Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

12 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу за договором позики, яка з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних становить 63343,61 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у червні 2014 року відповідач [PERSON] на підставі договору позики №2 від 06.06.2014 року, укладеного з ДП «Донецькстандартметрологія» отримала безвідсоткову позику у розмірі 50000,00 грн. на споживчі цілі. На момент укладення цього договору відповідач перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецькстандартметрологія», в якості заступника начальника відділу стандартизації, оцінки відповідності продукції і послуг, технічного нагляду та реєстрації технічних умов ДП «Донецькстандартметрологія». Повернення позики повинно було відбуватися щомісячно шляхом утримання з заробітної плати відповідача суми у розмірі 2083,33 грн. Кінцева дата повернення позики 07 липня 2016 року. У разі звільнення відповідача з роботи, вона зобовязана внести всю суму заборгованості в касу позивача до фактичного моменту її звільнення. 01.04.2015 року відповідач звільнилася з роботи, однак зобовязання щодо повернення суми позики не виконала і станом на 01 грудня 2016 року має борг у сумі 63343,61 грн., з яких: - сума боргу за договором позики 45999,34 грн. - інфляційні втрати 15041,78 грн., - 3 % річних від простроченої суми 2302,49 грн. Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором позики та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином через засоби масової інформації. Дослідивши та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобовязанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів вбачається, що 06.06.2014 року між Державним підприємством «Донецький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в особі в.о. генерального директора [PERSON] та заступника начальника відділу стандартизації, оцінки відповідності продукції і послуг, технічного нагляду та реєстрації технічних умов [PERSON] було укладено договір позики за № 2 (а.с.6). Відповідно до умов договору позики Позикодавець надав Позичальнику безвідсоткову позику у сумі 50000,00 грн., строком до 07 липня 2016 року, а Позичальник зобовязалась повернути визначену суму в обумовлений цим договором строк і використати кошти на споживчі цілі. Зазначені кошти [PERSON] отримала, що підтверджується копією акту передання-приймання від 06.06.2014 року (а.с.7). Цей акт є невідємною частиною договору позики № 2 від 06.06.2014 року. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідно до ст.629 ЦК України. Відповідно до змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений (строк) термін його виконання, відповідно закону, договору. Як вбачається з копії наказу № 117-к від 31.03.2015 року (а.с.9) [PERSON] було звільнено 01.04.2015 року за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП). Умовами договору позики передбачено, що у випадку звільнення Позичальника з роботи, він зобовязаний внести всю суму заборгованості в касу Позикодавця до фактичного моменту його звільнення. Проте, відповідач належним чином не виконала зобовязання та не повернула позику у повному обсязі у визначений договором строк. Таким чином з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 45999,34 грн. Крім того відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже відповідно до розрахунків позивача (а.с.4-5) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати у розмірі 15041,78 грн. та 3 % річних у розмірі 2302,49 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у розмірі 63343,61 грн., який складається з: - сума боргу за договором позики 45999,34 грн. - інфляційні втрати 15041,78 грн., - 3 % річних від простроченої суми 2302,49 грн. Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, публікацію у газеті «Донеччина» було сплачено позивачем та документально підтверджено. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено судові витрати у розмірі 1378 грн., понесені позивачем при подачі позовної заяви і які підтверджуються платіжним дорученням (а.с.3).

Outcome: approved