Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

14 серпня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Новознам`янська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням належного на праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї за вих. №225-03 від 30.07.2018 р., у вищевказаній квартирі зареєстровані крім інших і його колишній зять [PERSON] , [INFO]. Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з 2008 року без поважних на те причин та підстав, крім того відповідач вказаним житлом не користується, оплату за комунальні послуги не проводить, речі його відсутні в квартирі, самостійно зніматися з реєстрації не бажає. На підстав викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заяви про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Третя особа Новознам`янська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, надали заяву, де просили розглянути справу у їх відсутність та винести рішення на розсуду суду. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.11.2015, індексний номер 48580176, позивач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї за вих. №225-03 від 30.07.2018 р., у вищевказаній квартирі зареєстровані крім інших і [PERSON] , [INFO] Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з 2008 року без поважних на те причин та підстав, що підтверджується актом про не проживання, складеного 30 липня 2018 року, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Такими діями він порушує право позивача щодо користування та розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України «...кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.» Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, вважаю, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є [PERSON] порушено право на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON] , будучи зареєстрованим у домоволодінні. Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає з 2008 року, обов`язків щодо утримання житла не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявив, особисті речі відсутні. На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України,

Outcome: approved