Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

14.01.2021 року адвокат Бойко В.Ф. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення виконання договору позики. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач за договором позики від 06.04.2016 року позивачка [PERSON] передала відповідачу грошові кошти в розмірі 470 доларів США, які відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути до 2017 року. Проте відповідач обов`язок по поверненню боргу у встановлений термін не виконав, на неодноразові вимоги [PERSON] щодо повернення боргу пояснював, що про борг пам`ятає, однак повернути не має можливості. Відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.04.2019 року, яке набрало законної сили 02.05.2019 року ухвалено: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики від 06 квітня 2016 року в розмірі 470 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день прийняття рішення складає 12779 гривень 67 копійок, 772 гривні 22 копійки - три проценти річних від простроченої суми…». Однак, рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.04.2019 року на даний час не виконано. На підставі наведених обставин позивачка просила суд стягнути з відповідача 3% річних за користування грошовими коштами за період з 31.01.2019 по 31.12.2020 року в сумі 779,65 та понесені судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу в сумі 3000 гривень та судовий збір - 908 гривень. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.01.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п`яти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзив на позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження. Відповідачу надсилалися судова повістка про виклик до суду, ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою за місцем його реєстрації: [ADDRESS] . Однак, відповідач [PERSON] у визначені судом дату та час в судове засідання на розгляд справи не з`явився, своїх заперечень або відзиву на позов до суду не надав, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив. В судовому засіданні представнки позивачки - Бойко В.Ф. суду пояснив, що 06.04.2016 року між позивачкою та відповідачем було укладено договів позики грошових коштів, які відповідач мав повернути до 2017 року. Однак, [PERSON] свої зобов`язання не виконав. 02.04.2019 року рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Яким, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики від 06.04.2016 року в розмірі 470 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день прийняття рішення складає 12779 гривень 67 копійок, 772 гривні 22 копійки - три проценти річних від простроченої суми, 1220 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу. Також, представник позивача вказав, що на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за договором позики, однак, рішення суду на момент звернення до суду не виконано. Крім того, вказав, що відповідач про борг знає, однак віддати його немає можливості. Про розгляд справи йому також відомо, так як отримав позовну заяву з додатками. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, згідно вимог статті 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Рішенням Нетішинського міського суду від 02.04.2019 року встановлено, що 06.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав у позику від позивачки 470 доларів США і зобов`язався їх повернути до 2017 року. З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення суду відповідачем не виконане, заборгованість, визначена рішенням, не сплачена. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 18 ЦПК України). Абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (стаття 1049 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Позивачка скористалася своїм правом, передбаченим ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та відповідно просить: стягнути з відповідача на її користь 3% річних за період з 31.01.2019 по 31.12.2020 у розмірі - 779,65 гривень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивач є обґрунтованими, тому позовна заява підлягає задоволенню в межах заявлених у ній вимог. Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за подання до суду позовної заяви сплачено 908 гривень судового збору, сума якого підлягає стягненню на її користь з відповідача. Крім того, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати понесені на оплату правової допомоги адвоката Бойка В.Ф. в сумі 3000 гривень, що об`єктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі наведеного,

Outcome: approved