Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

13.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом, яким просила суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до повноліття дитини; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини з його усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі заяви і до досягнення дитиною трирічного віку( а.с.1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 11.09.2015 року, від якого мають малолітню дитину-доньку [PERSON] , [INFO] , проте спільно з відповідачем не проживають. Позивач також зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач добровільно жодної матеріальної допомоги не надає, хоча працює на посаді бортпровідника в ПрАТ Міжнародні Авіалінії України та отримує достойну заробітну плату, та на її думку має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Також вважає, що має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років на рівні 1/5 частки з усіх видів заробітку відповідача. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, підтримав наданий до суду письмовий відзив( а.с.28-31). Пояснив, що і по теперішній час постійно забезпечує дитину всім необхідним: приносить продукти харчування, іграшки та інші необхідні речі, оплачує всі витрати на її лікування, консультації лікарів та здачу аналізів, а також постійно надає позивачу грошові кошти, які необхідні для утримання дитини та позивача, що підтверджується довідкою з банку. Також зазначив, що з січня 2019 року за рішенням позивача припинили спільне проживання, і він орендує в м.Борисполі житло, за оренду якого сплачує щомісячно 4500 гривень. Крім того, він є єдиним сином у непрацездатних батьків, які є пенсіонерами, яким він також надає матеріальну допомогу, тому що пенсії, яку вони отримують їм не вистачає для забезпечення найнеобхідніших потреб, сплачує їхні рахунки за спожитий природний газ. Зазначає, що дійсно працює в ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України», однак стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі поставить його в скрутне становище, оскільки після відрахування аліментів на дитину та сплати орендної плати, коштів, які залишаться з його заробітної плати, ледве вистачатиме на особисті потреби, окрім того, він надає матеріальну допомогу своїм непрацездатним батькам. Тому просив суд, позов задовольнити частково, стягнути на утримання дитини аліменти в розмірі ј частки, а в частині стягнення аліментів на утримання дружини- відмовити. Представник відповідача також просив позов задовольнити частково з наведених відповідачем підстав. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 11 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу мають малолітню дитину- доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Та обставина, що дитина сторін проживає разом з позивачем за вказаною в позовній заяві адресою зареєстрованого місця проживання позивача по [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.4 вказаної статті право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 та 2 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується сторонами, відповідач працює в ПрАТ «Міжнародні Авіалінії України» на посаді бортпровідника, а отже має постійне місце роботи та щомісячний заробіток. Сторонами визнано, що відповідач з січня 2019 року проживає окремо, та надає позивачу матеріальну допомогу, перераховуючи кошти на картковий рахунок позивача, що підтверджується випискою ПриватБанку з карткового рахунку відповідача (а.с.33а-48). При цьому, відповідач бере участь у придбанні ліків, продуктів харчування, іграшок та інших речей для дитини, що підтверджується відповідними чеками (а.с. 49-52). Згідно з Договором оренди квартири (будинку) від 09.01.2019 року, укладеного відповідачем з орендодавцем, вартість орендної плати квартири (будинку) в [ADDRESS] , яку він винаймає, становить 4500 гривень щомісячно (а.с. 33). Згідно з поясненнями відповідача, він є єдиним сином непрацездатних матері [PERSON] та батька [PERSON] , які отримують пенсію в розмірі 1497 грн., та 2929,87грн. відповідно, яким також надає матеріальну допомогу. Наведене підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , відповідними пенсійними посвідченнями та довідками Драбівського ГУ ПФУ в Черкаській області від 27.03.2019, рахунком на оплату за спожитий природний газ за лютий 2019року (а.с.53-58). Суд також враховує, що позивачем при зверненні з позовом до суду не були враховані вищевикладені обставини щодо матеріального стану відповідача. З урахуванням викладених, встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема щодо матеріального стану відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визнаному відповідачем розмірі аліментів на дитину- 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивачем будь-яких належних доказів в обґрунтування заявленого розміру аліментів на утримання дитини не надано, а визначений нею розмір аліментів - 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача є необґрунтовано завищеним. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити, оскільки за період з початку лютого 2019 по 13.03.2019, тобто з моменту звернення до суду позивачем та до досягнення дитиною 3-х років, відповідачем у добровільному порядку перераховано кошти на загальну суму 4000 гривень, які на думку, суду є достатнім забезпеченням позивача, оскільки забезпечували їй щомісячне утримання в розмірі мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, що, хоч в призначенні платежу вказано - на утримання дитини [PERSON] , сам відповідач проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4частини заробітку з часу звернення позивача з позовом до суду, не заперечував, в той час, як позов щодо стягнення аліментів на утримання дружини ним не визнається, зокрема, у зв`язку з тим, що ним надавались позивачу кошти на її утримання. . За змістом ст.191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial