Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

13 липня 2021 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 20.06.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що за час спільного проживання з відповідачем їхні стосунки погіршились, причиною цьому послужили різниця на життя, різні життєві цінності, пріоритети та цілі. З 2018 року вони спільно не проживають. З урахуванням викладеного, позивач прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20.06.2010 року Чорбівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області за актовим записом № 01, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » та судові витрати покласти на неї. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року провадження по даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 15). Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак від представника позивача - адвоката Бердніченко О.П. подала до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність та позов прохає задовольнити. Відповідач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що 20 червня 2010 року Чорбівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області між [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 01 (а.с. 8). Спільних дітей сторони не мають. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони з 2018 року фактично припинили шлюбні стосунки та відновлювати їх позивач наміру не має. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, вважаю, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивача слід залишити прізвище « [PERSON] ». Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позов задоволено, то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved