Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

12 серпня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку, Свої вимоги мотивує тим, що в 1993 році його сім'я в складі трьох осіб приватизувала квартиру [ADDRESS]. У 1995 році його мати [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю з метою об'єднання сім'ї. Вона отримала громадянство держави Ізраїль, про що свідчить паспорт громадянина Ізраїлю і отримувала там пенсію. З моменту виїзду за кордон пенсію в Україні вона не отримувала. Разом з тим, зі спірної квартири вона виписана не була та з цього часу зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Його мати не проживала за цією адресою більше 15 років, про що свідчить і акт від 29 березня 2016 року, складений комісією ЖЕК 905. У 2005 році в Ізраїлі помер його батько [PERSON], а у 2006 році померла мати [PERSON] З метою виписки матері з квартири він звернувся до Солом'янського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві з заявою про зняття з реєстрації місця проживання, проте йому було відмовлено в зв'язку відсутністю свідоцтва про її смерть. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Представник Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Подала письмові пояснення, в яких зазначено про те, що Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація не є належним відповідачем у справі, оскільки спірна квартира не належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та не передана до сфери управління районної адміністрації. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. У цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. У випадку прийняття судом відповідного рішення та набрання ним в установленому порядку законної сили, позивач має право звернутись з відповідним пакетом документів до органу реєстрації. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 березня 1993 року [NUMBER], виданого органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва. Згідно з наданим суду актом від 29 березня 2016 року [PERSON] не проживає у квартирі протягом 15 років (а.с. 4). Позивач порушує питання про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ч. 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 цієї статті визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, з наданого суду свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1993 року [NUMBER] вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. Вбачається, що [PERSON] фактично є власником 1/3 частини квартири, в якій позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житлом. Крім того, позивач зазначає, що на день звернення до суду [PERSON] померла, і законом визначено окремий порядок зняття померлої особи з реєстраційного обліку в квартирі. За таких обставин, вимоги позивача не ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed