Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

13.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного\~товариства «Чернігівський\~завод радіоприладів»\~про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні в розмірі 26272,50 грн. за період з 07.02.2018 року по 01.06.2018 року. Позов мотивовано тим, що при припиненні трудових правовідносин із відповідачем, останнім не було проведено повного розрахунку із позивачем. 17.07.2018 року на адресу суду представником відповідача було надіслано копію відзиву на позов, який 16.07.2018 року було направлено представником відповідача також і на адресу позивача та його представника. В поданому відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу та стягнення моральної шкоди посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість у цій частині. Представником відповідача також було надано власний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який на думку представника відповідача складає 11115,60 грн. та обраховується шляхом множення середньоденного заробітку позивача на кількість робочих днів, що припадають на період заборгованості (185,26 грн. х 60 днів). \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач з 18.02.1986 по 07.02.2018 працював у Приватному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів» на посаді фрезерувальника та 07.02.2018 був звільнений з посади фрезерувальника 6-го розряду механічного виробництва № 109 за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 3, 13). Відповідно до наданої позивачем копії розрахункового листка, за лютий 2018 року обліковується борг підприємства перед позивачем у розмірі 10610,17 грн. (а.с. 4). Відповідно до наданої відповідачем довідки № 114/203 від 11.07.2018 року розмір середньоденної заробітної плати позивача без утримання податку та обовязкових платежів складає 185,26 грн. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на умовах чотириденного робочого тижня, що також визнав позивач, а отже цей факт в силу положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. Затримка розрахунку при звільненні мала місце у період з 08.02.2018 року по 01.06.2016 року тобто 60 днів, отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 11115,60 грн. без утримання податків й інших обовязкових платежів (185,26 грн. (середньоденний заробіток)*60 днів). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до правової позиції Верховного суду України висловленої у постанові від 27.04.2016 року у справі № 6-113цс16 якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Разом із тим в своїй Постанові ВСУ зазначив, що необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. В судовому засіданні встановлено, що оклад [PERSON] становив 4650,00 грн., а розмір заборгованості із виплати заробітної плати склав 10610,17 грн. грн., що більш ніш у два рази перевищував його оклад. Оскільки частка заборгованості із заробітної плати перевищує розмір місячного окладу позивача стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вся сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 11115,60 грн. без утримання податків й інших обовязкових платежів. Суд не бере до уваги посилання представника позивача про необґрунтованість вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки хоча мотивувальна частина позовної заяви і має обґрунтування моральної шкоди, однак прохальна частина такої вимоги не містить, а тому судом не розглядається. Відповідно до ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищенаведене та те, що позов задоволено на 42 %, а позивачем понесене судові витрати зі сплати послуг правової допомоги адвоката в сумі 2500,00 грн., розмір яких є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони суд доходить висновку, що судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином із ПрАТ «ЧЕЗАРА» на користь [PERSON] підлягає стягненню 1050 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial