Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

13.05.2019 р. позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання їх спільних неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Яремчанського міського управління юстиції за актовим записом №86. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей - сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яремчанського міського суду від 18.05.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та розірвано шлюб між сторонами, відмовлено в задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу з батьком [PERSON] - за необґрунтованістю. Після розірвання шлюбу позивач разом з дітьми залишилася проживати у будинку, який фактично є їх спільною сумісною власністю з відповідачем. Позивач має намір переїхати з дітьми в м.Одеса, звідки вона родом, де і має намір проживати. Проживання дітей з позивачем відповідає їх інтересам, оскільки вона має можливість забезпечувати їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей. Сторони не дійшли згоди відносно місця проживання їх дітей, яким виповнилось 10 та 12 років, тому позивач просить задовольнити позов та визначити місце проживання їх спільних неповнолітніх дітей разом з позивачем. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні відмовити, обґрунтувавши заперечення тим, що бажає щоб і надалі сторони проживали в одному будинку з дітьми. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши думку дітей в судовому засіданні, та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 17.07.2007 року та серії [NUMBER] від 24.12.2008 року (а.с.8, 9). Рішенням Яремчанського міського суду від 18.05.2018 року (а.с.6-7), позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та розірвано шлюб між сторонами, відмовлено в задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу з батьком [PERSON] - за необґрунтованістю. Поясненнями позивача встановлено, що вона належно виконує свої материнські обов`язки, дбає про розумовий, фізичний і духовний розвиток дітей. Вказані обставини підтверджується також і актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.10), характеристиками Яремчанської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 відносно неповнолітніх синів (а.с.26, 27), листом Яремчанської ДШМ (а.с.28). Заперечення відповідача щодо визначення проживання дітей з матір`ю, яке пов`язане з подальшим проживанням дітей в одному будинку як з батьком так і з матір`ю, не може братися судом до уваги з тих міркувань, що після розірвання шлюбу між подружжям, згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач вправі визначити вільно та самостійно місце свого проживання та реєстрації. Згідно висновку виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 25.06.2019 року, долученого органом опіки та піклування виконавчого комітету Яремчанської міської ради (а.с.38-40) встановлено, що відповідно до обстежених умов проживання дітей та індивідуальних бесід з неповнолітніми, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом із матір`ю. Судом роз`яснено в судовому засіданні те, що предметом спору у даній цивільній справі не є визначення порядку спілкування та участі того з батьків, з ким не проживають діти. Разом з тим, також наголошено, що той з батьків, з ким будуть проживати діти не вправі чинити перешкоди у спілкуванні з ними та їх вихованні тому з батьків, хто проживає окремо. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. А відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, за нормами ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків, а при досягненні 10 р., також і за згодою самої дитини, при цьому якщо батьки проживають окремо, то місце проживання дитини, яка досягне 14 років буде визначатися нею самостійно. Судом була з`ясована думка обох дітей - [PERSON] (12 років) та [PERSON] (10 років) в присутності психолога та органу опіки і піклування, та враховано вислів дітей про те, що вони хочуть бути з мамою у разі якщо батьки проживатимуть окремо. Зважаючи на оцінення всіх доказів в сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі судового збору становлять 768,40 грн. (а.с.1), тому з відповідача слід стягнути на користь позивача даний розмір судового збору. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження вищевказаних обставин, позивач надала суду договір про надання правової допомоги від 10.05.2019 р., квитанцію за надані послуги адвоката від 15.07.2019 р., 15.07.2019р. на загальну суму 3000грн.та розрахунок витрат. Однак, зважаючи на те, що у розрахунку витрат представлення інтересів адвокатом в суді зазначено 1700 грн., але витрати часу у судових засіданнях у відповідності до граничних сум витрат є більшими - 1700 грн. замість 1200грн., то суд приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у меншому розмірі - 2500 грн. Тому вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, але у розмірі, визначеному судом, а не позивачем. На підставі наведеного, ст. ст. 160,161 СК України та

Outcome: approved