Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

14.11.2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до Голосіївського районного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що 21.05.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100258739В, згідно якого банк надав позичальнику кредит на суму 50 000 грн 00к. строком виконання до 21.05.2015 року. Банк свої зобов'язання виконав повністю, а відповідач - свої зобов'язання по виплаті кредиту за умовами договору належним чином не виконує. Внаслідок чого, станом на 18.07.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість по сплаті кредиту за кредитним договором № R53100258739В від 21.05.2012 року в сумі 155 423 грн 54к., які позивач просить стягнути з боржника на користь Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», поклавши сплату судового збору на відповідача. В судове засідання представник позивача ПАТ «ВТБ Банк» не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, завчасно подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, надав згоду на постановлення у справі заочного рішення /а.с.36/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи /а.с.35/, про що свідчить конверт з відміткою поштового відділення про повернення за закінченням терміну зберігання. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно подано до канцелярії суду не було. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,59 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів встановлено, що 21.05.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100258739В, згідно якого банк надав позичальнику кредит на суму 50 000 грн 00к. строком виконання до 21.05.2015 року, на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. Згідно умов договору позичальник взяв на себе зобов'язання в порядку та умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту /а.с.8-15/. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі на умовах, визначених кредитним договором /а.с.16/. Відповідачем [PERSON] умови договору не виконувалися, внаслідок чого, станом на 18.07.2014 року виникла заборгованість, яка складає 155 423 грн 54к./ із них: заборгованість по кредиту - 22 215 грн 27к., прострочена заборгованість за кредитом - 25 484грн 04к., 3% річних - 582 грн 38к., інфляційні втрати - 1 543 грн 71к., поточна заборгованість за процентами - 165грн 92к., прострочена заборгованість за процентами - 26 627 грн 75к., 3% річних - 673 грн 97к., інфляційні втрати - 1694 грн 22к; пеня за кредитним договором - 76 436 грн 28к. /а.с.4-7 / Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст.ст.526,527 ЦК України, згідно яких, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, в разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне) виконання (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). При стягненні сум за кредитним договором суд керується положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК України та виходити з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду належних та допустимих доказів, які би містили інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов'язань за укладеними договором №R53100258739В від 21.05.2012 року. Оскільки відповідач, який отримав кредит, зобов'язань за договором №R53100258739В від 21.05.2012 року, не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості в сумі 155 423 грн 54к. Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1554 грн 24 к. /а.с.23/, який відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк».

Outcome: approved