Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

12 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визнати [PERSON], [INFO], та її дочку [PERSON], [INFO], особами, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, яка є дочкою позивача, та її неповнолітня дочка, яка є онукою позивача, зареєстровані в даній квартирі, але фактично після 15 січня 2012 року відповідач не з'являлася в квартирі позивача, повідомила, що вона зі своєю дочкою виїхала на постійне місце проживання до Іспанії. Неповнолітня дочка відповідача взагалі у м. Славутич не жила. Фактична реєстрація відповідача та її неповнолітньої дочки у жилому приміщенні, яке належить на праві власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні нею, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. По сьогодняшній день позивач продовжує самостійно нести витрати по утриманню свого житла, оплаті комунальних послуг, які нараховуються в тому числі на її дочку і онуку. В зв'язку з цим виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про визнання відповідача та її дочки такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою від 21 грудня 2018 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Суду пояснила, що відповідач є її дочкою, а [PERSON] -онукою. Її дочка не проживає в м.Славутичі з 2000 року, оскільки вона жила та працювала в м.Києві. Проте, до 2012 року вона приїжджала до неї в гості, а після 2012 року вона зовсім перестала приїджжати в м.Славутич. До 2018 року вони спілкувалися з відповідачем по телефону, а на даний час вона взагалі не підтримує з нею зв'язок. На даний час її дочка та онука проживають в Іспанії. Її онука за проханням дочки була зареєстрована в квартирі, хоча ніколи в ній не проживала. Реєстрація дочки та онуки створює перешкоди у здійсненні нею, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. По сьогодняшній день вона продовжує самостійно нести витрати по утриманню свого житла, оплаті комунальних послуг, які нараховуються в тому числі на її дочку і онуку У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пославшись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснив, що відповідач [PERSON] є дочкою позивача, а [PERSON] є онукою позивача. 24 березня 1998 року за згодою позивача як єдиного власника нерухомого майна у її квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON], а в подальшому після народження у неї дитини - дочки [PERSON], [INFO], з 23 листопада 2004 року була зареєстрована онука позивача. Відповідач [PERSON] певний час проживала в одній квартирі з позивачем, а її онука [PERSON] взагалі у м. Славутичі не жила. До 15 січня 2012 року відповідач інколи приїжджала до м. Славутич, а з вказаного періоду часу більше ніколи не з'являлася у квартирі позивача. Як повідомила позивачу [PERSON], вона зі своєю дочкою [PERSON] виїхали до Іспанії, але за якою адресою вони мешкають, невідомо. Поки позивач з відповідачем спілкувалися за допомогою мобільного зв'язку, відповідач пообіцяла направити на адресу позивача всі документи, необхідні для вирішення питання зняття її та онуки позивача з реєстрації по квартирі позивача у зв'язку з їх непроживанням у ній. Позивач [PERSON] отримала від відповідача ксерокопію її папорта громадянки України, а також завірені у Генеральному консульстві України в Барселоні її картку платника податків, свідоцтво про шлюб з [PERSON], свідоцтво про народження онуки [PERSON], довіренність на представнцтво її інтересів в установах та організаціях для вирішення цього питання, але оригінал свого паспорта не передала, внаслідок чого позивач так і не змогла вирішити питання зняття їх з реєстрації. З невідомих позивачу причин її дочка [PERSON] взагалі перестала спілкуватися з нею та не бажає відповідати на її дзвінки. Будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження їх права користування на час їх відсутності в них не було. Представник третьої особи пояснила, що позивачем не надано органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області та суду доказів того, що неповнолітня [PERSON] має інше місце проживання та проживає там разом зі своєю матір'ю [PERSON], тому підстав для задоволення позову в частині визнання [PERSON] особою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], немає. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи за правилами ст. ст. 128 - 130 ЦПК України була повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надала, відзив на позов не надіслала. За наявністю умов, передбачених ст. ст. 280 - 282 ЦПК України, за згодою представника позивача суд ухвалив заочне рішення у справі відповідно до ухвали суду від 31 січня 2019 року. Свідок [PERSON] суду показала, що товаришує з позивачем з 1998 року, дуже добре знає її сім'ю та дочок. Її дочки навчалися в м.Києві. З 2000 року дочка позивача [PERSON] в спірній квартирі не проживала, вона проживала в м.Києві, інколи приїжджала в гості до своєї матері. Онуку позивача [PERSON] вона взагалі ніколи не бачила. Зі слів позивача їй відомо, що її дочка [PERSON] з онукою проживають на даний час в Барселоні, оскільки позивач показувала їй фоторгафії з дочкою та онукою з Барселони. Позивач ніколи не чинила перешкоди своїй дочці та онуці у користуванні квартирою. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача та знайома з нею з 2000 року. Вона часто буває в неї двома, але її дочку [PERSON] з 2000 року не бачила. Ніколи не бачила в квартирі позивачу і її онуку [PERSON]. Позивач їй розповідала, що її дочка [PERSON] та онука проживають на даний час в Іспанії. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 1996 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВО «Чорнобильська АЕС» № 803 - пр. від 18.12.1996 року, позивачем отримано у приватну власність трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 12.03.1997 року Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації, номер в реєстровій книзі - 11/162. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05.05.2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, [PERSON] та [PERSON], відповідач у справі, зареєстрували шлюб, про що 05.05.2012 року складено відповідний актовий запис № 496. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.09.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народилась [INFO] у м. Києві, про що 03.06.2004 року складено відповідний актовий запис № 813. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON], відповідач у справі. Зазначені документи свідчать про те, що відповідач є дочкою позивача, а її дочка онукою позивача. На час розгляду справи в суді згідно довідки управління адміністративних послуг Славутицької міської ради Київської області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, крім позивача, відповідач: [PERSON], та її неповнолітня дочка [PERSON]. З долученої копії довіреності, посвідченої 30.09.2017 року консулом Генерального консульства України в Барселоні, [PERSON], відповідач у справі, уповноважила [PERSON], позивача у справі, зокрема, представляти її інтереси в центрах надання адміністративних послуг, територіальних підрозділах Державної міграційної служби України, з питань зняття іі та її малолітньї дитини [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку (виписати) за місцем проживання за адресою: [ADDRESS], а також з усіх питань, пов'язаних постановкою на реєстраційний облік/пропискою її та її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З довідки № 01-19/1521, виданої 12.12.2018 року управлінням освіти і науки Славутицької міської ради Київської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], у закладах освіти м. Славутич не навчалася і не навчається. Згідно довідки Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області від 30.11.2018 року №5430/109/1003/1/06-2018, [PERSON], [INFO], за період 2010-2018 років з будь-якими заявами про вчинення їй перепон у користуванні жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] зі сторони [PERSON] та інших осіб, що мешкають у даному приміщенні, до Славутицького ВП не зверталася. З наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області висновку, погодженого рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області № 67 від 24.01.2019 року, вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області не підтримує позовні вимоги з тих підстав, що власник спірного жилого приміщення [PERSON] не надала документів щодо тимчасового чи постійного перебування неповнолітньої [PERSON] разом із матір'ю [PERSON] за межами України, та документів, про належність іншого житла неповнолітній дитині [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 318 цього Кодексу). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно правил ч. 1 ст. 29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. За правилом ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як зазначено у ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За правилом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, в тому числі і колишній, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що член сім'ї власника житла має право на користування цим житлом, якщо проживає разом з власником. Згідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом ч. 2 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як передбачено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як повідомила в судовому засіданні позивач, відповідач до 2012 року інколи приїжджала до м. Славутич, а з вказаного періоду часу більше ніколи не появлялась в квартирі позивача, повідомила, що вона зі своєю дочкою виїхала на постійне місце проживання до Іспанії. Неповнолітня дочка відповідача взагалі у м. Славутич не жила. Фактична реєстрація відповідачів у жилому приміщенні, яке належить на праві власності позивачеві, створює перешкоди у здійсненні ним, як власником цього жилого приміщення, права користування та розпорядження своїм майном. Факт не проживання відповідача та її неповнолітньої дочки у спірному жилому приміщенні з 2012 року підтверджено показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] і актами про непроживання від 15.01.2012 року, 14.07.2015 року, 08.06.2017 року, 20.08.2018 року. Довідкою Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області від 30.11.2018 року №5430/109/1003/1/06-2018, підтверджено, що [PERSON], [INFO], за період 2010-2018 років з будь-якими заявами про вчинення їй перепон у користуванні жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] зі сторони [PERSON] та інших осіб, що мешкають у даному приміщенні, до Славутицького ВП не зверталася. Довідкою № 01-19/1521, виданою 12.12.2018 року управлінням освіти і науки Славутицької міської ради Київської області, підтверджено, що [PERSON], [INFO], у закладах освіти м. Славутич не навчалася і не навчається. Зазначені обставини свідчать про те, що житлові права неповнолітньої [PERSON] не порушені, тому що обставин, які б свідчили про те, що позивач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою відповідачу та її неповнолітній дочці, судом не встановлено. З досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає встановленим, що відповідач та її неповнолітня дочка відсутні в квартирі більше року без поважних причин, будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження їх права користування на час їх відсутності в них не було, а законом інше не визначено, що є підставою для визнання відповідача та її неповнолітньої дочки особами, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Виходячи з викладеного, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і таким, що не ґрунтується на положеннях закону, тому до уваги його не приймає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст.1-4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, від сплати якого звільнена позивач на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved