Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~14 травня 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання договору та повернення коштів, посилаючись на те, 24 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до умов договору ФОП [PERSON] зобовязувався поставити конструкцію на технічному кресленні з боку панель, загальною площею 2,739 кв.м. вартістю 3 886 грн. На виконання договору позивачем було сплачено 3\~580 грн, а відповідач зобовязувався протягом 40 робочих днів передати у власність замовника виготовлені вироби. Однак взяті на себе зобовязання за договором не виконав. У звязку із порушенням кримінальної справи по факту шахрайства відносно [PERSON], останній 6 червня 2016 року написав розпису, в якій зобовязувався повернути [PERSON] кошти в сумі 3\~243 грн 91 коп., у звязку із невиконанням умов договору до 30 червня 2016 року. Однак взяті на себе зобовязання до моменту звернення позивача до суду не виконав, у звязку із чим [PERSON] просить її вимоги задовольнити відповідно до ст.ст.611, 651 ЦК України. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. \~ \~ \~ \~Із згоди позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні 24 вересня 2015 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір індивідуального замовлення AU-128, за умовами якого виконавець брав на себе зобовязання організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Загальна площа виробів складала 2,739 кв.м., вартість виробів становить 3\~886 грн. [PERSON] було сплачено завдаток в сумі 3\~580 грн. Однак взяті на себе зобовязання ФОП [PERSON] не виконав, у визначений договором строк готові вироби у власність замовника не передав. У звязку із чим 21 грудня 2015 року повернув [PERSON] кошти в сумі 1\~000 грн. 6 червня 2016 року ФОП [PERSON] надав позивачу розписку, в якій визнав факт невиконання зобовязання за умовами договору, погодився сплатити заборгованість, з урахуванням 3 відсотків річних та інфляційних втрат в сумі 3\~243 грн 91 коп. до 30 червня 2016 року. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Листом Верховного суду України від 1 лютого 2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справи про захист прав споживачів» звернуто увагу, на те, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров'ю або майну споживача. В силу ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У визначений договором строк 40 робочих днів з дня укладення договору виконавець у власність замовника виготовлені вироби не передав. Лише 21 грудня 2015 року повернув частину сплачених коштів в сумі 1\~000 грн, що підтверджується відміткою на договорі та було визнано в судовому засіданні позивачем. В подальшому боргове зобовязання виконавця було замінено у позикове зобовязання, підтвердженням чого є розписка, написана власноручно ФОП [PERSON], в якій останній визнав існування свого боргу в сумі 3\~243 грн 91 коп. та взяв на себе зобовязання сплатити його до 30 червня 2016 року, однак цього обовязку також не виконав. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.651 цього Кодексу договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В силу ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Відповідно до ст.614 цього Кодексу особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем доказів того, що прострочення сталося не з його вини суду не надано, не встановлено цього і в судовому засіданні, за таких обставин, суд приходить до висновку, що з підстав істотного порушення умов договору виконавцем його слід розірвати та стягнути з ФОП [PERSON] кошти в сумі 3\~243 грн 91 коп. відповідно до розписки від 6 червня 2016 року в якості збитків завданих невиконанням умов договору. Судові витрати по справі становлять 704 грн 80 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved