Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

14 червня 2019 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з відповідним позовом звернувся [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1981 року. За час перебування у шлюбі, сторонами було побудовано житловий будинок [ADDRESS] . Будинок введено в експлуатацію. Вказує, що дане майно спільною сумісною власністю подружжя. Позивач бажає здійснити поділ даного майна. В добровільному порядку, сторони не можуть дійти згоди що поділу даного майна. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.15). У встановлений судом строк відповідачка правом на подання відзиву не скористалася. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, повідомив, що вони з відповідачем досягли згоди, щодо поділу будинку. Сторони бажають здійснити поділ майна у тому вигляді, який запропоновано у висновку експерта. [PERSON] зазначив, що бажає, щоб суд йому виділив меншу частину буднику (позначену рожевим кольором), при цьому заперечував проти стягнення грошової компенсації з відповідача. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні погодилася із запропонованим позивачем варіантом розподілу будинку. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Гаркушинською сільською радою Миргородського району 12 вересня 1981 року. Вказана обставина визнається сторонами та підтверджується відміткою в паспорті позивача (а.с.3). Сторонами визнається, що за час перебування у шлюбі подружжям було побудовано будинок [ADDRESS] . Окрім того вказана обставина підтверджується копією паспорту на забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР від 29.11.1985 року (а.с.8) та копією технічного паспорту на спірний будинок, де вказано рік побудови 1990 (а.с.6, зворот). Право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за позивачем [PERSON] (а.с.7). За наслідками проведеної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної встановлено, що спірний будинок має необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, запропоновано один варіант поділу будинку з незначним відхиленням (9%) від ідеальних часток. Окрім того, визначено перелік робіт по переобладнанню в житловому будинку які необхідно здійснити по запропонованому варіанту поділу (а.с.31-47). У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У відповідності до ч.1 ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно роз`яснень, викладених в п. п. «; а » п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » та п.п. 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. № 7 « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок » про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Оскільки, в ході судового розгляду встановлена можливість виділу майна позивачів, з проведенням переобладнання, відповідно до розміру їх частки в окремий об`єкт нерухомості, а виділ такого майна не перешкоджає іншому співвласнику користуватися належним йому майном, тому суд вбачає підстави для задоволення даної позовної вимоги. Поділ здійснюється без сплати грошової компенсації на користь [PERSON] , котрому виділяється частина, яка має незначне відхилення від ідеальної частки в меншу сторону (9 %), так як позивач в судовому засіданні заперечував проти стягнення такої компенсації з відповідача. Розподіляючи судові витрати суд керується наступним. У відповідності до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи містять документальне підтвердження лише щодо сплати позивачем судового збору в розмірі 1 032,00 грн. (а.с.1). У зв`язку з повним задоволенням позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 183, 358, 364, 370, 379, 380, 382 ЦК України,

Outcome: approved