Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

14.02.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, після уточнення якого ( а/с 26) просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком №8 по вул. Гаршина в м. Одесі, шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власницею даного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0252 га за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, діл.8, право приватної власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У звязку із підготовкою документів для укладення договору купівлі-продажу даного будинку [PERSON] 26 липня 2012 року між останньою та позивачкою був укладений попередній договір купівлі-продажу, який був засвідчений приватним нотаріусом. Згідно з п. 1 строк дії договору був встановлений до 26.07.2013 року. Для того, щоб відповідачка була впевнена, що будинок та земельну ділянку позивач продасть саме їй, 30.05.2014 року позивач зареєструвала [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, 8, та не заперечувала проти того, щоб [PERSON] та члени її сімї проживали у будинку. До моменту закінчення строку дії попереднього договору, з об'єктивних причин, позивачкою не були підготовлені до продажу всі документи, про що неодноразово повідомлялось [PERSON] як в телефонному режимі так і при особистих зустрічах. Строк дії договору закінчився. Не звяжаючи на те, що строк дії попереднього договору закінчився відповідачі мешкають і користуються житловим будинком, що належить позивачці на праві власності без правових підстав. Фактично правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку були готові в липні 2016 року, про що позивач неодноразово в усній та 01.11.2016р. в письмовій формі сповіщала відповідачку, однак [PERSON] до цього часу ні в усній ні в письмовій формі не висловила свого наміру купити будинок та відмовляється у добровільному порядку виселятись з будинку. На даний час, в зв'язку з обставинами, що склалися, позивач має намір вселитися до свого будинку та проживати там постійно, про що вона письмово сповістила відповідачів листами від 17.11.2016 р. та запропонувала їм добровільно виселитися з мого будинку та знятися з реєстрації зареєстрованим особам. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON], діюча на підставі довіреності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідачі, які мали намір купувати спірний будинок, сплати позивачці в загальному розмірі 200000 доларів США ( десять тисяч а потім сто девяносто тисяч). По взаємної домовленості відповідачі, яки не мають іншого житла, після укладення попереднього договору та сплати грошей, стали мешкати у даному будинку доки позивач не підготує всі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу. Однак, згодом відповідачі перестали довіряти позивачці та відмовились укладати договір купівлі продажу і звернулись до позивачки з вимогами про повернення сплачених коштів. Позивач отримані за попереднім договором купівлі-продажу кошти не повертає, а тому відповідачі не мають можливості переїхати до іншого житла. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. \~Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, який також був допитаний в судовому засіданні в якості свідка та його представника дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: \~\~\~\~У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] власницею житлового будинку № 8, розташованого по вул. Гаршина в м. Одесі ( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна №98634551101) та земельної ділянки площею 0,0252 га за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, діл.8 ( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 966060351000, кадастровий номер № 5110136900:27:007:0039) право приватної власності на яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 26 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, 8, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шклярук 3. М. та зареєстровано в реєстрі за №7019. Згідно п.1 Попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку Продавець - [PERSON] та Покупець - [PERSON], зобов'язуємось у майбутньому, в строк до 26.07.2013 року (двадцять шостого липня дві тисячі тринадцятого) року, укласти договір купівлі-продажу (основний договір) житлового будинку №8, який розташований по вулиці Гаршина у місті Одеса, у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Ціна житлового будинку на час укладення договору купівлі-продажу (основного договору) визначена сторонами у розмірі 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Пунктом 3 вказаного договору визначено, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець за договором - [PERSON] передала, а продавець - [PERSON] отримала гроші у сумі 79 930, 00 гривень, що еквівалентною10 000 доларів США, які необхідні для підготовки нерухомого майна до купівлі-продажу. Ця грошова сума, буде зарахована в загальну суму основного договору, що зазначена у п. 2 цього договору. Згодом 18.06.2013 року [PERSON] отримала ще аванс у сумі 190 000 доларів США в рахунок вартості вищезазначеного будинку написав розписку про отримання коштів. По взаємної домовленості сторін 30.05.2014 року позивач зареєструвала [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку за адресою: м. Одеса, вул. Гаршина, 8, та не заперечувала проти того, щоб [PERSON] та члени її сімї проживали у будинку. Оскільки продавець, після спливу дії попереднього договору, ухилялась від повернення коштів, [PERSON] звернулась із позовом до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] грошових коштів в загальній сумі 200 000,00 доларів США. Як безпідставно отриманих на підставі ст.1212 ЦК України. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], на запитання суду пояснила, що дійсно, з дозволу позивача вона зі своєю родиною мешкають у будинку №8 по вул. Гаршина у м.Одесі який належить [PERSON] на праві власності, комунальні платежі сплачують своєчасно, боргів не має, вимогу щодо виселення отримали, не виселяються з будинку оскільки іншого житла не мають, а також вже не мають наміру купувати будинок №8 по вул. Гаршина у м.Одесі, що належить [PERSON] на праві власності. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29.06.2017 року по цивільної справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна було задоволені позовні вимоги та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 200000 ( двісті тисяч) доларів , що еквівалентно 5216000 ( пять мільйонів двісті шістьнадцать тисяч) гривень. В даному рішенні судом були встановлено, що оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 79930,00 грн., що станом на 26 липня 2012 року складала еквівалент 10 000 доларів США, та 190 000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Отже, з огляду на те, що кошти були сплачені в рахунок оплати ціни за договором купівлі-продажу, однак такий у встановлений сторонами строк укладений не був, а дія попереднього договору у зв'язку з цим припинилася, то у відповідача виник обов'язок по їх поверненню, оскільки підстава на якій вони були набуті, відпала. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи ( ч.3 ст. 61 ЦПК України). Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. \~ Правовідносини, повязані із захистом права власності та правом користування чужим майном врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК). Так, частиною першою статті 391 ЦК України визначено, що Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою-третьою статті 391 ЦК встановлено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе; право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам; фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право володіння чужим майном виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом ( ч.1 ст. 398 ЦК). Статтею 399 ЦК визначені підстави припинення право володіння чужим майном: у разі відмови володільця від володіння; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна. Таким чином, для визначення правових підстав користування відповідачами чужим майном, судом аналізується правовідносини, яки виникли між сторонами стосовно купівлі-продажу спірного будинку, так як саме намагання сторін укласти договір і було підставою для вселення вказаних осіб у будинок та реєстрації їх у встановленому законом порядку. На підставі обставин, встановлених судом у рішенні від 29.06.2017 року, яке має преюдиціальне значення, при розгляді даної справи, судом встановлюється , що між сторонами був укладений усний договір з позивачем, як власницею, про надання можливості відповідачам, яки внесли авансовий платіж в рахунок договору, вселитись та користуватись будинком на час укладення договору купівлі-продажу будинку. Після спливу строку дії попереднього договору та відсутності згоди на продовження терміну дії попереднього сторонами між [PERSON] та [PERSON] виникли нові правовідносини, повязані з поверненням сторін у первинний стан: продавець зобовязаний повернути кошти а покупці залишити будинок та знятися з реєстрації. Виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання, згідно ч.1 ст. 538 ЦК. Частиною другої зазначеної статті визначено, що при зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту. В даному випадку суд вважає, що зустрічні зобовязання щодо повернення коштів, які згідно рішення суду від 29.06.2017 року як безпідставно утриманні [PERSON] повинні бути поверненні [PERSON], та виконання зобовязання по поверненню будинку, яким користуються відповідачі, є взаємоповязаними та підлягаючими одночасному виконанню. Відсутність у відповідачів іншого житла та утримання позивачкою належних відповідачам коштів, за які можливо купувати або орендувати інше майно дає суду підстави вважати, що виселення в такому випадку відповідачів спричинить значене порушення їх прав, яке буде неможливо поновити. Що стосується порушення прав [PERSON] по повноцінному володінню та користуванню власністю будинком, суд приймає до уваги, що відповідачі почали користуватись майном зі згодою власника, яка добровільна залишила будинок, отримавши загалом 200000 доларів США, якими досі користується без наявних правових підстав. Крім того позивачем та її представником не надано жодного доказу наявності реального порушення прав позивачки ( наявність перешкод у користуванні та володінні власністю). Посилання на неможливість потрапити до будинку ріелторам та потенційним покупцям не доведено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed