Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № BLaЖГА00020668, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 14000 гривень під 15 % річних з кінцевим терміном погашення 24.03.2014 року. Взяті на себе зобовязання позичальник не виконує, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не зявився надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, зазначивши що позов підтримую у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу у його відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом було встановлено, що 22 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачем був укладений кредитний договір № BLaЖГА00020668, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 14000 гривень під 15 % річних з кінцевим терміном погашення 24.03.2014 року (а.с.9-16).. Дотепер відповідач неналежно виконує свої зобовязання з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, в результаті чого станом на 05 серпня 2015 року перед позивачем утворилася заборгованість за кредитом в сумі 74594,68 гривень, яка складається з заборгованості по кредиту 7418,02 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 3375,18 гривень, заборгованість по сплаті комісії 4900 гривень, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 58901,48 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-8). Умовами кредитного договору, передбачено обовязок відповідача щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту, відсотків та комісії за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обовязки за кредитним договором, що полягає у фактичному припиненні сплати за ним, суд вважає правильним звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved