Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

13 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Квартира №448, розташована поверхом вище, належить відповідачеві. 14.09.2017 року з вини останнього сталося залиття квартири позивача. Вартість відновлювального ремонту згідно з експертним дослідженням склала 111\~250,00 грн., проте відповідач відмовився відшкодовувати заподіяну шкоду. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації заподіяної матеріальної шкоди в сумі 111 250,00 грн., моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн., компенсацію понесених витрат з проведення будівельно-технічного дослідження в сумі 1\~500,00 грн., а також витрат з оплати судового збору (а.с.а.с. 3 5). У судовому засіданні представниці позивача підтримали позовні вимоги, пояснивши, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Квартира, розташована вище, належить відповідачеві. У вересні 2017 року з вини останнього сталося залиття квартири позивача. Вартість відновлювального ремонту згідно з експертним дослідженням склала 111\~250,00 грн., проте відповідач відмовився відшкодовувати позивачеві заподіяну шкоду. Обставини залиття були зафіксовані за допомогою відеокамери. Представниця відповідача у суді заперечувала проти заявленого позову, пояснивши, що позивач не підтвердив належним чином факт залиття, а також наявність у такому залитті вини позивача. Представник третьої особи до суду не зявився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 107). Заслухавши пояснення представниць сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, відтворивши відеоматеріали (електронні докази), суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 90, 91). Квартира №448, розташована поверхом вище, на праві власності належить відповідачеві (а.с.а.с. 95, 96). 14 вересня 2017 року квартиру позивача було залито через мережі водопостачання квартири №448. У результаті аварії було залито: гіпсокартон на стелі кухні площею 0,8 м2 (по периметру швів), а також біля вбудованих ліхтарів; гіпсокартон на стелі коридора площею 0,6 м2 (по периметру стиків), а також біля вбудованого ліхтаря площею 0,4 м2; стіна у спальні-1 площею 0,5 м2 (по периметру), а також стеля площею 0,5 м2 та підлога площею 6,0 м2; стіна у спальні-2 площею 1,3 м2 (по периметру), а також стеля площею 0,9 м2 та підлога площею 6,5 м2; стеля у залі площею 2,8 м2 (по периметру), а також підлога площею 6,0 м2. Факт залиття, а також його обсяги були встановлені комісією, яка складалася з працівників третьої особи, і відображені у відповідному акті від 09.10.2017 р. № 30 (а.с. 6). 20 жовтня 2017 року експертом [PERSON] за заявою позивача було складено звіт №1410-17/1, відповідно до якого вартість ремонтно-відновлювальних робіт, що необхідно провести позивачеві після залиття, склала 111 250,00 грн. За проведення дослідження позивачем було сплачено 1\~500,00 грн. (а.с.а.с. 7 86). Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з частинами 1 3 статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності з частиною 1 статті 1166 ЦК матеріальна шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим майновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла. Ураховуючи положення приведених норм, надані позивачем докази в їх сукупності, а також докази, добуті у судових засіданнях, суд вбачає наявність безпосереднього причинного звязку між залиттям та його наслідками, і вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовані й підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд критично ставиться до тверджень представниці відповідача про недоведеність факту залиття, а також сумнівність експертного дослідження та електронних доказів, наданих представницями позивача, з таких підстав. Так, відтворений у судовому засіданні відеозапис (який за своєю процесуальною природою є електронним доказом) підтвердив факт залиття квартири позивача, його наслідки, а також обставини спілкування мешканців квартири позивача з мешканцем квартири відповідача, у ході якого останній пояснив, що залиття дійсно сталося і повязано з пошкодженням труби під ванною. При цьому електронний доказ також підтвердив наявність слідів пошкодження сантехнічного обладнання у квартирі відповідача, що виражалося у великій кількості води на підлозі ванної кімнати. Судом також був оглянутий оригінал електронного пристрою, за допомогою якого був зроблений запис подій у квартирі відповідача, згідно з яким залиття сталося дійсно 14.09.2017 року (ролик датований саме цією датою) (а.с. 112). Факт залиття, дату події, а також обставини спілкування з мешканцем квартири відповідача також підтвердили у судових засіданнях свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Посилання представниці відповідача на дату складання акту про залиття як на ознаку неналежності цього доказу не мають правового значення, оскільки дата складання акту про залиття жодним чином не залежить від дати самого залиття. Таким чином, аналіз наведених вище доказів у їхній сукупності, безумовно доводить і сам факт залиття, і наявність у цьому вини відповідача. Твердження представниці відповідача про те, що експерт під час оцінки заподіяної шкоди 14.10.2017 року не мав відповідного сертифікату субєкта оціночної діяльності є хибними, оскільки спростовуються копією попереднього сертифікату №17068/14, який діяв у період від 17.10.2014 року по 17.10.2017 року (а.с. 12-звор.). За правилами, встановленими частиною 1 статті 1167 ЦК, моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини. Виходячи з того, що, як встановлено, заподіяння шкоди позивачеві сталося з вини відповідача, суд вважає вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди також обґрунтованими. Факт пошкодження і залиття квартири були встановлені у судовому засіданні й підтвердилися матеріалами справи, а тому суд доходить висновку про те, що позивачеві насправді було заподіяно й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через пошкодження майна, що перебуває у його власності, небажання відповідача у добровільному порядку компенсувати матеріальні втрати тощо. Зважаючи на положення приведеної вище норми та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань позивача, суд вважає, що компенсація заподіяної моральної шкоди підлягає стягненню частково у сумі 5 000,00 грн. Решта вимог щодо відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню через недостатню обґрунтованість. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути компенсацію судових витрат у сумі 3\~252,50 грн. (витрати з проведення експертного дослідження 1 500,00 грн., витрати із сплати судового збору за майнову та немайнову вимоги в сумі 1 752,50 грн.) (а.с.а.с. 1, 2). Решта суми, сплаченої за немайнову вимогу про відшкодування моральної шкоди (1\~028,75 грн.) підлягає поверненню позивачеві як зайво сплачена.

Outcome: partial