Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Понінківської селищної ради (далі [PERSON]), відділу Держземагентства в Полонському району (далі Агентство), державної реєстраційної служби Полонського районного управління юстиції (далі Реєстратор) та до [PERSON] з позовом, який уточнювала під час розгляду справи, в якому вказує, що рішенням сесії [PERSON] №2 від 17 листопада 1993 року її батькові [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку на вул.. Стуса, 2 в смт. Понінка, та 0,1090 га для ведення підсобного господарства. Батько, який помер в 2003 році, державні акти на земельні ділянки не виготовив. Позивачка прийняла спадщину за заповітом, в тому числі і на житловий будинок, який згідно з нотаріальним свідоцтвом про право на спадщину розташований на площі 0,24 га. [PERSON] сесії від 18 серпня 2005 року №6 на підставі її заяви земельні ділянки, що були у власності батька, передані у власність позивачки та надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою. Державні акти на земельні ділянки не отримала, тому що виник спір із [PERSON]. [PERSON] згоди власника [PERSON] вилучила у [PERSON] земельну ділянку під водоймою, ці рішення було скасовано Полонським районним судом. В подальшому неодноразово зверталась до [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку під водоймою, що належала її батькові, але їй було відмовлено. [PERSON] надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку під водоймою, що належала батькові позивачки, відповідачці [PERSON], яка отримала свідоцтво на право власності на земельну ділянку, що належить позивачці по спадщині після смерті [PERSON] . Просить визнати незаконними та скасувати рішення сесії [PERSON] про надання земельної ділянки у власність [PERSON], визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,18 га для ведення селянського господарства та рішення Реєстратора про реєстрацію права власності земельної ділянки за [PERSON], визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 0,09 га в порядку спадкування після смерті батька. В суді [PERSON] позов підтримує. [PERSON] Реєстратора [PERSON] позов не визнає і пояснив, що реєстрація права власності здійснювалась на підставі належних та достовірних документів, передбачених чинним законом. [PERSON] Агентства [PERSON] позов не визнає і пояснила, що проект землеустрою було погоджено відповідно до закону. [PERSON] селищний голова [PERSON] позов не визнає і пояснив, що спірна земельна ділянка це водойма, вона знаходиться за межами земельної ділянки, яка була виділена батькові [PERSON] Ця спірна земельна ділянка була виділена батькові позивачки [PERSON] під сінокіс, потім чоловік позивачки отримав дозвіл побудувати житловий будинок, він побудував цей будинок і вирив ставок біля новозбудованого будинку. Недобудований будинок позивачка з чоловіком продали [PERSON] разом із ставком . [PERSON] земельна ділянка не надавалась, тому рішення сесії про виділення земельної ділянки [PERSON] є законними. [PERSON] відповідачки [PERSON] позов не визнає з тих підстав, що спірна земельна ділянка ніколи не була виділена в натурі, не було межових знаків, в рішенні суду від 15 березня 2011 року чітко визначено, що земельна ділянка не співпадає із земельною ділянкою [PERSON], між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] є землі селищної ради, тому під час виділення землі [PERSON] погоджувати межу з позивачкою не було потреби. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В суді встановлено, що батько позивачки [PERSON] в 1993 році на підставі рішення [PERSON] отримав у власність земельні ділянки: для обслуговування жилого будинку площею 0,15 га та для ведення підсобного господарства площею 0,1090 га. Державні акти на земельні ділянки [PERSON] не виготовив. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, який помер в 2003 році. Земельну ділянку для ведення підсобного господарства рішенням [PERSON] вилучено в позивачки, що було скасовано рішенням суду. Земельну ділянку, отриману [PERSON] у спадок після смерті [PERSON] для ведення підсобного господарства, рішенням [PERSON] надано у власність [PERSON] Вказані обставини підтверджені письмовими доказами: свідоцтвом про право на спадщину [PERSON], повідомленням податкової інспекції про сплату позивачкою податку за земельні ділянки, рішеннями сесії [PERSON] від 17 листопада 1993 року про передачу [PERSON] у власність земельні ділянки, рішенням сесії [PERSON] №6 від 18 серпня 2005 року про надання у власність позивачці земельних ділянок у звязку з оформленням спадщини, рішенням Полонського районного суду від 15 березня 2011 року, рішенням сесії [PERSON] від 16 травня 2011 року №15 по надання дозволу на розробку проекту землеустрою [PERSON] та рішенням сесії [PERSON] від 27 травня 2013 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для ведення селянського господарства та рішеннями сесії від 20 лютого 2014 року №11-2 та №11-3 про затвердження документації [PERSON], рішенням сесії [PERSON] від 09 вересня 2014 року №5-6 про відмову [PERSON] надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, висновком про погодження проекту землеустрою [PERSON] від 04 серпня 2014 року №288 та висновком судової будівельної технічної експертизи від 12 вересня 2010 року №79\\2010, земельною кадастровою книгою [PERSON], проектом землеустрою [PERSON], кадастровою картою, актом комісії [PERSON] від 17 грудня 2007 року, довідкою селищного голови від 11 лютого 2010 року про розмір земельної ділянки [PERSON], схемою земельної ділянки [PERSON]. Дані вказаних письмових доказів повністю узгоджуються з показаннями свідка [PERSON], яка в суді показала, що вона робила інвентаризацію земельних ділянок і в [PERSON] було в користуванні 15 соток землі для обслуговування житла та 9 чи 10 соток неугідь. На виділених неугіддях було болото, він на ній облаштував водоймище. Відповідно до ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і після одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст..23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст..23 зупинено відносно власників земельних ділянок , визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет). Відповідно до ст.3 Декрету право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей , передбачених ст..1 цього Декрету, а саме: для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчується відповідною [PERSON] народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Згідно з п.7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які раніше одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд приходить до висновку, що [PERSON] надала [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства. [PERSON] не отримав державного акта на цю ділянку, але право власності на земельну ділянку за ним зберігалося до його смерті. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] прийняла спадщину, в тому числі спірну земельну ділянку. [PERSON] безпідставно не надавала дозволу позивачці виготовити землевпорядну документацію на успадковану нею земельну ділянку, передала цю земельну ділянку відповідачці [PERSON], що є явно незаконним, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,09 га суд вважає таке. [PERSON] [PERSON] виділила земельні ділянки площами 0,15 га та 0,1090 га. Спору за розмір земельної ділянки для обслуговування жилого будинку немає. Під час огляду в суді земельно-кадастрової книги [PERSON] за 1993 рік встановлено, що за [PERSON] рахується 0,21 га землі. Після прийняття спадщини згідно довідки податкової інспекції [PERSON] платила податок за земельну ділянку під ріллею розміром 0,09 га. і таку ж площу [PERSON] надавала [PERSON] рішенням №6 від 18 серпня 2005 року. Згідно свідоцтва про спадщину [PERSON] житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,24 га. [PERSON] №8 від 30 січня 2007 року в [PERSON] було вилучено земельну ділянку площею 0,084 га. З ініціативи [PERSON] приватний підприємець виготовив їй проект землеустрою на земельну ділянку під ставком площею 0,0659 га. Рада рішенням №15 від 16 травня 2011 року надала [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,772. Підсумовуючи розміри двох земельних ділянок площами 0,772 га та 0,0659 га встановлено, що загальна площа становить 0,1413 га (0,772 га + 0,659 га = 0,1413 га). За таких обставин суд вважає, що [PERSON] безпідставно відмовила [PERSON] надати дозвіл на виготовлення землевпорядної документації на земельну ділянку, яка була виділена [PERSON] у власність, тому визначити фактичний розмір цієї ділянки позивачка не мала можливості, оскільки як вбачається із наведених вище доказів, на одну і ту ж спірну земельну ділянку в різних документах вказані різні її розміри. За таких розбіжностей остаточно визначити точний розмір спірної земельної ділянки стане можливим тільки після виготовлення землевпорядної документації. Тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині суд вважає необхідним задовольнити, взявши за основу рішення за 1993 рік про виділення земельної ділянки [PERSON] Судовий збір підлягає стягненню із [PERSON], оскільки [PERSON] була позбавлена права на належну їй земельну ділянку в порядку спадкування внаслідок порушень закону з боку [PERSON].

Outcome: partial