Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

14 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що [INFO] помер її дідусь [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 5,90 гектарів (далі - га), що розташована на території Солодководненської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Солодководненської сільради від 28 квітня 2000 року №7 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 26 березня 2001 року за №331. За життя [PERSON] залишив заповіт, складений та посвідчений 20 січня 2010 року секретарем виконавчого комітету Солодководненської сільради, згідно з яким останній заповів все своє майно, у тому числі вищезазначену земельну ділянку, [PERSON].Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач [PERSON] прохає суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона позов підтримує у повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.30-34). Позицію позивача [PERSON] підтримав її повноважний представник [PERSON], який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.35). Відповідач - Солодководненська сільрада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача Клименко НМ. не оспорював, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.36-40). Мацків Т.М. як представник третьої особи без самостійних вимог у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], погодившись із наведеними у ньому доводами (а.с.41). Сторони, їх представники та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.25,28,29), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.30,35,36,41). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, та представника третьої особи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2001 року на підставі рішення Солодководненської сільради від 28 квітня 2000 року №7 [PERSON] було видано державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю та передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 5,90 га, яка розташована на території Солодководненської сільради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №331 (а.с.8-11,12,13). [PERSON] помер [INFO] у віці 67 років в с.Затишшя Гуляйпільського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації смертей 09 лютого 2010 року зроблено відповідний актовий запис №41. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на вищезазначену земельну ділянку. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. З матеріалів справи, а також згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що за життя [PERSON] залишив заповіт, складений 20 січня 2010 року та того ж дня зареєстрований секретарем виконавчого комітету Солодководненської сільради в реєстрі за №02 за номером у спадковому реєстрі 37759867, згідно з яким [PERSON] все належне йому майно заповів [PERSON]. При цьому, після померлого [INFO] [PERSON] нотаріальною конторою 17 лютого 2010 року за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] заведена спадкова справа № 09/2010 за номером у спадковому реєстрі 48887752. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлої від права на спадкування не встановлено (а.с.5,6,42-44). Згідно з п.4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Постановою державного нотаріуса від 16 березня 2015 року №131/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована на території Солодководненської сільради, яка залишилась після померлого [INFO] [PERSON]. Нотаріус роз'яснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку на ім'я спадкодавця (а.с.14). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З листа (витягу) Управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області про земельну ділянку встановлено, що померлому [PERSON] згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 26 березня 2001 року Солодководненською сільрадою на підставі відповідного рішення від 28 квітня 2000 року №7, належить земельна ділянка площею 5,90 га, що розташована на території Солодководненської сільради. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №331 (а.с.7). Як встановлено із заяви позивача, померлим [PERSON] за життя було втрачено оригінал державного акту серії [NUMBER] на право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с.2). Разом з тим, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена. При цьому, судом враховано те, що свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV (зі змінами) державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved