Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

13 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 лютого 2014 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] 14 квітня 2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області їх шлюб було розірвано, від шлюбу дітей не мають. Згодом вона виїхала до Російської Федерації, де 26 червня 2015 року уклала шлюб з [PERSON] У 2016 році вона зі своїм чоловіком [PERSON] переїхали в України з метою постійного проживання та отримання нею українського громадянства. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У звязку викладеними обєктивними обставинами вона потрапила в незвичайну ситуацію, оскільки її перший шлюб було розірвано на території, що у відповідності до українського законодавства є непідконтрольною територією і відповідно факт її розлучення з [PERSON] не визнається на контрольованій території України. Але на території Російської Федерації, факт її розлучення в м.Горлівка вважається таким, що має юридичні наслідки, а саме те, що її перший шлюб розірвано. Коли вони з [PERSON] переїхали на територію України, то відчули певні складнощі при оформленні статусу та реєстрації народження дитини, у звязку з чим, вона вирішила звернутися до суду за місцем своєї реєстрації як особи-переселенця для того щоб фактично відтворити юридичну логіку фактів розлучення та шлюбу. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, позов задовольнити (а.с.24, 29). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Курєр» №208 (5828) від 05 листопада 2016 року) (а.с. 45-46) в судове засідання не зявився. 25 жовтня 2016 року та 07 листопада 2016 року до суду надходили заяви про розгляд справи за його відсутності, проте, суд не може прийняти їх до уваги, оскільки в одній з заяв зазначено у якості відправника позивача [PERSON] (а.с.42), інша аналогічна заява відправлена з Донецької області, м.Покровськ, мікрорайон Шахтарський[ADDRESS] (а.с.51), що відповідно до заяви позивача від 21 липня 2016 року є фактичною адресою її мешкання (а.с.31). Вказане ставить під сумнів власноручне написання зазначених заяв відповідачем. Відповідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 ЦПК України, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. За змістом ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 22 лютого 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 108, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО №346909 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НО №266713, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 14 квітня 2015 року, актовий запис №12 (а.с.9). До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року. Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Як вбачається зі змісту наказу Мінюсту від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Вищевикладене дає суду підстави вважати, що розірвання шлюбу 14 квітня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області між [PERSON] та [PERSON] мало місце на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у звязку з чим, вказане свідоцтво серії І-НО №266713 не має жодної юридичної сили в державі України та не створює правових наслідків. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, датою розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] є день набрання чинності дійсним рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії І-ЖТ №710157, виданого Управлінням РАЦС адміністрації Центрального округу Курска, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26 червня 2015 року, про що зроблено актовий запис №569 (а.с.10). Згідно до свідоцтва про народження серії І-НО №705761, виданого Відділом ДРАЦС по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, 23 березня 2016 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що зроблено актовий запис №181 (а.с.11). Відповідно до довідки від 01 липня 2016 року про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]; фактичне місце проживання/перебування: Донецька область, м.Красноармійськ-7, мікрорайон Шахтарський, буд.26, корпус Г, кв.111 (а.с.31 зв.б.). Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved