Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

13.09.2019 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивачі надали заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позов підтримали, просили його задовольнити. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що будинок [ADDRESS] належить їм в частках: [PERSON] 1/4 частка та [PERSON] 3/4 частки. В належному їм будинку 06.05.1986 року був зареєстрований [PERSON] 1970 р.н. - старший син позивачки [PERSON] В будинку відповідач не проживає з 25 жовтня 2015 року - він виїхав на заробітки і більше не повернувся, речей чи іншого майна, які належать відповідачу, в будинку немає. Таким чином, відповідач в добровільному порядку залишив будинок, де він зареєстрований і виїхав на інше місце проживання, яке на даний час позивачам невідоме. Відповідач телефонує дуже рідко, кожен раз з іншого номера телефону, приїхати, щоб знятись з реєстрації в належному їм будинку, він не бажає. Таким чином, відповідач добровільно перестав бути членом сім`ї, не цікавиться ні ними, ні своїми доньками, які проживають з [PERSON] , не піклується про них. Ніякої домовленості між сторнонами про збереження за відповідачем право на проживання на тривалий час не було. Таким чином, позивачі вважають, що відповідач втратив право на проживання в будинку [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивачів на будинок [ADDRESS] підтверджується випискою підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності, виданою Первомайським МБТІ № 967/06-01-06 від 21.12.2017 р. Згідно копії будинкової книги та довідки голови квартального комітету № 42 від 20.08.2019 про не проживання, відомо що за даною адресою прописаний [PERSON] , 1970 року народження, який там фактично не проживає з 25.10.2015 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст.383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідним зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з 2015 року не проживає в будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибув в інше житло, то суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування ним.

Outcome: approved