Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

13 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. 05 березня 2014 року [PERSON] звернувся з уточненою позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою, в якій вказав, що 04.06.2011 року між ним та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу Mitsubishi Lancer [NUMBER]. За вказаний автомобіль він передав гроші в сумі 76000 грн. На підтвердження зазначеного [PERSON] видав розписку і довіреність з правом керування автомобілем та передав сам автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт. Автомобіль Mitsubishi Lancer [NUMBER] був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 27 травня 2011 року [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON] автомобіль за довіреністю з правом часткового або повного передоручення, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 27 травня 2011 року за реєстраційним номером 4832, надавши їм право експлуатувати та розпоряджатися автомобілем, в тому числі і з правом його продажу. 06 червня 2011 року на підставі заяви [PERSON] приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] вказану довіреність на ім'я [PERSON] та [PERSON] анульовано, про що приватний нотаріус ХМНО [PERSON] листом від 06 червня 2011 року повідомила органи ДАІ, [PERSON] та [PERSON] Цей лист [PERSON] отримав 15 червня 2011 року, а [PERSON] 10 червня 2011 року. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19 квітня 2012 року по справі № 2-908/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незнаного володіння та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, [PERSON] було відмовлено у визнанні права власності на спірний автомобіль і вирішено передати автомобіль Mitsubishi Lancer [NUMBER] [PERSON] Після набрання законної сили вказане рішення позивач виконав, добровільно повернув фактично куплений автомобіль [PERSON], а отже має право на повернення коштів, які він сплатив [PERSON] за автомобіль 04.06.2011 року у розмірі 76000 грн. Тому просив стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 76000 грн. та судовий збір у розмірі 760 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, вказані у його позовній заяві. Представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час розгляду справи, надав свої заперечення проти позову. Представник відповідача - адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вважала їх безпідставними та незаконними, оскільки її довіритель [PERSON], коли передавав автомобіль [PERSON], діяв у повній відповідності з повноваженнями, які йому надала [PERSON], ніяких протиправних дій не вчиняв, неправомірних рішень не приймав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час розгляду справи, надала свої заперечення проти позову, вказуючи на те, що ані від [PERSON], ані від [PERSON] за її власний автомобіль ніяких грошей не отримувала, а також не має заборгованості перед вказаними особами з інших причин. Під час розгляду справи № 2-908/11 судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в незаконний спосіб позбавили її права власності на належне їй майно - автомобіль. Гроші, які просить стягнути [PERSON] у своєму позові, використані були виключно в інтересах [PERSON] [PERSON] вважала, що у позивача [PERSON] не існує жодних підстав для стягнення з неї грошових коштів в розмірі 76000 грн., а тому просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї грошових коштів та судового збору. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку: Як слідує з матеріалів цивільної справи № 2-908/11, які досліджувались у судовому засіданні: - право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстровано за [PERSON] (а.с. 38) ; - 27 травня 2011 року [PERSON] на ім'я [PERSON], [PERSON] було видано довіреність на право керування та розпорядження в її інтересах належним їй транспортним засобом, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначена довіреність видана з правом часткового або повного передоручення терміном на десять років та дійсна до 27 травня 2021 року (а.с. 6); - 04 червня 2011 року [PERSON] від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], [PERSON] було видано довіреність на право експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, користуватися, а також розпоряджатися (продавати, обміняти, здати в оренду) належним [PERSON] автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Харківського округу Харківської області Жовнір від 04 червня 2011 року. При оформленні довіреності приватним нотаріусом було роз'яснено сторонам зміст ст.ст. 237-241, 244-250, 1000, 1007, 1187 ЦК України щодо поняття довіреності, її форм, строків, припинення представництва за довіреністю, відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, можливість скасування довіреності у будь-який час на протязі її дій, з обов'язком повідомити про скасування довіреності представника, а також відомих довірителю третіх осіб, для представництва перед якими видана довіреність (а.с. 73); - 04.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу автомашини марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], яким обумовлено порядок, умови, предмет, ціну і строки укладення основного договору (а.с. 59-60 ); - 06 червня 2011 року [PERSON] відмінила довіреність на управління та розпорядження автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], видану на ім'я [PERSON], [PERSON], посвідчену 27.05.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], шляхом подання заяви приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про що належним чином 08 червня 2011 року повідомила [PERSON] та [PERSON], що підтверджується квитанцією поштового відділення ХА УАППЗ «Укрпошта» м. Харків ВЗ-1 про оплату відправлення повідомлення рекомендованим листом (а.с. 7-9); - Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19 квітня 2012 року по справі № 2-908/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] [PERSON] про визнання права власності на автомобіль позивачу було відмовлено у визнанні права власності на спірний автомобіль і вирішено передати автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] (а.с. 110-116); - Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2012 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 квітня 2012 року залишено без змін (а.с. 159-161); Як вбачається з розписки [PERSON] продав автомашину марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] за 76000 грн. в еквіваленті 9500 доларів США, які отримав повністю 04.06.2011 року. В свою чергу [PERSON] отримав автомобіль, ключі, документи від автомашини (а.с. 6). Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Виходячи з положень ст. 1000 ЦК України, договір доручення не є документом за яким право власності може перейти від однієї особи до іншої, видача та отримання доручення ні в якій мірі не пов'язані з переходом права власності на автомобіль від його власника до повіреного, останньому надається лише (крім володіння і користування) можливість здійснювати операції з автомобілем в інтересах довірителя, що витікає з положень вказаної статті ЦК України відповідно до яких, правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. В силу чого оформлення довіреності [PERSON] на ім'я [PERSON] з правом розпорядження в інтересах [PERSON] транспортним засобом не є договором купівлі-продажу спірної автомашини. Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Згідно п.п. 7, 8 постанови КМУ від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Виходячи із зазначених вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу транспортних засобів укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також може бути оформлений в Державтоінспекції. Як встановлено в ході розгляду справи між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу автомашини марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], яким обумовлено порядок, умови, предмет, ціну і строки укладення основного договору, а саме те, що основний договір купівлі-продажу повинен бути оформлений в Держававтоінспекції. Однак, цей договір не відповідає вимогам ст. 635 ЦК України, оскільки укладено не в тій формі, яка встановлена для основного договору, що згідно положень ст.ст. 203, 215 ЦК України свідчить про його нікчемність. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Враховуючи викладене, виконання за нікчемним правочином є безпідставним, отримане у порядку такого виконання підлягає поверненню іншій стороні згідно положень ст. 1212 ЦК України. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що при укладанні попереднього договору купівлі-продажу автомобіля [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 76000 грн., що не заперечувалося відповідачем [PERSON] та його представником у судовому засіданні. Доказів про те, що грошові кошти за автомобіль отримала [PERSON] позивач суду не надав. Твердження відповідача [PERSON] та його представника про те, що відповідач [PERSON] своїми шахрайськими діями позбавила його та [PERSON] права власності на спірний автомобіль, також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки винуватість [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України за вчинення шахрайства, не встановлена обвинувать ним вироком суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 76000 грн. на користь позивача. При ухваленні рішення, застосовуючи положення ст. 1212 ЦК України, суд не виходить за межі позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 760 (сімсот шістдесят) грн.

Outcome: partial