Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

13.12.2018 адвокат Стефанович Ю.М. звернувся до суду з позовом ( з урахуванням заяви, поданої в порядку ч.3 ст. 49 ЦПК України, а.с. 78-80) до відповідачів, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації - комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 26.03.2012 про передачу в спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво №2/5, про право власності на квартиру [ADDRESS] , яке видане комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 26.03.2012; скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що позивач [PERSON] з 07.12.1990 працювала швачкою у ВАТ «Дрогобицьке швейне підприємство «Зоря». В 1994 році спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Дрогобицьке швейне підприємство « Зоря» сім`ї [PERSON] в складі трьох чоловік була виділена одна кімната в гуртожитку, що по [ADDRESS] . 26.01.1995 на виконання рішення адміністрації та профспілкового комітету позивачу був виданий ордер на вищевказане приміщення і сім`я [PERSON] вселилася в нього. Після народження [PERSON] другої дитини її сім`ї було поліпшено житлові умови та надано ще одну кімнату і загальна житлова стала 41, 94 кв.м., житлова 23,43 кв.м., та був присвоєний номер квартири [NUMBER] на сьогоднішній день №88. Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 21.10.2004 №283 « Про надання квартир» [PERSON] та її сім`ї був виданий ордер на зайняття житлового приміщення, яке було надано позивачу. Ордер сім`ї [PERSON] був виданий на підставі листа адміністрації ВАТ « Дрогобицьке швейне підприємство « Зоря» та поданих списків жильців будинку [ADDRESS] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 21.12.2007 в цивільній справі №2-2117 за позовом [PERSON] та [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] до ВАТ «Дрогобицьке швейне підприємство «Зоря», [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди, позов задоволено частково: визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право користування жилим приміщенням [ADDRESS] та вселено їх у це житлове приміщення; визнано недійсним рішення міськвиконкому від 21.10.2004 №283 «Про надання квартир» в частині видачі ордеру на спірне жиле приміщення; виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2003 року народження із спірного житлового приміщення; зобов`язано ВАТ «Дрогобицьке швейне підприємство «Зоря» надати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2003 року народження приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером, що визнано недійсним. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23.10.2008 рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 21.12.2007 змінено в частині виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із спірного житлового приміщення та доповнено, що виселенню підлягає і [PERSON] , [INFO] . В частині зобов`язання ВАТ «Дрогобицьке швейне підприємство «Зоря» надати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2003 року народження приміщення, яке вони раніше займали, а у випадку неможливості надати це приміщення, інше, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером, що визнано недійсним - змінено, та зобов`язано такі дії вчинити виконавчий комітет Дрогобицької міської ради. На підставі такого було видано виконавчі листи, по яких відкрито виконавче провадження. 29.05.2009 ухвалою суду було відстрочено виконання судового рішення в частині виселення до виконання рішення в частині надання виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради приміщення. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.10.2016 скасовано ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2009, яка була підставою для зупинення виконавчих проваджень, було відновлено виконавчі провадження та зобов`язано виконати в примусовому порядку вказані виконавчі листи. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, з відповіді Комунального підприємства «Управитель «Житлово-експлуатаційного об`єднання» Дрогобицької міської ради №87, від 23.02.2018 стало відомо, що номер житлового приміщення сім`ї [ADDRESS] . З відповіді КП «Управитель «Житлово-експлуатаційного об`єднання» Дрогобицької міської ради №331 від 09.07.2018 стало відомо, що підставою для зміни нумерації квартири був ордер №151 від 25.10.2004, який на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 21.12.2007 в цивільній справі №2-2217 був визнаний недійсним. З відповіді на адвокатський запит виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області №3-32/4870, від 02.07.2018 позивачу стало відомо про те, що квартира [ADDRESS] , з якої повинні були виселені [PERSON] , на підставі розпорядження органу приватизації - комісії з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 26.03.2012 передана їм у власність. На підставі вищезазначеного розпорядження органу приватизації комісія з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради від 26.03.2012 видала Свідоцтво №2/5 про право власності на квартиру. З інформаційної довідки №128115307 від 19.06.2018 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що 25.12.2012 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрували право власності на спірну квартиру по ј за кожним. Вважає приватизацію спірною квартири відповідачами незаконною. Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради був залучений до участі у цивільній справі про виселення, а тому достовірно знав про те, що ордер на підставі якого відповідачі проживали у спірній квартирі визнаний судом недійсним, тобто втратили право на проживання в ній, рішення про виселення з квартири набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню. Прийняття органом приватизації оскаржуваного рішення про приватизацію квартири здійснено без урахування прав осіб, за якими рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області визнано право користування спірним жилим приміщенням. Також дане рішення порушує право позивача на гарантоване Конституцією України право на житло. 13.12.2019 представником позивача [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, ухвалою суду від 13.12.2018 таку заяву задоволено. 07.02.2019 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому у задоволені позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування такого вказує, що позовні вимоги базуються виключно на рішенні Дрогобицького міськрайонного суду від 21.12.2007 у справі №2-2217, зміненого в подальшому рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2008. Проте, зважаючи на резолютивні частини рішень першої та апеляційної інстанцій умовою для здійснення виселення відповідачів по справі з житлового приміщення №88 ( колишній [NUMBER] ) в будинку [ADDRESS] є надання виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради приміщення, яке вони раніше займали, а у випадку неможливості надати таке приміщення - інше, яке має відповідача за розміром і благоустроєм наданому за ордером, що визнано недійсним. Цьому у позовній заяві оцінки не надано. Також, звертає увагу, що у позовній заяві вказується про виселення осіб саме з житлового приміщення №88 ( колишній [NUMBER] ) в будинку [ADDRESS] . Однак, [PERSON] проживають у кв. [ADDRESS] , це житлове приміщення не є №88, про яке йдеться у рішеннях суду. Отже вважає, позовні вимоги безпідставними. Також, вважає, що даний позов поданий з пропуском строку позовної давності. Посилання у позовній заяві про обізнаність, що кв. [ADDRESS] передана у власність відповідачам, саме з отриманої відповіді на адвокатський запит №2-32/4870, від 02.07.2018 не є обґрунтованим, адже у позовній заяві вказано про начебто триваюче порушення права невиконання рішень судів. Крім того до позову долучено лише копію відповіді на адвокатський запит №3-32/4870 від 02.07.2018. Копія самого адвокатського запиту не долучалась, текст/зміст такого встановити неможливо. Просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. 08.02.2019 представник [PERSON] [PERSON] подав заяву в порядку ч.3 ст. 49 ЦПК України 11.02.2019 справу надіслано до Львівського апеляційного суду у зв`язку з оскарженням ухвали про відкриття провадження у справі. 22.02.2019 Львівським апеляційним судом постановлено ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху. 20.03.2019 Львівським апеляційним судом постановлено ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження. 16.04.2019 справа надійшла до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 20.02.2020 постановлено ухвалу про відмову у залишені позову без розгляду, а також ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Стефанович Ю.М. у вступному слові позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. В подальшому в судове засідання не з`явився, просив проводити таке у його відсутності. Представник відповідача виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - адвокат Коцан Р.М. позову не визнав з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] , в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Львів) Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби пояснив, що у них на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження з виконання виконавчих листів Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 2-2117 від 21.12.2007 року про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із житлового приміщення №88 (колишній [NUMBER] ) в будинку [ADDRESS] . Станом на 23.12.2020 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не виселились із житлового приміщення [ADDRESS] (колишній [NUMBER] ) в будинку [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2008 по справі № 22ц-961, яке у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління (м.Львів) на виконанні не перебуває, - зобов`язано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради надати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приміщення, яке вони раніше займали, а у випадку неможливості надати це приміщення, інше, яке має відповідати за розміром і благоустроєм, наданому за ордером, що визнано недійсним. На запити державного виконавця від 12.11.2019, 06.03.2020, 15.09.2020, 16.11.2020 про те, чи вирішено виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради питання про виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2008 по справі № 22ц-961 про надання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приміщення, яке вони раніше займали, а у випадку неможливості надати це приміщення, інше, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером, що визнано недійсним, станом на 23.12.2020 жодної відповіді не надійшло. Відповідно до положень ч.9 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо особі, яка підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає органу, який відповідно до судового рішення зобов`язаний надати боржнику інше житлове приміщення, повідомлення про строк виконання рішення про надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення. До вирішення судом заплаченого питання виконавчі дії не проводяться. Представник третьої особи - відділу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - служби у справах у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради, як органу опіки та піклування - Яким І.С. щодо вирішення спору покладається на думку суду. Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2007 у справі №2-2117/07 позов [PERSON] , [PERSON] до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, відкритого акціонерного товариства « Зоря», [PERSON] , [PERSON] , третьої особи відділу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Визнано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право користування жилим приміщенням [ADDRESS] та вселено їх у це житлове приміщення; визнано недійсним ордер №151 від 25.10.2004 на житлове приміщення №88 ( колишній [NUMBER] ) в будинку [ADDRESS] , виданий на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2003 року народження; визнано недійсним рішення міськвиконкому від 21.10.2004 №283 «Про надання квартир» в частині видачі ордеру на спірне жиле приміщення; виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2003 року народження із спірного житлового приміщення; зобов`язано ВАТ «Дрогобицьке швейне підприємство «Зоря» надати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2003 року народження приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером, що визнано недійсним. В решті позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23.10.2008 рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 21.12.2007 змінено в частині виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із спірного житлового приміщення, та доповнено, що виселенню підлягає і [PERSON] , [INFO] . В частині зобов`язання ВАТ «Дрогобицьке швейне підприємство «Зоря» надати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2003 року народження приміщення, яке вони раніше займали, а у випадку неможливості надати це приміщення інше, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером, що визнано недійсним - змінено, та зобов`язано такі дії вчинити виконавчий комітет Дрогобицької міської ради. На виконання рішень суду було видано три виконавчі листи, які пред`явлені до примусового виконання (ВП №10982954, постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2009, ВП №11316406, від 10.02.2009). Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2009 заяву начальника ВДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції задоволено - відстрочено виконання судового рішення в частині виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із житлового приміщення №88 ( колишній [NUMBER] ) в будинку [ADDRESS] до виконання рішення суду в частині надання виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Кузан О.О., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] приміщення, яке вони займали раніше, а у випадку неможливості надати це приміщення, інше, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому. На підставі такої ухвали суду 27.01.2012 державним виконавцем було зупинено виконавче провадження ВП №10983659 з приводу виселення відповідачів із спірного приміщення. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.10.2016 така ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2009 скасована. Відповідно до відповіді КП ЖЕО Дрогобицької міської ради від 23.02.2018 за №87 начальнику Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Нагорняк В.Я. повідомлено, що номер житлового приміщення ( квартири) сім`ї [PERSON] на момент відповіді на запит №09-13/10982954 від 16.02.2018 є 59 ( колишні номера 88 та 102) по [ADDRESS] ( а.с. 30). Відтак, твердження відповідачів, що квартира [ADDRESS] , яка є у їхній власності, є відмінною від квартири [ADDRESS] , з якої вони виселені, та належить на праві користуванні [PERSON] , не відповідає дійсності . Разом з тим, КП «Управитель « ЖЕО-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради надало відповідь адвокату Стефановичу Ю.М. про те, що підставою для зміни нумерації квартири був ордер виданий виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради ( а.с. 31). Згідно з ордером на житлове приміщення №151, виданим виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради 25.10.2004 [PERSON] надано право на зайняття житлового приміщення з сім`єю трьох осіб ( [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син), житловою площею 25.50 кв.м., загальною площею - 38,9 кв.м., що по [ADDRESS] . Підстава видачі ордера рішення міськвиконкому від 21.10.2004 №283 ( а.с. 32). Тобто, як судом встановлено, підставою для зміни нумерації квартири [ADDRESS] , став ордер, який визнаний судом недійсним. На адвокатський запит №191 від 20.06.2018 адвокату Стефанович Ю.М. виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради надано пакет документів, що стали підставою для приватизації кв. [ADDRESS] сім`єю [PERSON] ( заява [PERSON] про передачу у власність приміщення комунальної квартири, що вона займає разом із членами сім`ї на умовах договору найму; довідка про склад сім`ї виконкому Гірської сільської ради від 04.01.2012, довідка про склад сім`ї [PERSON] ізольованої квартири, що за адресою [ADDRESS] від 25.01.2012; довідка, видана виконкомом Ісаївської сільської ради №3/02-19, видана [PERSON] про те, що він з 1992 по 1999 роки проживав в с. Ісаїв Турківського району і участі у приватизації житла не брав; технічний паспорт на приватизовану квартиру [ADDRESS] . 26.03.2012 комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради видано свідоцтво на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м. (а.с. 42). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №128115307 від 19.06.2018 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартири [ADDRESS] , частка власності по ј. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно положень статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Водночас пунктом 4 статті 31 ЦК України гарантовано, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Окрім цього, згідно п. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Рішенням ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачі на законних підставах скористались своїм правом на приватизацію державного житлового фонду і приватизували житлове приміщення в якому проживали та з якого їх за рішенням суду потрібно було виселити з наданням іншого житла. Оскільки Дрогобицька міська рада через уповноважений на це орган приватизації - комісію з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради дозволити відповідачам - сім`ї [PERSON] приватизувати спірне житло, то суд вважає, що саме Дрогобицька міська рада повинна забезпечити житлом сім`ю [PERSON] на виконання рішення суду. Станом на 02.04.2021 Дрогобицькою міською радою не надано жодної відповіді щодо надання рівноцінного житлового приміщення сім`ї [PERSON] , що було обов`язковою підставою для їх виселення на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2008, а тому суд вважає позов [PERSON] передчасним, оскільки лише виконання рішення в частині надання іншого житла буде підставою виселення сім`ї [PERSON] . За змістом ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed