Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

14.08.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, посилаючись на те, що 19.10.2002 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. У шлюбі сторони перебували до 14.03.2012 року. В період перебування у шлюбі, а саме 24.03.2007 року, вони придбали житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,14 га за тією ж адресою за договорами купівлі-продажу, які були оформлені на відповідача. Пізніше на придбаній земельній ділянці було самочинно побудовано житловий будинок. З посиланням на ст. 70 СК України, з урахуванням відсутності у позивачки іншого житла, ненаданням відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, відсутності інтересу відповідача до подальшої долі дитини, просила суд відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частки зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, з урахуванням інтересів дитини, а також стягнути 2/3 частки компенсації вартості будівельних матеріалів, з яких здійснено самочинне будівництво будинку, так як сторони не набули права власності на самочинно збудований будинок. Ухвалою суду від 13.02.2014 року здійснено заміну неналежного позивача [PERSON] на належного - [PERSON], у зв'язку із зміною позивачкою прізвища, внаслідок укладення шлюбу. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові. Додатково просив стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2200 гривень. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, через його необґрунтованість та безпідставність, так як позивачкою не доведено обставини за яких суд може відступити від рівності часток, зазначене в позові нерухоме майно придбане відповідачем за власні кошти, отримані від продажу земельних ділянок у Київській області, позивачкою не доведено наявність самочинно збудованих об'єктів нерухомого майна, оскільки всі об'єкти існували на момент їх придбання відповідачем і нових не будувалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентарної справи БТІ, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 19.10.2002 року по 14.03.2012 року перебували між собою в шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а. с. 8-9). Під час перебування у шлюбі 24.03.2007 року відповідачем, за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу було придбано житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,14 га, кадастровий номер 6522384300:02:018:0007 за тією ж адресою. Позивачкою не надано доказів побудови будь-яких об'єктів нерухомості після 24.03.2007 року на зазначеній вище земельній ділянці, а тому позовні вимоги про стягнення компенсації 2/3 частки вартості будівельних матеріалів та конструкцій за самочинно побудовані об'єкти нерухомості задоволенню не підлягають як безпідставні та необґрунтовані. У зв'язку з наведеним, на підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати на оплату судової будіельно-технічної експертизи щодо визначення вартості будівельних матеріалів та конструкцій за самочинно побудовані об'єкти нерухомості в сумі 2200 гривень стягненню з відповідача на її користь не підлягають, а відносяться на позивачку. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доводи представника відповідача про те, що спірне нерухоме майно, яке придбане відповідачем 24.03.2007 року є його особистою власністю, так як придбане за його власні кошти, отримані від продажу земельних ділянок, розташованих у Київській області, суд не бере до уваги при ухваленні рішення, так як вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки спірне майно придбане відповідачем у період перебування у шлюбі з позивачкою, воно є об'єктом права спільної сумісної власності сторін і підлягає поділу відповідно до ст. 70 СК України. Позивачка не надала до суду належних та допустимих доказів існування обставин, що мають істотне значення, та які дають можливість суду відступити від рівності часток сторін у спільному майні, а твердження позивачки у позовній заяві про наявність таких обставин є голослівними, суд вважає, що частки сторін при поділі спільного майна є рівними. За статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З урахуванням конституційного права позивачки на житло та у зв'язку з невизнанням відповідачем її прав на спірне нерухоме майно, суд вважає за необхідне поділити спірне нерухоме майно між сторонами в ідеальних долях, визнавши за ними право власності на 1/2 частки спірного нерухомого майна кожному, виходячи із рівності їх часток, так як жодна із сторін не заявляла про проведення судової будівельно-технічної експертизи щодо можливості поділу спірного нерухомого майна в натурі, а суд позбавлений провести таку експертизу за власною ініціативою. Також суд вважає за можливе провести поділ між сторонами спірної земельної ділянки, незважаючи на неналежне оформлення прав на неї відповідачем (неотримання останнім державного акту про право власності на земельну ділянку), оскільки факт придбання земельної ділянки відповідачем не оспорюється сторонами, договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки посвідчений нотаріально та зареєстрований у відповідному державному реєстрі правочинів і права позивачки на спірну земельну ділянку не можуть залежати від сумлінності відповідача стосовно належного оформлення прав на неї. На підставі викладеного,

Outcome: partial