Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

12 травня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2008 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з чоловіком не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя, небажання йти на компроміси, нехтування сімейними цінностями. Позивач переконана, що примирення з чоловіком неможливе, а подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. В зв`язку з цим, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Голопристанського районного управління юстиції Херсонської області, 21 листопада 2008 р., актовий запис №150 та залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та наполягала на їхньому задоволенні. Пояснила, що з травня цього року з відповідачем спільно не проживає та не підтримує шлюбні відносини. [PERSON] в судовому засіданні просив суд надати строк для примирення, оскільки вважав можливим зберегти сім`ю, тим самим фактично засвідчивши свою незгоду на розірвання шлюбу. З приводу заявленого відповідачем клопотання позивач вказала, що не вбачає необхідності в наданні строку для примирення, оскільки таке примирення повністю нею виключається через поведінку чоловіка, зокрема застосування ним психологічного насильства з приводу якого вона була змушена звертатися до органів поліції. Так як подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, [PERSON] має твердий намір припинити шлюбні відносини з чоловіком. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 листопада 2008 року, актовий запис №150. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Питання щодо визначення місця проживання дітей, способу та розміру їхнього утримання, а також поділу майна подружжя сторонами не порушується. Відповідно до статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, взаємним побутом на теперішній час не пов`язані. Характер відносин, які склалися між ними, свідчать про повний розпад сім`ї, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки вона не бажає підтримувати шлюбні відносини з чоловіком та знайти спільну мову в сімейних питаннях. В зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. З приводу заявленого відповідачем клопотання, суд зазначає, що згідно зі статтею 111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В постанові від 26 листопада 2018 року по справі № 761/33261/16-ц Верховний Суд вказав на неможливість суду примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Відтак, враховуючи категоричне заперечення позивача проти подальшого збереження шлюбу та наполяганні на його скорішому розірванні, наявність необхідності в наданні строку для примирення сторін не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: approved