Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

13.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.11.2015 року (а.с.71-72) та уточненої позовної заяви від 10.02.2016 року (а.с.116-118) просив суд: - визнати недійсним довідку-рахунок №494027 від 07.08.2013 року, видану третьою особою ПП МПП «Вибір»; - поновити державну реєстрацію автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «Ланос 1498», 2011 року випуску, двигун №A15SMS6188711, кузов №Y6DTF69YOBO290759, за [PERSON]; - визнати за [PERSON] право власності на 7/10 часток автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «Ланос 1498», 2011 року випуску, двигун №A15SMS6188711, кузов №Y6DTF69YOBO290759; - визнати недійсним договір купівлі-продажу, який був укладений 07.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений у формі довідки-рахунку ТОВ «Автоконсантинг Україна». В обґрунтування позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та уточненої позовної заяви [PERSON] зазначила, що вона з 2009 по 2013 рік перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Під час шлюбу за кошти позивача було придбано автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «Ланос», державний номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача. 07.08.2013 році відповідач [PERSON] самостійно без згоди позивача зняв автомобіль з реєстраційного обліку та здійснив його продаж. Угода була оформлена у третій особі по справі ПП МПП «Вибір», яка видала довідку-рахунок серії АВВ №494027 від 07.08.2013 року. Власником вказаного автомобіля стала дружина двоюрідного брата відповідача [PERSON], при цьому змінився державний номерний знак автомобіля. Враховуючи встановлені під час судового засідання факти подальшого перепродажу автомобіля іншим особам, позивач [PERSON] вважала, що при визнанні за нею права власності на вказаний автомобіль, суд повинен відійти від рівності часток колишнього подружжя та визнати за нею право власності на 7/10 часток автомобіля, оскільки відповідач [PERSON] не забезпечує свою доньку від шлюбу, а остання мешкає разом з позивачем по справі. Справа неодноразово відкладалася через залучення до участі у справі нових відповідачів та третьої особи, а також поданням позивачем спочатку заяви про збільшення позовних вимог, а згодом і уточнених позовних вимог, у зв`язку з чим неодноразово слухалася спочатку. У судовому засіданні 27.04.2016 року представник позивача по справі за договором про надання правової допомоги (а.с.34,35) адвокат [PERSON] заявлені своєю довірителькою вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, інших позовних вимог не висував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 27.04.2016 року проти заявлених позовних вимог заперечував, вказавши на те, що [PERSON] є дійсно його родичкою (тіткою), однак реалізація спірного автомобіля відбувалася за реальні кошти, половину з яких він віддав позивачу по справі. Також вказав на те, що позивач після розірвання шлюбу через особливості свого характеру будь-яким шляхом намагається посваритися з ним, використовуючи, у тому числі, судові справи. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю від 03.08.2015 року (а.с. 36) адвокат [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, вказавши, що заявлені позовні вимоги не відповідають діючому законодавству, позивач отримала половину коштів від реалізації спірного автомобіля, належних доказів порушення своїх прав позивач до суду не надала. Відповідача [PERSON], який був залучений до участі у справі ухвалою суду від 27.10.2015 року (а.с.46), у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся судом (а.с. 96, 112, 127, 135) шляхом направлення судової повістки та відповідних матеріалів по справі за адресою місця своєї реєстрації (а.с.66), причини неявки у судові засідання не повідомив. Від отримання судових повісток та документів, направлених судом відмовлявся, що відповідно до ч.8 ст. 76 ЦПК України є підставою вважати таку особу, повідомленою про день, час та місце судового засідання належним чином. Відповідач [PERSON], який був залучений до участі у справі ухвалою суду від 19.01.2016 року (а.с.105), у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся судом (а.с. 107, 113, 126, 133) шляхом направлення судової повістки та відповідних матеріалів по справі за адресою місяця своєї реєстрації (а.с. 103), причини неявки у судові засідання не повідомив. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, однак своїми процесуальними правами у справі вирішив не користуватися. Третя особа по справі ПП МПП «Вибір» - у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання неодноразово повідомлялася судом за адресою своєї реєстрації, при чому спочатку отримуючи судові повістки (а.с. 15, 25, 40, 95), а на завершальній стадії розгляду справи вже судові повістки поверталися до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання на обєкті поштового зв`язку» (а.с.114, 125, 132), причини неявки суду не повідомила. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що третя особа по справі ПП МПП «Вибір» - була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, однак своїми процесуальними правами у справі вирішила не користуватися. Третя особа по справі - ТОВ «Автоконсалтинг Україна» (а.с.121-122), яка була долучена до участі у справі ухвалою суду від 10.03.2016 року разом з уточненою позовною заявою позивача - у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання неодноразово повідомлялася судом за адресою своєї реєстрації, однак судові документи та повістки поверталися до суду без вручення (а.с. 131, 134), причини неявки суду не повідомила. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що третя особа по справі ТОВ «Автоконсалтинг Україна» - була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, однак своїми процесуальними правами у справі вирішила не користуватися. Вислухавши позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з вищенаведеного. Судом встановлено, що з 14.08.2009 року до 12.09.2013 року позивач та відповідач [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією витягу з рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.09.2013 року по справі №632/2633/13-ц, провадження 2/632/1013/13, яке набуло законної сили 24.09.2013 року (а.с. 7). 19.10.2011 року у відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи №5 ГУ МВС України у Харківській області на відповідача по справі [PERSON] вперше на території України було зареєстровано автомобіль марки «ЗАЗ», моделі «Ланос», 2011 року випуску, двигун №A15SMS6188711, кузов №Y6DTF69YOBO290759, на транспортний засіб закріплено номерний знак [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію САК140808, що підтверджується листом від 20.11.2015 року за підписом директора регіонального сервісного центру МВС у Харківській області [PERSON] на виконання запиту суду від 06.11.2015 року (а.с. 73-74, додатково 89). Відповідно до вказаного листа в подальшому вищевказаний автомобіль був переоформлений: 1. 07.08.2013 року Хустським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ГУ МВС України у Закарпатській області транспортний засіб знято з обліку для реалізації в межах України. На транспортний засіб видано транзитні номерні знаки 07АН0535 (а.с. 90) та у цей день зареєстровано на громадянку [PERSON], [INFO]. Після реєстрації на транспортний засіб закріплено номерний знак [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію САР898985. Реєстраційні дії здійснено на підставі довідки-рахунку серії ААВ №494027, виписаної ПП МПП «Вибір» (а.с. 9, 91). Вартість транспортного засобу на момент переоформлення становила 57000,00 грн. 2. 12.12.2014 року у Хустському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи ГУ МВС України у Закарпатській області спірний транспортний засіб було перереєстровано на громадянина [PERSON], [INFO]. На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію СХХ569808, номерні знаки не змінювалися. Реєстраційні дії здійснено на підставі довідки-рахунку серії ВІА №930720, виписаної ФОП [PERSON] (а.с.92). Вказана довідка-рахунок до матеріалів справи долучена не була, сторони по справі клопотання про її витребування клопотань суду не заявляли, при цьому суд був позбавлений можливості витребувати вказаний доказ по справі відповідно до ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. 3. 17.10.2015 року під час розгляду справи у суді на підставі заяви власника, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ569808 та довідки-рахунку серії ААЕ№402633, виписаної 07.10.2015 року ТОВ «Автоконсалтинг Україна», автомобіль зареєстровано у відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи №1 ГУ МВС України у Харківській області на відповідача по справі [PERSON], [INFO]. На транспортний засіб закріплено номерний знак [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію СХТ521999. Вартість транспортного засобу на момент оформлення становила 40000,00 грн. (а.с. 85, 93). Таким чином, судом встановлено, що транспортний засіб тричі змінював власників за період з 07.08.2013 року до 17.10.2015 року. Доказів безоплатного передання майна суд не знаходить, оскільки доводи позивача щодо передачі транспортного засобу відповідачем [PERSON] своєму родичу [PERSON] не знайшли своє підтвердження належними по справі доказами. Крім цього, суд зазначає, що незважаючи на те, що сторони у справі погодили, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є рідними тіткою та дядею відповідача [PERSON], не спростовуючи вказаного факту, належними доказами по справі вказаний факт не підтверджується, а тому суд встановити його не має можливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами спірного автомобіля по оплатним правочинам. Відповідно до п.п.12,14 «Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року за №1200, п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за №1388, які діяли на час перереєстрації спірного автомобіля, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу, тобто укладення відповідного правочину. Судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний позивачем та відповідачем [PERSON] у період шлюбу. Його реалізація відбулася у період шлюбу без згоди другого з подружжя, у даному випадку [PERSON] Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодом другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Нормами ч.3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача по справі на утримання доньки [PERSON] по виконавчому листу, виданому на виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області по справі №632/1278/15, що підтверджується довідкою ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області від 02.11.2015 року за №15955/03-545 (а.с.53), відповідно до якої розмір щомісячних аліментів, які сплачує відповідач [PERSON] визначений у твердій грошовій сумі і складає 500,00 грн. щомісяця. Таким чином, вказаний розмір аліментів перевищує 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а доказів недостатності такого розміру аліментів позивач суду не надала, а тому її вимоги щодо збільшення частки у спільному майні, зокрема спірному автомобілі з 1/2 частині до 7/10 частин належними доказами не підтверджуються, а тому підлягають відхиленню. За нормами частини четвертої ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень ч. 1 та ч.2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Судом встановлено, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний 12.09.2013 року, до суду позивач звернулася 13.07.2015 року, про існування спірного автомобіля та про його реєстрацію на ім`я відповідача [PERSON] позивачу було відомо, між сторонами, як було встановлено у судовому засіданні ще у 2013 році виникли особисті неприязні стосунки, в той же час позивач розумно допускала, що відповідач [PERSON] може користуватися та розпоряджатися спільним майном на свій розсуд, тобто надала свою безсловесну згоду на подальше розпорядження майном відповідачем [PERSON] Доказів того, що позивач зверталася до відповідача [PERSON] з вимогами або продати спірний автомобіль, або передати автомобіль їй у користування, або іншим шляхом поділити спільне майно, суду надано не було, а тому суд вважає, що позивач повинна була допускати можливість розпорядження майном без її згоди після розірвання шлюбу відповідачем [PERSON], враховуючи реєстрацію автомобіля на даного відповідача та перевірку шлюбних відносин при переоформленні транспортного засобу станом на день укладання відповідного правочину. Таким чином, вимоги щодо визнання недійсними довідки-рахунку №494027 від 07.08.2013 року, виписаною ПП МПП «Вибір», а також довідки-рахунку №402633 від 07.10.2015 року, виписаною ТОВ «Автоконсалтинг Україна» не знайшли свого доказового підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результати розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.1 ст. 355 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норми права. Висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові ВСУ має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно постанови ВСУ №6-7-цс15 від 08.04.2015 року був наданий правовий висновок, який суд вважає за можливе застосувати в даній справі, оскільки він містить схожі вихідні дані: «Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна». Позивач вимог про стягнення з відповідача половини вартості спірного автомобіля у сумі 28500,00 грн. не заявляла. Доказів її позиції щодо вартості автомобіля на момент реалізації 07.08.2013 року за вищу ціну, ніж 57000,00 грн., зокрема щодо даних відповідних інтернет-ресурсів, суду надано не було, а тому вказані доводи позивача належними доказами по справі не підтверджуються. В даному випадку судом встановлено, що реалізацію спільного майна подружжя відбувалася тричі, перший раз - за 57000,00 грн., другий не встановлено, третій - за 40000,00 грн. Тому суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача 28500,00 грн. як половини спірного майна при первинній реалізації відповідачем автомобіля, однак це є предметом іншого судового розгляду через відсутність вказаної вимоги від позивача на час розгляду справи у суді. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, а саме стягує сплачений позивачем судовий збір у дохід держави. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: dismissed