Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

12 грудня 2018 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, державної виконавчої служби Обухівського району про скасування рішень та витребування земельної ділянки. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,2500 га., що передана йому у власність рішенням Григорівської сільської ради від 18 січня 1994 року. Вказував, що частину належної йому земельної ділянки захопила відповідач [PERSON] , яка отримала дозвіл сільської ради на оформлення права власності та отримала державний акт на землю. Посилався, що відповідач Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області рішенням № 12-10 від 19.02.2002 року, самовільно зменшив його земельну ділянку з 0,25 га. до 0,23 га. Крім того рішенням суду було скасовано рішення № 12-2 виконкому Григорівської сільської ради від 02.03.2001 року в частині відміни Рішення виконкому від 18.01.1994 року «Про передачу [PERSON] земельної ділянки у приватну власність розміром 0,50 га.», рішення суду набрало законної сили та 09.12.2010 року рішенням № 40 Григорівська сільська рада вирішила скасувати рішення № 12-2 виконкому Григорівської сільської ради від 02.03.2001 року. Таким чином земельна ділянка повинна повернутися у власність позивача, однак дане питання до цього часу не вирішене, тому позивач просив зобов`язати Виконавчу службу м. Обухів виконати рішення суду і повернути йому земельну ділянку біля будинку, зобов`язати сільську раду передати документи в Держземвідділ для приватизації та одержання свідоцтва на право власності та кадастровий номер, скасувати самовільні рішення Григорівської сільської ради, Державний акт і кадастровий номер на ім`я [PERSON] .. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 14.01.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду Ухвалою суду від 14.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала що викладені в позові обставини не відповідають дійсності, фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, так як позивачем не надано належних доказів порушення його прав просила у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Відповідач Григорівська\~сільська рада про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання свого представника не направила, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. Відповідач Державна виконавча служба Обухівського району про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, заяв та клопотань до суду не направив. Суд, заслухавши обґрунтування позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням виконкому Григорівської сільської ради Обухівського району від 18 січня 1994 року [PERSON] передано у приватну власність дві земельні ділянки для обслуговування будинку, а також для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га кожна, без зазначення їх місця розташування чи адреси (а.с.7). Дане рішення від 18 січня 1994 року було скасоване рішенням виконкому Григорівської сільради від 2 березня 2001 року, яке у свою чергу було скасоване рішенням сільради від 9 грудня 2010 року (а.с.10). Також встановлено, що рішенням виконкому Григорівської сільської ради від 19 лютого 2002 року, яке не змінене і не скасоване, [PERSON] передано у власність дві земельні ділянки: площею 0,2363 га по [ADDRESS] для обслуговування будинку та площею 0,2500 га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства (а.с. 82). Технічну документацію на присадибну ділянку по [ADDRESS] 13 в селі Гусачівка \~позивач не виготовляв та державний акт на право власності не отримував. Крім того, судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 15871269 від 08.01.2014 року, власником земельної ділянки площею 0,1789 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] є [PERSON] , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину 1-2856, видане 04.12.2012 року Державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори Клименко О.П. (а.с.75). \~ \~ \~ \~Згідно статті 81 ЗК України громадяни України\~набувають права\~власності на\~земельні ділянки\~на підставі: а)\~придбання за\~договором купівлі-продажу,\~ренти,\~дарування,\~міни,\~іншими цивільно-правовими\~угодами; б)\~безоплатної передачі\~із земель\~державної і\~комунальної власності; в)\~приватизації земельних\~ділянок,\~що були\~раніше надані\~їм у\~користування; г)\~прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. З матеріалів справи вбачається, що спір про межу між ділянками № 13 та № 15 існував тривалий час ще між позивачем та чоловіком відповідачки [PERSON] , а після смерті останнього існує з відповідачкою і неодноразово з 2001 року був предметом розгляду органами влади та місцевого самоврядування (узгоджувальними комісіями сільради, виконкомом сільради, самою сільрадою, відділом Держкомзему в Обухівському районі, прокураторою), якими встановлено, що відповідач не порушував межі ділянки позивача. За правилами ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Даний спір був предметом розгляду Обухівського районного суду Київської області, який своїм рішенням від 03.12.2003 року відмовив у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відновлення порушеної межі суміжного землекористування та усунення порушень правил добросусідства. Дане рішення набрало законної сили. Крім того, даний спір був предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 20.06.2011 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Григорівської сільської ради, [PERSON] на бездіяльність голови голови Григорівської сільської ради Обухівського району [PERSON] та зобов`язання розглянути подані до сільської ради заяви. Дане рішення залишене без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року. 10.06.2013\~року рішенням\~Обухівського районного\~суду Київської\~області в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, \~третя особа: Управління Держкомзему в Обухівському районі, про визнання недійсним рішення, визнання недійсним державного акту відмовлено в повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили. Отже, описані вище обставини та докази були предметом розгляду, дослідження та оцінки судами першої та апеляційної інстанцій. За таких обставин, вони не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Згідно з ч. 1 та ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно ч. 7\~ст. 81 ЦПК України\~суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем у справі належних доказів на підтвердження вимог не наведено, а його доводи ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються матеріалами справи, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed