Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

13 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов обгрунтовує тим, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному будинку також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Проте, після розірвання шлюбу, а саме з 18 жовтня 2013 року він не проживає в даному будинку, проживає в іншому місті. Особистих речей відповідача у будинку немає, щодо сплати комунальних послуг або підтримання житла в належному стані відповідач не цікавиться. Реєстрація відповідача порушує її права як власника будинку розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в зв`язку з чим вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов пітримала в тому ж обсязі та просила його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання 12.03.2019 року та 23.04.2019 року не з`явився, до суду повернулися конверти з повістками, з відмітками, що адресат за вказаною адресою не проживає, про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, а саме телефонограмою від 16.04.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 5). В зазначеному будинку зареєстрований колишній чоловік позивача - [PERSON] з 06.04.2010 року, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 7). 18 жовтня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18.10.2013 року, яке набрало законної сили 29.10.2013 року. Після розірвання шлюбу, а саме: з 2013 року, відповідач не проживає в даному житловому будинку, проживає в іншому місті. Особистих речей відповідача у квартирі немає, щодо сплати комунальних послуг або підтримання житла в належному стані відповідач не цікавиться. Вказаний факт підтверджений сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів: показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які показали, що дійсно відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час; актом обстеження Веселинівської селищної ради від 12.12.2018 року (а.с. 4), відповідно до якого [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2013 року по теперішній час. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин непроживання відповідача в житловому приміщенні позивача у матеріалах справи відсутні. Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку позивача перешкоджає останній вільно володіти та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому вона звернулася до суду за захистом своїх прав. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 71 та 72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, без поважних на те причин. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може здійснюватись, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , добровільно залишив даний будинок та не проживає в ньому більше одного року, без поважних на те причин та у нього відсутні договірні відносини щодо користування житлом з власником будинку, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved