Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

12 вересня 2019 року позивач звернулася до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, так як відповідач у встановлені у договорі позики строки суму позики не повернув, що і стало підставою для звернення з даним позовом у суд. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.09.2017р. [PERSON] під розписку позичила у у неї [PERSON] грошові кошти в розмірі 8817,00 (вісім тисяч вісімсот сімнадцять грн. 00 копійок), на строк до 22.10.2017 року, проте до сьогоднішнього дня грошових коштів не повернула. У звязку із чим, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики загальною сумою 12147,05 грн., яка складається з: 8817,00 грн. - сума основного боргу; 2488,33 грн. проценти на рівні облікової ставки Національного банку України; 608,37 грн. - інфляційні втрати; 233,35 грн. 3% річних. В судове засідання позивач не з`явилася, попередньо надавши до суду клопотання про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, попередньо надавши до суду клопотання про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами не згодна, посилаючись на відзив, який остання надала до суду. У відзиві зазначено, що грошових коштів від позивача у борг не брала, а\~ кошти, які позивач просить стягнути з неї є заборгованість за квартплату по квартирі позивача за адресою: м. Первомайський Харківської області, 4 м-н.[ADDRESS], яку вона винаймала, і вказані гроші вже сплачені позивачеві. Враховуючи, що всі сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення у даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши позовну заяву, розглянувши подані сторонами клопотання, відзив відповідача, відповідь на відзив, дослідивши та проаналізувавши письмові докази та інші матеріали справи, суд встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 22.09.2017р. громадянка України, [PERSON], паспорт МН627914, виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, 29 листопада 2003 року, проживає за адресою: [INFO], під розписку позичила у громадянки України, [PERSON], паспорт МН777141, виданий Первомайським РВ УМВС України в Харківській області 08 серпня 2005 року, грошові кошти в розмірі 8817,00 (вісім тисяч вісімсот сімнадцять грн. 00 копійок), на строк до 22.10.2017 року Також встановлено, що кошти в розмірі 8817 (вісім тисяч вісімсот сімнадцять гривень) були передані позивачем 22.10.2017 року відповідачу в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивачем своїх зобовязань за договором позики в повному обсязі. Посилання відповідача у своєму відзиві на факт того, що гроші від позивача вона не отримувала і це можуть підтвердити свідки, судом до уваги не береться. Так, відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, суд не може брати до уваги у даному випадку такі свідчення свідків. Крім того, відповідачем не оспорено договір позики шляхом подання зустрічного позову з тих підстав, що цей договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У своїх запереченнях відповідач лише зазначає, що між сторонами існував договір найму житла позивача, за яким, нібито, і виникла заборгованість. Проте, доказів того, що правовідносини між сторонами у справі мають інший характер, ніж той, що зазначає позивач і щодо яких виник спір, стороною відповідача не надано. Наприклад, це міг би бути договір найму житла, який повинен мати письмову форму. Відповідачем надано лише незрозумілі для суду квитанції про необхідність сплатити за послуги ПП «Жилсервіс» за серпень 2017 року та ПКП «Тепломережі» за березень 2017 року за особовим рахунком позивача у справі. Яке відношення до вказаних квитанцій має відповідач судові не відомо. Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмові від виконання зобов'язання, в силу положень ст. 525 ЦК України, не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі порушення зобовязання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розписки від 22.09.2017 року, встановлено, що Відповідач зобов`язався повернути Позивачу суму боргу на дату повернення позики 22.10.2017 р. Із матеріалів справи вбачається, що станом на 22.10.2017 року відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав, позику не повернув. Також, судом встановлено, що відповідачем не сплачувались і проценти за користування позикою, хоча вказаний договір не є безоплатним. Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Спеціальні положення ч. 1 статті 1048 ЦК України встановлюють цей розмір процентів, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім вищезазначеного, економічна сутність позики, як такої, відмінна від фінансового кредиту, де метою є одержання фінансовою установою прибутку (у вигляді процентів) від надання коштів. В той час, як позика відповідно до ст. 1048 ЦКУ, тільки надає право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з розміру отриманих відповідачем від позивача коштів, користування коштами, з огляду на ч. 2 ст. 1048 ЦГІ України, позику не можна вважати безпроцентною. Щодо одночасного стягнення процентів, визначених статтями 536 і 1048 ЦК України і 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд хоче зазначити наступне: при розгляді цього питання слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями 536 та 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536 та 1048 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Отже, [PERSON], здійснюючи нарахування процентів за користування її коштами використовує своє право у відповідності до ст. 536 ЦК, ч.1 ст. 1048 ЦК України. Розмір процентів позивачем розрахований в позовній заяві є математично правильним та складає: 2488,33 (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 33 копійки). Несплата [PERSON] суми боргу з моменту отримання грошових коштів (22.09.2017 р.) до 22.10.2017 р. (про що зазначено вище), є простроченням виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума заборгованості складає 8 817,00 грн., період прострочення: 23.10.2017 р.- 10.09.2018 р., індекс інфляції за цей період складає: 8817,00 х 1,069 = 9425,37 грн. Інфляційне збільшення боргу складає: 9425,37-8817,00 = 608,37 грн. Втрати від інфляції складають 608,37 (шістсот вісім гривень 37 копійок). Розрахунок 3 % річних - окремий вид відповідальності за порушення грошового зобовязання (згідно ч. 2 ст. 625 ЦКУ). Всього 3% річних складає 233,35 (двісті тридцять три гривні 35 копійок). Отже, у зв`язку з не виконанням зобов`язань за Договором позики (розпискою) від 22.09.2017 відповідач [PERSON],\~ перед позивачем має заборгованість на загальну суму 12147, 05 грн. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право на повернення грошових коштів у загальному порядку, окрім судового. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, процентів, 3-х відсотків річних та суми втрат від інфляції, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved