Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

14 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов мотивує тим, що їй, [PERSON], та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина на ? вищезазначеного домоволодіння. Позивач зазначає, що являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка - [PERSON]. Спадщину прийняла, оскільки постійно проживала в будинку разом з спадкодавцем, і надалі продовжує в ньому проживати. Інші спадкоємці, доньки померлого, - [PERSON] та [PERSON], за повідомленням нотаріуса, спадщину у встановлені законом строки не прийняли. Проте вона оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. У зв'язку з наведеним, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 05 січня 1959 року, та після реєстрації одруження їм було присвоєно прізвища - «[PERSON]» (а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Любомльської міської ради народних депутатів №159 від 27.08.85 доводиться та обставина, що [PERSON] було виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі об'єкти, а це зокрема: житловий будинок, прибудова, літня кухня, веранда, сарай, вбиральня, огорожа, ворота з хвірткою, по [ADDRESS] були побудовані в 1985, 1986 та 1990 роках. [PERSON] помер [INFO], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.3). Статтею 22 КпШС України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Тобто, між спадкодавцем та спадкоємцем [PERSON] існували правовідносини, що виникають із права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Судом встановлено, між позивачем [PERSON] та спадкодавцем будь-якої домовленості про розподіл часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами 1990 року побудови по [ADDRESS], у тому числі і нерівний, не існувало. Таким чином, на підставі наявних доказів та положень чинного на той час законодавства, суд дійшов висновку про те, що частки спадкодавця та позивача [PERSON] у праві спільної сумісної власності на домоволодіння є рівними, і складають по 1/2 частки вищевказаного житлового будинку. В свою чергу, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], відповідно як дружина спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є доньки померлого - [PERSON] та [PERSON]. Проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи, останні у посвідченій приватним нотаріусом заяві вказали, що спадщину в установлені законом строки не прийняли і в подальшому не мають наміру звертатись у суд за продовженням додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. [PERSON] у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину. Проте постановою приватного нотаріуса від 24.01.2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] останній було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Відповідачі в своїх заявах позов визнали, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS].

Outcome: approved