Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

12 травня 2017 року позивачі звернулись до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що 05 травня 1996 року помер їх батько [PERSON], якому належала земельна ділянка для будівництва житлового будинку та ведення особистого господарства загальною площею 2,000га, що розташована в с. Харенки Шишацького району Полтавської області (а.с.4). 06.11.1998 року державним нотаріусом [PERSON] позивачам було видано одне свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 вищевказаної земельної ділянки. В той же час приватним нотаріусом [PERSON] позивачам було відмовлено у державній реєстрації прав власності на вказану земельну ділянку оскільки свідоцтво про спадщину оформлено з порушенням вимог законодавства. В звязку з цим позивачі звернулись з листом до ГТУЮ у Полтавській області, але отримали відповідь з рекомендацією звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. В звязку з цим, посилаючись на норми цивільного та цивільно процесуального законодавства позивачі звернулись за захистом своїх право до суду із позовом про визнання за кожним права власності на 1/3 частину вказаної земельної ділянки до [PERSON], яка є спадкоємцем [PERSON] дружини померлого [PERSON] та успадкувала 1/3 частину вказаної земельної ділянки. В судове засідання позивачі не зявились, уповноважили на представлення своїх інтересів [PERSON] та адвоката [PERSON] Представники позивачів позовні вимоги підтримали з мотивів наведених у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, уповноважила на представлення своїх інтересів адвоката [PERSON], надала письмові заперечення проти позову. Представник відповідача заперечував проти позову вважаючи [PERSON] неналежним відповідачем у справі. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. 01 травня 1996 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ № 008309, виданим 05.05.1996 року Михайликівською сільською радою Шишацького району Полтавської області (а.с.14). Померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії і-ПЛ № 005696 належала земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства площею 2,0000 га, що розташована в с. Харенки Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с.18). При вивченні спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] № 174/1997 судом встановлено, що спадкоємцями вказаної земельної ділянки за законом, які прийняли спадщину є діти померлого [PERSON], [PERSON], а також дружина померлого [PERSON] (а.с.91-96). 28 серпня 1998 року державним нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] видано одне (на двох) свідоцтво про право на спадщину за законом серії ААР № 871212 на спадкове майно померлого 01 травня 1996 року [PERSON], яке складається з 2/3 частин земельної ділянки. 1/3 частина земельної ділянки залишається відкритою (а.с.15). При цьому місце знаходження земельної ділянки зазначено не в с. Харенки, а в с. Михайлики Шишацького району Полтавської області, площа земельної ділянки у свідоцтві не зазначена. 03 вересня 1998 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 154932, виданим 03 вересня 1998 року Харківським МВ РАГС (а.с.65). При вивченні спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] № 23/1998 судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої, що прийняла спадщину є її донька [PERSON] (а.с.60). 17 вересня 1999 року державним нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 871212 на спадкове майно померлої [PERSON], яке складається «з 1/3 частини земельної ділянки, що знаходиться в с. Михайлики Шишацького району, яка належить [PERSON] її чоловікові, який помер 01 травня 1996 року, спадкоємцем якого була гр. [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх прав (а.с.74). Листом від 20.11.2015 року № 02.01-18/263 начальник реєстраційної служби Шишацького РУЮ [PERSON] відмовила [PERSON] у реєстрації його прав на нерухоме майно у вигляді земельних ділянок, що розташовані в. с. Харенки Шишацького району Полтавської області та належали [PERSON] на підставі Державного акту І-ПЛ № 005696 від 20.06.1996. Причиною відмови стало те, що подане спадкоємцем свідоцтво про право на спадщину за законом № 1165 від 06.11.1998 року та інші подані документи містять суперечності між собою стосовно відомостей про спадкоємців, визначення виду спільної власності та частки у спільній власності між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON], що унеможливлює здійснення державної реєстрації майнових прав (а.с.17). Листом від 01 березня 2016 року № 92/01-16 приватний нотаріус Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачам [PERSON] та [PERSON] у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно. Причиною відмови стало те, що видане 06.11.1998 року державним нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 1165 свідоцтво про право на спадщину за законом оформлене з порушенням вимог законодавства. Зміст свідоцтва неможливо однозначно тлумачити, а саме незрозуміло яка частка майна належить кожному спадкоємцю, з чого саме складається спадкове майно з цілої земельної ділянки чи з 2/3 часток. В свідоцтві відсутня площа земельної ділянки. Виявлена невідповідність даних земельної ділянки указаних в державному акті та у свідоцтві (а.с.16). 03 лютого 2017 року в.о. завідувача Шишацькою державною нотаріальною конторою [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 25/02-32 якою представнику позивачів [PERSON]Ю, відмолено у внесенні додаткових даних у свідоцтво про право на спадщину за законом, виданим Шишацькою ДНК 06.11.1998 року за реєстровим номером 1166 на підставі ст. 46 Закону України «Про нотаріат». При цьому відмова мотивована лише тим, що видане свідоцтво має ряд порушень вимог щодо видачі таких свідоцтв, а спадкова справа № 174 за 1997 рік знаходиться в Полтавському обласному нотаріальному архіві. В матеріалах справи відсутній оригінал Державного акту на землю, а міститься лише його копія (а.с.22). Листом від 08.04.2016 року № К-405-4-04/4712 представнику позивачів [PERSON] повідомлено про необхідність вирішення спірного питання в частині видачі свідоцтва про спадщину державним нотаріусом [PERSON] та державної реєстрації прав на успадковане майно в судовому порядку (а.с.83-84). Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, що діяв на час видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 109 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 (чинного на час видачі свідоцтв) свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на імя всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому в кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. В супереч даній вимозі державним нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину за законом не зазначено точні характеристики спадкового майна (площа земельної ділянки та частка належна спадкодавцю, її місце знаходження), а також частки кожного зі спадкоємців, що унеможливлює реєстрацію спадкоємцями своїх майнових прав на успадковане майно. Нормами ЦК УРСР та ЦК України не визначено кінцевий строк для отримання спадкоємцем свідоцтва про права на спадщину та реєстрації своїх майнових прав на успадковане майно. Виходячи з цього, а також з того, що спір про розмір часток у спадщині між сторонами відсутній діями (бездіяльністю) відповідача [PERSON] не порушено жодних прав та інтересів позивачів. В той же час вказані перешкоди у реалізації прав спадкоємців обумовлені виключно діями державного нотаріуса, що видавав свідоцтво та небажанням державних органів виправити допущені помилки у відомчому порядку. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, а позивачі повинні захищати свої порушені права шляхом оскарження дій нотаріуса (державного реєстратора) в порядку адміністративного судочинства. Доводи представника позивачів [PERSON] про те, що заперечуючи проти позову відповідач та його представник не звернулись до суду для залучення належного відповідача, на увагу суду не заслуговують, оскільки згідно ст. 33 ЦПК України заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача здійснюється судом за клопотанням саме позивача. За таких обставин у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed