Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

14.11.2018р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с. № 2-4). В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що має спільну з відповідачем дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріально не утримує в достатньому обсязі. Враховуючи викладене, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.11.2018р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с. № 16). В наданій суду 12.02.2019р. заяві позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутності і без фіксування судового процесу технічними засобами, з винесення по справі рішення чуду на загальних засадах цивільного судочинства (а.с.№51). Відповідач [PERSON] в судове засідання 12.02.2019р. не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чиним, про причини неявки суду не повідомив, заперечень суду на позов ні на 21.01.2019р., ні на 12.02.2019р. суду не надав (а.с. № 44). За таких обставин, враховуючи письмову заяву позивачки від 12.02.2019р., суд розглянув цивільну справу по суті 12.02.2019р. відповідно до положень ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності сторін та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного розгляду справи немає, оскільки відсутня сукупність підстав, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України. Так позивачка в заяві до суду від 12.02.2019р. не надала згоди на заочний розгляд справи (а.с. №51), оскільки відповідач був повідомлений про розгляд справи 12.02.2019р. в суді особисто під розпис 21.01.2019р. (а.с. № 44). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 24.10.2013р. Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. № 5). Малолітній син мешкає зі своєю матір'ю [PERSON] (а.с. № 30) та знаходиться на її утриманні. 04.02.2019р. судом отримано відповідь ДФС на ухвалу суду про витребування доказів від 18.12.2018р. в якій надано відомості про розмір доходів, який отримав [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]) як фізична особа-підприємець та за іншими місцями роботи за 2017р.-2018р. (а.с. № 46-47). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач є працездатним, не заперечує проти сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі, не має на утриманні інших дітей та осіб, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.11.2018р. до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.). При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019р.» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019р. - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: approved