Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

14.06.17 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою № 40 по вул. Мазепи, 23 в м. Львові. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], де і зареєстрована. Відповідач [PERSON] також прописаний за вказаною адресою, однак з моменту реєстрації та по даний час без поважних причин в квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, місце перебування останнього невідоме. Жодних домовленостей або угод між ними про право чи порядок користування житлом не було та не укладалось. Усе це створює позивачу незручності в користуванні квартирою, вона змушена оплачувати зайві комунальні послуги, відтак просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а також оголошенням в газеті «Львівська пошта» № 79-80 від 12.10.17р., заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється єдиним власником та зареєстрована в [INFO], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2007р. за № 15760387. Із довідки ЛКП «Тополя-406» від 20.03.17р. вбачається, що за вищевказаною адресою, окрім позивача також зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] Як встановлено, останній в квартирі не проживав з моменту реєстрації, а саме з липня 2016 року по даний час, його місце перебування не відоме. Даний факт стверджується актами ЛКП «Тополя-406» від 26.01.17р. № 15, від 30.03.2017р. № 51від 04.10.17р. № 159. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 163 ЖК України врегульовано, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч. 1, 3 п. 1,5ч. 4 ст. 71 ЖК України. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що врегульовано ст. 405 ЦК України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, з врахуванням того, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше року, місце його перебування невідоме, що створює позивачу незручності в користуванні житлом, тому суд приходить до висновку, що позов є підставним, підлягає до задоволення та слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 40 по вул. Мазепи, 23 в м. Львові.

Outcome: approved