Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

14 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення місця проживання малолітніх дітей. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з грудня 2005 по травень 2013 року перебувала в шлюбі з [PERSON], від шлюбу вони мають двох спільних малолітніх дітей. Сімейні відносини між сторонами не склалися, спільного господарства вони не ведуть, близьких стосунків не підтримують, спільне не проживають, в травні 2013 року рішенням суду їхній шлюб було розірвано. На теперішній час позивач проживає разом з двома малолітніми дітьми, щодо встановлення місця проживання дітей сторони згоди не дійшли, з цього приводу між ними неодноразово виникали конфлікти. [PERSON] вважає безспірним та розумним проживання дітей саме з нею як з їхньою матір'ю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та навела доводи, аналогічні позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення з цього приводу (а.с. 23-24); зазначив, що відсутній спір про визначення місця проживання дітей бо діти проживають разом з матір'ю, крім того позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про факти перешкоджання з боку відповідача нормальному спілкуванню матері з дітьми, позивач не зверталась для вирішення спірного питання до відповідача та до органів опіки, позивачем не вказана адреса місця її реєстрації, де будуть мешкати з нею діти. На підставі цього відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Голєв С.І., що діє на підставі довіреності від 27.02.2014 року (а.с.22), в судовому засіданні зазначив про наявність висновку органу опіки, згідно з яким можливо визначити місце проживання малолітніх дітей разом з їхньою матір'ю. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами документи, всебічно й повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм сімейні правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у шлюбі з 10.12.2005 року по 08.05.2013 року. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08.05.2013 року по справі № 236/1148/13-ц шлюб між ними розірвано. Позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 37,41). Після припинення шлюбних відносин сторони почали проживати окремо, однак у них виник спір щодо визначення місця проживання дітей. Батько дітей [PERSON] за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.29,32), працює в Краснолиманській дистанції колії ДП «Донецька залізниця», отримує регулярні доходи у вигляді заробітної плати. Рішенням виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області від 19.02.2014 року № 56 відповідачеві надана можливість спілкуватись з дітьми, встановлено графік та порядок спілкування (а.с.31). На підставі акта обстеження умов проживання у [PERSON], складеного службою у справах дітей Краснолиманської міської ради, встановлена наявність в житлі відповідача задовільних умов для проживання та розвитку дітей (а.с. 43). Мати дітей [PERSON] за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.39,40), працює на підставі трудового договору у фізичної особи - підприємця [PERSON], отримує регулярні доходи у вигляді заробітної плати. На підставі акта обстеження умов проживання у [PERSON], складеного службою у справах дітей Краснолиманської міської ради, встановлена наявність в житлі позивача задовільних умов для проживання та розвитку дітей (а.с. 42). З характеристик, наданих малолітніх [PERSON] та [PERSON] дитячим навчальним закладом № 3 м. Красний Лиман та Краснолиманською загальноосвітньою школою № 4 І-ІІІ ступенів, вбачається, що діти відвідують вказані заклади, мають добрий загальний розвиток, належним чином виховані (а.с. 35,36). Органом опіки Краснолиманської міської ради Донецької області надано до суду висновок № 3 від 11.03.2014 року, згідно з яким встановлена можливість визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з їхньою матір'ю [PERSON] (а.с.53). Вирішуючи спір, слід керувався положеннями Сімейного Кодексу України, Положеннями Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікованою Україною згідно Постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ ). За змістом ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 160 СК України о місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частина 1 ст. 161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини. З наданих сторонами доказів вбачається, що житлові умови та рівень матеріального забезпечення як батька дитини, так і матері є рівним. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне встановити місце проживання малолітніх дітей разом з позивачем. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тобто для розлучення малолітніх дітей, якими є [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. Вирішуючи спір, суд, перевіривши пояснення сторін, оцінивши обставини справи та поясненні сторін у їх сукупності, з урахуванням віку дітей, дотримання принципу Декларації прав дитини, встановивши відсутність передбачених ч. 2 ст. 161 СК України виняткових обставин, які б зумовили необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю , приходить до висновку про те, що місце проживання малолітніх дітей слід визначити з матір'ю. З приводу розподілу між сторонами понесених судових витрат суд зазначає таке. За змістом ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією (а.с. 1). За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.

Outcome: approved