Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

14 травня 2015 року представник позивача звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «ЗІС» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки. Вказавши, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 104296 від 16 березня 2005 року, та згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 104297 від 16 березня 2005 року [PERSON] є власником земельних ділянок площею відповідно 2,1861га та 2,1823 га, які розташовані на території Петрашівської сільської ради. В січні 2015 року [PERSON] стало відомо, що існують договори оренди землі та зміни до них, які укладені нібито між нею та ПП «ЗІС» строком на 15 років. Вказує на те, що відповідач сам склав договори та зміни до них, так як договорів оренди землі та змін до них, її довіритель не підписувала та нікого не уповноважувала це робити. 10 червня 2015 року представник позивача подала письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог виключивши позовну вимогу про повернення земельної ділянки Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, та пояснила суду, що дійсно вона є власником двох земельних ділянок, які в 2006 року віддала в оренду ПП «ЗІС», підписавши з відповідачем договори оренди строком на 10 років. Визнає, що вона підписує документи різними підписами, може поставити підпис, як в паспорті, а може написати прізвище. При огляді договорів оренди, вона не виключила, що це може бути її підпис. Категорично заперечивши підписи на змінах до даних договорів. Більше ніяких змін до даних договорів оренди вона не підписувала та нікому цього не поручала. Вона мала дані договори оренди, проте де вони на даний час не памятає. Так як строк договору оренди закінчується, вона не бажаючи, щоб в подальшому належні їй земельні ділянки використовував ПП «ЗІС», тому, що її не влаштовувала кількість та якість орендної плати. Вона в 2014 році уклала договір оренди з ТОВ «Теплик Агро», яке платить значно більший розмір орендної плати. Після перерви в судовому засіданні, позивач [PERSON] ще раз оглянувши договори оренди, вказала, що підписи на договорах оренди їй не належать. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує, вказує на те, що позивач договорів оренди землі з ПП «ЗІС» не підписувала Представник відповідача [PERSON] який діє на підставі довіреності від 05 травня 2015 року, позов не визнав. Вказує, що позивачеві [PERSON] було відомо про договори оренди, що вона особисто підтвердила в судовому засіданні, мала дані договори на руках. Щодо внесення до даних договорів змін, то дійсно їх підписав чоловік її сестри, який постійно отримував за [PERSON] орендну плату, робив він це з відома позивача. З часу підписання змін, [PERSON] щороку отримує збільшену орендну плату. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання договору оренди та змін до нього пройшло більше трьох років. Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС». В 2006 році підприємство укладало договори оренди землі з жителями с.Петрашівка, люди приходили з документами. Чи була там [PERSON] вона не може сказати, так як людей вона в селі тоді не знає. Випадків, щоб замість власників землі договір підписував хтось інший не було. В 2010 році, коли укладались зміни до договорів оренди, то дійсно [PERSON] дані зміни не підписувала. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС». Договори оренди з жителями с.Петрашівка укладались в приміщенні сільського будинку культури, люди приходили з своїми документами. Вона памятає, що в 2006 році [PERSON] особисто приходила та підписувала договори оренди В 2010 році, коли підписували угоди про зміни до договорів оренди, то дійсно за [PERSON] угоди підписав чоловік її сестри [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. [PERSON] майже ніколи не отримував орендну плату по своїх договорах, за неї їх отримував чоловік чи сини її сестри. Так як вони проживають на одному подвірї, то на це ніхто не звертав уваги. В 2010 році збільшувався розмір орендної плати і збільшувався строк дії договору, то зміни до договорів оренди за [PERSON] підписав чоловік її сестри [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, реєстраційні справи, розділ 4 книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі записи державної реєстрації договорів оренди землі по с.Петрашівка суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, позивач [PERSON] є власником двох земельних ділянок, що підтверджується державними актами на право власності на землю серія ЯА № 104296 від 16 березня 2005 року (а.с. 5), та серія ЯА № 104297 від 16 березня 2005 року ( а.с. 6). Між [PERSON]А та ПП «ЗІС» 19 квітня 2006 року підписано договори оренди № 157 та № 155 щодо цих земельних ділянок строком на 10 років (а.с. 7-8, 10-11). Вказані договори було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685000196 та № 040685000197. 07 травня 2010 року до вказаних договорів було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 041005900280 та за № 041005900279 (а.с.9,12 ). Дані правовідносини регулюються: - ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, - ч.3 ст.203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України). - ч. 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. - ст. 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. - ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства: ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. -ч.1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №11628/11629/15-32 від 25 вересня 2015 року підписи від імені [PERSON] у розділі «Реквізити та підписи сторін» у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі № 155 та № 157 від 19 квітня 2006 року, який було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС», у графі «Орендодавець» у змінах(доповненнях) від 07 травня 2010 року до договорів оренди землі № 155 та № 157, зареєстрованих в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року, які було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС» - виконано не [PERSON], зокрема, навмисно зміненим почерком, а іншою особою. Проте суд враховує, що про укладення договорів оренди в 2006 році позивачу було відомо, договори оренди землі їй були надані, що вона особисто підтвердила в судовому засіданні. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що не встановлено підстав для визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок № 155 та № 157 між [PERSON] та ПП «ЗІС», так як в судовому засідання встановлено, що [PERSON] мала волевиявлення на укладення договорів оренди з ПП «ЗІС», це відповідало її волі, їй було відомо про укладення даних договорів, договори оренди землі вона отримувала. Що стосується укладення змін (доповнень) до договорів оренди земельних ділянок, то в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача [PERSON] на їх укладення, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала дані зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року та не надавав відповідних повноважень [PERSON] на їх підписання, що не заперечується як позивачем так і представником відповідача, та підтверджують свідки. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд вважає, що при зверненні до суду позивачем [PERSON]А не було пропущено строку позовної давності в частині позовних вимог про визнання недійсними змін до договорів оренди землі. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте, оскільки зміни до договорів оренди землі позивачем не підписувались, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, та враховуючи, що позивач [PERSON] дізналась про порушення свого права, тобто про наявність змін до договорів, лише у січні 2015 року після звернення ПП «ЗІС» до адміністративного суду, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, і відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року, яка врахована судом відповідно до ст. 214 ч.2 ЦПК України. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення змін до договорів оренди, оскільки позивач отримувала плату за користування землею, вважаючи їх платою по договорах оренди належних їй земельних ділянок, так як це суперечить нормам статті 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто про укладення змін до договорів від її імені. Позивач звернувся до суду 16 травня 2015 року в межах строку позовної давності. Суд не приймає до уваги позицію представника позивача [PERSON], що про договори оренди землі [PERSON] не було відомо, так як її позиція суперечить позиції позивача, яку вона представляє. Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 3 141 грн. 60 коп. та сплату судового збору в сумі 1461 грн. 40 коп., які документально підтверджені, а всього 4603 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто ? частину, що буде становити 2301 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial