Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

12 листопада 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] «Авто Просто» було укладено договір № 721319, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему [PERSON]. Договір укладається шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1 і додатку № 2, які є невідємною частиною договору. Терміни, що використовуються в договорі та системі [PERSON], визначаються у договорі. Предметом оскаржуваного договору є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так» та базується на створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів. 12 листопада 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення, предметом якого є зобовязання сплатити повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 7\~614,00 грн. за рахунок довірителя. Позивач передбачені ним фінансові вимоги виконав сплатив вищевказану суму. Відповідно до додатку № 1 до договору метою його укладення було отримання автомобіля ZAZ Lanos вартістю 211\~500 грн. 00 коп. Перед укладенням оскаржуваного договору [PERSON] ознайомлювався із його змістом. Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики [PERSON] «Авто Просто». Він отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Умови договору № 721319 від 12.11.2016 р. є несправедливими по відношенню до нього, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду [PERSON] Вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує його права як споживача послуг і як громадянина України, договір не відповідає внутрішній волі на момент укладення та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, в тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки у часі одержання товару кожним із них, оскільки у кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору. Тому, [PERSON] просить визнати недійсним з моменту укладення договір № 721319 від 12 листопада 2016 р., укладений між ним і [PERSON] «АВТО ПРОСТО»; стягнути з [PERSON] «АВТО ПРОСТО» на його користь грошові кошти у розмірі 64\~396,00 грн.; визнати недійсним з моменту укладення договір № 721319 від 12 листопада 2016 р., укладений між ним і [PERSON] «АТ СЕРВІС»; стягнути з [PERSON] «АТ СЕРВІС» на його користь грошові кошти у розмірі 7 614,00 грн.; судовий збір у повному обсязі стягнути з відповідача у дохід держави. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позов, з підстав, викладених у заяві. Додатково пояснив, що він дійсно уклав вказаний договір 12.11.2016 р., але вважає, що був введений в оману спеціалістом [PERSON] «АВТО ПРОСТО» [PERSON], оскільки вона обіцяла, що він отримає автомобіль у грудні 2016 року. Дійсно підписував договір і всі документи до нього, був ознайомлений з умовами договору та придбання автомобіля, графіком внесення платежів, знав номер групи - № 1257 та свій порядковий номер «№ 36», знав свій пароль, логін і застосовуючи його, користуючись комп»ютером, входив до електронної бази та продивлявся всю цікаву йому інформацію з моменту укладення договору вносив щомісячні внески по грудень 2017 р. і за весь період вніс [PERSON] «АВТО ПРОСТО» грошові кошти у сумі 64\~396 грн. 00 коп. і на користь АТ «Сервіс» по договору 7\~614 грн. 00 коп. Вважає договір не зрозумілим, таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману, а з письмовою заявою про його розірвання не звертався, спілкувався тільки з менеджером, яка йому обіцяла, що він отримає автомобіль. [PERSON] визнати недійсним з моменту укладення договір № 721319 від 12 листопада 2016 р., укладений між ним і [PERSON] «АВТО ПРОСТО»; стягнути з [PERSON] «АВТО ПРОСТО» на його користь грошові кошти у розмірі 64\~396,00 грн.; визнати недійсним з моменту укладення договір № 721319 від 12 листопада 2016 р., укладений між ним і [PERSON] «АТ СЕРВІС»; стягнути з [PERSON] «АТ СЕРВІС» на його користь грошові кошти у розмірі 7 614,00 грн.; судовий збір у повному обсязі стягнути з відповідача у дохід держави. Представник [PERSON] «Авто Просто» у письмовому відзиві на позовну заяву просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що у момент підписання договору позивач отримав один примірник договору, в якому викладені всі його умови, права, обов»язки сторін, опис послуг, що надаються, механізм надання права на отримання автомобіля, відповідальність сторін та інше. Вважають, що договором не порушені права [PERSON], оскільки, у ньому виписані як права та обов»язки позивача, так і відповідача, строк дії договору, предмет договору, надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об»єднаних періодичних платежів учасників групи через систему [PERSON] і умови розірвання договору. Діяльність [PERSON] «Авто Просто» ліцензована та здійснюється з дотриманням усіх нормативно-правових актів, тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Представник [PERSON] «АТ Сервіс» у судове засідання не з»явився, хоча про час і дату слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки, які є у матеріалах справи. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту майнових прав та інтересів позивача, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача [PERSON] «АТ Сервіс» у заочному порядку згідно ст.ст. 130, 223, 280 ЦПК України з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів. Суд, вислухавши позивача,дослідивши вимоги позовної заяви та відзив на неї, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 12.11.2016 р. [PERSON] та [PERSON] «Авто Просто» укладено угоду (а/с 25-29) предметом якої є надання учаснику програми «Авто Так» фінансових послуг, спрямованих на придбання автомобіля у групах. Договір укладається шляхом його підписання сторонами Договору та підписання Додатку № 1, який є невід»ємною частиною договору. Згідно з додатком № 1 до зазначеної угоди [PERSON] отримав права на придбання автомобіля ЗАЗ Lanos, вартістю 211\~500,00 гривень. Статтею 2 Угоди передбачено зобовязання відповідача щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми «АвтоТак», здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику (а.с. 25). Відповідно до ст. 4 Угоди учасник зобовязується виконувати зобовязання, передбачені Угодою, в порядку та строки, визначені Угодою; в ст. 15 визначено, що Угода діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань, передбачених Угодою. На виконання умов Угоди [PERSON] на час виникнення спору сплачено 64\~396 грн. 00 коп. Крім того, [PERSON] 12.11.2016 р. підписав договір доручення № 721319 з [PERSON] «АТ Сервіс», відповідно до якого ним було укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групах через систему [PERSON], за яким сплатив послуги [PERSON] «Авто Просто» винагороду в сумі 7614,00 грн. за послуги [PERSON] «Авто Просто», повязані з включенням договору про адміністрування до системи [PERSON] і формування групи. Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля щомісяця періодичними платежами із щомісячною винагородою, таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач сплачує кожного місяця частину ціни за товар - автомобіль. Отже, за системою придбання автомобілів у групах «Авто Так» кожний з учасників, який належним чином виконує зобовязання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.2 Угоди). Як вбачається з матеріалів справи (а/с 50) 19.01.2012 р. [PERSON] «Авто Просто» було зареєстровано як фінансову установу з адміністрування фінансових коштів, що підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до п. 5 ч. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. На підставі цього Закону Нацкомфінпослуг затвердила ліцензійні умови, якими закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно п. 1.2 ч. 1 ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до договору системи «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг [PERSON] з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи порядковий номер його у групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється у порядку, передбаченому Угодою (а/с 25). На виконання ліцензійних умов 15.01.2013 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013 року, тобто державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг, тому підприємницька діяльність товариства є легітимною (а/с 50-51). Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, в тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки у часі одержання товару кожним із них, оскільки у кінцевому підсумку товар одержать всі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору. За умовами спірного договору [PERSON] «Авто Просто» надає послуги, направлені на придбання автомобіля учасниками, зокрема, формує групи учасників, організовує та проводить у групах розподіл автомобілів, придбає автомобілі, а також надає інші послуги, передбачені договором і гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобовязань, передбачених договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає у себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку «пірамідальних схем», коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, ЗУ «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності «пірамідальної схеми». При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність субєкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обовязкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак, а їх відсутність виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Отже, суд вважає, що укладений договір у рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням і розвитком пірамідальних схем у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки [PERSON] «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угоди з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Таким чином, відсутні підстави вважати, що розподілення автомобілів проходить за пірамідальною схемою, а отже, відсутні підстави для застосування положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає також безпідставними твердження позивача про те, що договір він уклав під впливом обману. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення Угоди [PERSON] отримав примірник Договору та додатки до нього, які містять опис послуг [PERSON] «АВТО ПРОСТО». Також, у договорі окремим абзацом і підписом [PERSON] заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника [PERSON], проінформований про всі можливі витрати у звязку із укладенням договору, уважно прочитав і зрозумів договір і додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обовязки за договором, підтверджує здатність набувати прав і обовязків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Учасник підтверджує та засвідчує, що інформація, зазначена у частині 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана товариством. Учасник своїм підписом засвідчує, що фінансова послуга, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без навязування з боку товариства, що свідчить про повне ознайомлення та розуміння умов Договору та спростовує посилання позивача на той факт, що він мало що зрозумів з Договору, ознайомившись з ним Учасник заявляє, що отримав по одному примірнику договору та додатків до нього. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що він до підписання договору спілкувався з представником [PERSON] «Авто Просто», яка проінформувала його про умови договору. Особисто підписав договір та інші документи (договір доручення від 12.11.2016 р., Додаток № 1 до договору а/с 21-30) отримав один примірник Договору, в ході виконання договору цікавився декілька разів у представника [PERSON] «Авто Просто» про хід виконання договору, знав про механізм отримання автомобіля та строки дії договору, які указані в ст. 5 розд. І Договору. На протязі року вносив періодичні платежі, мав можливість розірвати угоду за власним бажанням, про що повідомити [PERSON] «Авто Просто» у письмовій формі, але цього не зробив. Крім того, марка автомобіля ЗАЗ Lanos вказана у Додатку № 1 до Договору про адміністрування (а/с 23). Суд також не може погодитись з посиланням позивача на те, що умови договору є несправедливими. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду споживача. З положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обовязків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Ознайомившись із договором та іншими письмовими доказами суд вважає, що оспорювані умови угоди та додатків до неї не призводять до дисбалансу договірних прав і обовязків сторін, відповідають умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи групи «Авто Просто», а тому не є несправедливими у розумінні положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 81 ПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, у звязку з його недоведеністю, оскільки доводи позивача щодо несправедливості умов договору, введення позивача в оману не знайшли свого підтвердження. Із матеріалів справи не вбачається наявності в оспорюваному договорі умов, що є несправедливими щодо позивача та не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької діяльності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed