Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

12 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за ним право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, успадкований за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Необхідність визнання права власності на спадковий будинок через суд викликана неможливістю отримання свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючих документів на будинок. Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання своїх позовних вимог. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений, в судове засідання представника не направив, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та визнання позовних вимог. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Позивач прийняла у спадщину за законом майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в смт Теофіполь. Зазначені обставини підтверджуються: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 травня 1961 року Човгузівською сільською Радою, згідно якого батьками [PERSON] , який народився [INFO] в с. Човгузів Мануїльського району Хмельницької області, є [PERSON] та [PERSON] ; - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 жовтня 2019 року Новоставецькою сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, відповідно до якого [PERSON] помер [INFO] в селі Човгузів у 83-річному віці; - довідкою Новоставецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області від 07 квітня 2020 року № 188 про те, що [PERSON] до дня своєї смерті проживав одиноко по [ADDRESS] ; - довідкою приватного нотаріуса Теофіпольського районного нотаріального округу Сурми Г.Ф. від 09 квітня 2020 року № 24/01-16, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 221/2019 за заявою сина [PERSON] , інших спадкоємців, які прийняли або відмовилися від спадщини, немає; - витягом № 58716933 від 12 грудня 2019 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі під № 65222609 спадкової справи після смерті [PERSON] , номер справи у нотаріуса 221/2019. До складу спадкового майна входить житловий будинок по [ADDRESS] , однак, як вбачається з постанови приватного нотаріуса Сурми Г.Ф. від 09 квітня 2020 року № 23/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний будинку через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Статтями 1216 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статей 1258, 1261 та 1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, у другу чергу - рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання і будівництво індивідуальних житлових будинків» передбачено, що побудовані або придбані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований в Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25 грудня 1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Мінкомгоспом УРСР. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 2 червня 1968 року, зі змінами від 13 грудня 1979 р., кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім`я та по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Таким чином, запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого Теофіпольським районним бюро технічної інвентаризації, спірний житловий будинок по [ADDRESS] був побудований в 1961 році. Як вбачається з вищезазначених виписок із погосподарських книг по спірному господарству головою двору був [PERSON] з моменту зведення будинку до своєї смерті. Дружина померлого та матір позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 серпня 2010 року Човгузівською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області. Таким чином, покійний [PERSON] був главою сім`ї господарства по [ADDRESS] . Згідно довідки Новоставецької сільської ради від 07 квітня 2020 р. № 187 спірний житловий будинок не є об`єктом комунальної власності територіальної громади сільської ради. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець за життя набув право власності на спірний житловий будинок відповідно до закону, який діяв на час його набуття, проте не зареєстрував це право відповідно до закону, який почав діяти пізніше, зокрема, на час своєї смерті. Після смерті спадкодавця позивач, успадкувавши його майно за законом, набув у порядку спадкування право власності на будинок, який входить до складу спадщини, а також на господарські будівлі та споруди, як приналежність. Розбіжність у написанні по батькові батька у свідоцтві про народження позивача та свідоцтві про смерть, а саме, « [PERSON] » та « [PERSON] », не є перешкодою для успадкування, оскільки вони є співзвучними, а родинні відносини між померлим та позивачем підтверджуються іншими дослідженими доказами.

Outcome: approved