Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

13 червня 2018 року Акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просять стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 30634,81 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 04.09.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами [PERSON], які викладені на офіційному сайті позивача складає між ним та [PERSON] відповідний договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає згоду про встановлення кредитного ліміту за рішенням [PERSON], і Клієнт дає право [PERSON] в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого [PERSON], відповідно до Умов та Правил банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору. Одночасно Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена одностороння зміна [PERSON] та невідємних частин Договору, в звязку з чим розмір відсоткової ставки може змінюватися [PERSON], за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, саме на позичальника покладається обовязок щодо отримання такої виписки. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у розмірі, встановленому «Тарифами [PERSON]», що діють на дату нарахування та викладені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, позичальник зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію, пеню та штрафи на умовах, передбачених договором, власник платіжної карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Крім того, умовами договору передбачена можливість стягнення штрафу за порушення позичальником строку платежу по кожному із грошових зобовязань, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконував, у зв'язку з чим станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість у розмірі 30634,81 грн., яка складається з: 2682,67 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 23317,15 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2700,00 грн. пені за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1434,99 грн. штрафу (процентна складова). \~ \~ \~ \~Зазначену суму заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою суду від 01 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Справа знаходилась в провадженні судді Мельника О.М. Протоком повторного автоматизованого розподілу справа 09 листопада 2018 року була передана судді Сорокі О.В. В судове засідання представник позивача не зявився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позов не визнала, просила відмовити в задоволені позову. \~ \~ \~ \~Відповідачем подано до суду заперечення на позов, у якому останній зазначає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідач вказує, що в позовній заяві позивач вказує, що він отримав кредит в розмірі 2500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак він не надавав згоди на встановлення чи збільшення кредитного ліміту, цей факт підтверджується анкетою-заявою, у відповідній графі якої не узгоджена сума бажаного кредиту. Кредитні кошти він не отримував та згоди на встановлення кредитного ліміту не надавав. У 2014 році він звернувся до відділення банку з метою отримання послуг з відкриття та ведення банківського рахунку з можливістю внесення на рахунок власних коштів та їх подальшого використання. Працівниками банку було розяснено, що для отримання цієї послуги слід тільки заповнити та підписати анкету-заявку, яку він підписав 04 вересня 2014 року, але анкета-заява не містить інформації про те, що це є укладенням кредитного договору. Вважає, що [PERSON] неправомірно нарахував заборгованість по процентам та іншим платежам, оскільки у заяві не зазначений розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, виходячи зі змісту ст. 638, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, тому вважає, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, а отже договір не був укладений. Також відповідач вказує, що він не був ознайомлений з інформацією, визначені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того вказує, що Умови та правила надання банківських послуг та [PERSON] банку не містять його підпису, тому неможливо встановити, що він був ознайомлений при підписанні анкети з цими Умовами та тарифами. Також відповідач вказує, що факт отриманням ним коштів не підтверджений жодним доказом. Крім того, зазначає, що в анкеті-заяві від 04 вересня 2014 року не зазначені ні розмір процентів, ні тип процентної ставки, ні порядок їх нарахування. Одночасно відповідач заявив про застосування строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Позивачем було надано відповідь на відзив, згідно якого позивач вказує, що при підписанні анкети-заяви відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з Тарифами банку, про що свідчить підпис відповідача в заяві про приєднання до Договору банківського обслуговування, та зобовязався знайомитись зі змінами Умов та правил надання банківських послуг та [PERSON] банку на сайті www.privatbank.ua. Тому вважає, що договір був укладений в письмовій формі відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Крім того, вказує, що відповідач особисто ознайомився та підписав договір та правила надання банківських послуг, про що ним був зроблений підпис та засвідчення. Вказує, що в довідці про умови кредитування вбачається розмір процентної ставки 2,7 (32,40 на рік)%, таким чином вважає що при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Згідно карткового рахунку простежується, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт, та відповідач користувався грошима отримував кошти через банкомат та сплачував заборгованість за договором, що є доказом отримання та користування відповідачем коштами. Крім того, вказав, що згідно умов договору (п. 2.1.1.2.3) визначено, що [PERSON] має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією та не вимагає документального підтвердження, та відповідач повинен самостійно ознайомлюватись зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг. Вказує, що доказом отримання відповідачем кредитної картки є фото клієнта з карткою. Також позивач зазначає, що відповідачем помилково у відзиві зазначено, що ними не було проінформовано про вимоги передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки на дані правовідносини не поширюється цей закон. Користуючись кредитними коштами, що відображається в розрахунку заборгованості, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. П. 1.1.3.2.3. Договору для банку передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору, при цьому банк повинен проінформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку. Однак, 1.1.5.2. Договору, передбачено, що неотримання або несвоєчасне отримання позичальником виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобовязань за даним договором. У разі незгоди зі змінами клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши вимоги п. 2.1.5.4. договору. Крім того зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду до спливу позовної давності, оскільки на картки, яку отримав відповідач стоїть дата закінчення дії картки кінець квітня 2018 року, а до суду звернувся позивач 12.06.2018 року. В подальшому, позивач надав до суду заперечення щодо долученої АТ КБ «ПриватБанк» довідки від 05 жовтня 2018 року та фотозображення відповідача з карткою, посилаючись на те, що надана до суду фотокартка є неналежним доказом, оскільки не містить його підпису про отримання картки, він не визнає, що він отримав картку за № 5168742348810007, яка мала термін дії до квітня 2018 року. За вказаною фотографією не можна встановити тип та номер картки, а також строк її дії. Крім того, вказує, що до позовної заяви позивач не долучив договір про відкриття карткового рахунку з інформацією про номер рахунку на який позивач перерахував кредитні кошти відповідачу згідно анкети-заяви б/н від 04 вересня 2014 року, не зазначено номер платіжної картки, яка була надана для відкритого відповідачу рахунку, не долучено доказів про отримання відповідачем платіжної картки. Зазначає, що всі докази, надані до суду в копіях, повинні бути засвідчені своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення а також з вказівкою щодо наявності у сторони оригіналу доказу, що подається. У відповіді на заперечення позивач вказує, що суду надано фото відповідача з карткою, випискою по рахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко простежується, що відповідач користувався грошима, сплачував заборгованість за кредитом, що неможливо без отримання картки. Про видачу картки відповідачу саме з номером 5168742348810007 позивачем надано довідку, та для підтвердження факту отримання картки проводиться фотографування клієнта з карткою. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н від 04.09.2014 року про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та [PERSON]. Згідно умов договору відповідач отримав платіжну картку та кредитні кошти у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-32). Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Крім того, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених вказаним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не визнав факт отримання ним кредитних коштів, однак суд не бере до уваги посилання відповідача на цей факт, оскільки з наданих суду документів вбачається, що відповідачем при укладенні кредитного договору надавався паспорт, який був завірений ним особистим підписом, так само як і анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7, 33) Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, а які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суду не надано достатніх доказів, які б спростовували факт отримання відповідачем кредитних коштів. Судом встановлено, що боржник [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, в результаті чого станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість по тілу у кредиту у розмірі 2682,67 грн., яка підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк», виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Вирішуючи позов в частині стягнення пені за користування кредитом у розмірі 2700,00 грн., суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки - стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даному випадку, як свідчить поданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 5-6) останнє погашення заборгованості було вчинене відповідачем 05.09.2015 року. Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою передбачено, що він відкритий на невизначений строк, однак з наступного дня виникнення заборгованості до дня предявлення позову позовна давність, визначена ст. 258 ЦК України, сплила, а тому сплив позовної давності та наявність заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові в частині стягнення пені. У відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, на які позивач посилається, як на підставу свого позову щодо стягнення штрафу та процентної складової, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Між тим, відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, стягнення штрафу у фіксованому розмірі та процентної складової, яка визначається ціною майбутнього позову ще при укладенні договору, діючим законодавством не передбачена. Вирішуючи позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 23317,15 грн., суд дійшов до наступного висновку. Суду подано розрахунок заборгованості станом на 30.04.2018 року, де позивачем зазначено, що на момент укладення договору базова відсоткова ставка в місяць складає 32,40%, далі з 01.04.2015 року відсотки за користування кредитом були збільшені до 42,00%. Пунктом 1.1.3.2.3 наданих до суду Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни [PERSON] та інших невідємних частин. Між тим, у відповідності до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суду не надано достатніх та допустимих доказів того, що збільшення фіксованої процентної ставки відбувалося за погодженням з [PERSON]С, , як і не надано доказів того, з якими саме Умовами та правилами надання банківського кредиту (в якій редакції, з якими змінами) [PERSON] ознайомлювався при укладенні кредитного договору. Відсутність позову про визнання кредитного договору в цій частині, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування його інтересів при вирішенні цього спору. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задоволенню також не підлягає, суду не доведено розмір процентної ставки за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial