а за 3 роки це складає 21000,00 гривень. Крім того, позивачу щомісячно за 13 місяців призупинення не було сплачено гроші на харчування у розмірі 309,00 гривень на місяць, а всього 3909,00 гривень за 13 місяців. Таким чином, позивач вважає, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої йому відповідачем з урахуванням інфляції грошових коштів, складає 300000,00 гривень, які він просить стягнути з відповідача. Суд відхиляє вказані вище доводи позивача стосовно наявності та розміру матеріальної шкоди, оскільки позивачем до суду під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, в підтвердження понесення ним будь-яких витрат, які позивач зробив або мусив би зробити для відновлення свого порушеного права та в підтвердження розміру цих витрат. Разом з тим, судом приймаються до уваги доводи представника відповідача стосовно того, що позивачу було поновлено з 01.07.2013 року надання пільг та компенсацій, які було призупинено з 01.06.2012 року саме з моменту призупинення, тобто з 01.06.2012 року. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не було встановлено спричинення позивачу відповідачем майнової шкоди, за відсутністю в матеріалах справи доказів спричинення такої шкоди, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 300000,00 гривень за їх необґрунтованістю. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200000,00 гривень суд прийшов до наступного. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Управління праці і соціального захисту населення Рубіжанської міської ради є структурним підрозділом міської ради та є виконавчим органом Рубіжанської міської ради Луганської області (а.с. 32-33). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Таким чином, на підставі вищенаведених норм цивільного законодавства та з врахуванням незаконності дій відповідача щодо призупинення пільг та компенсацій позивачу, встановленою рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.09.2013 року, суд приходить до висновку, що відповідачем позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку незаконними діями відповідача щодо нього. Разом з тим, на думку суду визначений позивачем розмір моральної шкоди у 200000,00 гривень є завищеним. Під час розгляду справи, позивачем суду надано документи, які підтверджують наявність у нього чисельних захворювань, проте суд не бере до уваги пояснення позивача про те, що його захворювання стали наслідком позбавлення його відповідачем пільг та компенсацій у 2012 році, оскільки відповідно до медичних документів, що містяться в матеріалах справи захворювання позивача пов'язані з його участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також, суд приймає пояснення представника відповідача, що в матеріалах справи відсутні висновки відповідних комісій та експертиз про наявність зв'язку між хворобами позивача з спричиненою йому незаконними діями УПСЗН моральною шкодою. При цьому, суд погоджується з тим, що призупинення позивачу пільг та компенсацій з 01.06.2012 року, який є інвалідом війни 2 групи та ліквідатором наслідків на ЧАЕС й має певні захворювання, завдало позивачу незручностей та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя. Разом з тим, суд враховує конкретні обставини даної справи, глибину душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та вважає, що з відповідача на користь позивача за рахунок коштів місцевого бюджету слід стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 гривень, в іншій частині слід відмовити. В зв'язку з тим, що сторони звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається за рахунок держави.

Outcome: partial