Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

13.04.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю із Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Позовна заява обґрунтована наступним чином. [INFO] помер рідний брат позивачки - [PERSON] . Брат за життя заповіту на випадок смерті на склав. Інших спадкоємців, окрім позивачки, не мав. 01.07.2020 року державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки документи, що підтверджують факт прийняття спадщини позивачкою відсутні. Фактично, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, якою є недоотримана за життя пенсія, оскільки вона пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, а разом зі спадкодавцем зареєстрована не була. Зазначений строк вона пропустила з поважних причин, оскільки є інвалідом з дитинства ІІ групи, 16.02.2020 року отримала травму - забій культі правої стегнової кістки, тому тривалий час перебувала на амбулаторному лікуванні. З 12.03.2020 року по всій території України було введено карантинні обмеження, а людям похилого віку було заборонено пересуватись громадським транспортом, перебувати в місцях загального користування. Через це, вона змогла звернутись до нотаріуса лише 02.06.2020 року. Крім того, однією із причин у відмові вчинення нотаріальної дії стало те, що у неї були відсутні документи, що засвідчували родинний зв`язок із братом. Тому, за її заявою, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2020 року по справі № 204/6960/20 встановлено факт родинних відносин з братом. Оскільки в інший спосіб поновити строк на прийняття спадщини неможливо, звернулась до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 14.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.05.2021 року витребувано з Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, що заведена до майна покійного [PERSON] 02.06.2021 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнаються з наступних підстав. Строк для прийняття спадщини становить шість місяців з часу її відкриття, що більш ніж достатнім для вчинення будь-яким спадкоємцем дій із подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Позивачка посилається як на поважні причини пропуску строку на стан свого здоров`я і карантинні обмеження, що не заслуговує на увагу, оскільки вона мала можливість направити заяву нотаріусу поштою. Крім того, при відсутності спадкоємців за законом і заповітом, територіальна громада може розраховувати на визнання спадщини відумерлою. Одночасно із відзивом, міська рада подала клопотання про визнання причин пропуску строку на подання відзиву поважними та його прийняття, яке обґрунтувала тим, що представник міської ради має значне робоче навантаження та перебував у відпустці, через що не зміг своєчасно подати відповідні документи до суду. 29.06.2021 року до суду надійшли витребувані з Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори докази. Ухвалою суду від 14.07.2021 року до участі у справі як третю особу залучено Головне Управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 02.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі. 06.09.2021 року до суду надійшли письмові пояснення Головного Управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області, у яких йдеться про наступне. [PERSON] перебував на обліку в Управлінні, як отримувач пенсії. Після його смерті залишилась сума неотриманої пенсії. Кошти, не отримані у зв`язку зі смертю пенсіонера, обліковуються на відповідних рахунках Пенсійного Фонду України, а отже при встановленні права на спадкування цих коштів, будь-які інші органи не можуть виступати стороною у справі. У судовому засіданні представниця позивачки підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви. Представник відповідача позовних вимог не визнав, вважав, що строк на прийняття спадщини пропущено позивачкою без поважних на те причин. Прохав у позові відмовити. Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, у наданих письмових пояснення та заяві від 27.10.2021 року прохали справу вирішити у відсутність їх представників. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме: свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2020 року, яке набрало законної сили 18.12.2020 року, встановлено той факт, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлого [INFO] [PERSON] . [PERSON] мешкає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією її особистого паспорту громадянки України. Згідно із довідкою серії Л-76 № 379314, позивачка, через захворювання опорно-рухового апарату, є інвалідом ІІ групи з дитинства. Відповідно до довідки № 11925 від 06.11.2019 року, за наслідками проведеної МРТ лівого колінного суглобу позивачки встановлено пошкодження медіального меніску на фоні дегенеративних змін, сіновііт та кісту. Окрім того, 16.02.2020 року позивачка отримала травму у вигляді забою культі правої стегнової кістки, що підтверджується довідкою КНП «Міська клінічна лікарня № 2» ДМР. 02.06.2020 року позивачка звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй, як особі, яка прийняла спадщину у порядку п. 3 ст. 1268 ЦК України, свідоцтва про право на спадщину покійного брата - [PERSON] . Згідно із витягом зі спадкового реєстру від 02.06.2020 року, [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишив. З оглянутої судом копії спадкової справи № 264/2020 до майна померлого [PERSON] вбачається, що інші особи з заявами про прийняття спадщини чи про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались. На день смерті [PERSON] , згідно із довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 03.06.2020 року, був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . 01.07.2020 року позивачка звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину брата у вигляді недоотриманої за життя пенсії. Постановою державного нотаріуса Крупської Л.В. від 01.07.2020 року у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, оскільки позивачкою строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущений, а докази прийняття її іншим шляхом відсутні; відсутні докази, що доводять родинний зв`язок із спадкодавцем. Норма ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застсоуанні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застсоування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Оскільки спадкодавець помер [INFO] , шестимісячний строк на прийняття спадщини завершився 06.05.2020 року, тоді як позивачка з заявою про прийняття спадщини звернулась 02.06.2020 року. Позивачкою строк на прийняття спадщини було пропущено із поважних причин, якими є захворювання опорно-рухового апарату, внаслідок якого їй встановлено другу групу інвалідності та отримання травми у вигляді забою культі правої стегнової кістки у період плину строку на подання заяви про прийняття спадщини. Через своє захворювання позивачка обмежена у вільному русі, а при отриманні травми кінцівки вимушена була припинити на певний час пересування. Суд окремо враховує і той факт, що позивачка з заявою про прийняття спадщини звернулась до нотаріуса по спливу незначного проміжку часу з моменту закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини, що вказує на те, що причини пропущення нею строку дійсно були поважними і не залежали від її волі. Окрім того, суд частково погоджується із доводами позивачки про те, що після запровадження карантину, тобто з 12.03.2020 року та по 06.05.2020 року вона була обмежена у можливості реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки особам похилого віку було обмежено право на пересування громадським транспортом. З цих підстав, позовна заява позивачки підлягає задоволенню. Оскільки позивачка за законом звільнена від сплати судового збору, його слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved