Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

14 липня 2020 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення позивач надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця. Між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.01.2020 року складає 13757грн. 36 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідачів. Крім того, позивач просив стягнути інфляційне збільшення суми боргу, що складає 2047 грн. 88 коп., сума 3% річних що складає 447 грн. 81 коп., загальна сума заборгованості що позивач просить стягнути на свою користь складає 13757 грн. 36 коп. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. 24.07.2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного провадження. (а.с. 20). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Проти заочного вирішення справи не заперечував (а.с.27). Відповідачі в судовому засіданні позов визнали. [PERSON] пояснила, що вже 3 роки серйозно хворіє, у зв`язку з цим накопичились великі борги. Заявила клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] пояснив, що наразі є студентом та власних доходів не має. Заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державної програми забезпечення населення послугами водопостачання та водовідведення, КП «Дніпроводоканал» ДМР надає послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із чим, був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Однак, оплату за послуги водопостачання та водовідведення відповідачі не здійснюють, у зв`язку із чим станом на 01.01.2020 року виникла заборгованість в розмірі 11261 грн. 67 коп. (а.с. 3-9). 25 серпня 2020 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила суд застосувати строки позовної давності (а.с.26). З довідки №138 від 03 серпня 2020 року, виданої Державним вищим навчальним закладом «Український державний хіміко-технологічний університет» вбачається, що [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання, форма навчання бюджетна (а.с.31). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за № 144 від 04.08.2020 року вбачається, що загальна сума доходу за період 01.10.2019 - 31.07.2020 складає нуль гривень 00 копійок (а.с.32). Згідно наданої довідки серії 12 ААБ № 230147 до акта огляду медико - соціальною комісією від 02.07.2020 року, [PERSON] має другу групу інвалідності з 01.07.2020 року за загальним захворюванням строком до 07.07.2021 року (а.с.33). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються ЗУ «Про житлового-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Так, відповідно до Рішення Дніпропетровської міської ради № 526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» відкрито особовий рахунок, тобто між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникає у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 160 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Так, відповідно наданого розрахунку індекс інфляції на суму боргу за прострочений період складає 2047, 88 грн., а розмір 3% річних 447, 81 грн. (а.с. 3-9). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦП України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За правилами цих норм загальна та спеціальна позовна давність починає перебіг з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання позовна давність починається зі спливом строку виконання ч. ч. 1,5 ст. 261 ЦК України. Оскільки позов заявлено з січня 1999 року, за письмовою заявою відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності та визнання позовних вимог у межах строку позовної давності, правомірні та обґрунтовані вимоги про стягнення заборгованості слід враховувати з серпня 2017 року. Суд також взяв до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо стану її здоров`я. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, у межах строку позовної давності, відповідно до розрахунку, що міститься в матеріалах справи з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3-9). Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial