Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

13 січня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця. Обґрунтовано позов тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З листопада 2018 року позивач з дітьми проживають окремо від відповідача і з цього часу відповідач не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання дітей, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позов визнає частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/10 частини доходу на кожну дитину, але не менше 50% для дитини відповідного віку. При цьому, відповідач вказує, що він є військовим пенсіонером та інвалідом третьої групи, єдиним його доходом є лише пенсія у розмірі 10000 грн., інших джерел для існування в нього не має. Також, відповідач щомісячно несе витрати на оплату комунальних послуг та лікування. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/10 частини доходу на кожну дитину з підстав зазначених у відзиві. Також пояснив, що добровільно надавав кошти для утримання дітей, купував одяг і все необхідне, тобто, в достатньому обсязі їх забезпечував. Крім того, відповідач вказав, що має ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного лікування. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08 червня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 10). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 3, 4). Син сторін - [PERSON] зареєстрований за адресою реєстрації позивача, що підтверджується копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 грудня 2020 року № 6715, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 8). Син сторін - [PERSON] зареєстрований за адресою реєстрації відповідача, про що свідчить копія довідки від 22 грудня 2020 року № 646/ГШ, виданої Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігів (а. 9). Обоє синів проживають з позивачем, що підтвердив відповідач у судовому засіданні. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, а також бере до уваги положення частини другої статті 183 Сімейного кодексу України, якою визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, у зв`язку з чим вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття. Такий розмір аліментів суд вважає достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial