Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

14 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, в тому числі вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем, і 30.11.2017 була звільнена за ч.3\~ст.38 Кодексу Законів про працю України. При звільнені з нею не було проведено повного розрахунку, не виплачена заробітна плата, в тому числі і вихідна допомога відповідно до ст.44 КЗпП. Незаконна затримка виплати заробітної плати грубо порушує її права та гарантії як працівника. Позивач в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача - ПАТ «Сумське НВО» надіслав відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що сума заборгованості по заробітній платі, що підлягає сплаті позивачу становить 9757,59грн. Вказано, що згідно наказу № 75 від 21.03.2014 на підприємстві встановлено режим неповного робочого дня, а саме триденний робочий тиждень з робочими дням: понеділок, вівторок, середа. Середньоденна заробітна плата на день звільнення позивача складала 157,22 грн. Просили розгляд справи здійснювати без присутності їх представника. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з [PERSON]\~\~акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», 30.11.2017 її було звільнено за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП України. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, із урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно до довідки №16-07/147 від 23.01.2018, виданої [PERSON] акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» позивачу було нараховано, але не виплачено заробітну плату підлягаючу до виплати ( за вирахуванням ПДФО та військового збору) в сумі 9757грн. 59коп. в тому числі і нарахована вихідна допомога ( ч.3 ст.38, 44 КЗпП України), без вирахування ПДФО і військового збору, в розмірі 6583грн. 89коп. Середньоденна заробітна плата без врахування ПДФО та військового збору складає 157грн. 22коп. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 про встановлення режиму неповної робочої неділі, з 26.05.2014 на [PERSON] акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» встановлено триденну неповну робочу неділю, понеділок, вівторок, середа . Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1ст.117\~КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.21\~постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події , з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, відповідно до довідки №16-07/147 від 23.01.2018, виданої [PERSON] акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 5817,14грн. (157,22*37днів). Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, становить 37 робочих днів. Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів , які б він міг відпрацювати, якщо не був звільнений. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, що дорівнює 1280 грн. Відповідно до вимог ст. 430 ч.1 п.2 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved