Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

13.10.2020 року [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем [PERSON] , 14.03.2020 укладено договір позики згідно з яким він передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 500,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на день складення позовної заяви становить 14 141 грн. 80 коп. [PERSON] зобов`язався повернути отримані за договором позики кошти до 15.06.2020. Зазначені обставини підтверджуються власноруч написаною відповідачем розпискою від 14.03.2020. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав і борг не повернув, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з нього 14 141 грн. 80 коп. Ухвалою судді від 26.10.2020 відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у вступному слові зазначив, що вже повернув частину боргу в сумі 1000 грн., більше на даний час коштів немає. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 14.03.2020 [PERSON] одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США, які зобов`язувався повернути до 15.06.2020. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до договору позики від 14.03.2020 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Судом встановлено, що на виконання грошового зобов`язання відповідачем у вересні 2020 року було перераховано на картковий рахунок позивача 1 000 грн. Дану обставину сторони визнали, а відтак вона відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. В той же час суд позбавлений можливості встановити еквівалент даної суми у іноземій валюті, так як сторони не пригадують день перерахування коштів, а відтак невідомий курс іноземної валюти по відношенні до гривні. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що відповідач повернув 1000 грн. позивачу, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 14.03.2020 року підлягають до задоволення частково, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 13 130 грн. 00 коп. (враховуючи курс долара США встановленого НБУ України станом на 20.11.2020, який становить 28,26 грн. за 1 долар США, ((500 доларів США х 28,26 грн) - 1000 грн = 13 130 грн.). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 780 грн. 74 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial