overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

13.05.2014 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що він працював у колгоспі «Перше Травня», який знаходився в с. Перше Травня Апостолівського району Дніпропетровської області. При досягненні шестидесятирічного віку він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Апостолівському районі Дніпропетровської області з питання призначення пенсії, але йому було роз'яснено, що надати пенсію не можливо, так як надані ним документи складені на ім'я [PERSON], а паспорт виданий на ім'я [PERSON]. В архівній довідці Апостолівського районного трудового архіву за № 439-442 від 16.04.2014 року за роки 1978-1979, 1981 - 1984 він вказаний як [PERSON], а у паспорті та трудовій книжці як [PERSON]. Його називали на роботі «[PERSON]» або «[PERSON]», при цьому у бухгалтерії колгоспу при нарахуванні заробітної плати використовувалося два його імені. Вважає, що це підтверджує належність наданої в Управління ПФУ в Апостолівському районі архівної довідки № 439 - 442 від 16.04.2014 року - йому, [PERSON]. Просить заяву задовольнити та встановити факт належності [PERSON], [INFO], архівної довідки комунального закладу «Апостолівський районний трудовий архів» Апостолівської ради Дніпропетровської області за № 439-442 від 16.04.2014 року, де за роки 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984 він вказаний як [PERSON]. Заявник до судового засідання не з»явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню згідно ст. ст. 234, 256, 258 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився в с. Новосеменівка Апостолівського району Дніпропетровської області [INFO]. Згідно записів у трудовій книжці на ім»я заявника він працював у колгоспі «Перше Травня» Апостолівського району з 1977 року по 1996 рік. Згідно архівної довідки від 16.04.2014 року № 439-442, виданої КЗ «Апостолівський районний трудовий архів Апостолівської районної ради» Дніпропетровської області, [PERSON] працював колгоспі «Перше Травня» з 1977 року по 1996 рік, при цьому ім'я у відомостях за 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984 роки вказано як [PERSON], за 1977, 1980, 1985-1996 роки вказано як [PERSON]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що працівниками колгоспу «Перше Травня» при оформленні відомостей нарахування заробітної плати за 1978, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984 роки при написанні імені заявника допущено помилку, тому суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

13.05.2014 року заявник звернувся із заявою до суду щодо примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу [PERSON] посилаючись на те, що на обліку в КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Шахтарська» перебуває [PERSON], [INFO]. [PERSON] має заразну форму туберкульозу. Хворий є джерелом зараження для осіб, з якими він контактує. 09.04.2014 р. хворий самостійно покинув відділення лікарні. Заявник просить суд ухвалити рішення про примусову госпіталізацію до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський протитуберкульозний диспансер м. Шахтарська» [PERSON]. Заслухавши представника заявника, з'ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено: [PERSON], [INFO] перебуває на обліку в КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Шахтарська» з діагнозом хронічна туберкульозна хвороба легенів. Згідно висновку ЛКК від 12.05.14 р. [PERSON] становить небезпеку для оточуючих як заразний хворий, потребує примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 5 липня 2001 року у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Судом встановлено, що заявником зазначені законні підстави для госпіталізації, є мотивований висновок лікарської комісії про необхідність примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

13.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом в якому просив розірвати шлюб укладений ним 03.07.2000 року з відповідачкою [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст. 110,112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2000 року, згідно свідоцтва про одруження, виданого Новохристофорівською сільською радою Новобузького району, Миколаївської області, актовий запис № 3. Спільне життя між сторонами не склалося, у зв'язку з різни поглядами на життя та взаємним непорозумінням. Сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо один від одного. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору про поділ майна на час розгляду цієї справи немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

13.05.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Кобеляцького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON], в якому просить надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації на період з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2015 року, малолітній громадянці України [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу її батька [PERSON], [INFO]. В судове засідання 03.07.2014 року, 28.07.2014 року, 26.09.2014 року та 24.10.2014 року позивач не з'являлася, вказавши в позовній заяві свою адресу с. Красноїлля Верховинського району Івано-Франківської області, натомість в судовому засіданні її інтереси представляли представники по довіреностях, посвідчених нотаріусом міста Москви [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], ними ж - представниками, від імені позивача підписані уточнені позовні вимоги, заяви та пояснення [PERSON], яка фактично знаходиться за невідомою адресою на території Російської Федерації. Ухвалою суду від 26.09.2014 року явка в судове засідання позивача [PERSON] була визнана обо'язковою, для надання особистих пояснень. В судовому засіданні 24.10.2014 року представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги позивача та просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації в період шкільних канікул, а саме з 25.10.2014 року по 10.11.2014 року, з 25.12.2014 року по 15.01.2015 року, з 23.03.2015 року по 31.03.2015 року, з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року малолітній громадянці України [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу її батька [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, та пояснив суду, що ним підготована нотаріально-посвідчена заява, якою він надає згоду [PERSON] на виїзд за межі України його доньки [PERSON], але оскільки позивачем не надана достовірна інформація про місцеперебування в м. Москва, про умови її проживання, про наявність житла та умов для перебування там його неповнолітньої доньки, а також сама [PERSON] в даний час в Україну не приїздила та особисто до нього з питання вивезення дитини за межі України не зверталася, вважає що відсутній спір про право. Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] підготував та виявив готовність передати [PERSON] нотаріально-посвідчену заяву про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітньої доньки [PERSON] у супроводі матері за умови, що його повідомлять про адресу місця перебування дитини в м. Москва, де фактично знаходиться мати дитини. Оскільки [PERSON] фактично участі в утриманні та вихованні [PERSON] не приймає, суду фактичне своє місцезнаходження не повідомляє, [PERSON] регулярно сплачує аліменти на утримання дитини, у суду відсутні підстави надавати дозвіл на виїзд за межі України без згоди батька [PERSON].

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом з проханням розірвати шлюб, укладений між ними 22 липня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №76 від 22.07.2006 року. Обґрунтовуючи тим, що вони зареєстрували шлюб 22.07.2006 року, в якому у них народилася одна дитина - [PERSON], [INFO]. Спільне сумісне життя не склалось із-зі несумісності характерів, постійних сварок, різних поглядів на життя. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент спільного господарства не ведуть та сумісне проживання припинене. Майнових спорів між ними немає. У судове засідання сторони не з'явились, подали заяви, відповідно до яких, позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, а справу слухати без його участі. Відповідач позовні вимоги визнала, просила справу слухати без її участі. Дослідивши матеріали цивільної справи, подані сторонами заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 22 липня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис №76 (а.с. 8), від шлюбу у них народилася одна дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо і згідно з поданими заявами вважають примирення неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам дитини, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 02.02.1991 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Сторони через канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх особистої участі, при цьому позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 02 лютого 1991 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

13.05.2014року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у фактичних шлюбних відносинах 2011 року, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у фактичних шлюбних відносинах з 2011року, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтва про народження (а.с.2). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших стягнень з нього не проводиться. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу їх спільній дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 31.05.2013 року в розмірі 11777 грн 28 коп., а також 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою також повідомила про свою згоду на заочний розгляд справи в разі відсутності відповідача. Відповідач про причини своєї неявки не повідомив, у зв'язку з чим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 31.05.2013 року сторони уклали договір № CNNGF405781620 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на придбання ноутбука в розмірі 9714 грн 12 коп., із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 0.12% річних від суми залишку, строком до 30.05.2014 року включно (далі по тексту - Договір). Згідно статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29.01.2014 року складає 11777 грн 28 коп., зокрема: заборгованість за кредитом - 9714 грн 12 коп., заборгованості по сплаті відсотків - 5 грн 59 коп., пеня - 1020 грн 56 коп., штраф - 1037 грн 01 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 3), правильність якого відповідачем не спростована. Зазначене є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача суми боргу в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. В заяві зазначено, що позивач з 02.03.1991 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого має неповнолітню дитину, [INFO]. На даний час дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її повному утриманні. Батько дитини працює столяром Юліївського ЦВНГК, проте матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. В зв'язку з чим прохає стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача. В судовому засіданні позивач була відсутня, проте надала заяву, згідно змісту якої позов підтримує та прохає розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судовому засіданні також був відсутнім, хоча про місце й час розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши докази, що є у справі та вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується фотокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Старомерчицькою селищною радою Валківського району Харківської області. ( а.с. 4) Відповідно до акту Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області від 12.05.2014 року, дитина - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем. ( а.с. 8) З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини від його заробітку(доходу), що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Необхідно стягти з відповідача відповідно до Закону України « Про судовий збір» витрати по справі на користь держави, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернулась з названим позовом до відповідача, зазначаючи що знаходиться з ним в шлюбі з 10 травня 2008 року, який зареєстрований у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №108. Від спільного шлюбу подружжя має сина: [PERSON], [INFO]. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь, не ведуть спільне господарство. Примирення не можливе. Позивач та відповідача в судове засідання не з'явились, просили слухати справу у їх відсутність. Позов підтримали. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач та відповідач 10 травня 2008 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №108, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10 травня 2008 року. Від спільного шлюбу подружжя має сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 жовтня 2008 року. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь, не ведуть спільне господарство. Примирення не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, що був зареєстрований 29.09.2012 року в центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавської міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1193. У позовній заяві позивач посилається на те, що 29.09.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося. Примирення і збереження сім'ї позивач вважає не можливим, тому звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги . Відповідач в судовому засіданні позов визнав . З урахуванням заяви позивача, суд вважає за можливе винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 29.09.2012 року. (а.с. 5) Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони мають спільну доньку. (а.с. 8) Згідно наданих суду відомостей, після розірвання шлюбу донька залишиться проживати з матір'ю. З позовної заяви вбачається, що збереження шлюбу і подальше спільне життя подружжя, суперечитиме інтересам позивача. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, своїх заперечень, пояснень або заяв не надав, в судове засідання не з'явився не повідомивши суд про причини неявки. Таким чином, суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 29.09.2012 року.

Outcome: approved