Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

13 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей. Ухвалою судді від 28 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 15.11.2021. 15.11.2021 розгляд справи відкладений на 30.11.2021, у зв`язку з неявкою сторін. 30.11.2021 розгляд справи відкладений на 20.12.2021, у зв`язку з клопотанням відповідача. 17.12.2021 відповідач подав відзив, в якому позов визнав частково, просив стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу). У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, в якій зменшила позовні вимоги до 1/3 частки доходів відповідача, та просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов визнав. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2021 року розірвано (а.с. 10). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З викладеного убачається обов`язок відповідача брати участь у створенні умов, необхідних для всебічного розвитку дітей сторін. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітніх дітей, визнання ним позову, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде достатнім для забезпечення фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved