Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

14 травня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову послався на те, що з серпня 1984 року по січень 1993 року, з травня 2004 року по серпень 2007 року працював електрослюсарем 3-4 розряду підземно, з грудня 2007 року по вересень 2020 року працював прохідником підземно 5 розряду на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське». 16.09.2020 року був звільнений за станом здоров`я. Під час роботи у вугільній промисловості, виконуючи важку роботу, лікарями було встановлено йому діагноз: 1«Хронічний бронхіт ІІ ст., в фазі загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.»; 2.»Хронічна попереково крижова радикулопатія L5. S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико динамічним порушенням, м`язо тонічним та больовим синдромами»; 3. «Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість 1 ст. (початкові явища) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] » Відповідач організував розслідування причин виникнення у позивача хронічних професійних захворювань та взяв його на облік, відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 року № 337. Всі вимоги, які передбачені чинним законодавством, стосовно призначення комісії для розслідування причин виникнення хронічних захворювань у позивача, роботодавцем були виконані. Один екземпляр Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.01.2021 року йому було видано, на підставі якого вперше 18.02.2021 року йому на МСЕК безстроково було встановлено по сукупності трьох професійних захворювань 65 % втрати працездатності та III групу інвалідності. Після встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності останній з усіма необхідними документами звернувся до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділу для відшкодування матеріальної шкоди, для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної йому професійними захворюваннями на виробництві. На підставі наданих до управління документів йому були призначені страхові виплати, передбачені законодавством, а саме: одноразова допомога і щомісячні регресні виплати. Внаслідок захворювань від шкідливих умов праці, в яких позивач працював тривалий час на виробництві, йому були заподіяні, насамперед, фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. У зв`язку з захворюваннями цілком була порушена його нормальна життєдіяльність, він змушений постійно лікуватись. З`явилося відчуття страху, що його здоров`я ніколи повністю не відновиться. Після захворювань він не може виконувати певні види робіт у побуті, обмежився у спілкування із знайомими та друзями. Після встановлення у 2021 році професійного захворювання обмежений у працевлаштуванні, що також негативно впливає на нього. На сьогодні стан здоров`я позивача тільки погіршується. Враховуючи зазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 65 000 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2021 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.06.2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» 02.06.2021 року надав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечення на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що відповідач тривалий час працював на різних посадах на підприємствах вугільної промисловості, його загальний стаж складає 25 років 02 місяці 27 днів і серед них 22 роки 10 місяців 29 днів в умовах впливу несприятливих виробничих факторів. Відповідно до порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, за час своєї роботи в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», [PERSON] не надав достовірну інформацію про динаміку захворювань, не вживав заходів щодо лікування захворювань на ранніх стадіях, не звертався до лікувальних закладів щодо лікування, усунення захворювань. Динаміка захворювань не спостерігалась. За результатами проведених щорічних медичних оглядів за період своєї роботи з 2011 р. по 2019 р. визнавався придатним до роботи в підземних умовах. Вважає, що відповідачем не було завдано позивачу шкоди, та взагалі відсутня вина відповідача у заподіянні моральної шкоди, оскільки позивача було допущено до праці, виключно на підставі медичних довідок, виданих лікарською установою. Разом з тим, з незрозумілих причин, виходячи зі змісту позовних вимог, вбачається вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди стосується лише ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля та залишається незрозумілою позиція позивача, стосовно не пред`явлення вимог до роботодавця ДП Добропіллявугілля, на якому у позивача фактично міг початися розвиток професійного захворювання, який було встановлено у відповідності до наданих позивачем довідкам МСЕК. Не пред`явлення вимог до лікувального закладу, який несвоєчасно включає хворих до диспансерної групи нагляду, що є порушенням наказу МОЗ України № 278 від 27 серпня 2018 року, наказу МОЗ України № 110 від 14 лютого 2012 року, постанови № 31662 від 08 листопада 2000 року Про затвердження переліку професійних захворювань. Вважають, що позивач в даному випадку взагалі не надав доказів, які б свідчили про те, що саме внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] було завдано моральну шкоду, тому залишається недоведеним факт заподіяння йому діями саме відповідача моральних чи фізичних страждань. Окрім того, до позовної заяви не доданий розрахунок розміру заподіяної позивачу моральної шкоди. Тому залишається незрозумілим із яких особистих міркувань виходив позивач зазначаючи у позовній заяві у якості розміру заподіяної йому моральної шкоди, саме суму 65000 гривень. У довідці МСЕК від 18.02.2021 року відсутній висновок про те, що внаслідок цього ушкодження здоров`я крім стійкої втрати працездатності МСЕК встановила [PERSON] ще і наявність факту моральної шкоди, а отже і підстави для подання позову про її відшкодування відсутні. Тому наданий позивачем висновок МСЕК про встановлення [PERSON] стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню не можуть бути підставою для задоволення позову і не можуть замінити висновку МСЕК про наявність чи відсутність фату моральної шкоди. Позивачем не додано до позовної заяви висновків медичних установ про встановлення факту завдання позивачу моральної шкоди та саме ступеню заподіяння моральної шкоди. Вказує, що позивачем при зверненні із позовною заявою до суду не надано належного обгрунтування позовних вимог розрахунку визначеної моральної шкоди, а також вичерпного переліку доказів на підтвердження наявності вини відповідача, тому у задоволенні позову слід відмовити. Представник третьої особи, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області 10.06.2021 року надав до суду письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] . В яких зазначає, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 22 січня 2021 року, має зареєстрований страховий випадок професійного захворювання, внаслідок чого йому було призначено одноразову допомогу та щомісячні страхові виплати. Що стосується вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, позивач повинен надати докази про моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, про порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення стосунків з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. Документи, на які посилається позивач у своєму позові, а саме довідку МСЕК та акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 є документами, що підтверджують тільки факт травмування та встановлення звязку з цим втрати професійної працездатності, і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Управління вважає, що посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди є безпідставними. На підставі вищевикладеного просили винести судове рішення на розсуд суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача, товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Добропільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі їх представника. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 3, 4\~ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки\~ [PERSON] перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» з 01 листопада 2011 року по 16 вересня 2020 року. Дані обставини сторонами у судовому засіданні не заперечувались. Відповідно до копії трудової книжки позивача серії [NUMBER] [PERSON] на підставі наказу № 177 від 16.09.2020 року був звільнений з ТОВ «Добропіллявугілля» за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.13). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 22 січня 2021 року [PERSON] , працював на посаді прохідника, загальний стаж роботи складає 25 роки 02 місяці 27 днів, з них 13 років 10 місяців 20 днів за професією, 22 роки 10 місяці 29 днів у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. За період роботи на шахті «Добропільська виробничого обєднання «Добропіллявугілля» (1993 р.), на ВП «Шахта «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля» (2004 р.-2011 р.), на ВСП Шахта Добропільська ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля (2011 р.-2012 р.), на ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля (2012 р.-2020 р.), піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. На шахті Добропільська ВСП Шахтоуправління Добропільське ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля умови та характер праці прохідника дільниці підготовчих робіт № 2 [PERSON] згідно атестації робочих місць, відповідно до Державних санітарних норм та правил Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу, наказ Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року № 248 відносяться по мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня, по пилу - до 3 класу 4 ступеня, по шуму - до 3 класу 2 ступеня, по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня, по загальній вібрації до 2 (допустимого) класу. Діагноз: основні: 1. хронічний бронхіт II ст., фаза загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН I-II ст. (один-два). 2. хронічна попереко-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико динамічним порушенням, м`язово-тонічним та больовим синдромами. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість І ст. (початкові явища) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Супутні: гіпертонічна хвороба I ст., II ст., СН 1, ризик 2. Раніше хронічного професійного захворювання у [PERSON] виявлено не було. На момент розслідування хворий не працює з 17 вересня 2020 року. Професійне захворювання виникло внаслідок впливу на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме: пил, шум, фізичні навантаження, робоча поза, вимущені нахили тулуба, несприятливий мікроклімат; недосконалість технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи); несвоєчасне направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. За період роботи на всіх шахтах піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. Проте, за період роботи на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» [PERSON] визнавався придатним до роботи у підземних умовах. Профзахворювання хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія встановлені під час медогляду у КНП «Добропільська ЛІЛ» у липні 2020 року, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість у вересні 2020 р. Під час медоглядів було забезпечено своєчасне направлення робітників зі стажем роботи у шкідливих умовах більше 10 років на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. У зв`язку з частою зміною посадових дільниць, на яких працював [PERSON] встановити винних осіб не уявляється можливим (а.с.14-16). Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 092201, [PERSON] встановлено первинно за сукупністю 65% відсотків втрати професійної працездатності з 09.02.2021 року безстроково (довічно), дата перегляду не підлягає (а.с.17). Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 851995 [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності з 09.02.2021 року безстроково (а.с.18). Також до матеріалів справи додано копію індивідуальної програми реабілітації інваліда № 146 від 18.02.2021 року, копії записів з амбулаторної карти, копії протоколів засідання ВКК, копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2876, копію теста легеневої функції від 22.07.2020, копію консультаційного висновку спеціаліста, копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №3461, копію аудіограми 319726, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1112, копію медичного висновку від 22.12.2020 р. №44/1178 та інші документи, які свідчать про отримані позивачем на виробництві хронічні професійні захворювання (а.с.22-36). Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно ч. 1\~ ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст. 1 Гірничого закону України, шахта це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом. Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов`язані з небезпекою для здоров`я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення. Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав хронічні професійні захворювання під час виконання ним трудових обов`язків на шахті ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди. Стосовно заперечень відповідача, у своєму відзиві посилається на те, що позивача було допущено до праці, виключно на підставі медичних довідок, виданих лікарською установою, тому йому не зрозуміло, чому вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди лише з ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, а не з ДП Добропіллявугілля, на якому у позивача фактично міг початися розвиток професійного захворювання, який було встановлено у відповідності до наданих позивачем довідкам МСЕК, та не з лікувального закладу, який несвоєчасно включає хворих до диспансерної групи нагляду. Вважають, що відповідачем в даному випадку взагалі не було завдано моральної шкоди позивачу. Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові [PERSON] до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті 173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності. Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що хронічні професійні захворювання та моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача під час виконання ним трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці. Небезпечні та шкідливі умови праці і стали причинами виникнення хронічних професійних захворювань у позивача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків на підприємстві відповідача, ушкодження здоров`я, за наслідком якого виникла втрата професійної працездатності (65%), відбулось у зв`язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця, внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 25 січня 2021 року та рішення МСЕК про встановлення позивачу втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності. Крім того, суд визнаючи заподіяння позивачу моральної шкоди бере до уваги рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню.\~ Тому враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я, ступінь втрати ним професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, тобто довічно, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 65000,00 грн в порядку відшкодування моральної шкоди. Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, а також не надав підтвердження спричинення йому моральної шкоди внаслідок отримання професійних захворювнь на виробництві не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Згідно\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6\~ст.141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру та від сплати судового збору звільнений на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved