Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

14 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до голови Чугуївської районної ради Харківської області [PERSON], в якому просить суд скасувати розпорядження голови Чугуївської районної ради Харківської області від 25 червня 2015 року №56-к про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядженням голови Чугуївської районної ради від 25 червня 2015 року №56-к його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за порушення вимог ст.29 КЗпП України та ст.307 Цивільного кодексу України. Посилаючись на порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, [PERSON] вважав вказане розпорядження неправомірним і просив суд його скасувати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, надали пояснення відповідно до викладеного в позовній заяві. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, надавши письмові пояснення, що долучені судом до матеріалів справи, а також посилаючись в судовому засіданні на те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] було вчинено обґрунтовано у зв'язку з порушенням ним умов контракту та вимог трудового законодавства виходячи з наявних у голови районної ради повноважень, визначених відповідними рішеннями районної ради, положеннями контракту та статуту КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І. Кононенко». Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Контракту №14 від 01 квітня 2015 року, укладеного між Чугуївською районною радою Харківської області в особі голови районної ради [PERSON] та [PERSON], останній є головним лікарем Комунального закладу охорони здоров'я «Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І.Кононенка» (а.с.18-25). Матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується факт укладення КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім.М.І.Кононенка» без погодження з районною радою договору позички відеокамер аналогових 600 ТВЛ в кількості 7 одиниць, відео реєстраторів аналогових 8 портів в кількості 2 одиниці, блоку живлення 12 вольт, в кількості 2 одиниці, кабелю ССТV, 400 метрів, роз'їм живлення в кількості 7 одиниць, роз'їм BNC в кількості 14 одиниць. Зазначений договір було укладено 25 жовтня 2014 року (а.с.14). Розпорядженням голови Чугуївської районної ради Харківської області від 25 червня 2015 року №56-к головний лікар КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І. Кононенко» [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани (а.с.6). Як вбачається з тексту розпорядження, дисциплінарне стягнення було накладено на позивача на підставі матеріалів перевірки, проведеної в період з 08 по 22 червня 2015 року робочою групою, створеною головою Чугуївської районної ради. Підставою для оголошення догани головному лікарю [PERSON], згідно оскарженого розпорядження, є порушення вимог статті 29 КЗпП України, а також вимог статті 307 ЦК України. Відповідно до розпорядження, порушення вимог статті 29 КЗпП України полягає в тому, що працівники лікарні, які працюють у приміщеннях де встановлені відеокамери, не проінформовані під розписку про умови праці, що змінилися при встановленні відеоспостереження. За приписами ч.1 статті 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок). Така атестація здійснюється на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови КМУ №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації). Згідно зазначених нормативних актів основна мета атестації робочих місць полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим органом і працівником у галузі реалізації права на здорові та безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексу оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджена Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Таким чином, аналіз положень вищевказаних правових актів України, дозволяє дійти висновку, що умови праці не є абстрактною категорією. Висновок щодо зміни умов праці при встановленні у відповідних приміщеннях лікарні камер відеоспостереження, про що мають бути проінформовані під розписку працівники, має бути обґрунтований відповідно до положень Порядку та Методичних рекомендацій з відображенням таких змін у картці умов праці, форма якої затверджена Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Між тим, як свідчать матеріали справи, висновок про зміну умов праці належними доказами не підтверджений, а ґрунтується на результатах перевірки, проведеної створеною розпорядженням голови районної ради робочою групою, що не відповідає вимогам Порядку та Методичних рекомендацій. Стаття 29 КЗпП України, яка регламентує обов'язок власника чи уповноваженого ним органу проінструктувати працівника та визначити йому робоче місце, розміщена в главі ІІІ КЗпП України, що визначає питання укладення трудового договору - індивідуальної угоди між працівником та роботодавцем. Саме шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Вирішуючи питання притягнення головного лікаря до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статті 29 КЗпП України, в розпорядженні не конкретизовано в чому саме полягає порушення конкретних трудових прав працівників лікарні. Обставини і факти порушення трудових прав працівників лікарні не наведені і не доведені відповідачем під час судового розгляду : матеріали справи не містять відомостей щодо звернення будь-кого з працівників лікарні, профспілкового органу лікарні з питання захисту прав персоналу лікарні у зв'язку з погіршенням умов праці при встановленні в приміщенні лікарні камер відеоспостереження. Натомість, допитані в судовому засіданні як свідки працівники лікарні [PERSON], [PERSON] вказали, що неодноразово звертались до головного лікаря з питання встановлення відеоспостереження в приміщеннях лікарні з метою забезпечення безпеки персоналу та покращення якості обслуговування відвідувачів. За твердженням вказаних свідків, жодних скарг з боку працівників лікарні у зв'язку з організацією відеоспостереження в приміщенні КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І.Кононенка» не надходило. Таким чином, суд зазначає, що вказана в розпорядженні така підстава для притягнення головного лікаря [PERSON] до дисциплінарної відповідальності як недотримання вимог статті 29 КЗпП України не обґрунтована належними доказами в порядку, визначеному законодавством України і не підтверджена фактичними обставинами недотримання конкретних трудових прав працівників. Також з розпорядження вбачається, що притягнення до дисциплінарної відповідальності головного лікаря [PERSON] обґрунтовано відсутністю інформаційних табличок для відвідувачів лікарні з попередженням про факт здійснення відеоспостереження, що унеможливило застосування положень ст.205 ЦК України і призвело до порушення вимог статті 307 ЦК України. Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Захист інтересів фізичної особи при проведенні відео-зйомки, що є одним з видів особистих немайнових прав (ст.270 ЦК України), регулюється ст.307 ЦК України, згідно якої фізична особа може бути знята на відео-зйомку лише за її згодою. Стаття 205 ЦК України, на яку є посилання в оскарженому розпорядженні, визначає форми правочинів та способи волевиявлення і не виключає можливості конклюдентних дій на підтвердження волевиявлення сторони правочину. Стаття 307 ЦК України не містить вимог щодо форми, в якій має бути виражена згода особи на здійснення її відео-зйомки. Як свідчать матеріали справи, зокрема акт від 11.06.2015 року, за результатами роботи комісія, створена розпорядженням голови Чугуївської районної ради, зазначаючи про відсутність попереджувальних табличок щодо відеоспостереження в приміщенні лікарні, не дійшла висновку про проведення прихованої відео-зйомки і скрите встановлення засобів відеоспостереження (а.с.8). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених законом, а стаття 212 ЦПК України передбачає обов'язок суду при оцінці доказів ґрунтуватися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які повинні бути оцінені на належність, допустимість, достовірність кожного з них окремо, а також їх достатність та взаємний зв'язок. Матеріали справи не містять доказів відмови головного лікаря у вимозі особи не проводити її відео-зйомку в приміщенні лікарні, видаленні вже проведеної відео фіксації, розповсюдження відеозапису. Натомість, як свідчить вищевказаний акт комісії, перегляд зображення з камер відеоспостереження засвідчив відсутність будь-якого доступу до персональних даних відвідувачів лікарні під час відеозапису, що також підтверджується вищевказаною доповідною запискою голови робочої групи (а.с.81-82). За таких обставин, зважаючи на відкритість встановлених в приміщенні лікарні камер відеоспостереження, сама по собі відсутність інформаційних табличок для відвідувачів лікарні з попередженням про факт здійснення відеоспостереження, не може бути достатньою правовою підставою для притягнення головного лікаря до дисциплінарної відповідальності у виді догани, тим більше, що посадова інструкція головного лікаря (а.с.47-50) покладає на нього вимоги по забезпеченню належної організації роботи лікарні і не містить безпосереднього обов'язку вирішувати питання розміщення інформаційних табличок. Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосовано до працівника за порушення трудової дисципліни. Таке стягнення застосовується у строки та в порядку, встановленому статтями 148-149 цього ж Кодексу. Згідно статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Положеннями статті 147-1 КЗпП України визначено, що правомочним застосовувати дисциплінарне стягнення є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Як свідчать положення контракту №14 від 01 квітня 2015 року з головним лікарем КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім.М.І.Кононенка», його укладено Чугуївською районною радою в особі голови райради [PERSON] та [PERSON], що узгоджується з положеннями статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка визначає повноваження районної ради в сфері управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл та селищ району і закріплює право райради у вирішенні питань призначення і звільнення керівника комунального закладу (п.20 ч.1 ст.43 Закону). Зазначена норма Закону відображена в пункті 1.1.1 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення із займаної посади керівників комунальних підприємств, установ, закладів, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селищ Чугуївського району, яке затверджено рішенням районної ради від 09 вересня 2014 року (XLVI сесія VI скликання), з наступними змінами і доповненнями, що розміщено на офіційному сайті Чугуївської районної ради - http://chuguivrada.kh.ua/, і згідно якого, відповідно до пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сесій районної ради вирішуються питання призначення і звільнення керівників комунальних підприємств, установ, закладів, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ Чугуївського району. Відповідно до пункту 1.4.38 вищевказаного положення (а.с.107), у разі систематичного порушення трудової дисципліни, неналежного виконання своїх обов'язків до керівника підприємства, установи, закладу застосовується дисциплінарне стягнення. Проект розпорядження голови районної ради про притягнення керівника до дисциплінарної відповідальності готується на підставі висновків профільних постійних комісій районної ради. Стаття 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачають, що посадова особа місцевого самоврядування зобов'язана діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Аналіз положень статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дозволяє дійти висновку про відсутність у вказаній правовій нормі повноважень голови районної ради щодо самостійного вирішення питання притягнення керівника комунального закладу до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до п.18 ч.6 вказаної статті, голова районної ради вирішує питання, доручені йому радою, тобто закріплені даною нормою Закону повноваження голови районної ради не є вичерпними, останній вправі вирішувати й інші питання за умови отримання відповідного доручення ради. Згідно статуту КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім.М.І. Кононенка», затвердженого рішенням районної ради (LІІІ сесія VІ скликання) у разі встановлення факту неефективного використання (завдання збитків, псування, тощо) майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ району з вини керівника лікарні, голова Чугуївської районної ради має право на притягнення керівника до дисциплінарної відповідальності (пункт 9.6 Статуту). Відповідно до пункту 9.8.32 Статуту за погодженням з Власником керівник лікарні має право укладати договори позички майна. Отже, вищевказані положення Статуту лікарні у їх системному зв'язку з положеннями п.20 ч.1 статті 43, статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 147-1 КЗпП України, пункту 1.4.38 Положення про порядок призначення на посаду та звільнення із займаної посади керівників комунальних підприємств, установ, закладів, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селищ Чугуївського району, регулюють повноваження голови райради у сфері трудових відносин і закріплюють право голови Чугуївської районної ради самостійно, тобто без розгляду відповідного питання на сесії Чугуївської районної ради, вжити заходи щодо притягнення головного лікаря до дисциплінарної відповідальності за наявності вини останнього лише у разі неефективного використання майна спільної власності, зокрема у разі укладення без погодження з Власником угоди позички, яка призвела до завдання збитків, псування тощо майна спільної власності та за наявності відповідних висновків профільних постійних комісій районної ради з даного питання. Однак, розпорядження голови Чугуївської районної ради від 25 червня 2015 року №56-к не містить такої підстави та обґрунтування притягнення головного лікаря до дисциплінарної відповідальності як неефективне використання майна спільної власності. Факт неефективного використання майна спільної власності внаслідок укладення договору позички від 25 жовтня 2014 року не доведено відповідачем і в судовому засіданні, не підтверджено належними доказами та долученими відповідачем до письмових заперечень документами. Доказів розгляду профільними постійними комісіями питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани суду не надано. Посилань на наявність таких рішень профільних комісій, як на підставу притягнення керівника КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім.М.І.Кононенка», оскаржене розпорядження голови районної ради не містить. Таким чином, суд приходить до висновку, що вирішуючи питання притягнення керівника лікарні до дисциплінарної відповідальності, голова Чугуївської районної ради вийшов за межі повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішеннями Чугуївської районної ради. Посилання відповідача на наявність таких повноважень відповідно до положень Контракту з керівником КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім.М.І. Кононенко», Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім.М.І. Кононенка», Статуту лікарі, функціональних обов'язків головного лікаря, відповідних рішень Чугуївської районної ради, суд не приймає, оскільки досліджені в судовому засіданні вказані правові акти свідчать про інше. Їх аналіз дозволяє стверджувати, що єдина підстава, яка надає право голові районної ради самостійно, без відповідного рішення ради, але за наявності відповідних висновків профільних постійних комісій ради, притягнути керівника лікарні до дисциплінарної відповідальності закріплена в статті 9.6 Статуту лікарні - вина керівника лікувального закладу в неефективному використанні майна спільної власності, чого в судовому засіданні належними доказами не доведено. Як свідчить вищевказаний договір позички, його було укладено 25 жовтня 2014 року, розпорядження про притягнення головного лікаря КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім.М.І. Кононенко» було видано 25 червня 2015 року, тобто з порушенням визначеного вимогами статті 148 КЗпП України шестимісячного строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, який сплинув 25 квітня 2015 року. Можливості продовження чи поновлення такого строку чинне трудове законодавство не передбачає, будь якого правового обґрунтування притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за межами визначеного законом строку розпорядження голови Чугуївської районної ради не містить. Отже, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] відбулось з порушенням визначеного законодавством України строку. Посилання відповідача в письмових запереченнях та в наданих суду усних поясненнях на видання головним лікарем Чугуївської ЦРЛ наказу від 01.07.15 №264 «Про встановлення систем відеоспостереження в приміщеннях лікарні», внесення відповідних змін до Колективного договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку, поінформованість працівників лікарні під розписку про встановлення камер відеоспостереження, як на факт визнання позивачем порушень трудового законодавства, суд не приймає з огляду на вимоги ч.1 ст.61 ЦПК України. В судовому засіданні позивач своєї вини у порушенні трудового законодавства не визнав, підтримавши заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі. Тому лист головного лікаря Чугуївської ЦРЛ №1954 від 09.07.15 року (а.с.83) не є належним доказом у справі у розумінні вимог статей 57 -60 ЦПК України щодо належності і допустимості доказів. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі оскільки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності мало місце без достатніх правових підстав, особою, не уповноваженою на самостійне, без відповідного рішення Чугуївської районної ради, вирішення питання притягнення керівника комунального закладу до дисциплінарної відповідальності, з порушенням визначеного законом строку притягнення до дисциплінарної відповідальності. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved