Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

13.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 12.10.2002 року та зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1353. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити, пояснив, що збереження сімї неможливе, а тому заперечував проти надання подружжю строку на примирення. При цьому представник пояснив, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені понад шість місяців, та після розірвання шлюбу позивач бажає залишити дошлюбне прізвище «Кейян». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, так як збереження сімї неможливе. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 12.10.2002 року [PERSON] та [PERSON] / до шлюбу Кейян/ уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1353, що вбачається із свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 336449. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], донька Єва, [INFO], що слідує із відповідних свідоцтв про народження. У свідоцтвах про народження батьками вказані сторони по справі. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються понад шість місяців, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання дітей, їх утримання та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позовні вимоги та просить позов задовольнити, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved