Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

13 грудня 2017 року позивач по справі звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, яким просить суд визнати за нею право власності на будинок загальною площею 59,2 кв.м та господарські будівлі, розташовані за адресою: вулиця Перемоги, 13, село Олександрівка Шевченківського району Харківської області, в якому вона мешкає з 2006 року. В обґрунтування позову вказує, що в травні місяці 2006 року перебуваючи в Шевченківському районі маючи намір оселитися в сільській місцевості вона від жителів села Олександрівка Шевченківського району Харківської області, дізналася що в селі є декілька будинків, в яких ніхто не мешкає, так як власники відсутні. По вулиці Перемоги в селі Олександрівка вона побачила будинок № 13, в якому ніхто не мешкав, а подвіря його було в занедбаному стані. Дізнавшись, що в будинку немає власника у червні місяці 2006 року вона оселилася у зазначеному будинку, в якому мешкає по сьогоднішній день. У звязку з відсутністю у позивача належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на нерухоме майно вона не може повноцінно володіти та розпоряджатися будинком, внаслідок чого змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю (а.с.15) підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської області в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не надав (а.с.23). Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В травні місяці 2006 року, позивачка оселилась в сільській місцевості в селі Олександрівка Шевченківського району Харківської області, по вулиці Перемоги в будинку № 13, в якому ніхто не мешкав. З червня місяця 2006 року вона мешкає у зазначеному будинку, по даний час. За час проживання у [INFO], протягом 11 років позивач проводила ремонт в будинку, зробила благоустрій подвіря і земельної ділянки до житлового будинку. За весь час проживання у вищевказаному будинку ніхто претензій до позивача по справі не предявляв стосовно її проживання у ньому. [PERSON] довідки виконавчого комітету Петропільської сільської ради № 952 від 29.11.2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи, земельна ділянка, прилегла до житлового будинку № 13 по вулиці Перемоги в селі Олександрівка Шевченківського району не приватизована і знаходиться у комунальній власності громади Петропільської сільської ради (а.с.5). [PERSON] обстеження житла, складеного депутатом Петропільської сільської ради, а також сусідів позивачки від 10.11.2017 року, вбачається, що з 2006 року по теперішній час у будинку № 13 по вулиці Перемоги в селі Олександрівка Шевченківського району Харківської області проживає позивач по справі [PERSON], разом зі своїм співмешканцем [PERSON] (а.с.6). [PERSON] довідки КП «Шевченківське бюро технічної інвентаризації» № 27 від 03.10.2017 року, в архівних реєстраційних матеріалах підприємства станом на 31.12.2012 року за адресою: село Олександрівка, вулиця Перемоги, 13 майно не зареєстроване (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). [PERSON] положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Положеннями статей 16, 344, 396 ЦК, передбачено, що до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Зміст частини першої статті 344 ЦК передбачає, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). \~[PERSON] розяснення, в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. З довідки Петропільської сільради вбачається, що згідно запису в по господарській книзі № 6 будинок №13 в селі Олександрівка по вулиці Перемоги має особовий рахунок № 367 і в ньому проживає позивачка (а.с.4). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Представник позивача довів факт набуття права власності за набувальною давністю, законність обєкту володіння прийняття майна в експлуатацію, добросовісність володіння- без умислу причинити шкоду іншій особі,безперервність, відкритість володіння- дії особи як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок. Давність володіння безперервність володіння, проживання і користування будинком. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.Позивачка довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 11 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved