Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись в позовній заяві, що з 15 червня 1993 року знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Зугреської міської ради м. Харцизька Донецької області. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] Костянтиновача, [INFO]. Майна, яке підлягає розподілу, не мають. З відповідачем спільне життя не склалось, з причини непорозуміння в сімї, не зійшлися характерами, не підтримують подружніх відносин. Примирення не можливе. Позивач в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] Сторони в судове засідання не зявилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить розірвати шлюб. Відповідачем до суду надано письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнає, просить дати можливість зберегти сімю. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] знаходяться у шлюбі з 15 червня 1993 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Зугреської міської ради м. Харцизька Донецької області. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] Костянтиновача, [INFO]. Спір між подружжям про розподіл майна, відсутній. Також відсутній спір про місце мешкання та виховання дитини. Відповідно до ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2015 року, сторонам було надано строк для примирення 3 (три) місяці, але результатів вказаний термін не дав. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, строк не вказаний в матеріалах справи, але відповідно до місця мешкання сторін вбачається, що з кінця 2014 року не ведуть спільного господарства, не мають загального бюджету, проживають окремо, і як видно з письмових пояснень, знаходяться в неприязних стосунках. Твердження відповідачки про те, що вони з позивачем можуть примиритися, належного підтвердження у матеріалах справи та в судовому засіданні не знайшло, оскільки позивач категорично відмовляється відновлювати подружні відносини, пояснюючи це тим, що примирення з відповідачем неможливо, шлюб носить формальний характер. Таким чином, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Проголошена ст.51 Конституції України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд зясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом зясовано, що сімя існує формально, майновий спір відсутній, також відсутні питання щодо виховання та утримання дитини. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved