Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

14.01.2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON], за участю представника позивача - [PERSON], з позовом до відповідача державного підприємства «Артемвугілля» (в інтересах СП «Шахта ім. М.І. Калініна») (далі - ДП «Артемвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стягнення індексації моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він працював на шахті «Шахта ім. М.І. Калініна» з 22.11.1973 року по 22.05.1994 року робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею. Позивач багато років працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. Зараз [PERSON] на пенсії. Під час роботи позивача під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоров'я, а саме: 1) професійне захворювання «пневмоконіоз», за якими у 2011 році роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий акт за формою П-4 розслідування хронічного професійного захворювання, який зараз знаходиться у відповідача, у Горлівській СЕС та у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області, у позивача вказаний акт не зберігся; 2) два трудових каліцтва, за якими роботодавцем були проведені розслідування та були складені, затверджені та видані акти по формі Н-1 розслідування нещасних випадків, пов'язаних з виробництвом; вказані акти знаходяться у відповідача та у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області, у позивача вказаний акт не зберігся. Факт ушкодження здоров'я позивача при виконанні своїх трудових обов'язків підтверджується також наявними у позивача виписками і висновками з медичних установ, а саме: повідомленням про професійне захворювання; висновком № 7/299 від 07.02.2013 року Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці м. Києва та випискою з історії хвороби № 231 звідти ж; виписним епікризом № 771 з міської лікарні № 3 м. Горлівка; довідкою МСЕК серії 10 ААА № 042996 від 05.03.2012 року; довідкою МСЕК серії ДОН-04 № 079899 від 18.01.2010 року. Після проходження [PERSON] стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних умовах позивач був вперше направлений для огляду до МСЕК. Висновком МСЕК від 18.01.2010 року позивачу була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 10 % (по сукупності) у зв'язку з двома трудовими каліцтвами. Висновком МСЕК від 05.03.2012 року [PERSON] було вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 30 % у зв'язку з професійним захворюванням. А по сукупності з трудовими каліцтвами - 40 % та інвалідність 3 групи. Цими висновками МСЕК позивачу було визначено потреби у додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання щодо праці: протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних умовах та ін. Таким чином, виконуючи свої трудові обов'язки, позивач зазнав ушкодження здоров'я та цьому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у сукупності у розмірі 40 % та інвалідність 3 групи. З подібним позовом позивач звертається до відповідача вперше. Наведені вище обставини свідчать про те, що ушкодження здоров'я позивача, пов'язані з виконанням мною трудових обов'язків, спричинили, спричиняють і спричинятимуть йому моральні та фізичні страждання, обмежують можливість позивача вести активний спосіб життя, що частково встановлено вищевказаним висновком МСЕК. Заподіяння позивача моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою працездатності та розмір моральної шкоди [PERSON] пов'язує з наступними обставинами. За час праці [PERSON] на протязі багатьох років ним було отримано ушкодження здоров'я: професійне захворювання та трудові каліцтва, тому позивач постійно переносить особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом отримання даних ушкоджень. Через втрату професійної працездатності у розмірі 40 % по причині зазначених професійного захворювання та трудових каліцтв [PERSON] не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, позивач не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю, враховуючи те, що він пенсіонер. Через втрату працездатності в розмірі 40 % протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими позивача людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що вони займаються рибальством, купаються, ходять на полювання, займаються спортом, ведуть активний спосіб життя, А позивач через свої фізичні недоліки внаслідок отриманого професійного захворювання частково обмежений у спілкуванні з ними, не має змоги, як раніше вести активний відпочинок разом з ними. При цьому [PERSON] переносить моральні й психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв'язку з втратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій внаслідок отриманого ушкодження здоров'я. [PERSON] позбавлений можливості в повному обсязі виконувати роботу по господарству, під час її виконання зазнає постійний фізичний біль в легенях, погано чує, не може нормально спати. Позивач змушений постійно лікуватися, що вкрай негативно віддзеркалюється на його стані, заподіюючи йому моральну шкоду, порушує нормальні життєві зв'язки з членами родини та друзями. Позивач відчуває себе неповноцінним, постійно переживає та страждає. Через ушкодження здоров'я порушилися плани позивача на подальше життя. Позивач вважає, що відповідач може вважати пропущеним без поважних причин строк звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Позивач в заявлених вимогах посилається на п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України та зазначає, що позовна давність не поширюється на позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, та просить суд у разі посилань відповідача на пропущений позивачем строк звернення до суду поновити даний строк. [PERSON] зазначає, що на дату подання цього позову до суду позивач вже не перебуває в трудових відносинах з відповідачем, та вважає, що в цьому випадку відшкодування моральної шкоди слід стягнути з роботодавця, оскільки Законом України № 717-V від 23.02.2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», було виключено із спеціального закону правову норму, згідно з якою відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві здійснювалося Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві. У випадку позивача продовжується неправомірна бездіяльність відповідача по відмові самостійно добровільно і в повному обсязі відшкодувати заподіяну [PERSON] моральну шкоду. Позивач вважає непорушним своє законне конституційне право на рівність, невідчужуваність та непорушність своїх прав поряд з іншими громадянами України на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна йому ушкодженням здоров'я, а також вважає недопустимим звуження змісту та обсягу існуючого його права на відшкодування даної шкоди. Діючим законодавством, яке регулює зазначені правовідносини про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, розмір відшкодування моральної шкоди максимальним розміром обмежується і може бути визначений судом. Враховуючи те, що розмір заробітної плати по професії позивача набагато перевищує діючий на день подання позову розмір мінімальної заробітної плати, [PERSON] вважає, що ступінь та тривалість ушкодження його здоров'я відповідає розміру моральної шкоди, яку як позивач вважає, йому повинен відшкодувати відповідач, та становить грошову суму в розмірі 40000,00 грн. При цьому позивач враховує ступінь втрати його здоров'я та його характер, обсяг заподіяних йому страждань (фізичних, душевних та психічних), характер та тривалість, глибину заподіяної йому моральної шкоди, поганий стан його здоров'я, нерівність можливостей в порівнянні з іншими громадянами України по відновленню втрачених немайнових особистих прав. Відмову відповідача добровільно відшкодувати [PERSON] заподіяну моральну шкоду від ушкодження здоров'я при виконанні трудових обов'язків з вини роботодавця позивач вважає незаконною, оскільки він має право на дане відшкодування. Також позивач вважає, що суд одночасно з визначенням йому суми відшкодування за моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, має стягнути на користь позивача суму індексації даної шкоди, оскільки вартість життя занадто підвищилась. Посилаючись на ст. ст. 234, 268 1208 ЦК України, ст. ст. 234, 2371 КЗпП України, Закону України № 717-V від 23.02.2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року), ст. 21 Конституції України, позивач просить суд поновити йому строк, пропущений з поважних причин, для звернення до суду для вирішення цього спору, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності, стягнути з відповідача на користь позивача суму індексації відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності, та допустити негайне виконання рішення суду про стягнення всієї присудженої судом суми відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, надали суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Представник відповідача ДП «Артемвугілля» в судове засідання не з'явився, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER], позивач працював у відповідача ДП «Артемвугілля» з 22.11.1973 року по 22.05.1994 року на посадах учня електрослюсаря з механізації підземним з повним робочим днем в шахті, учня гірничого робітника очищувального забою підземним з повним робочим днем в шахті, учня кріпильника підземним з повним робочим днем в шахті, кріпильника підземним з повним робочим днем в шахті, учня прохідника підземним з повним робочим днем в шахті, прохідника підземним з повним робочим днем в шахті. 22.05.1994 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням згідно з наказом № 145к. (а. с. 9-13) Згідно з повідомленням про професійне захворювання № 4046/2 від 09.12.2011 року, 06.12.2011 року [PERSON], який працював у СП «Шахта ім. М.І. Калініна» ДП «Артемвугілля», встановлений основний діагноз - пневмоконіоз (t|t, 1|1), ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійне, встановлене вперше. Супутній діагноз - ІХС (стенокардія напруги, ІІ ф. кл., дифузний кардіосклероз), гіпертонічна хвороба ІІ ст., СН І ст. Виразкова хвороба 12-типалої кишки в стадії субремісії. Хронічний холецистит, хронічний панкреатит в стадії ремісії. Хронічний гепатит в анамнезі. Хронічний вертеброгенний лівобічний корінцевий синдром. Виробничий фактор, шкідлива речовина, найменування трудового процесу, що спричинив захворювання - пил. (а. с. 14) У відповідності до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 27.02.2013 року № 7/299, [PERSON] отримав діагноз - пневмоконіоз (t|t, 1|1), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. в фазі затухаючого загострення, ЛН-ІІ ст. Захворювання професійне, встановлене раніше. [PERSON] працював підземним електрослюсарем, прохідником. Підземний стаж роботи - 11 років. Не працює в підземних умовах - з травня 1994 року. Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (пил). (а. с. 15) Відповідно до виписки № 231 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за вих. № 757 від 27.02.2013 року, знаходився на стаціонарному лікуванні у КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» з 13.02.2013 року по 27.02.2013 року з діагнозом: пневмоконіоз (t|t, 1|1), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. в фазі затухаючого загострення, ЛН-ІІ (-другої) ст. - захворювання професійне, встановлене раніше. Супутній діагноз: ІХС (стенокардія напруги, ІІ ф. кл., дифузний кардіосклероз), гіпертонічна хвороба ІІ ст., СН І ст. Виразкова хвороба 12-типалої кишки в стадії субремісії. Хронічний холецистит, хронічний панкреатит в стадії ремісії. Хронічний вертеброгенний поперековий корінцевий синдром зліва. Хворий знаходиться під наглядом ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» з 2011 року, де йому 06.12.2011 року встановлене професійне захворювання: пневмоконіоз (t|t, 1|1), ЛН І-ІІ ст. За останній рік стан хворого погіршився, за цей час декілька разів лікувався амбулаторно та стаціонарно. Хворому протипоказана робота в умовах дії високих концентрацій пилу, фізичних навантажень, несприятливого мікроклімату. Спостереження терапевта, невролога, профпатолога за місцем проживання. Подальше спостереження ДУ «Інститут медицини праці НАМН України». (а. с. 16) У відповідності до епікризу № 771, діагноз [PERSON] - хронічне обструктивне захворювання легенів І-ІІ ст. фаза загострення, ЛН І-ІІ. Супутній діагноз: ІХС: Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією, СН 1. Пацієнт знаходився на лікуванні у ДС поліклініки № 1 міської лікарні № 3 з 19.08.2010 року по 30.08.2010 року. (а. с. 17) Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 042996, виданої Обласною МСЕК № 6 05.03.2012 року, [PERSON] встановлено безстроково третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності за сукупністю - 40 % (вперше встановлено втрату професійної працездатності - 30 %, при повторному огляді встановлено ще 5 % від 23.04.1992 року та 5 % від 27.03.1990 року). (а. с. 18) Статтею 257 ЦК України встановлено тривалість загальної позовної давності - три роки. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. В даному випадку позивач звернувся до суду саме з позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, та з огляду на вищезазначене до даної позовної вимоги позовна давність не застосовується, а тому суд вважає заявлену позивачем вимогу про поновлення строку звернення до суду необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки строк звернення до суду позивачем пропущений не був. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язана з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. (ст. 173 КЗпП України) Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 22.11.1973 року по 22.05.1994 року працював у ДП «Артемвугілля» СП «Шахта ім. М.І. Калініна» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки. Наданими медичними документами, а саме - повідомленням про професійне захворювання за вих. № 4046/2 від 09.12.2011 року (а. с. 14), медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 27.02.2013 року № 7/299 (а. с. 15), випискою № 231 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за вих. № 757 від 27.02.2013 року (а. с. 16), епікризом № 771 (а. с. 17) встановлено, що у [PERSON] є професійне захворювання - пневмоконіоз (t|t, 1|1), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. в фазі затухаючого загострення, ЛН-ІІ ст. Вперше після проходження лікування та медичного обстеження медико-соціальною експертною комісією [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 30 % - за професійне захворювання, та 05.03.2012 року медико-соціальною експертною комісією [PERSON] було встановлено втрату професійної працездатності за сукупністю в розмірі 40 % - за професійне захворювання та каліцтва. [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності. Позивачу протипоказана робота в умовах дії високих концентрацій пилу, фізичних навантажень, несприятливого клімату. Рекомендовано спостереження терапевта, невролога, профпатолога за місцем проживання. З урахуванням конституційної значущості здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець врегулював обсяг та характер відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, нещасним випадком чи професійним захворюванням і передбачив комплекс заходів, спрямованих на відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. В даному випадку моральна шкода, завдана [PERSON] ушкодженням здоров'я, полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, які випробовує позивач у зв'язку з професійним захворюванням та каліцтвом. Позивач вимушений постійно лікуватися, не може працювати на бажаних посадах, не в змозі вести активний спосіб життя, що призводить до виникнення почуття неповноцінності, позивач втратив нормальні життєві зв'язки, позбавлений бажаного доходу, має прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн. є частково обґрунтованими. Моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок ушкодження здоров'я, суд оцінює в розмірі 12000,00 грн., враховуючи при цьому ступінь втрати професійної працездатності позивача, його фізичний біль та душевні страждання, які він випробовує через отримані професійне захворювання та трудові каліцтва, а також принципи розумності, достатності та справедливості. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення індексації завданої йому ушкодженням здоров'я моральної шкоди, суд вважає дані вимоги такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Та відповідно до п. 3 Порядку, одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання не відноситься до об'єктів індексації, визначених у пункті 2 цього Порядку. В даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров'я, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності позивача, та відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому індексації не підлягає. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. З огляду на вищенаведене,

Outcome: partial