Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

14.04.2015 року [PERSON] подав в суд позов до [PERSON] в якому просив визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя і в порядку поділу цього майна визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 11 березня 1995 року він уклав шлюб з [PERSON] [INFO] у них народилась дитина - [PERSON]. В період шлюбу, 10 січня 2006 року, подружжям була придбана квартира [ADDRESS], власником якої було записано [PERSON] Зважаючи на те, що майно, яке придбане в період шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а при поділі цього майна частки мають бути рівними, позивач просив визнати на ним право власності на ? частину спірної квартири. Відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнала, подала зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] в якому просила визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири, в обґрунтування чого посилалась на те, що кредитні кошти, за які була придбана квартира [ADDRESS] в сумі 36 312 доларів США, були нею достроково погашені за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири [ADDRESS], яка належала їй та її сину на праві спільної сумісної власності, а крім того, 6408 доларів США, які були сплачені на користь ВАТ «Трест-Жилбуд 1» як перший пайовий внесок на придбання спірної квартири, це кошти, які вона заробляла, в той час як [PERSON] ніде не працював без поважних на то причин. Відповідач за зустрічним позовом та його представник проти вимог [PERSON] та обставин, викладених на їх обґрунтування, заперечували, посилалися на те, що погашення кредиту, отриманого на придбання спірної квартири, за рахунок коштів, отриманих від продажу іншого нерухомого житла, яке належало подружжю, не впливає на зміну часток у праві власності щодо нової нерухомості. 15.10.2015 року в суд надійшов позов [PERSON], як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартира [ADDRESS] з тих підстав, що після продажу належної йому частки квартири [ADDRESS], йому не було придбано іншої жилої нерухомості, а отримані від продажу кошти були використані батьками для погашення кредиту, отриманого для придбання спірної квартири. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики ХМР в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, повідомлявся про розгляд справи своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання копії позову [PERSON], яке міститься в матеріалах справи (а.с. 121). З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 березня 1995 року позивач та відповідач уклали шлюб. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON]. В період шлюбу 10 січня 2006 року [PERSON] уклала договір пайової участі в будівництві житлового будинку. Предметом договору було будівництво ВАТ «Трест-Жилбуд 1» квартири [ADDRESS], в подальшому розпорядженням голови Орджонікідзевської районної ради м. Харкова № 198-з від 06.11.2006 року житловому будинку була присвоєна адреса: [ADDRESS]. Вартість робіт з будівництва квартири було визначено в еквіваленті 42 720 дол. США. 25 січня 2007 року [PERSON] сплатила перший пайовий внесок на суму 34 176 грн., що за курсом НБУ на той час дорівнювало близько 6767 дол. США. Решта вартості будівництва квартири в сумі 181 560 грн., близько 35 952 дол. США, була виплачена [PERSON] 25 січня 2007 року за рахунок коштів, отриманих останньою на підставі кредитного договору № 835/10-27/15/7-002 від 25 січня 2007 року, що підтверджується копією відповідного договору та копією заяви на видачу готівки № 021 від 25 січня 2007 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримала грошові кошти в сумі еквівалентній 36 312 дол. США. Згідно ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], вона є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, шлюб між яким було розірвано 17 січня 2013 року. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Судом встановлено, що кредит, який був отриманий [PERSON] для придбання спірної квартири було погашено за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири [ADDRESS], яка належала їй та її сину на праві спільної сумісної власності. Проте, зважаючи на те, що дана квартира була придбана 14 листопада 1998 року, тобто в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON], вона також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя по ? частині, так як ? її частина належить їх сину - [PERSON] Отже, виходячи з викладеного та зважаючи на те, що 36 312 дол. США, які були отримані подружжям в кредит для придбання спірної квартири, були погашені за рахунок: 18 156 дол. США - які належали [PERSON] і були отримані від продажу ? частини належної йому на праві власності квартири, та за 18 156 дол. США, які належали в рівних частках подружжю [PERSON] від продажу їх частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] і належали в рівних частках, тобто по 9078 дол. США. Кожному, спірна квартира належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Проте, в ході з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, судом було встановлено, що [PERSON] з 12.07.2005 року, коли його було звільнено у зв'язку з тим, що він самовільно залишив місце роботи, що вбачається з копії його трудової книжки, більше ніде не працював, при цьому суду не було надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності працевлаштування. Так свідок [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні і яка є тіткою [PERSON] і обізнана про обставини сімейного життя колишнього подружжя [PERSON], пояснила, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, на роботу його працевлаштовували родичі його дружини, оскільки сам він не прагнув її знайти, після того, як його було звільнено в 2005 році, він більше ніде офіційно не працював, стабільного джерела доходу не мав, зловживав спиртними напоями, весь тягар утримання і забезпечення сім'ї несла на собі [PERSON] Також про відсутність заробітку у [PERSON] можливо зробити висновок і по тому, що при укладенні кредитного договору для придбання житла поручителем виступила знайома [PERSON] [PERSON], яка не була близькою подругою, а працювали разом біля двох років. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що в 2007 році до неї звернулась її колега по роботі [PERSON] з проханням виступити поручителем, так як остання мала укласти кредитний договір для придбання квартири, а у її чоловіка не було доходу, щоб виступити поручителем. Крім того, на підтвердження матеріального забезпечення сім'ї [PERSON] надала суду копію кредитного договору № 2 від 05 жовтня 2007 року, з якого вбачається що вона отримала 10 000 грн. в кредит на споживчі потреби, як пояснювала представник [PERSON], в тому числі ці кошти були використані на ремонт в спірній квартирі. Згідно копії довідки від 12 травня 2009 року [PERSON] отриманий кредит був погашений в повному обсязі. Посилання [PERSON] та його представника, що перший займався підприємницькою діяльністю, від чого і отримував прибуток, не підтверджена доказами, на підставі яких можливо б було встановити розмір такого прибутку. Сам по собі факт реєстрації особи приватним підприємцем, що, як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відбулося 08 травня 2007 року, не свідчить про наявність прибутку. Всі наведені вище обставини дають підставу суду прийти до висновку, що з липня 2005 року [PERSON], без поважних на то причин, не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відтак, суд приходить до висновку, що законним та обґрунтованим буде відступлення від рівності часток при поділі спільного майна подружжя шляхом збільшення частки [PERSON] у праві власності на спірну квартиру за рахунок спільних коштів подружжя, які були внесені як перший пайовий внесок в сумі еквівалентній близько 6 408 дол. США. Таким чином, суд, визначаючи право власності та визначаючи розмір часток кожного з співвласників у спірному майні виходить з наступного: [PERSON] має належати на праві власності 43/100 частин спірної квартири, відповідно до його грошовому внеску на придбання квартири (42720 Х 18156 : 100% = 43/100); [PERSON] - 36/100 частин спірної квартири (42720 Х 9078 + 6408 : 100 % = 36/100); [PERSON] 21/100 частин спірної квартири (42720 Х 9078 : 100 % = 21/100). До показань свідків з боку [PERSON] в частині того, що останній постійно працював і матеріально забезпечував сім'ю, суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються наведеними вище обставинами. Також не надано суду доказів і на підтвердження того, що мати [PERSON], після продажу квартири [ADDRESS], надавала синові власні кошти на придбання іншого. Крім того, судом встановлено, що одразу після продажу вказаної квартири мати [PERSON] придбала іншу, а при придбанні квартири [ADDRESS], яка була значно більшою за вартістю від проданої [PERSON] належної йому 1/3 частки в квартирі [ADDRESS], подружжя [PERSON] витратило певну частину коштів на придбання частки нерухомості на користь сина. На підставі викладеного,

Outcome: partial