Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

14.05.2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 232108,00грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 22.03.2013року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач позичила, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в розмірі 20000 доларів США строком повернення 30.04.2013року. На підтвердження укладення вказаного договору відповідач написав розписку. Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав, зокрема у зазначений в договорі строк відповідач суму позики не повернув, в зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість в розмірі 20000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (1 долар США = 11,6084грн.) становить 232108,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини. Просили стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, а саме у розмірі 232108,00грн. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі ст. ст.169,224 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, 22.03.2014р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 20000 доларів США строком повернення 30.04.2013року. Позивач виконав свої зобов'язання за вказаним договором перед відповідачем, надала останньому грошові кошти в розмірі 20000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача про отримання грошових коштів (а.с.5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики на суму, яка не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян повинен бути укладений у письмовій формі - ст.1047 ЦК України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором - ст.1049 ЦК України. У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно договору позики, відповідач, який є позичальником, взяв на себе зобов'язання повернути суму позики позивачу не пізніше 30.04.2013р. Разом з тим, взяті на себе за вищезазначеним договором зобов'язання, зокрема: з повернення у визначений договором строк суми позики відповідач не виконав, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 20000 доларів США. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Отже, факт порушення відповідачем умов договору позики в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі. Ч.3 ст.533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В абзацах 2,3 п.1.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009року №14 зазначено: «У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення». Враховуючи те, що відповідач взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти в доларах США, суд, виходячи з розміру заборгованості в сумі 20000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.07.2014 року (1долар США = 11,6443грн) складає 232886,00грн., вважає, що стягненню підлягає сума боргу в розмірі 232886,00грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2328грн.86коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved