Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

13 жовтня 2017 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Дружківського дитячого будинку-інтернату в інтересах малолітньої дитини- [PERSON] до [PERSON], третя особа- орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Із позову вбачається, що відповідачка [PERSON] на момент народження дитини, [PERSON], [INFO] у шлюбі не перебувала. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані зі слів матері. 14.12.2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За станом здоров'я малолітня дитина- [PERSON] потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг, у зв'язку з чим згідно із заявою матері, [PERSON] була написана заява на прийняття доньки, [PERSON] на утримання в дитячий будинок-інтернат. На підставі зазначеної заяви, наказом директора Дружківського дитячого будинку-інтернату від 20.08.2010 року № 12, малолітню дитину було зараховано на постійне місце проживання до будинку-інтернату. Таким чином, з 20.08.2010 року і по теперішній час дівчина перебуває у зазначеному закладі. На момент влаштування дитини до державного закладу її мати, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Інформацію про зміну її місця проживання до будинку-інтернату не надходила. З 2014 року мати, [PERSON] жодного разу не відвідувала, з нею не листувалась, не телефонувала, не цікавилась її станом здоров'я, ніякої участі у вихованні та утриманні дівчини не приймала, долею дитини не цікавилася. 28.09.2017 року адміністрацією Дружківського дитячого будинку-інтернату складено акт про невідвідування дитини. Крім того, [PERSON], [INFO], згідно медичного висновку № 1538 від 30.08.2013 року на дитину -інваліда з дитинства, віком до 18 років, є дитиною-інвалідом та знаходиться на повному державному забезпеченні у Дружківському дитячому будинку-інтернату. Просили позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав по відношенню її малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на користь дитини в розмірі ? частки її доходів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надіслали до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Заперечення до позовної заяви суду не надала. Представник третьої особи-органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, надавши висновок, в якому зазначили про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню її малолітньої дитини- [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному , повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають опікун, піклувальник, дитячий заклад, в якому перебуває дитина. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини- [PERSON]. Батьком дитини зазначено [PERSON] на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 3). 14 грудня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки змінено на прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 6). Згідно заяви до Совєтського управління праці та соціального захисту населення від 05 липня 2010 року, [PERSON] просила прийняти свою малолітню дитину- [PERSON], [INFO] до дитячого будинку-інтернату, у зв'язку з тим, що дитина потребує стороннього догляду і обслуговування. (а.с. 8) Згідно наказу в.о. директора Дружківського дитячого будинку-інтернату, [PERSON], [INFO] зараховано до облікового складу вихованців Дружківського дитячого будинку-інтернату з 20.08.2010 року. (а.с. 9). Згідно акту про невідвідування дитини, затвердженого директором Дружківського дитячого будинку-інтернату та складеного комісією у складі: старшого вихователя [PERSON], вихователя [PERSON], соціального працівника [PERSON] про те, що у Дружківському дитячому будинку-інтернаті на повному державному забезпеченні, з 20.08.2010 року знаходиться, [PERSON], [INFO]. З 2014 року та по теперішній час мати- [PERSON], [INFO], доньку не відвідувала, з нею не листувалась, не телефонувала, ніякої участі у вихованні не приймала, її долею не цікавилась. (а.с. 11) Із довідки № 267 від 02.10.2017 року, виданої директором Дружківського дитячого будинку-інтернату вбачається, що [PERSON] дійсно є підопічною дитячого будинку-інтернату, знаходиться на повному державному забезпеченні з 20.08.2010 року і по теперішній час. (а.с. 10) Згідно медичного висновку № 1538 від 30.08.2013 року про дитину-інваліда віком до 18 років, [PERSON] має захворювання: помірна розумова відсталість. (а.с.12) Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської Краматорської міської ради, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню її малолітньої дочки [PERSON]. (а.с. 37) Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідачка [PERSON] самоусунулась від підготовки малолітньої дитини до самостійного життя, не спілкується з донькою, не створює умов для її всебічного розвитку, не проявляє інтересу до її життя, потреб, здоров'я, не надає доньці матеріальної допомоги. Відповідачка не виявляє інтересу до внутрішнього світу малолітньої доньки, не створює умов для отримання нею освіти. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунулась від виховання та утримання дитини, долею доньки, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки позивачем не надано інформації про відкриття особистого рахунку дитини, на який необхідно перераховувати аліменти, суд вважає за необхідне зобов'язати Дружківський дитячий будинок-інтернат відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, судовий збір дорівнює 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн.) Оскільки позивач Дружківський дитячий будинок-інтернат відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову про позбавлення батьківських прав, то на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1600 грн.

Outcome: approved