Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

14 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про захист прав споживача, відшкодування майнової та моральної шкоди. (а.с. 1-5) Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що 30.10.2013 року приблизно о 06 годині 20 хвилин він маючи намір добратися до м. Донецька з метою заздалегідь запланованого відпочинку звернувся до робітника добової каси у м. Кривому Розі. Метою звернення позивача було з'ясування питання чи є у наявності квитки (місця) на проїзд з м. Дніпропетровська до м. Донецька на день звернення, а саме на 30 жовтня 2013 рік. На даний запит касир надала інформація, що місць у наявності мало і запропонувала швидше придбати квиток. Придбавши квиток на електропоїзд позивач уклав з відповідачем договір перевезення. В 11 годині 15 хвилин в час відправлення поїзду на якому позивач мав їхати він надавши квиток пройшов до салону поїзду та направився до вказаного у квитку місці, але підійшовши до нього побачив, що це місце зайнято іншою особою, яка їде ще з Жмеринки на ньому і в неї є на це місце квиток, який знаходиться у провідника. Коли провідник почав перевіряти квитки то з'ясувалося, що у жінки квиток дійсний, а квиток позивача був на 30 число, але 11-ого місяця (замість 10-ого) 2013 року. Так як в квитку була вказана інша дата, позивача змусили покинути вагон та він залишився з чемоданами у шоковому стані на пероні, в той час позивач переніс емоційний стрес. Через деякий час позивачу стало зле, потемніло в очах, та він звернувся до медичного пункту, в якому позивачу повідомили, що в нього завищений тиск та виписали ліки, які він прийняв. Після того як позивач відійшов від стресу він вирішив продовжити поїздку та обміняв квиток з витратами (38 грн. 72 коп.) на інший поїзд який прямував до ст. Донецьк пізніше та підійшов до чергового вокзалу ст. Дніпропетровська, де звернувся у письмовій формі до керівництва з проханням компенсувати позивачу вартість різниці яку він сплатив та відшкодувати позивачу шкоду за моральні страждання. При продажу квитка касир [PERSON] не повідомила позивачу інформацію зазначену у квитку, а позивач поспішаючи до інших кас не перевірив інформацію зазначену у ньому. Внаслідок службової недбалості касира у вигляді не повідомлення позивачу інформації зазначеної у квитку про час, вартість та дату відправлення, позивачу як споживачу послуг було заподіяно істотну моральну шкоду у вигляді моральних страждань, які йому довелось перенести у зв'язку із стресовою ситуацією в якій він опинився. Виходячи з положень ст. 23, 1167, 1187 ЦК України, позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у розмірі 32 грн. 87 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 580 грн. 75 коп. (а.с. 1-5) У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, зазначивши, що вказана інформація у запереченнях відповідача не має нічого спільного з предметом спору, оскільки доставка пасажирів до місця прибуття є не заслугою перевізника, а є прямим обов'язком перевізника за договором перевезення пасажиром, який був укладеною між позивачем та ДП «Придніпровська залізниця». Крім того, посилався на те, що підтвердженням своїх доводів є відповідь отримана судом з медичного пункту на вокзалі, яка підтвердила факт того, що позивач переніс психоемоційний стрес, негативні зміни життєвого ритму та гармонічного існування, що потягло за собою неконструктивне використання власного часу позивача та негативні переживання і приниження його гідності, розгубленості, безсоння. Також позивач зазначив, що його моральна шкода полягає в глибокому відчутті несправедливості при направленні позивача до суду не відшкодувавши йому будь-якої компенсації добровільно, тому просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. (а.с. 37-39) Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що вирішуючи спір про стягнення матеріальної та моральної шкоди, необхідно звернути уваги, що між сторонами виникли зобов'язання перевезення, які врегульовані відповідними нормами законодавства. Всупереч Правилам перевезення пасажирів, позивач не пред'явив проїзний документ для відмітки на ньому, а сам добровільно відмовився від здійснення поїздки згідно укладеного договору перевезення, а тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди позивачу. Крім того, позивач жодним належним доказом не підтвердив факт заподіяння йому моральних страждань. Проте залізниця не зобов'язана відповідати за порушення правил перевезення пасажирів, які були допущені самим позивачем, а саме проявлена особиста необачність та легковажність, яка і стала підставою для повернення квитка. Окрім того висадка позивача з поїзду відбулася також через те, що навіть під час посадки на поїзд позивач не звернув увагу на дату відправлення, враховуючи викладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 25-28, 39) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Встановлено, що 30 жовтня 2013 року позивач купив квиток № 165085 на поїзд, який відправляється зі ст. Дніпропетровськ до ст. Донецьк о 11 годині 55 хвилин 30 листопада 2013 року, що підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні та копією проїзного квитка, який наявний в матеріалах справи. (а.с. 7, 39) Також, судом було встановлено, що 30 жовтня 2013 року позивач купив квиток на приміській поїзд з м. Кривий Ріг до м. Дніпропетровськ, що підтверджується копією чеку від 30.10.2013 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 8) Крім того, встановлено, що 30.10.2013 року позивач переоформив та обміняв проїзний документ з понесеними витратами у сумі 38 грн. 72 коп. на інший поїзд, який прямував до ст. Донецьк, що підтверджується копією допоміжного документу та копією проїзного документу № 198596, наявними в матеріалах справи. (а.с. 9) Встановлено, що 30.10.2013 року о 15 годині 00 хвилин позивач звертався до лікарсько-медичного пункту вокзалу за медичною допомогою, оскільки причиною звернення був головний біль та хворому було надано медичну допомогу, що підтверджується відповіддю Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня ст. Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» від 20.03.2014 року та копією чеку з аптеки № 92 від 30.10.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 10, 33) Судом встановлено, що 08.11.2013 року позивачу після розгляду його звернення до відповідача щодо ситуації, яка відбулася 30.10.2013 року в касі вокзалу ст. Кривий Ріг-Головний, було повідомлено, що квитковий касир, яка одержала гроші під час розрахунку з пасажиром, чітко повідомила позивачу загальну вартість проїзду, суму готівки, номер поїзда, дату відправлення, тип і номер вагона, категорію місця, належну суму здачі. Крім того на момент оформлення позивачем проїзного документу, отримання здачі при розрахунку за вартість проїзду, претензій до квиткового касира з боку позивача не було. Однак, позивачу було повідомлено, що за неуважність, виявлену при обслуговуванні позивача в квитковій касі на вокалі ст. Кривий Ріг-Головний касира [PERSON] було позбавлено премії в розмірі 100 відсотків за листопад 2013 року, а також роз'яснено позивачу, що відшкодування моральної та матеріальної шкоди провадиться лише в судовому порядку та не відноситься до компетенції керівництва залізниці. Викладені обставини підтверджуються копією листа від 08.11.2013 року ДП «Придніпровська залізниця» та копією наказу № 551 від 13.12.2013 року «Про виплату премії працівникам ст. Кривий Ріг-Головний за листопад 2013 року», наявними в матеріалах справи. (а.с. 11-12, 34-36) Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до змісту ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються до них. Умова перевезення пасажирів і багажу окремими видами транспорту а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Згідно до змісту ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд. Укладання договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Пунктом 2.35 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 27.12.2006 року № 1196 (надалі - Правила) оформлення проїзного документа здійснюється в присутності особи, що має намір придбати проїзний документ для себе чи для іншої особи. Оформлення у квитковій касі повного проїзного документа, здійснюється із внесенням до прохідних документів прізвища та імені пасажира із слів особи, яка здійснює оплату проїзного документа. Пунктом 2.49 Правил передбачено, що проїзні документи видаються пасажиру після їх повної оплати. Під час отримання проїзного документа пасажир повинен, не відходячи від каси, перевірити правильність зазначених у ньому відомостей, у тому числі прізвища та імені, та одержану здачу. Відповідно до п. 6, 7 ч. 1 ст. 911 ЦК України пасажир має право відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами), отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом. Згідно зі ст.ст. 927, 928 ЦК України страхування вантажів, пасажирів і багажу проводиться відповідно до закону. Відповідальність перевізника за шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю пасажира, визначається відповідно до глави 82 цього Кодексу, якщо договором або законом не встановлена відповідальність перевізника без вини. Частиною 5 ст. 22 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що відшкодування збитків користувачам послуг залізничного транспорту загального користування у разі порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку, що встановлюється Статутом залізниць України і контролюється центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту. Організація перевезень пасажирів, багажу та вантажобагажу встановлюється Порядком обслуговування громадян залізничним транспортом, який затверджується КМУ, а умови перевезень - Правилами перевезень пасажирів (п. 100 Статуту залізниць України). Пунктом 100 Статуту залізниць України встановлено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. Відповідно до п. 19.14. Правил встановлено, що у всіх випадках повернення проїзних документів пасажир, крім випадків, що сталися з вини залізниці, вносить плату за послуги (комісійний збір). Кошти, сплачені за послуги, пов'язані з резервуванням місць і продажем проїзних документів, не повертаються, за винятком випадків, коли повернення здійснюється з вини залізниці. У разі повернення проїзних документів з вини залізниці пасажиру повертаються в повному обсязі кошти, сплачені ним під час придбання проїзного документа. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (зі змінами) оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд при вирішенні позовних вимог приймає до уваги, що між сторонами по справі виникли зобов'язання перевезення, які врегульовані відповідними нормами законодавства, зокрема, ст.ст. 910, 911 ЦК України, враховуючи, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, прямо передбачених законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі. Також суд враховує, що між сторонами по справі виникли договірні правовідносини, а тому застосування ст. 1167 ЦК України, умовою застосування якої є наявність позадоговірних (деліктних) зобов'язань до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем на підставі укладеного ними договору перевезення, суд вважає неможливим. Крім того, суд приймає до уваги, що позивачем в ході розгляду справи не було надано належних доказів, які підтверджували його моральні страждання, враховуючі, що позивач при оформленні та купівлі проїзного документу повинен був не відходячи від квиткової каси, перевірити правильність зазначених у ньому відомостей, проте, через свій поспіх позивач не перевірив інформацію зазначену у квитку та залишив приміщення вокзалу, оскільки у разі перевірки вищезазначених даних у проїзному документі позивач мав право безкоштовно та одразу одержати інший квиток в квитковій касі вокзалу. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що саме проявлена особиста необачність позивача і стала підставою для повернення квитка, окрім того висадка позивача з поїзду відбулася також через те, що навіть під час посадки на поїзд позивач не звернув уваги на дату відправлення, тому відповідно до норм законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд виходив з того, що касир [PERSON] відповідно до наказу від 13.12.2013 року була позбавлена премії за листопад 2013 року, у зв'язку з неуважністю, яка була виявлена при обслуговуванні пасажира, враховуючи зазначені обставини, які фактично підтверджують вину залізниці під час оформлення проїзного документу позивачу, відповідно до вимог закріплених пунктом 9.14. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України від 27.12.2006 року № 1196, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування майнової шкоди суму у розмірі 32 грн. 87 коп. Вирішуючи питання щодо судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, приймаючи до уваги, що позивач на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved