Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

14 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви при прийняття спадщини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 03 грудня 2002 року померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,78 га, розташовану на території Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №3116 від 20 серпня 1997 року. За життя [PERSON] заповіла їй все своє майно. Проте, своєчасно спадщину після смерті останньої вона не прийняла у звязку зі складними сімейними обставинами та скрутним матеріальним становищем. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатись спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачка просить визначити їй додатковий строк для подання зави про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 03 грудня 2002 року, тривалістю в три місяці. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подав заяву, в якій уточнив заявлені позовні вимоги, на підставі ст. 550 ЦК УРСР 1960 року просив продовжити позивачці строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] як такий, що був пропущений з поважних причин, та розглянути справу в його відсутність (а. с. 26). Представник відповідача Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 22). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 20). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2002 року в с. Рижівка, Білопільського району, Сумської області померла [PERSON] (а. с. 5). Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,78 га в межах згідно з планом, з них: 5,25 га ріллі, 0,05 га - багаторічних насаджень та 0,48 га кормових угідь, розташовану на території Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області, право приватної власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №3116, виданим 20 серпня 1997 року Білопільською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 14 серпня 1997 року №220, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №117 (а. с. 6). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Рижівської ради 22 грудня 1998 року, зареєстрованого у реєстрі за №89, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] позивачці в справі (а. с. 7). З довідки Рижівської сільської ради від 20 березня 2017 року вбачається, що [PERSON], яка померла 03 грудня 2002 року, була зареєстрована одна за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Рижівка, вул. Набережна, 33. Заповіт від імені померлої посвідчувався виконавчим комітетом Рижівської сільської ради 22 грудня 1998 року за №89, зареєстрований у Спадковому реєстрі за №43957656 (а. с. 8). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 22 серпня 2017 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 03 грудня 2002 року, не заведена (а. с. 21). Позивачка зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій внаслідок пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 11). Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз'яснено у п. п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення ст. 1272 ЦК України 2003 року, ч. 3 якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року - 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Таким чином, спірні відносини регулюються нормами ЦК УРСР. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ч. 1 ст. 524 та ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. В силу ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець може прийняти спадщину протягом шести місяців з дня її відкриття. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що позивачка має право на спадщину за заповітом після померлої 03 грудня 2002 року [PERSON], однак не може реалізувати його у звязку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що причинами пропуску строку для прийняття спадщини стали складні сімейні обставини та скрутне матеріальне становище, в яких перебувала [PERSON] та які суд визнає поважними. З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та враховуючи наведені вище норми закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, уточнені позовні вимоги [PERSON] про продовження строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved