Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

12 листопада 2018 року представник позивача звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. 02 листопада 2018 року цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передана до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2018 року. В прохальній частині позову позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 13903,88 грн. за кредитним договором №б/н від 16.11.2010 року та судові витрати в розмірі 1762грн., також просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.11.2010 року між ними та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 1200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач зобов`язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов`язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 11.01.2018р. в сумі 13903,88 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 1170,00 гривень, нараховані відсотки за користування кредитом - 9095,60 грн., нарахована пеня - 2500,00 грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 638,28 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.1-3). 22 листопада 2018 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до слухання. Судові засідання по справі були призначені на 17 грудня 2018 року, 10 січня 2019 року, 11 лютого 2019 року та 15 квітня 2019 року. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься судова повістка про виклик її до суду з відміткою на конверті «закінчення терміну зберігання» (а.с. 67,72,73,74). Також відповідач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через розміщення оголошення на сайті «Судова Влада» (а.с. 71). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Розглянувши доводи представника позивача викладені у позові, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 16.11.2010 року відповідач подала позивачу заяву про встановлення ліміту кредитування (а.с.6). На підставі цієї заяви, 16.11.2010 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.6). Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 16.11.2010 року. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У встановлені договором строки, відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 11.01.2018р. в сумі 13903,88 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 1170,00 гривень, нараховані відсотки за користування кредитом - 9095,60 грн., нарахована пеня - 2500,00 грн., штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 638,28 гривень (процентна складова) (а.с.4-5). Пунктом п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена відповідальність відповідача за порушення клієнтом строків платежів, на підставі чого позивачем був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів, відповідно до наданого розрахунку заборгованості. Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори й інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто підписувала кредитний договір, а також отримувала кредитну картку, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови. Наразі кредитний договір відповідачем не оскаржується, судовим порядком остання не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони пов`язані взаємними правами та обов`язками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобов`язання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 500,00грн. та 638,28 грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобов`язання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У зв`язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial