Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

13 листопада 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача у якому зазначили, що 10 червня 2010 року померла їх баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7.26 га, розташована в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Вони є єдиними спадкоємцями за законом, оскільки чоловік покійної [PERSON] помер 14.02.2002 року а її син, їх батько [PERSON] прийняв спадщину після її смерті, але не оформив спадкових прав. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31.03.2015 року його було оголошено померлим, та на підставі цього рішення 08.04.2015 року ними отримано свідоцтво про смерть [PERSON] Вони своєчасно звернулися до нотаріуса для оформлення спадкових прав, але отримали відмову з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати за ними в рівних частках право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] Позивачі в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивачів та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 10 червня 2010 року померла [PERSON] (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7.26 га розташовану в межах території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-МК №015728 виданого 15 листопада 2002 року на підставі розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації від 31 жовтня 2002 року № 475, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8/155 (а.с.5). З довідки виданої Мурахівською сільською радою 23 грудня 2013 року № 1228 убачається, що [PERSON] була зареєстрована по день смерті у с.Мурахівка Березнегуватського району, її чоловік [PERSON] помер 14.02.2002 року, а син [PERSON] на території сільської ради зареєстрований, але не проживає (а.с.27). З довідки завідувача Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.37). Із заяви відповідача убачається, що покійна заповіту на випадок смерті не складала (а.с.39). Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2015 року [PERSON] було оголошено померлим, а 08 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області було видане свідоцтво про його смерть (а.с.8,25-26). Позивачі є сином та донькою [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.10-11). 21 жовтня 2015 року завідувачем Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачам відмовлено в оформлені спадкових прав після смерті їх батька [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.4). Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч.1 ст.1267, ст.1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частинами 3,4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. За ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки позивачі згідно вимог цивільного законодавства вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], вони мають право на спадкування в порядку спадкової трансмісії частки належної йому спадщини після смерті [PERSON] Оскільки отримавши відмову нотаріуса позивачі відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернулися до суду за захистом порушеного права, їх позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved