Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

14.08.2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій [PERSON] просить суд захистити права неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на належне утримання шляхом визначення розміру аліментів на їх утримання, що підлягають стягненню з [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1060,00 грн. на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, та в твердій грошовій сумі в розмірі 850,00 грн. на користь [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а відповідачка є матір`ю вказаних неповнолітніх дітей. Відповідачка разом з дітьми проживає в Автономній Республіці Крим, а [PERSON] проживає в м. Києві. Між батьками дітей була домовленість щодо способів, якими батько дітей братиме участь у їх утриманні. Проте фактис сплати грошових коштів жодним чином не фіксувались. Оскільки відносини між батьками дітей на даний час погіршились, відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого можуть бути порушені права спільних дітей на належне утримання, [PERSON] вважає за необхідне визначити в судовому порядку розмір аліментів на утримання дітей, які підлягають стягненню в інтересах дітей для захисту їх права на належне утримання та гармонійний розвиток. [PERSON] зазначає, що на даний час він є безробітним, тому розмір аліментів, які підлягають стягненню, необхідно визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 1060,00 грн. на утримання [PERSON] щомісячно, та в розмірі 850,00 грн. на утримання [PERSON] щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Визначений розмір аліментів відповідає гарантованому державою мінімуму грошового забезпечення дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому, на думку [PERSON] , є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Посилаючись на положення Конвенції ООН про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 154, 180, 181, 182 СК України [PERSON] зазначає, що оскільки батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, діти мають право на утримання батьками, а у зв`язку із поганими відносинами між батьками дітей та відсутністю у батька дітей інформації щодо цільового/нецільового використання коштів відповідачем на утримання дітей, відсутністю можливості вирішити спірне питання в позасудовому порядку, право дітей на належне утримання батьками може бути порушене. Ухвалою суду від 19.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка у справі належним чином повідомлялась про розгляд справи через розміщення оголошення на офіційному Інтернет-сайті Судової влади України, однак своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась, будь-яких інших заяв з процесуальних питань чи по суті справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної республіки Крим. Україна 30.01.2008 року (а,с. 14); - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні 16.04.2015 року (а.с. 16). [PERSON] зазначає, що діти проживають разом із відповідачкою на тимчасово окупованій території України в Автономній республіці Крим. Відповідно до положень ст.ст. 2, 4, 5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст. 56, 57, 59 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Згідно ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). При цьому, відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, батько дітей, який з ними не проживає, не має право на визначення способу виконання свого обов`язку з утримання дітей за рішенням суду, поскільки в даному випадку таким правом наділена мати дітей, з якою вони проживають, адже згідно вимог закону саме той з батьків з ким проживає дитина обирає спосіб утримання у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, в даному випадку, враховуючи що одержувачем аліментів має бути мати дітей, з якою останні проживають, тільки вона наділена правом звертатись до суду за визначенням аліментів у твердій грошовій сумі. Стосовно посилань батька дітей на відсутність інформації про цільове або нецільове використання коштів слід зазначити, що відповідно до ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ураховуючи викладені обставини та неведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки визначений у позовній заяві спосіб захисту не є належним, ані для батька дітей, який має бути платником аліментів, ані для самих неповнолітніх дітей. Для самого батька дитини такі позовні вимоги не є способом захисту його прав та інтересів, як не є і способом захисту прав та інтересів дітей, адже в даному випадку саме мати дітей уповноважена законом на звернення до суду в обраний нею спосіб (у частці або в твердій грошовій сумі), та саме вона уповноважена визначити розмір грошового утримання у твердій грошовій сумі, і саме заявлену до стягнення матір`ю дітей суму аліментів суд має перевірити на її обґрунтованість та вмотивованість з урахуванням положень ст. 182 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed