Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

14 липня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], відділу Державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області про звільнення майна з під арешту (виключення майна з опису). Свої вимоги обґрунтував тим, що 26 грудня 2011 року на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] № 2855, він придбав земельну ділянку (кадастровий номер 0723655100:01:002:2111) загальною площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: [ADDRESS] На момент продажу [PERSON] даної земельної ділянки будь - яких обмежень чи заборони щодо її реалізації не було. Крім того, він як добросовісний набувач повністю розрахувався з продавцем - [PERSON] за земельну ділянку, що стверджується п. 2.2 Договору, тобто набув право власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема в силу правочину. 5 жовтня 2012 року управлінням держкомзему у Маневицькому районі Волинської області за ним було зареєстровано право власності на придбану земельну ділянку та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 908063, який зареєстрований за № 072360001004739. В кінці 2013 року йому від відповідача стало відомо, що на дану земельну ділянку відділом Державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області було накладено арешт в порядку виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа з приводу стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 2 квітня 2014 року він звернувся із заявою до відділу Державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції про зняття арешту із земельної ділянки і 7 квітня 2014 року отримав постанову про накладення арешту на земельну ділянку і відповідь, що даний спір вирішується в судовому порядку. 28 лютого 2013 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна і земельна ділянка передана на зберігання [PERSON] Зазначає, що на момент накладення арешту на спірну земельну ділянку, що мало місце 27 грудня 2011 року власником її була не [PERSON], а він, оскільки купив цю ділянку 26 грудня 2011 року. Вважає, що діями відповідачів порушено його право власності на спірну земельну ділянку, оскільки вони з різних причин приховали від нього арешт на неї, а він є добросовісним набувачем права власності на описане майно. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд звільнити з - під арешту та заборони земельну ділянку (кадастровий номер 0723655100:01:002:2111) загальною площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: [ADDRESS] накладеного постановою відділу Державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області від 27 грудня 2011 року ВП № 11876566 ,,Про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження'' та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27 грудня 2011 року за № 12017417 та стягнути з відповідачів, понесені ним, судові витрати. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача, із підстав викладених в позовній заяві, підтримав повністю, пояснив, що земельну ділянку згідно договору купівлі - продажу [PERSON] придбав 26 грудня 2011 року, пізніше оформив всі необхідні документи, які підтверджують його право власності на неї. Тобто власником спірної земельної ділянки він став 26 грудня 2011 року, в той час коли арешт на неї безпідставно був накладений 27 грудня 2011 року. Діями відповідачів порушено його, як добросовісного набувача, право власності на земельну ділянку, яку він придбав у [PERSON] Просить позов задоволити і стягнути з відповідачів, понесені ним, судові витрати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що на момент продажу ним земельної ділянки [PERSON] ніякої заборони щодо її відчуження не було і арешт на неї не накладався. Продав земельну ділянку позивачу він згідно договору купівлі - продажу, який був оформлений нотаріальною конторою. Від позивача він отримав всі грошові кошти, претензій до нього не має, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнала, вважає, що [PERSON] не мав права продавати дану земельну ділянку, оскільки має двоє дітей, на утримання яких зобов'язаний сплачувати аліменти, по сплаті яких має велику заборгованість. Не заперечує, що в силу представлених документів, на момент продажу земельної ділянки арешт на неї не був накладений. Просить в позові відмовити. Представник відповідача від відділу Державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, але подав до суду письмове заперечення, в якому вказує, що у наявних в них документах власником спірної земельної ділянки вказана [PERSON] А тому, виходячи із цього, вони приймали відповідні дії щодо її арешту і прийняття заходів по стягненню аліментів з [PERSON] і погашення ним заборгованості. Виходячи із наявних в них документів, свої дії вважають правомірними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник майна, згідно ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що на момент купівлі - продажу земельної ділянки (кадастровий номер 0723655100:01:002:2111) загальною площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: [ADDRESS], який мав місце 26 грудня 2011 року, будь - яких обтяжень, в тому числі і накладення арешту, на дану земельну ділянку не було. Арешт на неї був накладений постановою відділу Державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції лише на наступний день після її купівлі, тобто 27 грудня 2011 року. Дана обставина, крім пояснень представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], підтверджується, дослідженими судом,: договором купівлі - продажу спірної земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] № 2855 від 26 грудня 2011 року, постановою відділу Державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області від 27 грудня 2011 року ВП № 11876566 ,,Про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження'' та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 27 грудня 2011 року за № 12017417, витягом з Державного реєстру право чинів № 10868796 від 26 грудня 2011 року, Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 908063 від 25 жовтня 2012 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 0700875392014 від 21 травня 2014 року. Вищенаведеними доказами, спростовуються доводи відповідача [PERSON] та відділу Державної виконавчої служби в частині, що на момент накладення арешту на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником її був [PERSON], оскільки на той момент її власником вже був [PERSON] Таким чином, суд вважає, що діями відповідачів порушено непорушне право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку і воно підлягає захисту. Відповідно вимог ст. 6 Закону України ,,Про виконавче провадження'' Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Частинами першою, другою статті 60 цього Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Outcome: approved