Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

13.01.2021 року до Центрального районного суду м, Миколаєва надійшла позовна заява Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей адміністрації Центрального району, в якій позивач просив: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; передати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для вирішення їх подальшої долі; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від заробітку батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Правом на подачу відзив відповідач не скористався. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 року для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.02.2021 року відкрито Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.06.2021 року, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, з невідомих суду причин. Позивач та третя особа просять справу розглядати без участі їх представників. Відповідач будучи повідомленим (засобами поштового зв`язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті оголошення) про дату та час слухання справи, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. За такого суд ухвалив, провести розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. [PERSON] народилась [INFO] ([INFO]), її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. [PERSON] народилась [INFO] ([INFO]), її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.04.2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.09.2015 року позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повідомлення дошкільного навчального закладу № 70 Управління освіти Миколаївської міської ради від 04.02.2019 року встановлено, що 04.02.2019 року о 08.30 ранку [PERSON] , [INFO] до навчального закладу привела бабуся [PERSON] . Дитина була з великою гематомою на щоці. На запитання до дитини, як з`явилась така гематома, дівчина відповіла, що її вдарив батько [PERSON] . З листа Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 272 від 07.02.2019 року вбачається, що 05.02.2019 року фахівцем Центру сумісно зі спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Центрального району здійснено відвідування сім`ї [PERSON] , під час якого було встановлено, що у будинку задовільні умови для проживання та розвитку дітей. У розмові зі спеціалістами [PERSON] не спростував факт вчинення фізичного насилля над дитиною. Зі слів батька, донька погано себе поводила, через що вдарив її по сідницях у виховних цілях, дівчина впала та вдарилася об стілець. Згідно довідки-характеристики Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області № 3584/50/1119 від 13.03.2019 року за час мешкання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] характеризується посередньо, громадський порядок та спокій громадян неодноразово порушував. У вживанні алкогольних напоїв за вищевказаною адресою помічався неодноразово, підтримує відношення з підозрілими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, перебував на обліку у Центральному відділі поліції як сімейний насильник, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 174, 184 КУпАП. З акту обстеження умов проживання від 05.02.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] (бабуся), [PERSON] , [INFO] (батько), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (тітка дітей), [PERSON] , [INFO] (донька тітки), [PERSON] , [INFO] (син тітки). Для виховання та розвитку дітей батьком створені необхідні умови для життєдіяльності та розвитку дитини. Будинок перебуває в аварійному стані, в квартирі чисто, прибрано. Наказом служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 06.02.2019 року [PERSON] [INFO] поставлено на облік. Відповідно до листа Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Миколаївської міської ради Миколаївської області від 17.12.2020 року повідомлено, що 04.12.2020 року дитина [PERSON] прийшла до школи сонлива, не працювала на уроці. На шиї, щоках і на лобі дитини наявні свіжі синці. Зі слів [PERSON] і [PERSON] їх батько з 03.12.2020 року на 04.12.2020 року був вдома у нетверезому стані, лаявся, лупцював їх по обличчю, душив. 15.12.2020 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] було знайдено біля будинку [ADDRESS] та доставлено до Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області 16.12.2020 року [PERSON] надав пояснення начальнику служби у справах дітей адміністрації Центрального району про те, що він займається вихованням двох доньок та те що він їх б`є, коли останні крадуть в нього гроші. З акту обстеження умов проживання від 07.12.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (батько), [PERSON] , [INFO] (бабуся). При обстеженні встановлено, що в помешканні відключено електропостачання за борги. Умови для виховання та розвитку дитини потребують покращення. Наказом служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 15.12.2020 року [PERSON] [INFO] поставлено на облік. [INFO] [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] були зараховані до Миколаївського центру соціально-психологічної реабілітації дітей Миколаївської обласної ради. З висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 165/02.07.01-22/25/111/21 від 11 січня 2021 року вбачається, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . З вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2021 року вбачається, що 12.12.2020 року [PERSON] наніс доньці [PERSON] легкі тілесні ушкодження, в результаті чого його визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини 1-3 статті 157 СК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». У своєму рішенні від 07 грудня 2006 року у справі HUNT v. UKRAINE, № 31111/04 (§54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції ( 995_004 ) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п. 78). У §100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 вказано на те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен , зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х. , зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду даної справи судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, несе пряму загрозу їх життю та наносить фізичні та психологічні травми. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо, ухиляється від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що з огляду на приписи пунктів 2 частини 1 статті 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, суд, оцінивши відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України надані докази, вивчивши матеріали справи, вважає доведеним той факт, що відповідач не піклується належним чином про своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , свідомо ухиляється від своїх обов`язків по їх вихованню, не бажає змінити свою поведінку на краще, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Позбавлення його батьківських прав буде відповідавати інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] . Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача, то слід зазначити наступне. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що згідно ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини з відповідача [PERSON] на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про припинення стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] за заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2015 року суд не вирішує, оскільки такі позовні вимоги у цій справі не заявлялися. Однак, позивач не позбавлений права звернутися із відповідним позовом до суду у порядку визначеному законодавством. Відповідно зі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1816 грн 00 коп.

Outcome: approved