Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

12 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вище вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.04.2018 року в світлий час доби, приблизно о 20.15 годині водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Skoda superb», номерний знак « [NUMBER] », рухався по проїзній частині мікрорайону 5-й Зарічний з боку вул. Ватутіна наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з вул. Електрозаводська в Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. В цей же час, по проїзній частині вул. Електрозаводська з боку с. Новопілля в напрямку вул. Десантна, наближаючись до цього ж перехрестя перед яким за напрямком його руху встановлений дорожній знак 2.3. «Головна дорога», рухався автомобіль «АЗЛК», номерний знак « [NUMBER]», під керуванням водія [PERSON] . Доїхавши до вказаного перехрестя та маючи об`єктивну можливість спостерігати за наявністю встановленого перед перехрестям за його напрямком руху дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», відповідач продовжив рух не зупиняючись перед перехрестям для того, щоб надати дорогу автомобілю «АЗЛК», номерний знак « [NUMBER]», під керуванням водія [PERSON] , який під`їжджав до цього ж перехрестя по головній дорозі, тим самим порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, а саме п.п.1.5,2,3 б), 16.11 ПДР України. Внаслідок порушення відповідачем зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, на не регульованому перехресті не рівнозначних доріг мікрорайону 5 Зарічний - вул. Електрозаводська в Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, останній допустив зіткнення із автомобілем «АЗЛК», номерний знак « [NUMBER]», під керуванням водія [PERSON] . Після зіткнення автомобіль «Skoda superb», номерний знак « [NUMBER]» продовжив рухатись в стані заносу та здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які рухались вздовж лівого краю проїзної частини. Внаслідок наїзду пішоходи отримали тілесні ушкодження. Між порушенням відповідачем правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1. ПДР України й наслідками, що наступили - ДТП та спричинення пішоходам тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок. Своїми необережними діями відповідач, скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що належить позивачу на праві власності та їй було заподіяно моральної шкоди. Згідно з Висновком судового експерта по визначенню матеріального збитку, №251/18 від 22.10.2018 року, розмір матеріального збитку завданого позивачу як власнику автомобілю «АЗЛК 21412», номерний знак « [NUMBER] », в результаті ДТП, складає 19002,34 грн. Також вона зазначає, що їй не відшкодовано завданої майнової та моральної шкоди, через що просить суд стягнути з відповідача: матеріальну шкоду у розмірі 19002,34 гривень, моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень, витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи по визначенню матеріального збитку в розмірі 2000,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9989,20 гривень та сплату судового збору в розмірі 768,40 гривень. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не подавала. Представник позивача, [PERSON] , надав заяву про розгляд справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду неодноразово повідомлявся належним чином. Правом бути присутнім під час розгляду його справи у суді не скористався. Відзиву на позовну заяву до суду не надав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі за таких підстав. Судом встановлено, що 05.04.2018 року в світлий час доби, приблизно о 20:15 год., водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Skoda superb», номерний знак « [NUMBER] », рухався по проїзній частині мікрорайону 5-й Зарічний з боку вул. Ватутіна наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з вул. Електрозаводська в Покровському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. В цей же час, по проїзній частині вул. Електрозаводська з боку с. Новопілля в напрямку вул. Десантна, наближаючись до цього ж перехрестя перед яким за напрямком його руху встановлений дорожній знак 2.3 «Головна дорога», рухався автомобіль «АЗЛК», номерний знак « [NUMBER]», під керуванням водія [PERSON] . Доїхавши до вказаного перехрестя та маючи об`єктивну можливість спостерігати за наявністю встановленого перед перехрестям за його напрямком руху дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», відповідач продовжив рух не зупиняючись перед перехрестям для того, щоб надати дорогу автомобілю «АЗЛК», номерний знак « [NUMBER]», під керуванням водія [PERSON] , який під`їжджав до цього ж перехрестя по головній дорозі, тим самим порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, а саме п.п.1.5,2,3 б), 16.11 ПДР України. Внаслідок порушення відповідачем зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, на не регульованому перехресті не рівнозначних доріг мікрорайону5 Зарічний - вул. Електрозаводська в Покровському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, останній допустив зіткнення із автомобілем «АЗЛК», номерний знак « [NUMBER]», під керуванням водія [PERSON] . Після зіткнення автомобіль «Skoda superb», номерний знак « [NUMBER]» продовжив рухатись в стані заносу та здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які рухались вздовж лівого краю проїзної частини. Внаслідок наїзду пішоходи отримали тілесні. ушкодження. Між порушенням відповідачем правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1. ПДР України й наслідками, що наступили - ДТП та спричинення пішоходам тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок. Своїми необережними діями відповідач, скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Вказані факти та обставини містяться в ухвалі про закриття кримінального провадження, постановленої Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №212/5463/18 від 03.08.2018 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що належить позивачу на праві власності та їй було заподіяно моральної шкоди. Згідно з Висновком судового експерта по визначенню матеріального збитку, №251/18 від 22.10.2018 року, розмір матеріального збитку завданого позивачу як власнику автомобілю «АЗЛК 21412», р.н. [NUMBER] , в результаті ДТП, складає. 19002,34 грн. За складання вказаного висновку експерта позивач сплатила 2000,00 грн., що підтверджується квитанцією №048506 від 18.09.2018 року. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зазначає, що законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У відповідності зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зважаючи на той факт, що відповідач керував транспортним засобом «Skoda Superb», р.н. [NUMBER] , на правовій підставі, він, у відповідності до вищезазначених норм закону, зобов`язаний відшкодувати завдану мені матеріальну та моральну шкоду. Пунктом 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», №4 від 01.03.2013 року, встановлено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Як вбачається із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної коди, завданої внаслідок порушення її прав. Аналогічна позиція міститься у преамбулі Постанови Пленуму ВСУ «Про судової практики у справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» №4 від 31.03.1995 року. Згідно п.3 цієї Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних переживань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її провини, окрім випадків, установлених ч.2 цієї статті. У справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (заяви №9214/80, 9473/81 і 9474/81 рішення від 28.05.1985 року, серія А, пункт 96), Європейський суд з прав людини, встановив, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами. У справі «Савула проти України» (заява №12868/05, рішення від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року), пункт 18), у справі «Войтенко проти України» (заява №18966/02, рішення від 29.06.2004 року, пункт 59), у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (заява №42255/04, рішення від 01.07.2010 року, пункт 37), у справі «Мельниченко проти України» (заява N 17707/02, рішення від 19.10.2004 року, пункт 78 ) Європейський суд з прав людини встановив, що порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права. Позивач зазначає, що після того, як сталась ДТП у неї докорінно змінився життєвий уклад. Через неправомірні дії відповідача, наслідком яких сталась ДТП, тривалий час (майже півтора року) вона позбавлена можливості належним чином використовувати свій автомобіль, у зв`язку із його пошкодженнями. До тієї аварії, її автомобіль у ДТП участі не приймав, у зв`язку із чим, наразі при його продажу його вартість буде значно нижча, ніж аналогічних. Також зазначає, що відповідач не розкаявся у своїй провині, вибачення не попросив, жодним чином не відшкодував позивачу ані матеріальної, ані моральної шкоди, завданої його неправомірними діями, наслідком яких стала ДТП, уникає будь-якого спілкування з цього приводу. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. В зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи той факт, що відповідачем не надано заперечень щодо заявленого розміру витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає за можливе стягнення їх у заявленому розмірі, а саме 9989,20 гривень. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000р. №13-рп/2000, від 30.09.2009р. №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування витрат на правничу допомогу, позивач надала копію договору про надання професійної правничої допомоги та квитанції про сплату за її надання із зазначенням детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом, всього на суму 9989,20 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до частини першої ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 768,40 гривень на користь позивача.

Outcome: approved