Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

12 січня 2015 року, представниця позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до якого згідно із договором факторингу від 24.03.2014 р. ПАТ «ОТП Банк» відступило позивачам право вимоги за кредитним договором № 2000670041 від 31.08.2012 р. укладеним з [PERSON], звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що 31.08.2012 р., між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2000670041, відповідно до умов якого, останній отримав споживчий кредит у розмірі 30000 грн. під 22% річних зі строком повернення до 31.08.2014 р., що підтверджується заявою на видачу готівки № 46 від 31.08.2012 р. Згідно із п. 1.2.1 кредитного договору, для придбання товару банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а останній зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та додатком до нього «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною. При чому, порядок виконання боргових зобов'язань за кредитним договором стосовно щомісячних платежів (щодо сплати процентів, обслуговування кредиту, комісії за обслуговування кредиту) встановлений п. 1.4 договору. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобов'язань перед позивачем, виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 24.07.2014 р. складає : 26640,05 грн., які складається з залишку заборгованості за кредитом 20232,58 грн., відсотків за користування кредитом 1756,32 грн. та комісії за обслуговування кредиту 4651,15 грн., які представниця позивачів просила суд стягнути з відповідача та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представниця позивачів в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, але надіслала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 33,35-36). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання і у разі, якщо особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вона вважається повідомленою, а особа, яка доставляє повістку, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду, що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 14 від 13.01.2015 р., з якої видно, що [PERSON], [INFO] за обліками адресно-довідкової картотеки значиться зареєстрованим за адресою : [ADDRESS], а також поштовим повідомленням з відміткою листоноші «за відмовою адресата від одержання», причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 30,34,40,41). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно із ст. 10 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Стаття 610 ЦК України зазначає - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд встановив, що 31.08.2012 р., між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2000670041, відповідно до умов якого, останній отримав споживчий кредит у розмірі 30000 грн. під 22% річних зі строком повернення до 31.08.2014 р., що підтверджується заявою на видачу готівки № 46 від 31.08.2012 р. (а.с. 5-9). Згідно із п. 1.2.1 кредитного договору, для придбання товару банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а останній зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та додатком до нього «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною. При чому, порядок виконання боргових зобов'язань за кредитним договором стосовно щомісячних платежів (щодо сплати процентів, обслуговування кредиту, комісії за обслуговування кредиту) встановлений п. 1.4 договору. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобов'язань перед позивачем, виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 24.07.2014 р. складає : 26640,05 грн., які складається з залишку заборгованості за кредитом 20232,58 грн., відсотків за користування кредитом 1756,32 грн. та комісії за обслуговування кредиту 4651,15 грн., що підтверджується відповідним розрахунком боргу, зробленого позивачем у відповідності з діючим законодавством та умовами вказаного кредитного договору (а.с. 10) У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неповерненням кредиту, відсотків за його користування, позивачами, на адресу відповідача було надіслано письмове повідомлення № 200104101 від 25.03.2014 р. з вимогою погасити заборгованість перед банком, яке було залишено відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 11). На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості за вищевказаним кредитом, суду не надано. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., які були підтверджені позивачами документально (а.с. 4).

Outcome: approved