Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

14.02.2019 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про розірвання договору емфітевзісу. Вимоги позивача мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.2015 року позивачка успадкувала після смерті батька земельну ділянку загальною площею 3,7913 га., кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. 19.05.2014 року проведено державну реєстрацію договору емфітевзису. Позивач в силу ст. 408 ЦК України, як власник земельної ділянки, виявила бажання розірвати спірний договір шляхом направлення на адресу відповідача лист про відмову від спірного договору, крім того, за замовленням позивачки у Великоновосілківській суспільно-політичній газеті «Сільський край» № 99 (11176) від 28.12.2017 року було розміщено повідомлення про намір власника земельної ділянки припинити дію договору емфітевзису, укладеного 19.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] 19.12.2018 на адресу відповідача для підписання було направлено два примірника угоди про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 19.05.2014 року (земельна ділянка кадастровий № [NUMBER] ) та два примірники Акту прийому-передачі земельної ділянки (земельна ділянка кадастровий № [NUMBER] ). Зазначене відправлення, як і попереднє приблизно через місяць повернувся позивачці з відміткою про повернення з причин закінчення строку його зберігання. Відповіді не послідувало, а на теперішній час державна реєстрація спірного договору позбавляє позивача, як власника розпорядитися належною їй земельною ділянкою на власний розсуд. Тому позивач просить розірвати Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб та стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. Позивач, його представник в судове засідання не з`явились, подали заяви про можливість розгляду справи без їх участі. Направлена за місцем реєстрації відповідача поштова кореспонденція повернулась на адресу суду без вручення через відсутність адресата. Про зміну свого місця проживання відповідач органи держаної реєстрації не повідомляв. Крім того, про час та місце судового розгляду відповідача було повідомлено через оголошення на офіційному сайті судової влади. При даних обставинах, слід вважати, що відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а своїм правом на подання відзиву та участь в судовому засіданні не скористався. Тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними документами, що відповідає приписам ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: 19.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (а.с. 14,15), Відповідно до змісту договору [PERSON] передав в безстрокове користування [PERSON] земельну ділянку площею 3,7913 га., кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Багатирської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області., за плату в розмірі 30000 гривень. З оглянутої в судовому засіданні реєстраційної справи наданої на вимогу суду Реєстраційним відділом Великоновосілківської райдержадміністрації, вбачається що спірний договір підписаний сторонами 19.05.2014 року та цього ж дня договір був зареєєстровано державним реєстратором Великоновосілківськоого управління юстиції Ніколабай І.М. номер запису про інше речове право 5696352 ( а.с. 14) . Пунктом 5в) договору встановлюється, що договір може бути розірвано у разі відмови однієї із сторін від договору після попередження про це іншої Сторони не менш, як за один рік (у випадку укладання Договору на невизначений строк) (а.с.). Позивач, як власник земельної ділянки, відповідно до умов договору виявила бажання розірвати спірний договір, повідомивши про це користувача, шляхом направлення на адресу відповідача лист про відмову від спірного договору (а.с.39-40), крім того, за замовленням позивачки у Великоновосілківській суспільно-політичній газеті «Сільський край» № 99 (11176) від 28.12.2017 року було розміщено повідомлення про намір припинити дію договору емфітевзису, укладеного 19.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] 19.12.2018 (а.с. 21). Не отримання позивачем кореспонденції від позивача, суд розцінює, як ухилення відповідача від наслідків, що слідують за врученням повідомлення, а саме настання підстав для розірвання договору. Позивачем було направлено на адресу відповідача два примірника угоди про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та два примірники Акта прийому-передачі земельної ділянки, які як і попередні відправлення повернулися без вручення адресату (а.с. 16-20). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Змістом ч. 1 ст. 407 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). В порядку ч.2 ст. 407 ЦПК України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Приписами ст. 408 ЦК України встановлюється, що строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років. Якщо договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб укладено на невизначений строк, кожна із сторін може відмовитися від договору, попередньо попередивши про це другу сторону не менш як за один рік (ч. 2 ст. 408 ЦК України). Позивачем зі свого боку вжито всіх можливих заходів для завчасного повідомлення користувача про свій намір, а тому суд вважає що вимоги позивача про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є правомірними. Розподіл судових витрат між сторонами суд вважає за необхідне вирішити у відповідності ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved