Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

13 вересня 2021 року заявники звернулися до суду з заявою, в якій просять розірвати шлюб, укладений між ними, який зареєстрований 27 жовтня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №1595. В обґрунтування заявлених вимог заявники зазначили, що з 27 жовтня 2006 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між заявниками не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають з травня 2020 року. Між ними досягнуто згоду стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей. Будь-які спори стосовно майна або іншого питання між ними відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. Заявники в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Після розірвання шлюбу заявник [PERSON] просила залишити їй прізвище, присвоєне при державній реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого 27 жовтня 2006 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 27 жовтня 2006 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 1595. Під час державної реєстрації шлюбу наречена змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25 червня 2008 року, серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 03 травня 2012 року, серії [NUMBER] (а.с. 10,11). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають з травня 2020 року. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 1 статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. З огляду на договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини укладеного 09 вересня 2021 року, заявниками досягнуто згоду щодо місця проживання та утримання спільних дітей (а.с. 4-5). Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 3 статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Заявниками до суду подані заяви, в яких просять розірвати шлюбу, що є свідченням того, що вони втратили будь-який інтерес до шлюбу. Між ними досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільних дітей. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим заява, є такою, що підлягає задоволенню. Крім цього, статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з чим суд вважає можливе задовольнити клопотання та після розірвання шлюбу заявниці залишити прізвище, присвоєне при державній реєстрації шлюбу, « [PERSON] ».

Outcome: approved