Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

13 лютого 2018 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки павільйону-магазину, літ. «Б-1», загальною площею 35, 3 кв.м., який розташований за адресою: м. Львів, площа Двірцева, будинок 1. \~ \~ \~ \~Свої вимоги мотивує тим, що 20.08.2015 р. на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] [PERSON] набула у власність павільйон- магазин, літ «Б-1», загальною площею 35, 3 кв.м. , що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, на земельній ділянці з кадастровим номером: 4610136300:01:004:0042. 16.09.2015 року 1/2 ідеальної частки вказаного павільйону-магазину [PERSON] відчужила [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] 29.04.2016 р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] відчужив 1/2 ідеальної частки вказаного павільйон- магазину [PERSON]. Станом на час подання цього позову власниками павільйону-магазину, літ «Б-1», загальною площею 35, 3 кв.м., що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1 є [PERSON] та [PERSON], тобто по ? ідеальній частки кожен. У 2016 році Львівська міська рада звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] та ще семи осіб, в якому заявила позовні вимоги, втому числі, про визнання недійсними договору купівлі-продажу павільйону-магазину літ «Б-1», загальною площею 35, 3 кв.м. , що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1 від 20.08.2015 p., на підставі якого [PERSON] набула вказаний магазин, договору купівлі- продажу ? ідеальної частки вказаного павільйону-магазину літ «Б-1» від 16.09.2015 p., а також договору купівлі-продажу ? ідеальної частки вказаного павільйону-магазину літ «Б-1», загальною площею 35,3 кв.м. , що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1 від 29.04.2016 року. Вказана справа на даний момент знаходиться на розгляді в Апеляційному суді Львівської області та остаточне рішення у справі не постановлено. Оскільки [PERSON] набула у власність павільйон-магазин «літ-Б» за адресою пл. Двірцева, 1 на підставі договору купівлі-продажу від [PERSON] від 20.08.2015 p., який набув у власність вказане майно від ТОВ «Фірма Турист», то Львівська міська рада, подаючи позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу, що є правовстановлюючим документом, не визнає право власності [PERSON] на ? ідеальної частки даного магазину-павільйону, у звязку із чим, позивачка змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. 14 лютого 2018 року суддею Залізничного районного суду м. Львова відкрито спрощене провадження по справі за позовом [PERSON] до Львівської міської ради / третя особа: [PERSON]/ про визнання права власності на ? ідеальної частки нерухомого майна та запропоновано відповідачеві протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень. 12 березня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2018 року призначено судове засідання по справі за позовом [PERSON] до Львівської міської ради / третя особа: [PERSON]/ про визнання права власності на ? ідеальної частки нерухомого майна на 11:30 год. 18 квітня 2018 року у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова (м. Львів, вул. С. Бандери, 3), у яке викликано сторони. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на підставність заявлених вимог, просила суд такі задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позовну заяву заперечив, додатково наголосив, що заявлені вимоги є безпідставними, оскільки в даному випадку відсутній спір, у звязку із чим, просив суд у задоволенні позову відмовити. 29 березня 2018 року третя особа [PERSON] надіслав до суду пояснення щодо предмету позову. Суд не бере до уваги останні, оскільки ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.02.2018 року було відкрито провадження у справі та розяснено сторонам їх процесуальні права та обовязки. Оскільки, подаючи пояснення, [PERSON] не дотримався вимог, встановлених ч. 5 ст. 178 ЦПК України, а саме не надав суду доказів того, що дані пояснення були надіслані на адресу сторін у справі, що позбавляє їх права належно підготуватись до розгляду справи, врахувати аргументи третьої особи, якби вони отримали такі пояснення у визначений ЦПК України строк./а.с.41-45/ Крім того, суд ухвали проводити розгляд справи у відсутності третьої особи [PERSON], який, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, а матеріалів справи є достатньо для проведення розгляду справи по суті заявлених вимог. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконань про те, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту\~ст. 12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.08.2015 р. на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] позивачка [PERSON] набула у власність павільйон-магазин, літ «Б-1», загальною площею 35,3 кв.м. , що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, на земельній ділянці з кадастровим номером: 4610136300:01:004:0042. /а.с.7/ 16.09.2015 року 1/2 ідеальної частки вказаного павільйону-магазину [PERSON] відчужила [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON]С./а.с.8/ 29.04.2016 р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] відчужив 1/2 ідеальної частки вказаного павільйон- магазину [PERSON]. Відповідно до реєстру Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на дату 24.01.18 року зарестровано право власності на павільйон-магазин, загальною площею 35,3 кв.м., що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, по 1/2 ідеальної частки за [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/ Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно п.1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1\~статті 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положення ст.\~182\~ЦК України\~гласять,\~право власності\~та інші\~речові права\~на нерухомі\~речі,\~обтяження цих\~прав,\~їх виникнення,\~перехід і\~припинення підлягають\~державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Згідно ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, яке підлягае державної реєстрації виникають з дня такої реєстрації. Сторнами у справі визнається та не потребує доведення факт, що станом на момент розгляду справи, а саме 25.10.2018 року, власником павільйону- магазину, літ «Б-1», загальною площею 35,3 кв.м., що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1 у ? ідеальній частки є позивач - [PERSON], та її право власності є зарестрованим державним реєстратором. В данному випадку право власності не потребує не потребує додаткового підтвердження судовим рішенням. Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що Львівська міська рада не визнає право власності [PERSON] на павільйон-магазин, літ «Б-1», загальною площею 35,3 кв.м., що розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, на земельній ділянці з кадастровим номером: 4610136300:01:004:0042, оскільки оспорює таке право в іншому судовому процессі (справа 462/5536/16-ц), бо звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів відповідачем є правом, що захищене законом. А повторний розгляд або оцінка, в данному суді, спору між тими ж сторнами, з тим же предметом, виходить за межі судового розгляду та є неприпустимим. Від так, у судому засіданні зясовано, що позивачкою належним чином не доведено наявності факту порушення її законних прав, та інтересів, що потребують судового захисту . Таким чином, оцінюючи зібрані по справі\~ докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторону позивачів. На підставі та

Outcome: dismissed