Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

13.05.2019 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила: 1) стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] - [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з відповідача на її користь аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] ; 3) звільнити її від сплати судового збору. Позов обґрунтований тим, що з 20.04.2018 року перебуває відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] - [INFO] . Всупереч вимогам закону, відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дочки, матеріально не допомагає. Проте, дитина постійно потребує значних витрат на харчування, одяг, памперси, витрат на відвідування лікаря. Вона знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тому їй важко одній утримувати їх дочку. Відповідач фізично здоровий, на утримання нікого немає, не працює. В досудовому порядку відповідач відмовляється врегулювати спір. 18.07.2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.08.2019 року [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дочки визнав в повному обсязі, щодо стягнення аліментів на особисте утримання дружини до досягнення дочкою трьох років просив відмовити. Відзив обґрунтований тим, що він не має можливості надавати кошти на утримання позивачки [PERSON] до досягнення дитиною трьох років, оскільки лише 24.07.2019 року закінчив навчання за спеціальністю електрогазозварювальник. З 20.06.2019 року перебуває на обліку як безробітний в центрі зайнятості та отримує державну допомогу по безробіттю у розмірі 650 грн., інших доходів не має. Позивачка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та щомісячно отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. Він в добровільному порядку пересилає щомісяця кошти на ім`я позивачки в розмірі 950 грн. на утримання їх дочки. Крім того, позивачка має додатковий дохід, оскільки працює вдома за договором дизайнером. Тому, аналізуючи його дохід та дохід позивача, він не має можливості надавати кошти на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років. Сторони в судове засідання 20.08.2019 року не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач 20.08.2019 року звернулась до суду заявою, в якій просила в частині стягнення коштів на її особисте утримання залишити без розгляду, в решті позовних вимог просила задоволити. Розгляд справи просила проводити без її участі. Відповідач 20.08.2019 року звернувся до суду заявою, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 20.04.2018 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 1318 від 07.05.2019 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм своєю дочкою [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач позов в частині стягнення з нього аліментів на дитину визнав, а в справі наявні докази того, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понести, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рухунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/2 частину від 0,4 прожиткового мінімуму, тобто 384,20 грн. на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved