Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

12 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 05 жовтня 2001 року між нею, а саме вона діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] та відповідачкою [PERSON], яка також діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 46, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Будівельників (колишня 60 років СРСР), буд. 14. Ця угода була посвідчена Очаківською філією товарної біржи «Сангай». У теперішній час вони не можуть зареєструвати за собою право власності на зазначене нерухоме майно, оскільки нотаріус вимагає нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а зазначений вище договір вважає недійсним. Посилаючись на викладене, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу. Особи, які беруть участь у справі, до суду не зявилися. Представник позивача адвокат [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності та позивачки, в якій також зазначив, що повністю підтримують заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, через оголошення у пресі у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Представник третьої особи Очаківської філії товарної біржі «Сангай» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 05 жовтня 2001 року між [PERSON], яка діяла від свого імені і від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] та відповідачкою [PERSON], яка також діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 46, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Будівельників (колишня 60 років СРСР), буд. 14, який посвідчено Очаківською філією товарної біржи «Сангай» за № 1, що підтверджується цим письмовим договором (а. с. 5-6). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобовязання, а саме відповідачі передали у власність позивачки та її сина [PERSON] продане нерухоме майно, а останні його прийняли та сплатили відповідачам ціну цього майна, обумовлену угодою, що також підтверджується зазначеним вище договором. 05 жовтня 2001 року за позивачами на підставі вказаного договору Миколаївськім міжміським бюро технічної інвентаризації в особі його Очаківської міської філії зареєстроване право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири № 46 за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Будівельників (колишня 60 років СРСР), буд. 14, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а. с. 7). Спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не мало, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 95113176 від 21 серпня 2017 року. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. За таких обставин, позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved