Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

14.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Північний ГЗК» про стягнення коштів не отриманої вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування свої позовних вимог [PERSON], у своїй позовній заяві зазначив, що з 22.01.1996 року по 24.05.2012 року пропрацював водієм автоколоні №3 на ПАТ «ПівнГЗК». 24.05.2012 року був звільнений з роботи за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію, а в квітні 2015 року дізнався, що йому підприємство не виплатило вихідну допомогу при звільнені у розмірі двох середньомісячних заробітних плат у розмірі 5300 грн., яка передбачена Колективним договором. Також [PERSON] внаслідок порушення його прав підприємством просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку, а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 04.09.2015 року представником позивача уточнено позовні вимоги, де згідно з розрахунку заробітна плата за березень 2012 становила 1555,72 грн., відпрацьовано 159 год., що при 8 годинній робочій зміні становить 19 днів, тобто (159/8=19 робочих днів), в квітні його заробітна плата становила 1934 грн відпрацьовано 159 годин, що при 8 годинній робочій зміні становить 19 днів, тобто (159/8=19 робочих днів). За два останні місяці перед звільненням, він отримав 3489,72 грн.(389,72 / 38 робочих днів = 91,83 грн. середньоденна заробітна плата). Середньомісячна заробітна плата складається із середньоденної заробітної плати 91,83 грн. * 21,5 середню кількість відпрацьованих днів за два місяці = 1974,34 грн. Невиплата відповідачем належної йому при звільнення вихідної допомоги порушило не тільки його права визначенні чинним законодавством, а й завдало йому значних моральних страждань. Тому він просить суд постановити рішення, яким стягнути з\~\~ ПАТ «ПівнГЗК» на його користь вихідну допомогу у розмірі 3498,68 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 травня 2012 року по день постановлення рішення, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі\~\~посилаючись на\~\~обставини, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав письмові заперечення та зазначив, що\~\~позовна давність почала спливати з моменту проведення розрахунку при звільненні з [PERSON] з 24 травня 2012 року, коли йому стало відомо, які саме суми були йому сплачені, а отже, останнім днем для звернення до суду було саме 24 серпня 2012 року, позивач у позовній заяві про поважність причин пропуску позовної давності не зазначає та взагалі вважає його не пропущеним. Тому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, застосувавши позовну давність до позовних вимог [PERSON] Невиплату вихідної допомоги пояснив тим, що позивач не написав заяву з вимогою виплатити одноразову допомогу при звільненні. Щодо вимог про виплату компенсації у звязку із затримкою виплат підлягають лише ті доходи, які не мають разового характеру, тобто заробітна плата, пенсії. Щодо стягнення моральної шкоди, представник відповідача заперечував, так як звільненню позивача послугувало його протиправний проступок на підприємстві, зокрема, крадіжка, а тому немає ніяких підстав для відшкодування моральної шкоди. Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до пункту 6.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012р., яка зареєстрована в Міністерстві праці та соціальної політики України №40 від 28.07.2011р., та п.7.13 Колективного договору ПАТ «ПІВН ГЗК», затвердженого Генеральним директором та профкомом підприємства на 2012-2013р., при звільненні працівника із підприємства на пенсію виплачується одноразова допомога, залежно від стажу роботи на підприємстві. При роботі на підприємстві від 15 і більше років виплачується одноразова допомога в розмірі двох середньомісячних заробітних плат працівника. З 22.01.1996 року по 24.05.2012 рік позивач працював водієм автоколони №3 на ПАТ «ПівнГЗК», 24.05.2012 року [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням в звязку із виходом на пенсію, а.с.- 6-7. На зазначеному підприємстві позивач пропрацював 16 років, що згідно колективного договору надає право на вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох средньомісячних заробітних плат, а.с. - 52 . Сторони у справі не заперечують той факт, що [PERSON] при звільнені не отримував одноразову допомогу у розмірі, визначеному Колективним договором і Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012р.. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення.Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата для нарахування вихідної допомоги, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Такими місяцями перед звільненням є березень та квітень 2012 року. Відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата та виробничі премії. Відповідно до п.8 Порядку для цього треба визначити середньогодинну заробітну плату (діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а потім помножити отриману середньогодинну заробітну плату на число робочих годин. Його середньоденна заробітна плата, розрахована за цей період, на дату звільнення складає 10,97 гривень, із розрахунку: (3489,72 грн.) / (318 год.) = 10,97 грн., де: 3489,72 грн. - заробітна плата за два місяці перед звільненням (березень та квітень 2012 року); 318 годин кількість відпрацьованих годин за два місяці перед звільненням (березень та квітень 2012 року). За два місяці роботи позивача перед звільненням у [PERSON] було відпрацьовано 318 робочих годин. Тобто, його середньомісячний заробіток, для розрахунку належної йому суми вихідної допомоги при звільненні склав : 318 годин * 10,97 грн. = 1744,23 грн. Таким чином відповідач незаконно не виплатив [PERSON] при звільненні 1744,23 грн. вихідної допомоги. За період з 24 травня 2012 року час затримки\~розрахунку\~становить 1200 робочих днів. Його середньогодинна заробітна плата на дату звільнення 24 травня 2012 року складає 10,97 гривень, а згідно вимог КЗПП робочий день працівника складається із 8 годин. Таким чином, станом на 09 вересня 2015 року [PERSON] мав право на відшкодування відповідачем на його користь 105312 гривень - середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, із розрахунку: 1200 робочих днів * 10,97 гривень середньогодинний заробток * 8 годин робочого дня = 105312 гривень. Згідно п.п. 2 - 4\~ч.1 статті 267 Цивільного кодексу України\~заява про захист цивільного права має бути прийнята судом до розгляду незалежно від сплаву строку позовної давності.\~\~Позовна давність застосовується судом\~\~лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно\~статті 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до \~статтей 257, 258 Цивільного кодексу України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Статтею 261 Цивільного кодексу України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1\~ст. 233 Кодексу законів про працю України\~встановлено спеціальну позовну давність у виді скороченої а саме передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим, одноразова допомога при виході на пенсію працівника не є заробітною платою у розумінні Закону України «Про оплату праці» та п. 2.42. Інструкції зі статистики заробітної плати № 323 від 11.12.95р. і п. 3.6. Інструкції зі статистики заробітної плати № 5 від 13.01.2004р. Зважаючи на викладене позовна давність із зверненням до суду [PERSON] до ПАТ «ПівнГЗК» про стягнення коштів не отриманої вихідної допомоги, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні почала спливати з моменту проведення розрахунку при звільненні з 24.05.2012 року, коли йому стало відомо, які саме суми були йому сплачені. Відповідно до частини 5\~статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, в ході розгляду справи позивачем клопотання про поновлення строку позовної давності не подано, доказів поважності причин її пропуску суду не надано, тому суд вважає можливим застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON], вважаючи його пропущеним без поважної причини, що є підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON]І до ПАТ «ПівнГЗК» про стягнення коштів не отриманої вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди у повному обсязі.

Outcome: dismissed