Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

13.11.2019 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловою квартирою [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що вищезазначена квартира належить їй на праві приватної власності. У квартирі зареєстровані: позивач, її дочка [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] . Однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично в спірному житлі не проживають з 2000 року, їхніх речей домашнього вжитку у квартирі немає. Відповідачі у 2000 році виїхали в Польщу на постійне проживання. Позивач змушена нести витрати з оплати нарахувань за комунальні послуги, які проводяться через наявність реєстрації відповідачів в її квартирі. Формальна реєстрація відповідачів в квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, обмежує її право власності, перешкоджає в повній мірі користуватися та розпоряджатися цим майном, унеможливлює оформити субсидію, а тому вважає, що є всі підстави визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. У разі неявки відповідачів не заперечує щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином через розміщення судового виклику на веб-сайті суду, відзив на позов не подано. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в зв`язку з наступним. Житлова квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2007 (а.с.4), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6,7), копією договору дарування частини житлового будинку (а.с.5). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.8-10). Як вбачається з акту складеного комісією в складі працівників ЖКП №1 від 11.11.2015 (а.с. 13) [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак не проживають з 2000 року. Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права приватної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин. Житлова квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , а відповідачі будучи зареєстрованими за вказаною адресою порушують право власності позивача, в т.ч. можливості на свій розсуд здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження своїм майно. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] понад один рік без поважних причин відсутні по місцю постійного проживання, і не належить до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідачів у спірній квартирі, а тому суд визнає [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України.

Outcome: approved