Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

14 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому вказує, що 03 вересня 2005 року виконкомом Вирівської сільської ради Білопільського району зареєстровано шлюб між відповідачем та [PERSON], який помер 19 квітня 2017 року. Вказаний шлюб має всі ознаки фіктивності, оскільки укладений без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя, а лише з метою використання відповідачем [PERSON] заради матеріальних благ. 09 грудня 2015 року [PERSON] склав заповіт на її користь. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, на яке претендує вона та відповідач. Тому укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] порушує її законні права та інтереси як спадкоємця останнього за заповітом. Посилаючись на ст. ст. 3, 21, 27, 40, 42-45 СК України, просить суд визнати недійсним шлюб, укладений 03 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON], з моменту його укладення. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, її інтереси представляла адвокат [PERSON], яка проти позову заперечувала. Представник третьої особи Вирівської сільської ради Білопільського району у судове засідання не прибув, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце проведення розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило. Заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БП №006202 (а. с. 7). 19 квітня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №282029 (а. с . 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. 09 грудня 2015 року [PERSON] склав заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Вирівської сільської ради Білопільського району [PERSON] за реєстровим номером 218, яким все своє майно заповів [PERSON] (а. с. 20). Як вбачається з витягу №49850904 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 26 квітня 2017 року відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] (а. с. 44). В судовому засіданні встановлено, що на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], претендують [PERSON] за заповітом та [PERSON] за законом, як непрацездатна дружина спадкодавця на момент його смерті. Відповідно до\~ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 27 СК України\~державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. \~\~\~\~\~\~\~ Підстави недійсності шлюбу визначені\~главою 5 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 38 Сімейного кодексу України\~підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями\~22,\~24-26 цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст. 40 СК України\~шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. У п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Причому відсутність мети щодо створення сім'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім'ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім'ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об'єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з'явився намір створити сім'ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо. Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім'ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім'ю, яка відповідає всім її вимогам. За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя. \~\~\~\~\~\~\~\~ Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень\~СК України\~при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до змісту ст. ст.\~10, 11, 58-60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] шлюб зареєстрували повторно 03 вересня 2005 року. До цього з 22 жовтня 1992 року по 04 грудня 1996 року вони також перебували в шлюбі, що підтверджується ксерокопіями паспортів [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9-12). Сама позивач [PERSON], свідки з її боку [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили, що після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] спільно проживали у будинку [PERSON] приблизно 4 роки. А тоді відповідач покинула [PERSON] та перешли жити до іншого будинку. Але він продовжував до самої смерті ходити до неї, допомагав по господарству. [PERSON] суду зазначила, що відповідач з померлим зареєстровані були за різними адресами і це свідчить про відсутність з її боку наміру створити сімю. Але реєстрація місяця проживання за різними адресами не є доказом фіктивності шлюбу між відповідачем та [PERSON] Крім того, позивач суду зазначила, що з боку [PERSON] намір був створити повноцінну сімю з [PERSON], з його боку фіктивних намірів не було. Посилання [PERSON] на те, що відповідач з 2009 року не проживала разом з позивачем та не вела спільного господарства не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним, оскільки згідно ч. 1\~ст. 56 СК України\~дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Твердження позивача про те, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] заради заволодіння його майном, без наміру створити сімю, є голослівними та не підтверджені жодним доказом, натомість, виходячи з\~\~ доводів позову та всебічного дослідження обставин справи, суд дійшов висновку про особисте добровільне волевиявлення [PERSON] та відповідача на укладення шлюбу з метою створення сім'ї. Також одним із аргументів фіктивності шлюбу позивач зазначила складання померлим заповіту на її користь. Але складання заповіту [PERSON] на користь позивача не може бути доказом фіктивності його шлюбу з відповідачем. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані судом за клопотанням позивача, суду пояснили лише той факт, що останні роки свого життя [PERSON] та [PERSON] мешкали за різними адресами. [PERSON] зловживав спиртними напоями, блукав по селу і просив у людей їжу та гроші, а відповідач не піклувалась про нього. Свідок [PERSON] з подружжям [PERSON] познайомився лише в 2013 року, коли переїхав жити в с. Вири Білопільського району. Але зазначене свідками не свідчить про фіктивність укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] З огляду на викладене, враховуючи наведені вимоги закону та проаналізовані в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається в позові. Під час розгляду справи судом не встановлено жодних передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним. [PERSON] та [PERSON] при укладенні шлюбу не мали для цього перешкод, визначених законом, зареєстрували шлюб у відповідному державному органі, мали намір створити сім'ю та після реєстрації шлюбу проживали як подружжя, мали взаємні права та обов'язки подружжя. Також, при розгляді даного спору необхідно встановити\~наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси\~позивача. Разом з тим, в ході судового розгляду, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні з позовом до суду [PERSON] сплатила 640 грн. судового збору (а. с. 1-2). Оскільки в задоволенні позовних вимог їй відмовлено, то понесені витрати за судовий збір в сумі 640 грн. стягненню з відповідача на її користь не підлягають. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. 28 листопада 2017 року [PERSON] уклала договір про надання юридичних послуг з адвокатом [PERSON], що підтверджується договором та ордером Сумської обласної колегії адвокатів (а. с. 39-40). В матеріалах справи містяться квитанції про оплату послуг адвоката від 12 грудня 2017 року №348138 на суму 640 грн. за ознайомлення з позовною заявою та документами до неї, від 12 грудня 2017 року №348139 на суму 960 грн. за участь в судовому засіданні (а. с. 48,49). Загальна сума судових витрат, понесених [PERSON] на правову допомогу, становить 1600 грн. (640 + 960= 1600). Враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі, то судові витрати в сумі 1600 грн. підлягають стягненню з [PERSON] та користь [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved