Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

14 березня 2017 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою за участю заінтересованої особи Словянського міського ВДРАЦС, в якій просив встановити факт, що його батько [PERSON] помер 06 лютого 2017 року у м.Горлівка Донецької області. Заявник [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, заявлені ним вимоги задовольнити. У заяві про встановлення факту смерті заявником зазначено, що 06 лютого 2017 року у м.Горлівка Донецької області помер його батько [PERSON], [INFO]. Свідоцтво про його смерть він отримав у відділі ДРАЦС м.Горлівка 14.02.2017 р. Розуміючи, що отримані ним документи у м. Горлівка є недійсними, він звернувся до Словянського міського ВДРАЦС з проханням зареєструвати смерть [PERSON], однак йому відмовили у державній реєстрації смерті у звязку із відсутністю у нього оригіналу лікарського свідоцтва про смерть встановленої форми з печаткою медичного закладу України. Зазначив, що встановлення факту смерті батька йому необхідне для отримання свідоцтва про його смерть. Просив встановити факт смерті [PERSON] 06 лютого 2017 року у Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області. Представник заінтересованої особи Словянського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання, але до зали суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що заперечень не має. Відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положення ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~\~(зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЛЕ № 335840 [PERSON] народився 04 липня 1960 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги № 2 м.Горлівка, № 20 від 06.02.2017 року [PERSON], [INFO], помер 06 лютого 2017 року вдома, причина смерті атеросклеротична хвороба серця, хронічна серцево-судинна недостатність /а.с.5/. Відповідно до свідоцтва про смерть серія ДНР № 058889 від 14.02.2017 р. [PERSON] помер 06 лютого 2017 року, про що 14 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 268 у Горлівському міському відділі ЗАЦС /а.с.4/. Згідно довідки голови Озерянівської сільської адміністрації № 76 від 09.02.2017 р., Озерянівською сільською адміністрацією виділено місце для поховання померлого 06 лютого 2017 року [PERSON] на сільському цвинтарі у с.Михайлівка /а.с.6/. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На звернення [PERSON] до Словянського міського ВДРАЦС йому було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки ним предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження /а.с.9/. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто свідоцтво про смерть [PERSON], померлого 06 лютого 2017 року, видане 14.02.2017 р. в м. Горлівка Донецької області - на території, тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.\~У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені у лікарському свідоцтві про смерть № 20 від 06.02.2017 р., засвідченому підписом лікаря та печаткою медичної установи, та свідоцтві про смерть серії ДНР № 058889, виданому Горлівським міським відділом ЗАЦС, враховуючи неможливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цих документах, хоча й не визнає зазначене лікарське свідоцтво та свідоцтво про смерть офіційним документом. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки породжує для нього правові наслідки отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відділі ДРАЦС. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги\~\~ [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] в певний час, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Відповідно до положення п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що м.Горлівка Донецької області є тимчасово окупованою територією України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved