Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 червня 2014 року між ними укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Актовий запис № 48. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, так як шлюбні відносини між ними поступово погіршувались. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, пред'являє до неї необґрунтовані претензії, ображає її, принижує її честь та гідність. Між ними поступово виникають сварки, під час яких відповідач часто завдає їй тілесних ушкоджень. Свідком сварок нерідко стає син, що негативно впливає на його психологічний стан. Тепер у їх відносинах взагалі відсутнє взаємопорозуміння та повага. З січня 2017 року сторони проживають окремо , спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так як суперечить її інтересам та інтересам дитини. Між ними досягнуто угоди про місце проживання дитини, спір про поділ їх спільної власності відсутній. Позивач [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує, просить судовий збір стягнути порівну. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 19.06.2014 року укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 48, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.06.2014 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], батьком дитини записаний відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.2014 року (а.с.5). Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, разом із ними проживає відповідач, що підтверджено довідкою Девладівської сільської ради Софіївського району (а.с. 8). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, а шлюбні відносини припинені. Крім того, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем заявлено суду про намір залишення прізвища, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвище позивачу «[PERSON]». Позивачем при звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень, що підтверджено квитанцією № 1/190 від 10.04.2017 року (а.с.1), позов задоволено у повному обсязі, та враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, вимогу відповідача щодо стягнення судового збору порівну не підлягає задоволенню.

Outcome: approved