Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

13.12.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] не виконує належним чином свої зобовязання за кредитним договором від 05.07.2013 року, в результаті чого виникла заборгованість, яка разом із штрафними санкціями складає 12706 грн. 65 коп., яку банк просить стягнути з позичальника разом із судовими витратами. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на те, що сплатив суму заборгованості, яка була зазначена у письмовій вимозі. Відповідач визнає заборгованість станом на 26.09.2013 року в розмірі 3477 грн. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасників правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 05.07.2013 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкриває позичальнику відповідачу картковий рахунок, надає платіжну картку та встановлює ліміт кредитної лінії на суму 3600 грн. на умові сплати відсотків за користування кредитною лінією в розмірі 30% річних на строк дванадцять місяців з дня його підписання, а в разі відсутності бажання припинити договір його дія автоматично лонгується на той самий строк. Позичальник зобовязався проводити погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на карту або шляхом списання коштів з дебетової картки, а також сплачувати відсотки та оплачувати комісії щомісяця. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору, відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обовязки, які формують основу змісту зобовязання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного договору, а також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи охоплені предметом договору права та обовязки і про обєкти, що сторони мають передати одна одній. З матеріалів справи вбачається, що такі умови договором передбачено. Так, довідка про умови кредитування містить зазначення типу кредитної лінії, розміру відсоткової ставки, щомісячних платежів, комісії, штрафних санкцій за неналежне виконання зобовязань. В Умовах та правилах надання банківських послуг передбачено порядок користування платіжною картою, порядок здійснення операцій за допомогою карти, права та обовязки банку і клієнта, відповідальність сторін, строк дії договору, а також інші умови. Своїм підписом в анкеті-заяві від 05.07.2013 року відповідач погодився, що Пямятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи є невідємною частиною договору. Тобто, між сторонами укладено договір, в якому відображено всі істотні умови, передбачені діючим законодавством для договорів такого типу. За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлено строку його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Позивач вказує на те, що відповідачем умови договору не виконуються. Станом на 30.11.2016 року заборгованість за кредитним договором складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1762 грн. 29 коп. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 9863 грн. 09 коп., про що свідчить розрахунок заборгованості. Статтею 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобовязань, встановлених договором. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. та пеню в розмірі 5% від суми позову. На підставі цього позивачем нараховано до сплати відповідачу штрафних санкцій на загальну суму 1081 грн. 27 коп., які складаються з 500 грн. штрафу фіксованої частини та 581 грн. 27 коп. процентної складової. Посилаючись на відсутність заборгованості, відповідач надає суперечливі пояснення, одночасно визнаючи наявність заборгованості в розмірі 3477 грн. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності з ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності. Відповідачем в якості доказу відсутності боргу надано копію досудової вимоги, в якій зазначено, що станом на 24.03.2014 року заборгованість становить 2904 грн. 92 коп., яка включає в себе протермінований борг та штрафні санкції в розмірі 714 грн. 92 коп. Також відповідачем надано для огляду квитанцію, з якої вбачається, що зазначена у досудовій вимозі сума сплачена відповідачем 28.03.2014 року. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем було сплачено прострочену заборгованість та штрафні санкції, а поточна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1762 грн. 29 коп. залишилася не сплаченою. Оскільки зобовязання за договором не припинилися, позивач правомірно нараховував відповідача проценти за користування кредитом та штрафні санкції за неналежне виконання зобовязань. Посилання відповідача на те, що стягненню з нього може підлягати лише заборгованість станом на 26.09.2013 року в розмірі 3477 грн., не заслуговує на увагу, оскільки жодним чином не обґрунтоване. Беручи до уваги, що відповідач не надав належним та допустимих доказів повного виконання зобовязань за договором, а також не надав доказів в обґрунтування невірного розрахунку заборгованості, що зроблений позивачем, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.12.2016 року. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved