Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

13.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклав шлюб з відповідачкою 24.10.1999 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалося, в результаті чого з 2017 року шлюбні стосунки остаточно припинені; спільне господарство ними не ведеться. Відповідачка відмовляється добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя та примирення між ними неможливе. Ухвалою суду від 13.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 26.12.2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність і задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання вдруге не з`явилася, хоча відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України була своєчасно та належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке наявне в матеріалах справи. Відзиву на позовну заяву або заперечень проти позову відповідачка суду не надала, причини неявки суду не повідомила; клопотань і доказів не надала. Ухвалою суду від 29.01.2020 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24.10.1999 року виконавчим комітетом Степківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 17. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. На розірвання шлюбу в органах РАЦСу відповідачка не погоджується. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому відповідачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище « [PERSON] », оскільки заяви про зміну прізвища нею не подано. Позивачем про відшкодування судового збору не заявлено.

Outcome: approved