Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

14.06.2021 року [PERSON] звернувся у Ківерцівський районний суд Волинської області із позовною заявою до відповідача про зміну виду стягнення та зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що він і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2011 року по 26.12.2013 року і від спільного подружнього життя [INFO] народився син [PERSON] , на утримання якого, згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 30.11.2017 року, позивач сплачує аліменти в розмірі ј частини від його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На даний час його матеріальне становище погіршилося, оскільки він звільнився з роботи і ніде не працює, допомогу по безробіттю оформити не може, проживає з матір`ю, яка постійно хворіє та є інвалідом. Усі його з матір`ю доходи йдуть на лікування та сплату комунальних послуг, тому просить зменшити розмір аліментів і стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.06.2021 року, на підставі статтей 27, 28, 31 ЦПК України, цивільна справа за позовом [PERSON] передана за підсудністю до Рожищенського районного суду Волинської області і надійшла у Рожищенський районний суд Волинської області 12.07.2021 року. 22.07.2021 року на запит суду від 13.07.2021 року (ас 32) надійшла інформація про місце реєстрації відповідача, оскільки дана інформація впливає на визначення територіальної підсудності у даній категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 22.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 12.08.2021 року, в якому оголошено перерву до 13.09.2021 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі і судове засідання призначено на 04.10.2021 року. Позивач у судове засідання 04.10.2021 року не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою (ас 67). Проте, 16.09.2021 року подав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, свої позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (ас 68). Відповідач у судове засідання 04.10.2021 року не з`явилася з невідомих суду причин, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання копії ухвали суду від 13.09.2021 року (ас 66). 16.08.2021 року відповідач подала суду Відзив на позовну заяву (ас 45-47), у якому позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити і суду пояснила, що розмір аліментів, що стягується з позивача, згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 30.11.2017 року, встановлений на рівні ј частки заробітку (доходу) не є завищеним та відповідає розміру діючого законодавства. А твердження позивача щодо утримання матері-пенсіонерки не відповідає дійсності, оскільки позивач і його мати є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , проте позивач фактично проживає в [ADDRESS] , а його мати проживає у дочки в селі Лище Луцького району. Крім того довідка про те, що матір позивача перехворіла «Ковідом» не є підтвердженням того, що остання потребує лікування та стороннього догляду. 28.08.2021 року позивач подав суду Відповідь на Відзив на позовну заяву (ас 53-55), у якому заперечив твердження відповідача у Відзиві на позовну заяву за їх необгрунтованістю і безпідставністю. Просив позов задовольнити. Суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутності сторін, на підставі частини 1 статті 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2011 року по 26.12.2013 року, і від спільного подружнього життя [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з відповідачем, перебуває на її вихованні та утриманні, а позивач сплачує аліменти в розмірі ј частини від його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Дані обставини підтверджуються рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 30.11.2017 року (ас 19-20), довідкою з Ківерцівського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області №197/174-23 від 12.08.2021 року (ас 48). У судовому засіданні встановлено, що позивач ніде не працює, і був 15.10.2020 року звільнений з останнього місця роботи за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] від 01.03.2016 року (ас 11-13). Згідно Довідки №145 від 04.02.2021 року, виданої Острожецькою сільською радою, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і до складу сім`ї (зареєстрованих) входить також [PERSON] , мати, яка є пенсіонеркою. Дані обставини підтверджуються копією довідки (ас 14), копіями паспортів (ас 7-8, 15), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (ас 10), копією пенсійного посвідчення (ас 17). У судовому засіданні встановлено, що з 07.12.2020 року по 18.12.2020 року [PERSON] хворіла і перебувала на лікуванні в КП ЛМКЛ. Дана обставина підтверджується випискою №17191 діагностичного відділення КП ЛМКЛ (ас 18). У судовому засіданні встановлено, що з липня місяця 2021 року відповідач отримує від позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1 500 гривень, що підтверджується довідкою № 197/174-23 від 12.08.2021 року, виданої Ківерцівським відділом ДВС у Луцькому районі Волинської області (ас 48). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини, які регулюються главою 15 розділу ІІІ Сімейного Кодексу України. Вирішуючи питання про зміну розміру та способу стягнення аліментів, які зобов`язаний сплачувати позивач на користь відповідача, суд виходить з таких мотивів та положень закону. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно частини 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно позовної заяви, на час звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення аліментів у частці від доходу (заробітку) [PERSON] , останній мав постійне місце роботу і постійний заробіток, а після звільнення з роботи він вбачає суттєву зміну (у сторону погіршення) свого матеріального стану, як платника аліментів. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, встановленими у судовому засіданні, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб сплати і розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Як встановлено з матеріалів справи, як на підставу для зміни розміру та способу стягуваних аліментів позивач вказує, що з часу присудження аліментів його матеріальний стан значно погіршився у зв`язку зі звільненням з роботи і погіршенням стану здоров`я його матері, яку він матеріально підтримує. При цьому, позивач є працездатною і здоровою особою. Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо неможливості працювати у зв`язку із захворюванням його мами, на його утримані немає інших неповнолітніх чи малолітній дітей, непрацездатної дружини. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, згідно частин 1, 2 статті 77 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд доходить висновку, що зміна виду стягнення та зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач не працює, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем - сина [PERSON] [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] про зміну виду стягнення та зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а його непрацевлаштованість і наявність матері пенсійного віку, також не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, суд вважає, що розмір аліментів - 1 500 грн, які сплачує позивач, не є надмірним, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed