Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

14 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог вказала, що 16 вересня 1999 року між її чоловіком [PERSON] та [PERSON] було укладено на товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого він став власником квартири [ADDRESS]. Вказаний договір було укладено на Миргородській філії Товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості», право власності на квартиру було зареєстроване Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір не посвідчувався. Звернувшись до приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя та на імя її малолітнього сина, [PERSON], після смерті її чоловіка [PERSON], на квартиру [ADDRESS] отримала відмову з мотивів невідповідності правовстановлюючих документів вимогам законодавства, зокрема, щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 16 вересня 1999 року. (а.с.10) [PERSON] просить суд постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], від 22 вересня 1999 року, зареєстрованого на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» на Миргородській філії Товарної біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості». У звязку зі смертю відповідача, що підтверджується копією актового запису про смерть №104 від 03 березня 2010 року (а.с.23), ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 вересня 2017 року за клопотанням позивача, замінено відповідача [PERSON] на належного відповідача Миргородську міську раду Полтавської області, оскільки спадкова справа на майно померлого [PERSON] не заводилась. (а.с. 27). Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій розгляд справи просила провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки. До суду надала заяву в якій виклала прохання провести судове засідання без участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі з [PERSON], чоловік позивача - [PERSON] придбав у [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу від 22 вересня 1999 року, реєстраційний № ТФ 506к2 (а.с.7). Вказаний договір був зареєстрований у Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації, записаний в реєстрову книгу № 38 за реєстровим № 340, від 28.09.1999 (а.с.7). Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] передав у власність [PERSON] спірну квартиру, а останій сплатив йому обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Миргородській філії Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» і в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1999 році. Тому на підставі ст.220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. В ході судового розгляду встановлено, що позивач та її чоловік є добросовісними учасниками цивільних правовідносин, повністю виконали угоду, оскільки продавцю було передано гроші за квартиру, вступили у право володіння нерухомістю. 03 серпня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Позивачка доводиться дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.12), а [PERSON] є їхнім сином ( свідоцтво про народження - а.с.11). У встановленому законом порядку [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя та на імя її малолітнього сина, [PERSON], після смерті її чоловіка [PERSON], на квартиру [ADDRESS], однак, нотаруісом було відмовлено з мотивів невідповідності правовстановлюючих документів вимогам законодавства, зокрема, щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 16 вересня 1999 року (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З цього слідує, що після прийняття спадщини до позивачки перейшли права та обовязки покупця за спірним договором купівлі-продажу. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України Про власність, діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач - [PERSON] та її чоловік [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS], за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved