Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

13 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 14 вересня 2001 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції у Харківській області (актовий запис №275). Від даного шлюбу вони мають трьох спільних дітей: доньку [PERSON] , 2003 року народження, доньку [PERSON] , 2008 року народження, та сина [PERSON] , 2011 року народження. Сімейні та шлюбні відносини між ними припинені з 2017 року. Сім`я носить формальний характер, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб.\~ Ухвалою судді від 17 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням\~ вимог ст.110 Сімейного Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони з 14 вересня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.6). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , 2003 року народження, доньку [PERSON] , 2008 року народження, та сина [PERSON] , 2011 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.7, 8, 9). Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. Спільного господарства не ведуть з 2017 року. Вважає, що її з відповідачем сім`я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням клопотання позивача, після розірвання шлюбу суд відновлює їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції №0.0.1903093601.1 від 13 листопада 2020 року, позивачем при поданні позовної заяви до суду про розірвання шлюбу сплачений судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 420 гривень 40 копійок. Крім того, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного, відповідно до ст. 3, 24, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved