Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

13 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 14 листопада 2014 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до серпня 2015 року. З цього часу сім'я фактично розпалася внаслідок несумісності характерів та постійних сварок. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 14). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає (а. с. 15). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 14 листопада 2014 року у виконавчому комітеті Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено актовий запис за №06. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 5). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони у справі припинили шлюбні стосунки з серпня 2015 року. Сім'я розпалася внаслідок несумісності характерів та постійних сварок. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачкою в заяві до суду та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі заяви позивачки та відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилась, про що подала до суду відповідну письмову заяву (а. с. 14). На підставі викладеного,

Outcome: approved