Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

15.01.2015 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 05.07.2013 р. у розмірі 137344,68 грн. (а.с. 3-6), який за клопотанням відповідача (а.с. 215) залишений без розгляду ухвалою суду (а.с. 217). 26.03.2015 р. відповідачем подано зустрічний позов (а.с. 56-63), в якому [PERSON] просити звільнити його від відповідальності за невиконання умов договору та зобовязати ПАТ «ВТБ Банк» відстрочити зобовязання за кредитним договором №R5340040694B від 05.07.2013 р., включаючи повернення тіла кредиту та відсотків по ньому на 24 місяці, з дня винесення судом рішення у справі, посилаючись на ті обставини, що ПАТ «ВТБ Банк» - це російський комерційний банк, 60,9 % якого належить державі Російська Федерація, якою допущено факт агресії відносно України та народу України, порушення міжнародних угод, норм і принципів міжнародного права, що відповідно до ст. ст. 8, 17, 41, 65 Конституції України, ст. ст. 319, 613, 617 ЦК України надає йому право призупинити виконання зобовязань; що виникли надзвичайні, невідворотні обставини, які не могли бути передбачені при укладенні кредитного договору в 2013 р. (в т.ч. війна, погіршення економічних показників розвитку України). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав клопотання про розгляд справи у межах зустрічного позову у його відсутності. Представник відповідача за зустрічним позовом до суду неодноразово не зявився, надіславши письмові заперечення (а.с. 142-143), із яких слідує, що договір є обовязковим для виконання сторонами, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду, може бути вирішено питання про відстрочку його виконання в порядку, визначеному ст. 373 ЦПК України. Представник третьої особи Одеської регіональної торгово-промислової палати до суду не зявився, надавши письмові пояснення (а.с. 121-122), із яких вбачається, що не є компетенцією Одеської регіональної торгово-промислової палати встановлювати причинно-наслідковий зв'язок між обставинами, що склались у звязку із військовою агресією Росії по відношенню до України з 01.02.2014 р. та які діють по цей час та неможливістю виконувати з боку [PERSON] зобовязання за кредитним договором. Представник третьої особи Національного банку України до суду зявився, надавши письмові пояснення з клопотанням про розгляд справи у його відсутності (а.с. 176-177). Відповідно до цих пояснень відносини, повязані з укладанням та виконанням кредитного договору, здійснюються виключно на договірних умовах, і не відносяться до компетенції і повноважень Національного банку України. Судом винесена ухвала про розгляд зустрічного позову у відсутності нез?явившихся учасників судового розгляду. Між сторонами був укладений кредитний договір №R5340040694B від 05.07.2013 р., згідно якому банк надав позичальнику [PERSON] кредит в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі, Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», у розмірі 99000 грн. строком повернення до 05.07.2018 р. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22 %. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Із ст.ст. 617, 625 ЦК України слідує, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Докази на а.с. 23-27, 33, 34 свідчать про наявність заборгованості [PERSON] Цю обставину визнав і позичальник. Правовідносини сторін урегульовані ст.ст. 1048, 1050 ЦК України і вищезазначеним договором. Згідно п.6.13 кредитного договору (а.с. 9) усі ризики, повязані з істотною зміною обставин, за яких позичальник виходив при укладенні цього договору, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни, розірвання цього договору або невиконання позичальником зобовязань за цим договором. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню. При цьому, суд бере до уваги і те, що зміна або розірвання договору згідно ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановленого договором або законом, що вирішення у судовому порядку питання про відстрочку можливе після винесення рішення про стягнення заборгованості у порядку, встановленому ст. 373 ЦК України.

Outcome: dismissed