Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

13 вересня 2016 року заступник директора Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості вартість наданих соціальних послуг в сумі 4 444, 35 грн. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] 16.07.2002 року звернулася за сприянням у працевлаштуванні до позивача, де була зареєстрована, як така, що шукає роботу. 23.07.2002 року [PERSON] було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу з 23.07.2002 по 17.07.2003 (360 к.д.). Відповідача знято з обліку 19.07.2003, у зв'язку з працевлаштуванням за направленням центру зайнятості. Вдруге 27.08.2004 відповідач звернулася за сприянням у працевлаштуванні 27.08.2004, отримавши статус безробітного та призначена виплата допомоги по безробіттю як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу з 03.09.2004 по 28.08.2005 (360 к.д.) 29.08.2005 року відповідачу було припинено реєстрацію безробітного та знято з обліку у зв'язку х поданням заяви про відмову від послуг центру зайнятості. Представник позивача вказує, що 26.08.2014 року Харківським міським центром зайнятості було отримано Витяг з ЄДРЮОФО згідно якого стало відомо, що [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 04.01.2000 року по 08.07.2014 року, у зв'язку з чим 29.08.2014 року було видано наказ № 1320 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю за період з 23.07.2002 по 17.07.2003 у сумі 1 832, 53 грн. та за період з 03.09.2004 по 28.08.2005 у сумі 2 611, 82 грн. 01 вересня 2014 року відповідачу було направлено листи-претензії з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів у добровільному порядку. У зв'язку з ти, що сума незаконно отриманої допомоги відповідачем не відшкодована, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 06.01.2017 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що рішенням суду від 24.03.2010 року діяльність ФОП [PERSON] була припинена. Крім того, позивач вже звертався до Харківського окружного адміністративного суду у 2014 році і його позовні вимоги було задоволено. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2016 провадження по справі було закрито і суд задовольнив заяву про поворот виконання рішення суду. Тобто, відповідач вважає, що дана позовна заява згідно п. 4 ст. 207 ЦПК України повинен бути залишений без розгляду. Також в судовому засіданні відповідач посилалась на сплив строку позовної давності за вимогами центру зайнятості. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що 23 липня 2002 року [PERSON] звернулась до директора Червонозаводського РЦЗ м. Харкова з заявою про надання їй статусу безробітного та надання допомоги по безробіттю. При цьому, [PERSON] у своїй заяві вказала, що вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. (а.с. 15). На підставі наказу Харківського міського центру зайнятості №НТ00207 від 23.07.2002 року [PERSON] було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» у розмірі 70% середньої заробітної плати (доходу) з 23.07.2002 року по 17.07.2003 року. (а.с. 7) 19 липня 2003 року [PERSON] було знято з обліку Харківського міського центру зайнятості у зв'язку з працевлаштуванням за договором ЦЗ з ПОУ щодо надання дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних (а.с. 7). Повторно 03 вересня 2004 року [PERSON] звернулась до директора Червонозаводського РЦЗ м. Харкова з заявою про надання їй статусу безробітного та надання допомоги по безробіттю. При цьому, [PERSON] у своїй заяві вказала, що вона не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності. (а.с. 16). На підставі наказу Харківського міського центру зайнятості №НТ040903 від 03.09.2004 року [PERSON] було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» у розмірі 70% середньої заробітної плати (доходу) з 03.09.2004 по 28.08.2005 року. (а.с. 6). 29 серпня 2005 року [PERSON] було знято з поданням обліку Харківського міського центру зайнятості у зв'язку з поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ відповідно до пп. 10 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». (а.с. 6). Представник позивача в судовому засіданні вказала, що у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом», Харківським міським центром зайнятості опрацьовано інформацію яка надійшла з ЄДРЮОФОП стосовно фізичних осіб-підприємців, які припинили підприємницьку діяльність, та 09.07.2014 року стало відомо, що відповідачем було порушено вимоги законодавства, у зв'язку з чим було проведено перевірку достовірності даних, які були підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення. 26 серпня 2014 року Харківським міським центром зайнятості було отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19060424, відповідно до якого [PERSON] з 04.01.2000 року по 08.07.2014 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. (а.с. 19). Відповідно до п. 5 Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за №232/16248, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. На підставі виявленого факту, та на виконання п. 5 Порядку, Харківським міським центром зайнятості був складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №204-ФОП від 29.08.2014 року, яким встановлено, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому статус безробітної [PERSON] надано без законних підстав, оскільки вона відносилась до категорії зайнятого населення і не могла бути визнана безробітною. (а.с. 13-14). 29 серпня 2014 року Харківським міським центром зайнятості було видано Наказ № 1320 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON].», відповідно до якого наказано вжити заходів по повернення коштів, виплачених [PERSON] за період з 23.07.2002 по 17.07.2003 у сумі 1 832, 53 грн. та за період з 03.09.2004 по 28.08.2005 у сумі 2 611, 82 грн. (а.с. 10). У відповідності до п. 7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. На виконання п.7 Порядку, 30 липня 2015 року на адресу [PERSON] було направлено Лист-претензію №ХМЦЗ-02-23629-22/14 разом з наказами про повернення коштів та актом розслідування страхових випадків з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання претензії у добровільному порядку. (а.с. 8) В судовому засіданні сторони пояснили суду, що до теперішнього часу незаконно отримана допомога у сумі 4 444. 35 грн. [PERSON] в добровільному порядку не повернуто. За правилами ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції станом на 20.06.2007 року) Видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» є: професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтація. (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції станом на 20.06.2007 року) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» №803-ХІІ від 01.03.1991 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, в редакції станом на 01.01.2007 року): зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: б) громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою. включаючи підприємців, осіб зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві. (ч. 3 ст. 1 Закону) Судом встановлено, що відповідачем порушено умови по отриманню забезпечення на випадок безробіття, оскільки на момент встановлення статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно до статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням. Дата внесення до Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Таким чином, відповідачем не було вчинено усіх необхідних дії для припинення підприємницької діяльності. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як ФОП (незалежно від того, сплачує вона єдиний податок чи перебуває на загальній системі оподаткування), не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. (Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.07.2014 року №21-79а14). Проте, відповідачем був проігнорований свій обов'язок надання відповідної інформації, що в свою чергу спричинило незаконне отримання коштів у вигляді допомоги по безробіттю у розмірі 4 444,35 грн. Сума отриманих виплат та вартість соціальних послуг підтверджується Довідкою Харківського міського центру зайнятості про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення що містяться в матеріалах справи. (а.с. 11-12) Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску строку позовної давності у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України) При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України) Під час судового засідання було з'ясовано, що позивач дізнався про порушення свого права 09.07.2014 року у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» та отриманням інформації яка надійшла з ЄДРЮОФОП стосовно фізичних осіб-підприємців, які припинили підприємницьку діяльність. Таким чином, перебіг позовної давності за заявленими позовними вимогами починається саме з 09.07.2014 року та триває наступні три роки, у зв'язку з чим в даному випадку строк позовної давності позивачем не пропущено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач незаконно отримала допомогу по безробіттю, оскільки на момент здійснення виплат відносилась до категорії зайнятого населення, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.18 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1378, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved