Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

14 грудня 2016 року [PERSON], яка представляє інтереси [PERSON], звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла 19 грудня 2004 року в с.Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 3,39 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 000805), а також визнати за [PERSON] право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON], який помер 6 грудня 2007 року в с.Зелена Нива Красноперекопського району Автономної Республіки Крим, що складається із земельної ділянки площею 3,59 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 000806). Позов обгрунтовано наступним. 19 грудня 2004 року в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON], яка доводилася позивачці матірю. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району. 6 грудня 2007 року в с.Зелена Нива Красноперекопського району Автономної Республіки Крим помер [PERSON], який доводився позивачці батьком. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається із земельної ділянки, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району. Позивачка зазначає, що вона являється єдиним спадкоємцем батьків за законом, інших спадкоємців немає. На протязі встановленого законом строку вона вступила у фактичне володіння спадковим майном, оскільки володіє і розпоряджається спадковим майном, проводила похорони батьків, поминальні обіди. В даний час виникла необхідність оформлення належним чином своїх прав на спадкове майно, однак через те, що вчасно не подала заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавців, нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті заяв. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросила позов задовольнити. Представник Рожнятівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак сільський голова Рожнятівської сільської ради надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, з позовними вимогами згідні. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 17 грудня 2004 року та 6 грудня 2007 року в дні смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON]С В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 19 грудня 2004 8 липня 2003 року в с. Рожнятівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.7). 6 грудня 2007 року в с.Зелена Нива Красноперекопського району Автономної Республіки Крим помер [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки виконкому Рожнятівської сільської ради, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки розміром 3,39 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради, посвідченої державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 000805; спадкоємцем за законом залишилася дочка [PERSON] Інших спадкоємців у спадкодавця не має; [PERSON] фактично спадщину прийняла на протязі шести місяців (а.с.9). Згідно довідки виконкому Рожнятівської сільської ради, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки розміром 3,59 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради, посвідченої державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 000806 спадкоємцем за законом залишилася дочка [PERSON] Інших спадкоємців у спадкодавця не має; [PERSON] фактично спадщину прийняла на протязі шести місяців (а.с.10). Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки та копією рішення Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 26 листопада 2010 року (а.с.5-6). Як вбачається із матеріалів справи, 17 липня 2001 року Рожнятівською сільською радою народних депутатів [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 000805 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 3,39 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради, для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження 13 сесії 3 скликання Рожнятівської сільської ради народних депутатів від 20 лютого 2001 року (а.с.11). 17 липня 2001 року Рожнятівською сільською радою народних депутатів [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 000806 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 3,59 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Рожнятівської сільської ради, для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження 13 сесії 3 скликання Рожнятівської сільської ради народних депутатів від 20 лютого 2001 року (а.с.12). Згідно довідки Рожнятівської сільської ради від 28 грудня 2016 року, при виготовлені державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 000806 про передачу земельної ділянки [PERSON] помилкового по батькові останнього було вписано Совович, коли вірним є Савович (а.с. 25). Згідно довідки Рожнятівської сільської ради від 28 грудня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] являється однією і тією ж особою (а.с.26). Згідно довідки Рожнятівської сільської ради від 28 грудня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] являється однією і тією ж особою (а.с.26). Згідно узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, коли відсутній отриманий спадкодавцем державний акт або сертифікат на земельну частку (пай) на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимоги закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, згідно яких відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на земельну ділянку або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частику (пай), не передбачена. Відповідно ст.. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.. 126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку успадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до с. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавців [PERSON] та [PERSON] за законом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на імя спадкодавців (а.с.15). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запити суду, спадкові справи після смерті [PERSON], померлої 19 грудня 2004 року, та [PERSON], померлого 6 грудня 2007 року, не заведені (а.с.22,23). Таким чином, позивачка [PERSON] набула права та обовязки спадкодавців, тобто спадщина після смерті її батьків належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, інший спадкоємці не претендує на спадкове майно, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved