Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

12 липня 2021 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю. Представник позивачки [PERSON] , звернувшись з цим позовом до суду, посилався на те, що 30 серпня 2019 року Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області між [PERSON] та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що був зроблений відповідний актовий запис № 48. Від шлюбу дітей немає. Під час спільного проживання між позивачкою та [PERSON] постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. З серпня 2020 року шлюбні відносини між [PERSON] та відповідачем припинилися, сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. У зв`язку з вищевказаним, представник позивачки [PERSON] просить суд задовольнити позовну заяву, розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Після розірвання шлюбу повернути позивачці дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Одночасно, представник позивачки [PERSON] просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. Ухвалою суду від 12.07.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 10.08.2021 року о 15:00 год. 10.08.2021 року у судове засідання позивачка не з`явилася, однак від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засіданняне з`явився, у телефонному режимі повідомив, що про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, з позовними вимогами згодний, підтримує їх у повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності. Даний факт підтверджується витягом з журналу телефонограм. За приписами ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, врахувавши визнання позову відповідачем, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У судовому засіданні встановлено наступне. 30 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрованийБерезівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис про шлюб № 48. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Від спільного проживання подружжя дітей не має. Під час спільного проживання між позивачкою та відповідачем постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. З серпня 2020 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися, сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що фактично шлюбні стосунки подружжя припинені, що свідчить про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки при реєстрації шлюбу позивачці було присвоєно прізвище чоловіка - « [PERSON] », то вона має право відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Станом на теперішній час спір про поділ майна - відсутній. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивачки на примирення, визнання позову відповідачем суд вважає причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. Згідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справ належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Шуликом Максимом Юрійовичем, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2568 від 22.02.2013 року, та позивачкою [PERSON] був укладений Договір про надання правової допомоги від 24.06.2021 року. Із змісту вказаного договору вбачається, що адвокат Шулик М.Ю. бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу [PERSON] у Березівському районному суді Одеської області з приводу позову про розірвання шлюбу. Відповідно до п.4.2. Договору, гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Акті до цього Договору. П. 4.6. Договору передбачено, що факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг. Згідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 30 вищевказаного закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3, 4 ст. 137 ЦПК України, передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Дослідивши докази, надані представником позивача в особі Шулика М.Ю. на підтвердження своїх вимог, а саме: копію договору про надання правничої допомоги від 24.06.2021 року, укладеного між ним та [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., так як позивачем та його представником, в порушення вимог ст.137 ЦПК України, не наданий Акт додоговору про надання правничої допомоги та/або детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, судом врахована позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 03.11.2020 року по справі № 810/3213/16, згідно з якою, відсутність розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, а також про співрозмірність цих витрат складності справи та розумності, реальності й необхідності витрат на правничу допомогу адвоката виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в розмірі 908,00 грн. підлягає задоволенню, так як на підтвердження сплаченого судового збору позивачем додано до позовної заяви квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.2191939676 1 від 12.07.2021 року.

Outcome: partial