Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

12 серпня 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.03.2019 року, яка утворилась станом на 17 червня 2021 року в сумі 19 704 грн. 06 коп. та 2 270 грн. судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог АТ «Акцент-Банк» посилається на те, що [PERSON] , яка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 17 червня 2021 року утворилась заборгованість на загальну суму 19 704,06 грн., яка складається з наступного: 13840, 14 грн. заборгованість за кредитом, 5863,92 грн. заборгованість за відсотками. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2021 року прийнято справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Представник АТ «Акцент-Банк» разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, в задоволені позову просила відмовити, оскільки кредитні кошти в сумі 10 000 грн. повернула банку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2021 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.03.2019 між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети-заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за якою остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до цієї заяви [PERSON] підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами надання банківських послуг. Своїм підписом [PERSON] підтвердила, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою між нею та банком договір надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору станом на 17 червня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 19 704,06 грн., з яких: 13840,14 грн. заборгованість за кредитом, 5863,92 грн. заборгованість за відсотками Згідно із частиною першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Суд вважає, що позивачем доведено та надано належні докази на підтвердження обставин щодо надання кредитних коштів відповідачу. Однак, суд не вважає законними і обґрунтованими вимоги у частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Тому, суд вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсоткам в сумі 5863,92 грн. За вказаних обставин, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за кредитом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку дії договору, а саме: з 24.03.2019 року, відповідачем було погашено заборгованість в розмірі 41 395, 86 грн. (640+750+1920+200+250+130+600+300+200+550+100+ 700+200+300+50+500+800+280+100+120+300+200+450+500+10000+5000+100+1370,86+200+250+1700+200+900+400+1000+420+200+1610+1100+200+2050+350+450+300+350+120+765+690+760+770), тоді як заборгованість за кредитом становить 13 840, 14 гривень, тобто сума погашення кредиту значно перевищує тіло кредиту. Таким чином, судом є встановленим, що права позивача відповідачем порушені не були, оскільки отримані [PERSON] фактично кошти були повернуті позивачу, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed