Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

12 січня 2015 року, представник позивачів звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив суд, звільнити з-під арешту, накладеного постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 25.11.2010 р. на автомобіль марки «FUKA0001 Daewoo Zaz Zaporog», модель «Lanos», 2007 року випуску, шасі [NUMBER], р/н [NUMBER], що належить [PERSON] та зняти вказаний автомобіль з розшуку, оголошеного постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 13.08.2008 р., мотивуючи це знаходженням зазначеного автомобілю у заставі згідно договору застави транспортного засобу № 05002504346 від 19.09.2007 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПростоФінанс», між якими та позивачами, згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 р. відбулася заміна кредитора і позивачі набули статусу нового кредитора за усіма правами вимоги за кредитним договором № 05002504346 від 19.09.2007 р. укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПростоФінанс» і відповідно за вищевказаним договором застави. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був сповіщений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки уповноваженому представнику позивачів, причини неявки не повідомив, надіславши на адресу суду заяву, в якій повністю підтримав позов, просив його задовольнити і посилаючись на ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 42,43). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, у відповідності до ст.ст 74,77 ЦПК України, що підтверджується поштовими повідомленням, відправленим рекомендованим конвертом с повісткою з викликом до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження (перебування) відповідачки [PERSON] згідно довідки Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 15 від 13.01.2015 р. та витягом з журналу вихідної кореспонденції Овідіопольського райсуду Одеської області щодо нарочного вручення повістки з викликом до суду представнику ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області від 15.01.2015 р., причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали (а.с. 38,41,44). Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідачів, сповіщених належним чином, або якщо причини неявки відповідачів на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та додатково надані суду докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно із ст.ст. 512-516 ЦК України - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 589 ЦК України передбачено - у разі невиконання зобов'язання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічні норми містяться у ст. 19 Закону України «Про заставу». Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 16 Закону України «Про заставу» передбачено - право застави виникає з моменту укладання договору застави. Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Статтями 54,60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна - арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Суд встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 19.09.2007 р. між ТОВ «ПростоФінанс», як кредитодавцем та відповідачкою [PERSON], як позичальницею був укладений і підписаний обома сторонами кредитний договір № 05002504346, відповідно до умов якого, кредитодавець надав, а позичальниця [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 42600 грн. під 10,5% річних з терміном погашення до 10.09.2012 р. - для придбання автомобілю марки марки «FUKA0001 Daewoo Zaz Zaporog», модель «Lanos», 2007 року випуску, шасі [NUMBER], р/н [NUMBER] (а.с. 7-12). 19.09.2007 р., між вищевказаними сторонами був укладений договір застави вищевказаного транспортного засобу, відповідно до умов якого, [PERSON], як заставодавець, з метою забезпечення виконання своїх кредитних зобов'язань передала, а ТОВ «ПростоФінанс», як заставодержатель прийняло в заставу автомобіль марки «FUKA0001 Daewoo Zaz Zaporog», модель «Lanos», 2007 року випуску, шасі [NUMBER], р/н [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 15.09.2007 р., що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 14613689 від 26.09.2007 р. (а.с. 13-18,29-33). 18.05.2012 р., між ТОВ «ПростоФінанс» та позивачами був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до п. 3.3 якого, останні набули право вимоги за вищевказаним кредитним договором, який є дійсним на дату відступлення, включаючи, але не обмежуючись цим, пава вимоги до позичальниці [PERSON] щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, комісій, а також права вимоги до позичальниці щодо сплати штрафних санкцій. Тобто відбулася заміна кредитора і позивачі набули статусу нового кредитора (стягувача) (а.с. 19-28). У зв'язку з невиконанням і порушенням відповідачкою умов кредитного договору, у останньої утворилася заборгованість, яка станом на дату подачі позову до суду - 12.01.2015 р. не погашена та складає 54683,70 грн., обґрунтований розрахунок якої був наданий позивачами до позову (а.с. 35). Як стало відомо представникам позивача з довідки УДАІ ГУМВС в Одеській області № 7/3 1472-з від 13.12.2014 р. - автомобіль марки «FUKA0001 Daewoo Zaz Zaporog», модель «Lanos», 2007 року випуску, шасі [NUMBER], р/н [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 15.09.2007 р. постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 13.08.2008 р. був оголошений у розшук та на нього був накладений арешт постановою ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 25.11.2010 р. та (а.с. 34). Як встановив суд, на сьогодні, внаслідок винесення ВДВС Овідіопольського РУЮ вищевказаних оскаржуваних постанов - порушені права позивачів, як заставодержателів згідно договору про заставу вищевказаного автомобілю, на який неможливо звернути стягнення у зв'язку з заборгованістю відповідачки за кредитним договором і відповідно позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право звернення на предмет застави. З матеріалів позову випливає, що жодного повідомлення про винесення оскаржуваних постанов про арешт і оголошення у розшук вищевказаного заставного автомобілю - позивачі не отримували від ВДВС, хоча існуюча заборона відчуження зазначеного транспортного засобу була внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі вищезазначеного договору застави транспортного засобу, що позбавило позивачів законної можливості заперечувати законність їх винесення (а.с. 29-33). У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку, що вартість предмету застави (автомобілю), згідно п. 1.2 договору застави, яку сторони оцінили у розмірі 42600 грн. є значно меншою від суми заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачами, яка складає 54683,70 грн., а тому дає підстави позивачам, як кредиторам-заставодержателям задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на заставлений автомобіль з правом його реалізації для спрямування коштів від реалізації заставленого майна на погашення виниклої заборгованості боржниці [PERSON] На думку суду, вищевказаний автомобіль підлягає звільненню з-під арешту на підставі Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15.12.1999 р. та ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. Отже, право застави виникло у позивачів з дня внесення відомостей про заставу і обтяження вищевказаного автомобілю до Державного реєстру обтяжень рухомого майна - 26.09.2007 р., а постанова про накладення арешту від 25.11.2010 р. та постанова про оголошення у розшук від 13.08.2008 р. - тобто пізніше, ніж було укладено договір застави. Суд вважає, що ВДВС не має підстав для звернення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, а оспорювані постанови перешкоджають позивачам реалізувати заставлене майно для погашення боргів відповідачки. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved