Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

14.06.2016 позивач звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 22.12.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на сьогодні проживають разом із позивачем та знаходяться на його утриманні. Також на утриманні позивача знаходиться вин відповідача від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Ще в 2015 році позивач вже звертався до суду із заявою про розірвання шлюбу із відповідачем, але сподіваючись на можливість покращення стосунків та збереження сімї позивач просив суд залишити позов без розгляду. Сторони тривалий час (один рік) не підтримують подружні стосунки, відповідач проживає окремо залишивши дітей з батьком, зловживає спиртними напоями, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності та визначити місце проживання дітей разом із ним. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду також надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], а дітей залишити проживати разом із батьком. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 22.12.2011 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 22.12.2011 серії І-ТП № 087395 (а.с.7). Від даного шлюбу у сторін народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.9-11). Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач із заявленими вимогами погоджується в повному обсязі, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до положень ст.ст. 7, 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання та визначити місце проживання дітей разом із батьком. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115, 141, 160 СК України,

Outcome: approved