Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

13 вересня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 156 101 грн., вказуючи на те, що 15 вересня 2013 року вона уклала з відповідачем письмовий договір позики, згідно розписки [PERSON] позичив в неї грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно станом на той час 79\~500 гривням, строком на рік. Відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобовязання, тому позивач просила позовні вимоги задовольнити, стягнути суму боргу в розмірі 156\~101 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми боргу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що в період з 2014 року по 12 вересня 2017 року сплатив всі кошти, позивачу щомісячно сплачував по 100 доларів США та всього сплатив позивачу суму боргу 3 000 доларів США, однак [PERSON] розписку йому про повернення бору не повернула. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 вересня 2013 року [PERSON] уклала зі [PERSON]В письмовий договір позики, відповідно до якого, позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 3 000 доларів США, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, згідно якої [PERSON] зобовязувався до 15 вересня 2014 року повернути грошові кошти. Ці обставини не заперечував відповідач в суді. Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] від 15 вересня 2013 року в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач представила розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми 3 000 доларів США. Отже, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція Верховного Суду України зазначена в рішенні від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Але як встановлено в судовому засіданні [PERSON] свої боргові зобовязання не виконав, будь-яких письмових доказів повернення боргу позивачу в зазначеній нею сумі не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення зі [PERSON] заборгованості за договорами позики є законними і підлягають частковому задоволенню. Згідно даних офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Міністерства фінансів України валютні курси Національного Банку України відносно гривні станом на 15 вересня 2017 року складає: 26,162 грн. за 1 долар США, тому заявлені вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню в сумі: - 3 000 доларів х 26 грн.16 коп. = 78 480 грн. Стосовно заявленого позивачем вимог про стягнення боргу за індексом інфляції, суд вважає, що за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Враховуючи, що договір позики укладений в іноземній валюті, ці вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції не підлягають задоволенню. Така правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду України № 6-771цс15 від 27 січня 2016 року, від 21 грудня 2016 року № 6-1672цс16. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В договорі сторони не передбачили іншого розміру процентів боргу. Тому, розрахунок трьох відсотків річних за період з 15 вересня 2014 року по 12 вересня 2017 року (становить 1 096 днів) 78 440 грн. :\~100% х 3% = 365 днів х 1\~092 дні = 7\~036 грн. 66 коп. Тому, сума заявленого позову становить: 78\~480 грн. + 7\~069 грн. 65 коп. = 85 549 грн. 65 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 855 грн. 50 коп. судового збору. Та відповідно до ст. 84 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати за правову допомогу в сумі 700 грн. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial