overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

12 січня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову остання зазначила, що 08 лютого 2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась виконкомом Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 01. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, коштів на їх утримання не надає, іншим чином матеріально підтримувати відмовляється. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач проти позову не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. 08 лютого 2003 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживає разом з матір'ю [PERSON] і знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 02 від 05.01.2015 року, виданою виконкомом Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.9). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На основі ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. У відповідність до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

12 січня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовні вимоги остання зазначає, що 08 лютого 2003 року з [PERSON] вона уклала шлюб, реєстрація якого проводилась виконкомом Новогригорівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис №01. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON],[INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок відсутності взаємопорозуміння шлюбні відносини фактично припинені. Біля двох років проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу з відповідачем буде суперечити інтересам позивачки, яка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Згідна на заочний розгляд справи за її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою сформованою в електронному вигляді про доставку повістки. Заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з′ясувавши обставини справи, вважає позов підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст.112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя [PERSON] та [PERSON], що свідчать про неможливість їх подальшого спільного проживання та збереження шлюбу. В силу статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

12 січня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась позивач з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01 грудня 2014 року належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована у зазначеній квартирі, однак з жовтня 2012 року відповідач у квартирі не проживає, її речі у квартирі відсутні, поштова кореспонденція на її ім'я за вказаною адресою не надходить. Тому, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач є власницею квартири [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с. 9-10), а також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30248993 від 01 грудня 2014 року (а.с. 11). Згідно копії Довідки № 2354, виданої 01 жовтня 2014 року ТОВ «Ліра ЛТД» (а.с.12), у вказаній вище квартирі зареєстрована відповідач - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту № 901, складеного 18 грудня 2014 року комісією у складі: голови Комітету громадськості мікрорайону «Артема - Лісний» Безсонової Е.Ф. та сусідів [PERSON] і [PERSON], громадянка [PERSON], [INFO], зареєстрована та фактично не проживає з жовтня 2012 року за адресою: [ADDRESS], її особисті речі за вказаною адресою відсутні (а.с. 13). Як вбачається з копії Домової книги для прописки громадян, які мешкають у будинку [ADDRESS], у даному домоволодінні, окрім позивача зареєстрований відповідач - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, якщо ця особа відсутня понад встановлені строки. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] більш ніж півроку, мешкає в іншому місці та добровільно відмовляється знятись з реєстрації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

12 січня 2015 року до суду заявлено цей позов, в якому позивачка, вимагала стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до їх повноліття, посилаючись на невиконання добровільно відповідачем законного обов'язку по утриманню дітей. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги змінила, просила стягнути з відповідача аліменти лише на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, в розмірі 800 грн. Відповідач змінені позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. З урахуванням позицій сторін матеріалів справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері [PERSON], належним чином не виконує свого законного обов'язку по утриманню дитини, інших утриманців не має. Зазначені правовідносини регулюються: · ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; · ст.182 Сімейного Кодексу України, за змістом якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків; · ч.2. ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; · ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню дитини, чим порушує її право, то належні кошти необхідно щомісячно стягувати з нього в твердій грошовій сумі, яку з урахуванням засад розумності, добросовісності і справедливості, суд визначає в розмірі 800 грн. починаючи з дня звернення позивачки до суду до повноліття дочки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-30 00:00:00

12 січня 2015 року до суду звернулася [PERSON] з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 2012 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що було складено актовий запис № 1782. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим. Подружні стосунки між ними щодня погіршувалися, оскільки вони перестали розуміти один одного, а тому з березня 2014 року вони припинили спільне проживання. Таким чином, збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, просить суд не надавати термін на примирення (а.с. 9). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає (а.с. 8). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2012 року сторони уклали шлюб (а.с. 5). Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 6). Між подружжям склалися напружені стосунки, а тому вони припинили спільне проживання, заходів до примирення не вживають. Подальше збереження шлюбу шкодить інтересам позивачки, оскільки вона остаточно бажає припинити будь-які відносини з відповідачем. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Спору щодо спільно нажитого майна та місця проживання дитини сторони не заявляють. Після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище [PERSON], оскільки бажання щодо зміни прізвища вона не виявила. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

12 січня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 08 червня 1990 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що зроблено актовий запис №2396. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Від примирення сторони в судовому засіданні відмовилися, наполягаючи на розірванні шлюбу. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з листопада 2014 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснили сторони. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

12 січня 2015 року заявник [PERSON], звернулася до суду з названою заявою, в якій вказала, що року їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,3686 га. 15 січня 2008 року на її ім'я було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 769739, в якому неправильно записано ім'я заявника, замість «[PERSON]» записано «[PERSON]». В зв'язку з невідповідністю запису в графі «ім'я» в державному акті, заявник не має можливості зареєструвати державний акт в Реєстраційній службі. Заявник [PERSON] надала до суду клопотання, в якому просила суд розглядати справу без її участі. Представник заінтересованої особи Біліївської сільської ради Володарського району Київської області, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що заявлені вимоги визнає, проти задоволення заяви не заперечує та просив суд розглядати справу без його участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. По справі судом встановлено, що 15 січня 2008 року заявнику було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 769739 (а.с.7). При зверненні заявника до Реєстраційної служби Володарського РУЮ для реєстрації права на земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки у державному акті неправильно записано її ім'я, а саме, замість «[PERSON]» записано «[PERSON]». Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER], який видано Володарським РВГУ МВС України Київської області 14.10.1998 року, ім'я заявниці «[PERSON]» (а.с.4). У витягу з Державного земельного кадастру заявник записана як «[PERSON]» відповідно до паспорта громадянина України (а.с.9). Відповідно до довідки № 01 від 15 січня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Біліївської сільської ради Володарського району Київської області, при видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 769739, було допущено помилку в імені власника, а саме, замість «[PERSON]» записано «[PERSON]». Вказані обставини справи підтверджуються письмовими доказами в матеріалах цивільної справи. В держаному акті вказане ім'я заявника - «[PERSON]», що є помилкою, так як необхідно було вказати «[PERSON]». Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, п.6 ) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заявнику [PERSON], необхідно для належного оформлення належної їй земельної ділянки в установленому чинним законодавством порядку, та внести виправлення в документи іншим шляхом, окрім судового не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~12 січня 2015 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № 500968957, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 27710,97 гривень до 13 січня 2020 року включно. Відповідачка порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 13 лютого 2016 року має заборгованість в сумі 30464,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 25158,43 грн; заборгованості по відсотках 1676,64 грн; 2618,70 грн; штрафу 1010,79 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ «Альфа-Банк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки 1378 гривень судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи сповіщена. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги\~\~позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між позивачем та [PERSON] на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № 500968957 від 12 січня 2015 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідачка отримала кредит у розмірі 27710,97 гривень до 13 січня 2020 року включно. Але відповідачка отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконала, заборгувавши станом на 13 лютого 2016 року має заборгованість в сумі 30464,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 25158,43 грн; заборгованості по відсотках 1676,64 грн; 2618,70 грн; штрафу 1010,79 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачка не виконала зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідачки на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат 1378 гривень судового збору. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

12 січня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 12.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №013-15407-121211. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 9000 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 19.10.2014 року - 12870 грн. З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 12.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №013-15407-121211. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 9000 грн. В зв'язку з тим що відповідач належним чином свої обов'язки не виконав, станом на 19.10.2014 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом - 12870 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

12 січня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 14.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №005-15501-141211. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 10000 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 19.10.2014 року - 14810 грн., а саме: тіло кредиту - 3250 грн; 5260 грн. - прострочене тіло кредиту; 6300 грн. - заборгованість за комісіями. З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 14.12.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №005-15501-141211. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 10000 грн. В зв'язку з тим що відповідач належним чином свої обов'язки не виконав, станом на 19.10.2014 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: тіло кредиту - 3250 грн; 5260 грн. - прострочене тіло кредиту; 6300 грн. - заборгованість за комісіями. Загальна сума заборгованості складає 14810грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved