Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

13 квітня 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним цивільним позовом до відповідачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 лютого 2010 р. Новоодеським районним судом Миколаївської області постановлено вирок, яким [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказав, що внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, він як пасажир автомобіля, яким керувала засуджена зазнав тяжких тілесних ушкоджень. 23 листопада 2012 р. рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області частково задоволено його позов та стягнуто з [PERSON] матеріальну і моральну шкоду завдану, внаслідок ДТП у загальній сумі 225 680,13 грн. Зазначив, що на виконання цього рішення суду скерував виконавчий лист виданий судом до Новоодеського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (далі - Новоодеський відділ ДВС), а в подальшому до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний відділ ДВС), за місцем реєстрації підприємства, в оренді якого знаходиться земельна ділянка боржника. 01 грудня 2015 р. ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС, який не здійснював належних заходів для виконання вищезгаданого рішення суду та зобов'язано протягом двох місяців виконати рішення суду. З посиланням на ці обставини та статті 56 і 124 Конституції України, ст. ст. 1, 11, 30 Закону України «Про виконавчу службу», статті 1166, 1173, 1174, 1177 ЦК України просив стягнути з Державного бюджету вищевказану грошову суму, яку зобов'язана була відшкодувати [PERSON], що складається з матеріальної шкоди - 175 680,13 грн та моральної шкоди - 50 000 грн. У подальшому представник позивача надав збільшені вимоги, а саме з вищевказаних обставин, окрім вже заявлених вимог, просив суд стягнути з державного бюджету на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 50 000 грн, яка завдана бездіяльністю державного виконавця. У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Прокурор просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Представник Новоодеського відділу ДВС заявлені вимоги не визнала з посиланням на те, що в їх відділі відсутнє на виконанні виконавче провадження за вищевказаним рішенням суду. Представник Державної казначейської служби України (далі - казначейська служба) також заявлені вимоги не визнав мотивуючи тим, що жодним судовим рішенням не встановлено в діях казначейської служби протиправних дій. Крім того, відшкодування шкоди є передчасним, оскільки виконавчі документи перебувають на примусовому виконанні і позивач не втратив право щодо стягнення шкоди у порядку виконавчого провадження. Представник Центрального відділу ДВС у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити з посиланням на те, що позивачем не доведено завдання такої шкоди діяльністю державного виконавця. Відсутність фактичного виконання судового рішення спричинено не діями або бездіяльністю державного виконавця, а відсутністю майна та грошових коштів у боржника. Третя особа ([PERSON]) будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася. Про причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається і судом встановлено наступне. 24 грудня 2010 р. вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області визнано винуватою [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Вказаний вирок суду сторонами у апеляційній інстанції не оскаржувався. Зі змісту вироку суду випливає, що 29 травня 2010 р., близько 03.00 год., на вул. Леніна в м. Нова Одеса Миколаївської області [PERSON], керуючи автомобілем «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер [NUMBER], у порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України не обрала безпечної швидкості, допустила контактування з бордюрним каменем, що прилягає до проїзної частини, не впоралась з автомобілем та втратила контроль над його керуванням, внаслідок чого виїхала на зустрічну смугу руху, де допустила контактування з іншим автомобілем. У результаті цієї ДТП [PERSON] (позивач у цій справі), який був пасажиром автомобіля «Renault Kangoo», яким керувала [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких. Цивільний позов у кримінальній справі [PERSON] не заявлявся. 23 листопада 2012 р. рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області цивільний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки завдані наслідками дорожньо-транспортної пригоди в сумі 175 680,13 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Вказане рішення суду сторонами у апеляційній інстанції не оскаржувалось, а отже набрало законної сили і є чинним. На виконання рішення суду позивачем були скеровані виконавчі листи до Новоодеського відділу ДВС, постановою якого від 24 липня 2013 р. провадження закінчено у зв'язку з відсутністю на території Новоодеського району майна, що належить боржнику, а зведене виконавче провадження передано до Центрального відділу ДВС для подальшого виконання, оскільки земельна ділянка, яка є у боржника перебуває в оренді у фермерського господарства, яке зареєстроване на території, що обслуговується Центральним відділом ДВС. 09 вересня 2013 р. постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС відкрито виконавче провадження та на час вирішення справи перебуває на виконанні. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. В силу положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавчу службу» (№ 202/98-ВР від 24 березня 1998 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. За правилами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК). 01 грудня 2015 р. ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області задоволено скаргу [PERSON] та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС з примусового виконання рішення суду щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] завданої злочином матеріальної і моральної шкоди. Зобов'язано державного виконавця виконати рішення суду протягом двох місяців. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02 серпня 2016 р. ухвалу суду першої інстанції змінено, визнано неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС, допущену під час примусового виконання вищезгаданого рішення суду та зобов'язано суб'єкт оскарження усунути порушення, допущені при примусовому виконанні зведеного провадження та вчинити певні дії, без зазначення терміну виконання. Вказана ухвала суду має преюдиційне значення для суду, що вирішує цей спір. Судом з'ясовано, що до теперішнього часу зазначене вище рішення суду не виконано. Таким чином, позивачем доведено факт неправомірної бездіяльності Центрального відділу ДВС під час примусового виконання рішення суду, а відтак, то такою бездіяльністю позивачу заподіяна моральна шкода, яка відповідно до вимог статей 1167, 1173 ЦК України підлягає відшкодуванню державою, оскільки за шкоду, заподіяну рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, несе відповідальність держава. Разом з тим, виходячи з розміру моральної шкоди стягненої судом з боржника на користь позивача суд вважає, що компенсація моральної шкоди, яка завдана неправомірною бездіяльністю Центрального відділу ДВС у сумі 50 000 грн є надмірною і не повинна пов'язуватися з розміром шкоди завданої діями боржника, а тому підлягає стягненню у значно меншому розмірі. Крім того, позивачем було заявлено вимоги щодо стягнення з державного бюджету на його користь завданої неправомірною бездіяльністю Центрального відділу ДВС матеріальної шкоди у розмірі 225 680,13 грн. Судом з'ясовано, і вказане представником позивача не оспорюється, що ця сума заявленої позивачем матеріальної шкоди складається зі стягнутих за рішенням суду від 23 листопада 2012 р. з [PERSON] на користь позивача матеріальної і моральної шкоди (175 680,13 грн + 50 000 грн). Виходячи з цього суд вважає, що сам факт тривалого невиконання рішення суду, незважаючи на визнану судом неправомірну бездіяльність Центрального відділу ДВС під час його примусового виконання, не може бути підставою для безспірного стягнення шкоди у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми, а відтак, то в цій частині позовних вимог слід відмовити повністю. Крім того, до цього часу не втрачена можливість виконання рішення суду щодо стягнення з [PERSON] шкоди у порядку виконавчого провадження. Посилання позивача на положення статті 1177 ЦК України як на підставу задоволення заявлених вимог є помилковими. Так, у позовній заяві позивач процитував статтю 1177 ЦК України в редакції, що була чинною до 16 травня 2013 р., тобто вказав, що Держава відповідає за завдану фізичною особою майнову шкоду, якщо остання є неплатоспроможною. Але, в редакції чинній на час спірних правовідносин ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону та компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Проте, до цього часу відсутній відповідний закон для механізму застосування цієї норми права.

Outcome: partial