Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат на навчання у вищому навчальному закладі в розмірі 44576 грн 91 коп. та сплаченої суми судового збору в розмірі 445 грн 76 коп. В обґрунтування позову послався на порушення відповідачем умов договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України за власним бажанням до закінчення трирічного терміну перебування на службі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов не визнав. Він вважає, що заявлена позивачем вимога про відшкодування витрат на навчання суперечить положенню статті 53 Конституції України, яка гарантує громадянам право на безоплатну вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Крім того, відповідач вважає укладений ним з позивачем договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України недійсним, оскільки на момент укладення йому виповнилося лише 16 років, а також піддав сумніву правильність розрахунку позивачем суми витрат на навчання з тих підстав, що починаючи з ІІ курсу він проживав за межами навчального закладу, а тому позивач фактично не здійснював на нього тих витрат, які включено до розрахунку, зокрема: витрат на харчування та оплату комунальних послуг. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. В період з 15.08.2009 року по 15.06.2013 року включно відповідач проходив навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ, який здійснював його підготовку на підставі тристороннього Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 31.08.2009 року, що укладено між позивачем як виконавцем, Управлінням МВС України в Чернігівській області як замовником, і відповідачем (далі - Договір). Після закінчення навчання відповідача було відраховано з університету та відкомандировано до Управління МВС України в Чернігівській області для подальшого проходження служби. Наказом цього Управління від 27.12.2013 року № 303 о/с відповідача звільнено зі служби у запас за власним бажанням, згідно пункту 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справі. Пунктами 2.3.6, 3 Договору встановлено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з відмовою від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Таким чином, Договір передбачає можливість відшкодування витрат на навчання, проте не вказує на чию користь вони відшкодовуються. Більш детально зазначене питання унормовано частиною сьомою статті 18 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон), яка встановлює, що особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Отже, за Законом право на відшкодування витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України належить виключно Міністерству внутрішніх справ України, а не навчальному закладу, який здійснював його підготовку. За таких обставин, даний позов пред'явлений неналежним позивачем, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Outcome: dismissed