Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

12 лютого 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних за прострочення сплати заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 14 лютого 2018 року відповідач [PERSON] та позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» уклали договір № 8/18 суборенди нерухомого майна: нежитлових приміщень під № 114, 115, 116, 117, 117А, 121, 122, 123 та 124 у кількості 9 штук загальною площею 159,3 кв.м, розташованих на 6 поверсі будинку [ADDRESS] . Вартість оплати за користування орендованими приміщеннями сторонами цього договору була визначена у пункті 3.1.1.1 в розмірі 26 285 грн з вартості 1 кв.м 165 грн. х 159,3 кв.м = 26 285 грн. Додатково відповідач (суборендар за цим договором) зобов`язувався сплачувати позивачу (суборендодавцеві) по 2,65 грн за кожний 1 кв.м орендованої площі у місяць за послуги з утримання орендованих приміщень згідно пункту 3.1.2 названого договору. 04 вересня 2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» у відповідності з пунктом 14.3 договору № 8/18 уклали додаткову угоду № 14Д/19, згідно якої відповідач [PERSON] додатково орендував у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ», окрім вказаних приміщень, ще два приміщення площею 18,8 кв.м під № 118 та № 119 . Плата за орендовані приміщення відповідно до збільшення площі цих приміщень також збільшилась до 29285 грн на місяць, також збільшилась і оплата за послуги з утримання орендованих приміщень згідно пункту 3.1.2 названого договору. Зазначеними приміщеннями відповідач користувався до 02 грудня 2019 року. 02 грудня 2019 року [PERSON] звільнив зазначені приміщення, за користування ними розрахувався лише частково. За весь час користування цими приміщеннями відповідачу було нараховано згідно умов зазначеного договору № 8/18 та додаткової угоди № 14Д/19 668 395,61 грн, з яких [PERSON] було сплачено тільки 601012,25 грн. Про заборгованість за користування орендованими приміщеннями відповідача було письмово попереджено листом № 20-19, також позивачем було запропоновано узгодити розрахунки на предмет цього спору актом звіряння взаємних розрахунків, проте відповідач відмовився від цього і відповідний акт не підписав. Позивач остаточні розрахунки з відповідачем з договірних правовідносин досі не провів. Умови розрахунків між позивачем та відповідачем врегульовані у 3 розділі договору № 8/18. З 02 грудня 2019 року договір № 8/18 з відповідачем в односторонньому порядку був розірваний позивачем на підставі підпункту 3 пункту 12.4.4 цього договору, але свого зобов`язання з остаточного розрахунку за час користування орендованими приміщеннями відповідач досі не виконав у розмірі 67 383,36 грн. Пунктом 8.2 договору № 8/18 сторони у письмовій формі узгодили, що у разі невиконання зазначеного боргового зобов`язання своєчасно, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми цього зобов`язання за весь час прострочення його виконання. Прострочення вказаного грошового зобов`язання складає 366 днів, пеня у грошовому вираженні становить 23 130,59 грн. Вартість нарахованих трьох відсотків річних від простроченої суми становить 2 027,45 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 67 383,36 грн основного боргу за використання орендованого нерухомого майна, пеню у розмірі 23 130,59 грн, втрати від інфляції за час прострочення сплати боргу у розмірі 2803,13 грн та три відсотки річних у розмірі 2027,45 грн від простроченої відповідачем суми боргу, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн та 9161,17 грн витрат за надання правової допомоги. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивач не прибув, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ», Суборендодавцем, та [PERSON] , Суборендарем, укладений договір суборенди комерційної нерухомості № 8/18, відповідно до умов якого Суборендодавець передає, а Суборендар бере в строкове платне користування комерційну нерухомість, розташовану в [ADDRESS] , а саме: нежитлове приміщення 6-го поверху загальною площею 159,3 м.кв. ( приміщення №114 (53,6 м.кв.), № 115 (26,6 м.кв.), № 116 (19,4 м.кв.), № 117 ( 25,0 м.кв.), № 117а (26,7 м.кв.), № 121 (1,7 м.кв.), № 122 (1,7 м.кв.), № 123 (2,3 м.кв.), № 124 (2,3 м.кв.) в літері А згідно з технічним паспортом) для розміщення комерційної діяльності (а.с.11-14). 04 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ», Суборендодавцем, та [PERSON] , Суборендарем, було укладено додаткову угоду № 14Д\\19 до договору суборенди комерційної нерухомості, відповідно до умов якої сторони вирішили додатково внести нежитлове приміщення 6-го поверху загальною площею 18,18 м.кв (приміщення № 119 (13,4 м.кв.), №118 (3 м.кв. частина коридору), № 113 (1,78 м.кв частина коридору) в літері А згідно з технічним паспортом) для розміщення комерційної діяльності. Плата за приміщення, починаючи з 11 вересня 2019 року, - 165 грн. за 117,48 м.кв суборендованої площі, що становить 29285 грн за місяць (а.с.15). 14 лютого 2018 року складений акт приймання-передачі майна між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ», Суборендодавцем, та [PERSON] , Суборендарем, згідно якого Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв відповідно до умов договору № 8/18 від 14 лютого 2018 року комерційну нерухомість розташовану в [ADDRESS] , а саме: нежитлове приміщення 6-го поверху загальною площею 159,3 м.кв. ( приміщення №114 (53,6 м.кв.), № 115 (26,6 м.кв.), № 116 (19,4 м.кв.), № 117 ( 25,0 м.кв.), № 117а (26,7 м.кв.), № 121 (1,7 м.кв.), № 122 (1,7 м.кв.), № 123 (2,3 м.кв.), № 124 (2,3 м.кв.) в літері А згідно з технічним паспортом) для розміщення комерційної діяльності (а.с.16). Позивачем здійснено розрахунок інфляційних збитків за час прострочення сплати боргу [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ», що становить 2803,13 грн за період з листопада 2019 року по листопад 2020 року, розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що складає 23 130,59 грн за період з 03 грудня 2019 року по 03 грудня 2020 року, та розрахунок відсотків за користування грошовими коштами за час прострочення сплати боргу [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ», що становить 2027,45 грн за період з 03 грудня 2019 року по 03 грудня 2020 року (а.с.19-21). Як вбачається з протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» від 26 листопада 2019 року, звільнено директора товариства [PERSON] та призначено директором [PERSON] (а.с.22-24). Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» складений акт звіряння взаємних розрахунків між товариством та [PERSON] , від звіряння якого та від підпису [PERSON] відмовився (а.с.25). На адресу [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» надсилався лист про добровільне погашення заборгованості, що залишився без відповіді (а.с.26). 01 грудня 2020 року укладений договір про надання правничої допомоги між адвокатом Борзих Артемом Васильовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» (а.с. 5-8). 12 лютого 2021 року між адвокатом Борзих Артемом Васильовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» складений акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 01 грудня 2020 року (а.с. 9-10). На підставі платіжного доручення № 586 від 12 лютого 2021 року позивачем сплачено 9161,17 грн за надання професійної правничої допомоги (а.с. 4). У відповідності зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як підтверджується матеріалами справи, позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, визначені у договорі № 8/18 суборенди нерухомого майна від 14 лютого 2018 року та додатковій угоді № 14Д/19 від 04 вересня 2019 року, передавши відповідачу в строкове платне користування комерційну нерухомість. Відповідач не у повному обсязі здійснив розрахунки за користування орендованим майном. Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором та додатковою угодою, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом звіряння. Відповідно до частин першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором № 8/18 суборенди нерухомого майна від 14 лютого 2018 року та додатковою угодою № 14Д/19 від 04 вересня 2019 року. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що заборгованість за договором та додатковою угодою становить: 67 383,36 грн - основний борг за використання орендованого нерухомого майна, пеня - 23 130,59 грн, втрати від інфляції за час прострочення сплати боргу - 2803,13 грн, три відсотки річних - 2027,45 грн. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правничої допомоги, укладеним 01 грудня 2020 року між адвокатом Борзих Артемом Васильовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТРТ» (а.с. 6-8), ордером на надання правової допомоги (а.с. 5), актом виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги (а.с. 9), платіжним дорученням № 586 від 12 лютого 2021 року про оплату 9161,17 грн за надання правничої допомоги (а.с. 4). Адвокат Борзих А.В. приймав участь у судовому засіданні 01 квітня 2021 року, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання. Судом досліджено опис наданих послуг на виконання укладеного договору про надання правової допомоги, а також взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача, враховуючи відсутність заперечень відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 9161,17 грн підлягає задоволенню. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2270,00 грн (а.с. 3). Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 22, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved