Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

13 грудня 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звернувся в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачеві належала квартира [ADDRESS]. В ході здійсненні представницьких функцій прокурору стало відомо, що 18.04.2017 року заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за третьою особою було визнано право власності на вказану квартиру у порядку набувальної давності. 06.06.2017 року третя особа уклала з відповідачем договір купівлі-продажу, за яким продав спірну квартиру останньому. 20.07.2017 року заочне рішення від 18.04.2017 року було скасовано. Викладені обставини стали причиною звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача (а.с.а.с. 2 - 9). У судовому засіданні прокурор, представниця позивача підтримали позов, пояснивши, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності належала територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, отже визнання судом права власності на неї за третьою особою було незаконним, як і подальше відчуження на користь відповідача. Представник відповідача у суді заперечував проти позову, пояснивши, що відповідач набув право власності правомірно, уклавши договір купівлі-продажу. Між колишньою користувачкою квартири та третьою особою 2007 року у простій письмовій формі було укладено договір довічного утримання, який і став підставою для ухвалення судом рішення про визнання права власності на квартиру. Третя особа до суду не з'явилася, була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №203/1007/17, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] до 01.10.1999 року перебував на балансі ВАТ «Будівельно-монтажний трест «Дніпромістобуд». Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 року №2341 будинок був переданий на баланс Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Кіровського району м. Дніпропетровська (а.с.а.с. 16 - 22, 24). 29 травня 2000 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації було видано свідоцтво про право власності, згідно з яким власником будинку стала територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради (а.с. 23). 18 квітня 2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/1007/17 за позовом [PERSON] до Центральної районної в м. Дніпрі ради про визнання права власності на майно у порядку набувальної давності було ухвалене заочне рішення, яким за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.а.с. 10 - 12, а.а. 38 - 40 цивільної справи №203/1007/17). 01 червня 2017 року право власності третьої особи на спірну квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 25). 06 червня 2017 року між відповідачем та третьою особою було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким відповідач купив спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. (номер у реєстрі - 436) (а.с.а.с. 25, 26, 29, 30). 20 липня 2017 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення від 18.04.2017 було скасовано (а.с. 13, а. 68 цивільної справи №203/1007/17). 14 листопада 2017 року суд своєю ухвалою у зв'язку з повторною неявкою [PERSON] залишив його позов без розгляду. Ухвала оскаржена не була і набрала законної сили (а.с. 14, а. 131 цивільної справи №203/1007/17). Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) саме власникові належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно зі статтею 387 ЦК за загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. У відповідності зі статтею 388 ЦК випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Судом встановлено, що волевиявлення територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради під час розгляду Кіровським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи №203/1007/17 не існувало, оскільки територіальна громада м. Дніпра як єдиний і одноосібний власник спірної квартири не була залучена судом до участі у справі, отже й не була обізнана про вибуття майна з її власності. Таким чином, з огляду на те, що спірний об'єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд доходить висновку про те, що пред'явлення ним позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону. Крім того, суд бере до уваги те, що, оскільки заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2017 року, яке стало підставою для реєстрації права третьої особи на спірну квартиру, було скасовано як незаконне, то й перехід такого права до інших осіб (відповідача) відбувся без відповідних правових підстав. Такий висновок суду ґрунтується на приписах чинного законодавства з урахування судової практики Верховного Суду України, за якою якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.05.2015 року №44190784 (справа №6-53цс15), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом. Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на договір довічного утримання, укладений між колишньою користувачкою спірною квартирою та третьою особою, оскільки його було укладено без додержання форми, передбаченої статтею 745 ЦК, що тягне за собою його нікчемність в силу частини 1 статті 220 ЦК (а.а. 29, 30 цивільної справи №203/1007/17). При цьому твердження представника відповідача про наявність у колишньої користувачки спірною квартирою волі на її відчуження третій особі також є безпідставним, оскільки користувач майном за законом не має права розпоряджатися цим майном. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню компенсація судових витрат останньої у сумі 1 600,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved