Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

12 жовтня 2018 року позивачка звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від жовтня 2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільного господарства, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). 16 жовтня 2019 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська справу за підсудністю було передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 10). 14 березня 2019 6року суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 30). Позивачка у судовому засіданні підтримала заявлений позов, пояснивши, що сторони перебувають у шлюбі від 30.10.2009 року. Сторони від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON]. Від серпня 2016 року сторони не мешкають разом, не ведуть спільного господарства. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). 16 квітня 2019 року суд у засіданні постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 30.10.2009 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис 1398) (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітніх дочку [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу мешкатимуть разом з позивачкою (а.с.а.с. 5, 6). Від серпня 2016 року сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Позивачка зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно, і її збереження неможливе. Спору щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не існує. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація її судових витрат у сумі 704,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved