Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

12 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 12 серпня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони не мають неповнолітніх дітей. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного, відсутнє взаєморозуміння. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні 14 липня 2015 року позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідач заперечувала та просила надати строк на примирення. За клопотанням відповідача сторонам було надано строк на примирення на один місяць. В судовому засіданні 14 серпня 2015 року позивач наполягав на розірванні шлюбу, категорично заперечував проти примирення, пояснив, що примирення не відбулось, що продовжуються сварки, відсутнє почуття любові та поваги, сторони хоча і живуть в одній квартирі, але не мають спільного бюджету, не живуть подружнім життям, харчуються окремо, Він не виїжджає з квартири, оскільки це його власність, а відповідачку з дитиною він вигнати не може, так як йому не дозволяє совість. Позивач зазначив, що категорично заперечує проти збереження шлюбу з даною жінкою, ніхто його не може примусити цього зробити. В судовому засіданні 14 серпня 2015 року відповідач заперечувала проти розірвання шлюбу та знову просила надати строк на примирення. Пояснила, що за місяць ніби примирення почало відбуватись, вони розмовляли, а чому так позивач заявляє в судовому засіданні, вона не знає. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 серпня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського РУЮ у Сумській області, актовий запис № 58 (а.с.7). Спільних дітей сторони не мають. В судовому засіданні судом встановлено, що на час розгляду справи сторони хоча і проживають в одній квартирі, але не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сімї, бажає шлюб розірвати, на примирення категорично не згоден, обґрунтовуючи таку позицію відсутністю розуміння з боку відповідача. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобовязані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Крім того, суд вважає, що неприязні стосунки, що склались між подружжям, не сприяють нормальному психологічному клімату в сімї та утворюють напружену ситуацію, що негативно впливає на всіх членів родини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сімя сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. Судові витрати, за заявою позивача, залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved