Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

14.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПВП «Добробут СП» який обгрунтовує тим, що 29 жовтня 2002 року між редакцією газети «подліььскі вісті» та приватним виробничим підприємтсовм «добробут-СП» укладено договір за № 25 дольової участі у будівництві житла у будинку № 6/2 по вулиці курчатова в м. Хмельницькому. Відповдіно до умов укладеного договору (пункту 2.4) редакція газети «Подільські вісті» взяа на себе зобов»язання повести повне фінансування будівництва однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідач ПВП «Добробут СП» відповіждно до пункту 3.10 договору у 2014 році видало редакції довідку про повну сплату вартості означеної квартири. Згідно спільного засідання редакційної коегії та профкому газети «Подільскі вісті» № 9 від 01.03.2005 оку кавртира №25 в будинку № 6/2 надана позивачеві. Відповідно до пункту 1 договору уступки дольової усчасті відповідно до договору від 01.03.2005 року укладеного між редакцією газети та [PERSON], відступлено право вимоги позивачці. Однак ПВП «Добробут СП» від виконання умов договору щодо будівництва квартири ухилялося від будівництва квартири. Тому позивач ваажає, що укладений договір має бути розірваним, слід стягнути кошти та відшкодування шкоди, просила стягнути на її користь 46540,00грн. коштів внесених на будівництво квартири [ADDRESS], пеню в сумі 509613,00 грн. та 15 000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування вимог позивач посилалася на те, що 29.10.2002 року між Редакцією газети «Подільські вісті» та ПВП «Добробут СП» укладено договір дольової участі у будівництві квартир в будинку №6/2 по вул.Курчатова в м.Хмельницькому. Вартість будівництва була повністю оплачена замовником, проте відповідач, у визначені договором строки зобовязання не виконав. У звязку з невиконанням зобовязань за договором, позивач позбавлена можливості отримати у володіння та користування майно, вартість якого оплачена відповідачу в повному обємі, протягом більше 10 років, оскільки житло на яке вона розраховувала досі не збудовано, ці обставини негативно відобразилися на її здоровї та призвели до моральних страждань. В судовому засіданні представник позивач [PERSON], він же представник третьої особи, зокрема з врахуванням уточнених вимог наполягає на задоволенні позову. за несвоєчасне виконання зобовязання, три проценти річних в сумі 15 358,2 грн. та суму інфляційних нарахувань в розмірі 57 942,3 грн. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив в повному обємі, оскільки відповідачем не визнається договір переуступки дольової участі у будівництві квартири, Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на даний вид правовідносин, моральна шкода позивачем не доведена, і відповідно і ніякі збитки не можуть бути стягнуті. Заслухавши доводи представник позивача та заперечння представника відповдіача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 29.10.2002 року між Редакцією газети «Подільські вісті» та ПВП «Добробут СП» укладено договір дольової участі у будівництві трьох квартир в будинку № 6/2 по вул. Курчатова в м. Хмельницькому, зокрема двокімнатної квартири №25, загальною площею 61.18 кв.м. Вартість будівництва вказаної квартири складає 35522,5 гривень та була повністю оплочена дольовиком станом на 31.01.2003 року редакцією газети «Подільскі вісті», що підтверджується довідкою за №9 від 04.02.2003 року. 01.03.2005 року між [PERSON] та редакцією газети «Подільські вісті» укладено договір уступки дольової участі в будівництві житла, спірної квартири, відповідно до пункту 1 якого редакція газети «Подільскі вісті» відступила, а [PERSON] прийняла дольову участь у будівництві вказаної квартири. Свої зобов»язання по вказаному договору редакція газети «Подільскі вісті» перед ПВП «Добробут СП» щодо повної оплати вартості квартири № 25 у убдинку 6/2, що по вулиці Курчатова у м. Хмельницькому у сумі 46 540,0 грн. виконада повністю. Згідно спільного засідання редакційної коегії та профкому газети «Подільскі вісті» № 9 від 01.03.2005 року кавртира №25 в будинку № 6/2 надана позивачеві. Відповідно до п.1 ч.1 статті 512 та частини1 статті 516 ЦК України кредиор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення прав вимоги. Заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, Якщщо інше не встановлено договором або законом. Зазначений договір відступлення прав вимоги є чинним з дати його укладення, оскільки ні умовами укладеного договору, ні законом заміна кредитора в даних зобов»язаннях не заборонена. Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України для належної заміни кредитора необхідно лише письмово повідомити боржника - ПВП «Добробут-СП» про відступлення права вимоги. Повідомлення про заміну кредитора в Договорі №25 були отримані ПВП «Добробут- СП» в листах представника Редакції газети «Подільські вісті» від 06 і 23 вересня 2013 року та від 10.02.2014 року. З цих підстав, відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора- Тришпет А.Й. перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч.1 ст.626, ст.629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до довідки ПВП «Добробут-СП» від 10.03.2015 року термін будівництва будинку за адресою Курчатова, 6/2 у м. Хмельницькому з 2003 року не продовжувався. У зв'язку з невиконанням визначених договором умов, зокрема закінчення будівництва в четвертому кварталі 2003 року (п.2.6 договору), за відсутності форс-мажорних обставин, визначених п.5 договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору №25 дольової участі в будівництві, укладеного 29.10.2002 року між редакцією газети «Подільські вісті» та приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» в м. Хмельницькому, в частині дольової участі [PERSON] А,Й. в будівництві квартири [ADDRESS] та стягнення сплачених коштів у розмірі 46 540,0 грн.. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 4.1 договору №25 дольової участі у будівництві квартир від 29.10.2002 року визначено, що сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла. Ураховуючи, що в п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей Закон регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва житла для власних потреб. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Розмір пені в межах річного строку становить 509 613,0 грн. (46 540,0 грн. х 3% х 365 днів). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Представник відповідача заперечував проти позову у частині нарахування пені. Разом з цим, суд суд враховує, що розмір пені (509 513,0 грн.) значно перевищує суму сплачених по договору коштів (46 540,0 грн), тому на думку суду на підставі частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені до 70 000 грн. Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 03.09.2014р. №6-100цс14, яка відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Однак на думку суду не підлягаю до задоволення вимоги позивача щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втарт, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань. В силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Тобто порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти. Однак як встанволлено судом між сторонами виникли зобов'язання з договору про дольову участь у будівництві, за умовами якого забудовник зобов'язувався збудувати об'єкт будівництва у строк, визначений договором, і передати його замовнику, однак у порушення умов договору свої зобов'язання не виконав. Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 25.06.2014 року №6-25 цс14, яка відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Таким чином, спір між сторонами виник внаслідок невиконання відповідачем умов договору по передачі об'єкта будівництва у власність позивачки, а не внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання. Ураховуючи викладене, правовідношення, яке виникло між сторонами, не є грошовим зобов'язанням, тому до спірних правовідносин не застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України, у зв'язку із чим виключається можливість вимагати від ПВП «Добробут-СП» сплати трьох процентів річних та інфляційних витрат. Позивач просить стягнути з ПВП «Добробут-СП» кошти на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що позивач досить тривалий час сподівалася на отримання житла, весь цей період вимушена була застосовувати додаткові заходи для організації свого життя. Однак такі вимоги задоволеними бути не можуть. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституціїабо випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Позивачем не надано доказів того, що їй моральну шкоду завдано внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Тому, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди нормами Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюються. Вимоги ст.1167 Цивільного кодексу України на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджуються, оскільки регулюють питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок недоговірних (деліктних) зобов'язань. Умовами договорів, які укладені між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку недотримання строків закінчення будівництва та введення об'єктів інвестування у експлуатацію, тому підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні. Враховуючи викладене, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з ПВП «Добробут СП» на користь позивача в сумі 1409,14 грн. На підставі навелнго та

Outcome: partial