Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

14 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном дитини, позбавленої батьківського піклування, а також стягнути з відповідачів на користь позивача, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, з кожного. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі по справі є її сином та невісткою, перебувають у шлюбі з 06 грудня 2019 року, ще до реєстрації шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у відповідачів не склалося і вони не живуть разом з 2020 року. Позивач зазначає, що відповідачі схильні до вживання наркотиків, що призвело до того, що під час вагітності мати дитини змушена була проходити реабілітаційний курс, а після народження дитини та досягнення нею двомісячного віку, знову почала їх вживати. Відповідачі знову вирішили пройти реабілітацію, тож попросили позивача забрати собі дитину. З того часу позивач виховує дитину разом зі своїм чоловіком. Відповідачі ж курс лікування не пройшли, самовільно залишили центр реабілітації. Після цього відповідачі дитиною не цікавились, крім певних винятків. Тож позивач вважає, що відповідачі вихованню та забезпеченню дитини надають перевагу вживанню наркотиків та алкоголю, не виконують свої батьківські обов`язки, участі у її житті та розвитку не приймають, створюють перешкоди для нормального життя дитини, не надають допомогу на її утримання, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. У судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, була повідомлена належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома. Представник третьої особи виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами погоджується. Крім того, представником третьої особи надано до суду висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітньої дитини [PERSON] , в якому зазначається, що відповідачі не піклуються про свою дитину, не приділяють їй належної уваги, не займаються її вихованням, не цікавляться станом здоров`я, повністю самоусунулася від виховання та матеріального утримання свого сина, тож орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.15), відповідно до якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проходили курс соціально-психологічної реабілітації з 06 лютого 2020 року по 18 лютого 2020 року, однак не був успішно завершений та був перерваний з ініціативи реабілітантів, що підтверджується відповідними довідками (а.с.12-13). , Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого [PERSON] , в письмовій заяві, засвідчені нотаріально, відмовляється від виховання та утримання дитини, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Також з`ясовано, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації, веде асоціальний спосіб життя, долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. На телефонні дзвінки спеціалістів служби батьки дитини жодного разу не відповіли, на виклики до служби у справах дітей не з`являлися. Встановлено, що сім`я перебувала на обліку сімей, які опинились у складних життєвих обставинах та отримували послугу соціального супроводу. В ході надання цієї послуги з батьками дитини проводилася робота щодо ведення здорового способу життя та подолання наркотичної залежності, але батьки дитини не спромоглися відмовитися від вживання наркотичних речовин, влаштуватися на роботу та почати виконувати свої батьківські обов`язки. Наведені факти говорять про те, що відповідачі не піклуються про свою дитину, не приділяють їй належної уваги, не займаються її вихованням, не цікавляться станом здоров`я, повністю самоусунулася від виховання та матеріального утримання свого сина, тож орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав. Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що, всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю бабусі. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позов в частині вимог про призначення опікуном дитини [PERSON] , суд дійшов такого висновку. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 62 ЦК України, опіка встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки, або за місцем проживання опікуна. Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних стосунках з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливостей особи виконувати обов`язки опікуна. Згідно ч. 5 ст .63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів. Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов до такого висновку. Так, згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд, одночасно з позбавленням батьківських прав, може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони у шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, з кожного відповідача. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача понесені ним, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved