Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

14.01.2021 позивач звернулась до суду з цим позовом в якому просила постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , 2019 року народження. Стислий виклад позиції позивача. Сторони являються батьками [PERSON] , 2019 року народження, дитина проживає разом з позивачем, разом з відповідачем вона не проживає з листопада 2019 року, впродовж зазначеного часу відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавився станом її здоров`я, потребами, інтересами, тощо. Жодних перешкод щодо участі батька у вихованні дитини нею не чинилося. Відповідач відзиву на позов не подав. Історія справи. 14.01.2021 позивач звернулась з позовом до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. 03.02.2021 ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області справу, в порядку ст. 32 ЦПК України передано на розгляд Жмеринського міськрайонного суду. 17.03.2021 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи позовна заява передана для розгляду судді Заярному А.М. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 18.03.2021 ухвалою судді справа прийнята до розгляду та призначено підготовче засідання на 27.04.2021 27.04.2021, 31.05.2021, 01.07.2021, 21.07.2021 розгляд справи відкладався з об`єктивних причин. 06.09.2021 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті на 29.09.2021. 29.09.2021, 19.10.2021 розгляд справи було відкладено. 16.11.2021 позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у заздалегідь наданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала. У разі відсутності відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи служби у справах дітей Золотоніської міської ради в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві начальник служби Н. Засенко просила проводити розгляд справи у відсутність представника, просила позовні вимоги задовольнити з урахуванням позиції служби, викладеної у висновку. До заяви начальник служби додала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання судовою повісткою за адресою його фактичного місця проживання, що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.82), в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд не вбачає. Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії довідки про недоотримання аліментів від 19.04.2021 №13839 Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про сплату на користь [PERSON] аліментів від [PERSON] за період з 18.06.2020 по 16.04.2021 відповідно до виконавчого листа № 695/144/20, який видано Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 24.12.2020 (а.с.46). Як вбачається з копії довідки голови квартального комітету № 494 [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] , 1985 року народження за даною адресою не зареєстрований та фактично не проживає з листопада 2019 року по даний час. Матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає (а.с.47). Згідно копії довідки-характеристики від 29.03.2021 [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.48). Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання, [PERSON] має задовільні умови проживання, виховує доньку, яка знаходиться на повному утриманні матері. [PERSON] зарекомендувала себе як любляча та відповідальна матір (а.с.49). Як вбачається з письмових пояснень, наданих начальнику служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, не приймає участі у її житті та вихованні (а.с.50-55). Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.55). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування. Мотиви суду. Норми права, які застосовані судом. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд погоджується із висновком органу опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідач жодних заперечень по суті позовної заяви не надав, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при пред`явленні позову до Сарненського районного суду, в розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved