Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

13.11 2018 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Інтереси заявника представляє адвокат Ковалик М.Ф. Заявник та його представник просять суд встановити факт, що має юридичне значення, що породжує право на набуття громадянства України Аль-Асфар Ахмад, громадянина Сирії, який на законних підставах отримав посвідку на постійне проживання в Україні, а саме: факту постійного проживання на території України з 2000 року, а також встановити факт, що має юридичне значення, що особа [PERSON] , [INFO] , громадянин Сирії, згідно посвідки на постійне проживання в Україні від 01.11.2016 року і особа [PERSON] , [INFO] згідно паспорту громадянина Сирії, та закордонного паспорту, одна і таж особа. 15.11.2018 року було винесено ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження у справі. 06.12.2020 року представником заявника [PERSON] було подано до суду заяву про уточнення вимог, у якій представник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що особа [PERSON] , [INFO] , громадянин Сирії, згідно посвідки на постійне проживання в Україні від 01.11.2016 року і особа [PERSON] , [INFO] згідно паспорту громадянина Сирії, та закордонного паспорту, одна і таж особа. В частині інших вимог заяви, просить суд залишити заяву без розгляду. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони заявника, просить суд задовольнити уточнену заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Центрально-Міського районного відділу в місті Кривий Ріг ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надала на адресу суду заяву, у якій не заперечують проти залишення без розгляду заяви [PERSON] в частині визнання факту постійного проживання в Україні з 2000 року. В частині заяви щодо визнання відповідності правопису та особи [PERSON] не заперечує (підтверджує факт відповідності правопису довідкою бюро перекладів «Ліга»). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи встановлено наступне: Заявник [PERSON] звернувсядо Центрально-міського районного відділу в місті Кривий Ріг з метою отримання громадянства України з тих підстав, що 01.11.2016 року отримав посвідку на постійне проживання в Україні за № [NUMBER] з безстроковим терміном дії, виданої ГУ ДМС України в Донецькій області.(а.с.6). Заявником [PERSON] також було отриманов Україні картку фізичної особи - платника податків (а.с.7) За цей час у заявника виникли міцні соціальні зв`язки, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.12.2016 року укладеного між [PERSON] та громадянинкою України [PERSON] і свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , батьками якого записано [PERSON] та [PERSON] . (а.с.14-17) [PERSON] постійно проживає на території України без переривів з 2000 року майже 18 років, що підтверджується його закордонним паспортом. (а.с.8-13). Згідно посвідки на постійне проживання в Україні № [NUMBER] з безстроковим терміном дії, виданої ГУ ДМС України в Донецькій області зазначено особу [PERSON] , згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.12.2016 року зазначено особу [PERSON] і згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] прізвище батька записано [PERSON] при тому що в паспорті громадянина Сирії прізвище зазначено [PERSON] . Переклад паспорту Аль-Асфар [PERSON] з англійської та арабської мов було зроблено бюро перекладів «Ліга» (а.с.37,38,41,44) Згідно відповіді на адвокатський запит від 06.11.2018 року Центрально-міського районного відділу в місті Кривий Ріг повідомлено, що перевіркою на запит Центрально-міського районного відділу в місті Кривий Ріг від 10.01.2016 року за вих. №1231/6810 щодо підтвердження законності документування громадянина Сирії [PERSON] [INFO] , отримано відповідь з ГУ ДМС України в Донецькій області від 17.11.2016 року за № 3.1-9029/4 та від 22.11.2016 року за №3.2-6885/3 [PERSON] дійсно отримав посвідку на постійне проживання, однак у зв`язку із проведенням на території Донецької області АТО, це унеможливлює доступ до адміністративної будівлі, в якій розташовані архівні матеріали відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Донецькій області, відповідальні працівники не мають можливості здійснити перевірку законності документування посвідкою на постійне проживання в Україні відносно громадянина Сирії [PERSON] . (а.с.18) Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону N 2235-III, також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. N 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень Закону N 2235-III та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу , а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд прийшов до висновку що уточненні вимоги заявника, проти задоволення яких не заперечує і представник заінтересованої особи, підлягають до задоволення, а від частини вимог попередньої заяви, заявник відмовився, подавши до суду уточнену заяву. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч. 7 ст. 294 ЦПК України, п. 51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved