Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

14.11.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягувати з відповідача на утримання дитини [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошовій формі по 450 грн. щомісячно та аліменти у розмірі 450 грн. на її утримання до досягнення сином 3-х річного віку. В своїх доводах посилається на те, що 30.06.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від сумісного проживання мають дитину [PERSON] [INFO], який проживає з нею. Відповідач матеріальну допомогу не надає. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач неодноразово не з'являвся, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 179 ЦПК, передбачено що, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимі докази). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тобто предметом доказування у вказаній справі є перебування дитини на утриманні одного із батьків (чи проживання дитини з одним з батьків). Відповідно до свідоцтва про шлюб, з 30 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі (а.с.2) В матеріалах справи міститься ксерокопія витягу із реєстру документів про народження дитини (видане в Італії), де вказано батьком [PERSON] [INFO] року - [PERSON] (а.с. 3-5) Разом з тим, вказаний витяг (та його переклад) належним чином не засвідчені як копії, які не можуть бути використані як допустимі докази. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з позивачкою разом не проживає. Згідно з довідкою КП «Жилкомсервіс» від 11.11.2013 року, позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17) Відомості щодо реєстрації (чи проживання) за вказаною адресою [PERSON] [INFO] - відсутні. Наданий позивачко акт від 16.11.2013 року про проживання з нею дитини без реєстрації, який підписаний сусідами, не є допустимим доказом. Клопотань про допит вказаних осіб в якості свідків позивачкою не заявлялось. Довідка КЗ «Дошкільний навчальний заклад №370» від 14.11.2013 року щодо відвідування закладу [PERSON] 2011 року - не є належним доказом, який би свідчив про перебування дитини на утриманні позивачки (а.с. 18). Таким чином, позивачкою відповідно до ст. 60 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами факту утримання та проживання дитини з нею. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed