Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

14.11.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж один розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з квітня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що дитина проживає разом з нею, перебуває на повному утриманні матері, однак відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою суду від 25.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання 27.12.2019 року було відкладене на 23.01.2020 року у зв`язку із неявкою відповідача. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Також вказала, що за час спільного проживання відповідач жив за її рахунок та за рахунок виплат на дитину. Вона вживала заходів для отримання аліментів на дитину, але жодного результату вони не дали. Крім цього, у позивача є ще одна дитина 2017 р.н., у зв`язку із чим вона не працює. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки суду відповідач не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у шлюбі з 07.10.2011 року. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про народження, сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї позивача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані у рівному ступені утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Згідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру заробітку відповідача, а також щодо того, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2019 року до повноліття дитини. На підставі викладеного та

Outcome: partial