Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

13.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] « Про стягнення суми боргу за договором позики » посилаючись на те, що відповідач, на підставі договору позики, складеного в письмовій формі 10.02.2010 року позичив у нього 2000 доларів США та взяв на себе зобов*язання повернути гроші на першу його вимогу. Відповідач на виконання договору отримав від позивача 2000 доларів США, однак на письмову вимогу від 15.06.2015 року про повернення вказаної суми позики у добровільному порядку не реагує, у зв*язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму позики еквівалентну 2000 доларів США в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України станом на 15.06.2015 року, що становить 42117,6 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 31167,02 гривні, 3 відсотка річних від простроченої суми в розмірі 3790,58 гривень та понесені ним судові витрати . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги ( а.с.а.с. 3-4 ), підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві, а саме стягнути на користь позивача з відповідача суму позики еквівалентну 2000 доларів США в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом саме на 15.06.2015 року, що становить 42117,6 гривень, так як відповідач на його вимогу від 15.06.2015 року своє боргове зобов»язання не виконав. В частині позовних вимог про стягнення на користь позивача з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 31167,02 гривні, 3 відсотка річних від простроченої суми в розмірі 3790,58 гривень, останній від позову відмовився, просив суд в цій частині закрити провадження по справі. Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 03.11.2015 року провадження у справі в частині позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення на користь позивача з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 відсотка річних від простроченої суми боргу, було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у зв»язку з відмовою позивача від позову у вказаній частині. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. При цьому не заперечуючи отримання від позивача, при викладених ним обставинах, позики в розмірі 2000 доларів США та власноруч складеної з цього приводу та переданої позивачу розписки, пояснив про те, що після отримання позики, він частками на протязі 2010-2013 років, кожного місяця повертав позивачу позичені кошти по 60 доларів США кожного разу, з яких 40 доларів США погашення боргу по тілу позики, 20 доларів США відсотки за користуванням позиченими коштами. Всього ним було сплачено позивачу 2500 доларів США. Письмових розписок з приводу отримання грошей позивач йому не надавав. З середини 2014 року позивач неодноразово почав вимагати повернути йому позику в сумі 2000 доларів США, щодо отриманих ним раніше сум, він рахував їх як відсотки за користуванням позиченими коштами. Таким чином він вважає, що на теперішній час він погасив в повному обсязі суму позики. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача та дослідивши матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно ст.ст.1046,1047,1048,1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 10.02.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Згідно умов зазначеного договору, позивач надав відповідачу позику у розмірі 2000 доларів США без встановлення строку ( терміну ) виконання боржником обов» язку. Після чого відповідач [PERSON], на виконання договору позики отримав від позивача [PERSON] суму позики в розмірі 2000 доларів США, що підтверджується дослідженою у судовому засіданні власноручно написаною відповідачем розпискою про отримання вказаної суми позики. Вказана обставина, в судовому засіданні не заперечується сторонами. ( а.с. 14 ). При таких обставинах в судовому засіданні з показань сторін та інших вищевказаних доказів вбачається, що між сторонами існували договірні відносини за договором позики, при цьому строк ( термін ) виконання боржником обов»язку сторонами встановлений не був. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк ( термін ) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В судовому засіданні відповідач [PERSON] наголошував на тому, що позивач [PERSON] починаючи з середини 2014 року неодноразово вимагав повернути йому позику в сумі 2000 доларів США. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач 15.06.2015 року шляхом поштового відправлення, направив на ім.»я відповідача вимогу, щодо виконання свого обов»язку повернути йому суму позики в розмірі еквівалентному 2000 доларів США в національній валюті України, у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, що підтверджується дослідженої в судовому засіданні копії вказаної вимоги, а також фіскальним чеком поштового відділення. ( а.с. 6 ). Таким чином, з досліджених вищевказаних доказів встановлено, що боржник [PERSON] повинен був виконати свій обов»язок повернути позивачу [PERSON] позику у визначеному розмірі у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги про повернення коштів за договором позики. Так як відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов»язання за договором позики в частині повернення позивачу [PERSON] наданої ним позики в розмірі 2000 доларів США, тому відповідач повинен повернути позивачу вказану суму позики в повному обсязі. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов»язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Оскільки відповідно до ст. 99 Конституції України і Указу Президента України від 25.08.1996 року № 762\\96 « Про грошову реформу в Україні » грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, стягненню підлягає сума в розмірі 2000 доларів США за курсом Національного банку України у гривні. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на стягненні з відповідача на його користь суми позики в розмірі 2000 доларів США за курсом Національного банку України, не на день ухвалення рішення суду, а на момент направлення ним на ім.»я відповідача вимоги, щодо виконання свого обов»язку за договором позики, тобто станом на 15.06.2015 року, так як він є значно меншим, чим курс НБУ на день розгляду справи. Відповідно до інформації НБУ станом на 15.06.2015 року офіційний курс американського долара в співвідношенні до гривни України становив 21,058829 гривни за один долар США; станом на 03.11.2015 року офіційний курс американського долара в співвідношенні до гривни України становить 23,015217 гривни до один долар США, що є значно вищим, чим офіційний курс вказаної валюти станом на 15.06.2015 року. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Приймаючи до уваги вказані приписи ЦПК України, суд вважає необхідним, в межах заявлених позивачем [PERSON] вимог, стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в національній валюті, еквівалентної 2000 доларів США, яка за офіційним курсом Національного банку України, саме станом на 15.06.2015 року, становить 42117 гривень 66 копійок ( 21,058829 грн. х 2000 доларів США ). Суд не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] з приводу того, що після отримання позики, він частками на протязі 2010-2013 років, кожного місяця повертав позивачу [PERSON] позичені кошти по 60 доларів США кожного разу, з яких 40 доларів США погашення боргу по тілу позики, 20 доларів США відсотків за користуванням позиченими коштами, а всього в загальній сумі 2500 доларів США, з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивач [PERSON] заперечував факт повернення відповідачем, у спосіб визначений останнім, суми позики в розмірі 2000 доларів США. На підтвердження наявності вказаного боргового обов»язку, позивачем був наданий суду оригінал власноручно написаної відповідачем розписки. Крім того, як пояснив [PERSON] за весь час існування договірних відносин з [PERSON], останній кілька разів передавав йому відповідні суми грошей, в загальній сумі 500 доларів США. Однак вказана сума є раніше оговореними між ними відсотками в розмірі 3 % від суми боргу, яку [PERSON] зобов»язався сплачувати йому щомісяця за користування позиченими коштами. Наявність договореності з позивачем, щодо сплати відповідачем позивачу щомісячних відсотків за користування отриманими за договором позики коштами, в судовому засіданні не заперечувалася та була підтверджена відповідачем [PERSON] Наявність вказаної договореності між сторонами, не суперечить вимогам чинного законодавства, так як таке право прямо передбачене ст. 1048 ЦК України. Між тим, відповідно до ст. 545 ЦК України, приймаючи виконання зобов»язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Кредитор, приймаючи виконання зобов»язання, повинен повернути боржнику раніше виданий ним борговий документ. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов»язку. Таким чином, ствердження відповідача [PERSON] з приводу виконання ним перед позивачем [PERSON] свого боргового зобов»язання за договором позики, іншими доказами не підтверджуються, а навпаки спростовуються показаннями позивача [PERSON] та дослідженими в судовому засіданні вищевказаними доказами, які в повній мірі співпадають та підтверджують пояснення позивача, тому у суду відсутні підстави для сумніву в достовірності на правдивості показань [PERSON] Показання відповідача [PERSON] судом оцінюються як спосіб захисту від пред»явленого позову, з метою уникнути негативних наслідків у зв»язку з невиконанням боргового зобов»язання. Позивач [PERSON], при зверненні до суду з вказаним позовом сплатив судові витрати в загальній сумі 542 гривни 98 копійок, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. ( а.с.а.с. 1, 25 ). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 542 гривни 98 копійок, оскільки стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача необхідно стягнути : за договором позики суму боргу в розмірі 42117 гривень 66 копійок, судові витрати в розмірі 542 гривни 98 копійок, а разом 42660 гривень 64 копійки. На підставі викладеного, ст.ст. 261, 526, 530-533, 610, 625-629, 1046. 1047, 1050 ЦК України,

Outcome: approved