Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

13 квітня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 09 грудня 2006 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану м.Миколаєва. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає в зв'язку з чим позивачка просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі, визначеному законодавством, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ Позивачка \~\~свої вимоги підтримала в повному обсязі, \~\~про що надала до суду письмову заяву, а справу просила слухати за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України \~ ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не зявився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З позовної заяви вбачається, що з 09 грудня 2006 року позивачка та відповідач перебували в шлюбі від якого мають сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження дитини, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 2866 (а.с.4). Відповідно довідки про склад сімї позивачки, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 16.03.2016 року №957, дитина проживає з нею, а отже перебуває на її утриманні ( а.с.5). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, інших стягнень за виконавчими документами не має. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує:1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~ на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач доказів про наявність у нього інших утриманців окрім малолітнього сина та його неспроможність надавати \~матеріальну допомогу дитині не надав. Відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) батька дитини і стягується до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі викладеного вище, аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про задоволення вимог позивачки. Статтею 192 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved