Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

13.11.2013 року позивач ПАТ «Укрнафта» звернувся до Варвинського районного суду з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, працюючи на посаді комірника, не забезпечила належне зберігання ввірених їй матеріальних цінностей. Так, за результатами проведеної перевірки наявності станом на 21.11.2012 року металобрухту від електричних двигунів, який знаходиться в підзвіті комірника ПРЦЕЗУ НГВУ «Чернігівнафтогаз» [PERSON], було встановлено факт нестачі брухту кольорових металів в кількості 6793,32 кг на суму облікової вартості 150 115, 68 грн. В зв'язку із тим, що відповідачем в добровільному порядку не було виплачено позивачу матеріальну шкоду, останній вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 3 383,07 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в цивільному позові /а.с.2-4/. Відповідач заявлені позовні вимоги категорично не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість, разом з тим підтвердила факт укладення з НГВУ «Чернігівнафтогаз» договору про повну матеріальну відповідальність та прийом під звіт товарно-матеріальних цінностей нестачу яких виявлено в ході перевірки. Заперечуючи щодо створення позивачем належних умов, які б забезпечили збереження нею матеріальних цінностей, відповідач вказала на відсутність постійної охорони складу та системи відео-нагляду, не досконалу сигналізацію. [PERSON] причину виникнення нестачі металобрухту в значній кількості пов'язує виключно з кримінально-карними діями працівників охорони, заперечуючи особисту співучасть, обмежуючись виключно припущеннями. Разом з тим, відповідачем було визнано факт відсутності з її сторони на протязі 2010-2013 років будь-яких зауважень як до працівників охорони з приводу цілісності будівлі складу, дверних замків, так і до керівництва організації щодо створення неналежних умов зберігання ввірених їй товарно-матеріальних цінностей /а.с.187 журналу с/з/. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі і відповідачу, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема і щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджуються матеріалами цивільної справи та журналом судового засідання. Статтею 131 КЗУпП зобов'язано власника або уповноваженого ним органу створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до ст.138 КЗУпП обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з п.1 ст.134 КЗУпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Положеннями ст.135-1 КЗУпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем надано в розпорядження суду копію договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного 04.11.2003 року між НГВУ «Чернігівнафтогаз» та [PERSON], оскільки посада комірника безпосередньо пов'язана із зберіганням, відпуском та перевезенням матеріальних цінностей і зазначена посада відноситься до категорії, з яким можливо укладати договір про повну матеріальну відповідальність /а.с.7/. З тексту даного договору встановлено, що вказаний договір з метою забезпечення зберігання матеріальних цінностей, що належать НГВУ «Чернігівнафтогаз», укладений про те, що працівник, який займає посаду комірника приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості всіх переданих роботодавцем в установленому порядку йому під звіт товарно-матеріальних цінностей, ведення їх обліку та прийняття участі в інвентаризації. Умови укладеного договору кореспондуються з положеннями виробничої інструкції комірника цеху ПРЦ ЕЗУ обізнаність з вимогами якої, відповідач в ході судового розгляду не заперечувала /а.с.151-155/. Згідно положень ст.135-3 КЗУпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Як вбачається з акту перевірки наявності металобрухту від електричних двигунів, який знаходиться в підзвіті комірника ПРЦЕЗУ НГВУ «Чернігівнафтогаз» [PERSON] від 23.11.2012 року, в останньої згідно матеріалів інвентаризації станом на 21.11.2012 року встановлено факт нестачі брухту кольорових металів в кількості 6 793,32 кг на суму облікової вартості 150 115, 68 грн /а.с.14-15/. Інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, а саме металобрухту від ремонту електричних двигунів, який рахувався за відповідачем, була проведена у присутності матеріально відповідальної особи - [PERSON], що відповідає вимогам п.11.1 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69, а відтак її висновки та результати об'єктивно підтверджують фактичний розмір нестачі металобрухту в цеху ПРЦЕЗУ /а.с.13,16,28-36/. У випадках стягнення втрат з винних осіб, заподіяних крадіжкою, нестачею або втратою, визначення суми збитків, що підлягає відшкодуванню винними особами, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» від 22.01.96 р. № 116 /далі - Порядку/ в редакції чинній на момент виникнення правовідносин. Будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би встановлював порядок визначення розміру шкоди, з урахуванням фактичних обставин справи та предмету виявленої нестачі - металобрухту недорогоцінних металів, на даний час не існує. Відповідно до п.2 Порядку розмір збитків, зокрема від нестачі матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. 01.02.2013 року за результатом проведення суб'єктом оціночної діяльності незалежної оцінки майна на підставі первинних данних бухгалтерського обліку, достовірність яких не заперечується відповідачем, а саме нестачі металобрухту міді вагою 6 793, 32 кг, було визначено ринкову вартість металобрухту у розмірі 338 307 грн /а.с.49/. Відповідач, заперечуючи об'єктивність проведеної оцінки металобрухту, незважаючи на неодноразові роз'яснення головуючого з приводу правових наслідків невчинення відповідних процесуальних дій, відмовилась від заявлення клопотання про проведення повторної оцінки нестачі матеріальних цінностей та не надала жодного належного доказу в підтвердження спростувань наявного в матеріалах справи висновку оцінювача /а.с.182 журнал с/з/. Жодних клопотань відповідачем щодо письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, у відповідності до вимог ч.2 ст.185 ЦПК України, заявлено не було, а тому суд їх визнає доказами, що стосуються предмету доказування, як належними та допустимими. Відповідно до ст.137 КЗУпП при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, необхідно врахувати ступінь вини працівника та ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно, а у випадку коли така стала наслідком не лише винної поведінки працівника, а й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Як було встановлено в судовому засіданні відповідачем протягом 2010-2013 років не було жодного письмового звернення до керівництва НГВУ «Чернігівнафтогаз» щодо наявної розбіжності між фактичним та обліковим залишком металобрухту, або ж виникнення обставин, що можуть загрожувати забезпеченню збереженню довірених їй матеріальних цінностей, а відтак пояснення [PERSON] з приводу не створення позивачем належних умов для забезпечення нею матеріальних цінностей, з огляду на усвідомлення вже заявлених позовних вимог, є нічим іншим як спробою уникнути матеріальної відповідальності, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях. Безпідставність доводів [PERSON] з приводу не забезпечення позивачем належної охорони складського приміщення спростовується умовами надання послуг з охорони, погоджених в договорі про надання послуг з охорони № 27/621-ін від 24.11.2009 року, а також витягом з книги «Прийому-здачі об'єкта під спостереження ПРЦЕЗУ», достовірність записів в якій, відповідачем в ході судового розгляду не заперечувалась /а.с.67-73,169-174/. Допитана за клопотанням відповідача по справі як свідок [PERSON] категорично заперечила особисту обізнаність щодо обставин та причин, які зумовили виникнення нестачі в підзвіті комірника ПРЦЕЗУ НГВУ «Чернігівнафтогаз» - [PERSON], оскільки вона була працевлаштована на підприємстві лише з 02.07.2013 року. Натомість підтвердила факт постійного приймання працівниками охорони складського приміщення та організацію цілодобового нагляду за ним, підтвердивши візуальну цілісність конструкції, що об'єктивно виключає можливість стороннього доступу /а.с.184-185 журналу с/з/. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON], незважаючи на родинну спорідненість його дружини з відповідачем по справі /сестри/, підтвердив, що ліміту зберігання товарно-матеріальних цінностей в складському приміщенні, яке підзвітне [PERSON] не було, проте за час перебування на посаді начальника цеху ПРЦЕЗУ він неодноразово звертався до керівництва підприємства з приводу необхідності реалізації металобрухту, з огляду на його значну кількість. На пропозицію суду жодного документу, який би містив відомості щодо пропозиції реалізації саме металобрухту, який було попередньо вже прийнято в підзвіт відповідачем по справі на розгляд суду не надав. Окрім того, свідок зазначив, що інколи сигналізація складського приміщення виходила з ладу, проте визнав невідкладене вжиття позивачем заходів щодо її відновлення, а також постійний обхід працівниками охорони території підприємства. З показань [PERSON] також було встановлено, що за час сумісної роботи з відповідачем на підприємстві будь-яких нарікань або ж претензій з її сторони як на роботу охорони, так і в цілому на адміністрацію з приводу незабезпечення належних умов, які б дозволили їй забезпечити збереження матеріальних цінностей, жодного разу не було /а.с.186 журналу с/з/. Незважаючи на неодноразові роз'яснення головуючого з приводу правових наслідків щодо ненадання [PERSON] належних та допустимих доказів в обґрунтування заперечень з приводу заявлених до неї позовних вимог, остання, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, зазначила про достатність в матеріалах справи доказів незабезпечення позивачем умов для нормальної роботи щодо збереження ввіреного їй майна. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч.ч.1,3 ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Сутність пояснень сторін та показань свідків в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що складське приміщення є закритою спорудою та не дозволяє здійснити непомітне порушення цілісності його конструкції, дає об'єктивні підстави стверджувати, що позивачем було створено належні умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, водночас відповідачем не вживалось жодних заходів до запобігання виникнення нестачі матеріальних цінностей. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин [PERSON], всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, на розгляд суду не надала. До показань свідка [PERSON] в частині звинувачень працівників охорони в скоєнні крадіжок, суд відноситься критично, оскільки вказані обставини не підтверджуються жодним належним доказом, і розцінює як намагання останнього сприяти уникнути відповідачеві матеріальної відповідальності. Більше того, ані після безпосереднього виявлення нестачі металобрухту, ані під час розгляду справи відповідач так і не змогла надати логічно-обгрунтованих пояснень або ж зауважень з приводу утворення нестачі, окрім постійних звинувачень сторонніх осіб /а.с.162-163,187 журналу с/з/. Факт визнання невинуватою [PERSON] в рамках кримінального провадження у пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.367 КК України, жодним чином не звільняє її від повної матеріальної відповідальності за незабезпечення збереження матеріальних цінностей /а.с.79/. Підстав для зменшення розміру покриття шкоди, незважаючи на недоведеність позивачем умисного її спричинення відповідачем по справі, а також факт перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною (онукою), з огляду на беззаперечний факт створення позивачем належних умов для забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей, не вбачається /а.с.158/. Враховуючи беззаперечний факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, що були передані [PERSON], визнання нею обов'язку щодо повної матеріальної відповідальності, оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, суд встановив, що позивачеві була завдана матеріальна шкода внаслідок порушення відповідачем покладених на неї трудових обов'язків по забезпеченню схоронності ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, а відтак позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3 383 грн 07 к. /а.с.1/, який відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Укрнафта».

Outcome: approved