Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

13.01.2021 року позивач звернувся до суду із позовом, розмір заявлених вимог за яким було зменшено заявою від 20.01.2021 року, по якому просить суд визнати недійсним Наказ ТОВ» ТАТРА-ЮГ» №15 від 17.01.2020 року про звільнення та поновити [PERSON] на роботі на посаді інженера-технолога; стягнути з ТОВ « ТАТРА-ЮГ» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному в трудовому договорі від 01.11.2019 року; розподілити судові витрати. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що 01.11.2019 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір на підставі якого позивача прийнято на роботу на посаду інженера-технолога ТОВ « ТАТРА-ЮГ». Підставою для звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що ТОВ « ТАТРА-ЮГ» в січні 2020 року без будь-яких правових підстав в односторонньому порядку припинив дію вищевказаного договору від 01.11.2019 року, не повідомивши про це [PERSON] .. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р.Д. від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Суду від 17.02.2021 року витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю « ТАТРА-ЮГ» належним чином засвідчені копії: - трудового договору між [PERSON] і ТОВ « ТАТРА-ЮГ» від 01.11.2019 року, а також усі підписані сторонами додатки до нього; -табелю ТОВ « ТАТРА-ЮГ» обліку робочого часу [PERSON] за січень 2020 року; - документи про нарахування [PERSON] заробітної плати за січень 2020 року; - актів ТОВ « ТАТРА-ЮГ» про відсутність [PERSON] на робочому місці від 10.01.2020 року, 11.01.2020 року, 13.01.2020 року і 14.01.2020 року; - акту ТОВ « ТАТРА-ЮГ» №5 від 15.01.2020 року про відмову дати письмові пояснення; - Наказу ТОВ « ТАТРА-ЮГ» № 2 від 16.01.2020 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; - Наказу ТОВ « ТАТРА-ЮГ» №15 від 17.01.2020 року про звільнення. Витребувані доказ на адресу суду надійшли 14.04.2021 року. 17.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву де зазначено, 17.01.2020 року генеральним директором ТОВ « Татра-Юг» був прийнятий Наказ №15 « про звільнення за прогул» позивача на підставі Актів про відсутність позивача на робочому місці у період часу з 10.01.2020 року по 14.01.2020 року, 15.01.2020 року позивач на робочому місці був присутній, однак до виконання службових обов`язків не приступив, про що також був складений відповідний акт, копії яких представником відповідача надано до матеріалів справи. Крім того у відзиві зазначено, що 12.10.2020 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області був складений Акт інспекційного відвідування ( невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю з якого вбачається, що порушень законодавства з боку ТОВ « Татра-Юг» відносно звільнення позивача з займаної посади не виявлено. 17.02.2021 року представником відповідача подано до суду заяву щодо застосування строків позовної давності де зазначив, що у відповідності до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із позовною заявою у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дати видачі трудової книжки. Так, позивачу стало відомо про видачу наказу про звільнення 17.01.2020 року, а до суду він звернувся із даним позовом 13.01.2021 року, з огляду на що в задоволенні позову просив відмовити. 14.04.2021 року представником відповідача було надано додаткові пояснення по справі, де зазначено що дії відповідача є правомірними та підтверджені належними доказами, а позовна заява базується на припущеннях документально не підтверджених. 14.06.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив де зазначив, що відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, однак жодного доказу того, що відповідач звертався до позивача для отримання від нього будь яких письмових пояснень матеріали справи не містять. Також зазначив, що обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено саме на роботодавця. Також представник позивача надав заперечення на заяву про застосування строків позовної давності де зазначив, що позовна заява подана в строк оскільки наказ про звільнення датований 17.01.2020 року, а позовна заява підписана 17.02.2020 року. Крім того зазначено, що наказ про звільнення не містить підпису позивача про його ознайомлення з наказом. До судового засідання, призначеного на 07.12.2021 року з`явився представник відповідача, проти задоволення позову заперечував. Представник позивача до судового засідання не з`явився. Надав до суду клопотання про витребування доказів та клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання про витребування доказів суд залишив без задоволення на підставі ст. 84 ЦПК України, як таке, що подане з порушенням строку зазначеного у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату суд залишає без задоволення з огляду на наступне. Слід звернути увагу на не, що судове засідання, яке було призначене на 10.11.2021 року було відкладено до 07.12.2021 року за клопотанням представника позивача. 03.12.2021 року представник позивача повторно звернувся із клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 07.12.2021 року. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1жовтня 2020року усправі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку, що у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. По справі встановлені наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~ На підставі наказу №00000000092-0000000352 від 31.10.2019 року [PERSON] прийнятий на посаду інженера-технолога ТОВ «Татра-Юг». 17.01.2020 року генеральним директором ТОВ « Татра Юг» прийнято наказ № 15 « Про звільнення за прогул». Вищезазначений наказ про звільнення позивача з роботи прийнятий на підставі доповідних записок про відсутність на робочому місці 10.01.2020 року , 11.01.2020 року, 13.01.2020 року, 14.01.2020 року, 15.01.2020 року інженера-технолога [PERSON] на своєму робочому місці та на території ДП « ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» протягом усього робочого дня з 07.20 до 16.10 год.; актів про відсутність на робочому місці № 1 від 10.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ « Татра-Юг» [PERSON] , головним технологом технологічного бюро [PERSON] , бухгалтером [PERSON] ; про відсутність на робочому місці № 2 від 11.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ « Татра-Юг» [PERSON] , головним технологом технологічного бюро [PERSON] , бухгалтером [PERSON] ; про відсутність на робочому місці № 3 від 13.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ « Татра-Юг» [PERSON] , головним технологом технологічного бюро [PERSON] , бухгалтером [PERSON] ; про відсутність на робочому місці № 4 від 14.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ « Татра-Юг» [PERSON] , головним технологом технологічного бюро [PERSON] , бухгалтером [PERSON] ; про відсутність на робочому місці № 5 від 15.01.2020 року, підписаного заступником генерального директора ТОВ « Татра-Юг» [PERSON] , головним технологом технологічного бюро [PERSON] , бухгалтером [PERSON] .. Наказом № 2 від 16.01.2020 року до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, відповідно до положень статті 147 КЗпП України. [PERSON] відмовився ознайомлюватись з наказом про звільнення про що складено акт №6 від 17.01.2020 року заступником генерального директора ТОВ « Татра-Юг» Романюхою В.В., головним технологом технологічного бюро Лиходій С.С., бухгалтером [PERSON] .. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ « Татра Юг» двічі направляло на адресу [PERSON] повідомлення про необхідність узгодження часу для отримання трудової книжки від 17.01.2020 року та 18.02.2020 року, відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок проведення, ведення трудових книжок працівників затверджену наказом міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58.. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП, трудовий договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 4,9 Конвенції МОП 1982 року № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення покладається на роботодавця. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц. Представником відповідача надано до суду Акт інспекційного відвідування ( невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ОД 1027/1597/АВ від 12.10.2020 року, складеного Головним управлінням держпраці в Одеській області, з якого вбачається, що порушення законодавства з боку ТОВ «Татра-ЮГ» відносно звільнення відповідача з займаної посади не виявлено. Вищезазначеним актом спростовуються твердження позивача, що 15.01.2020 року жодна з працюючих у ТОВ «Татра-ЮГ» осіб не зверталась до позивача з вимогою надавати будь які «пояснення», оскільки у ньому зазначено, що згідно Акту №5 « про відмову дати письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці» від 15.01.2020 року [PERSON] « ніяких відомостей і документів, що підтверджують поважність причин відсутності його на робочому місці не надає, а також відмовляється надати усні або письмові пояснення щодо своєї відсутності на робочому місці 10,11,13 й 14 січня 2020 року». Твердження зазначені в акті інспекційного відвідування ( невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ОД 1027/1597/АВ від 12.10.2020 року не спростовані. Крім того, невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Зазначена позиція викладена Верховним Судом у справі № 6-2801цс15 від 19.10.2016 року. 11.06.2021 року представником позивача адвокатом Сердюковим Б.Л. разом із відповіддю на відзив було подано до суду нотаріально завірений документ під назвою « показання свідка стосовно відомих мені обставин, які є предметом судової справи №522/564/21», який підписаний громадянином [PERSON] в якому він підтверджує присутність [PERSON] на робочому місці. Відповідно до ст. 76 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд бере до уваги те, що нотаріально посвідчені показання свідків, є доказом отриманим з порушенням порядку, визначеного ст. 90-93, 230-234 ЦПК України, а саме спеціального порядку допиту свідка, що передбачає їх виклик в судове засідання з наданням права задати їм питання учасниками справи. Верховний Суд у своїй постанові від 20.05.2020 року у справі № 200/17947/16-ц дійшов висновку, що надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання, тому не може бути прийнятий як доказ. Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про наявність факту порушення трудової дисципліни позивачем, підтверджений представленими суду доказами. Крім того, представником відповідача надана до суду заява про застосування строків позовної давності, яка мотивована наступним. Позивача було звільнено на підставі наказу від 17.01.2020 року, а позовна заява зареєстрована Приморським районним судом м.Одеси 13.01.2021 року, тобто із порушенням строків, визначених ст. 233 КЗпП України. Представником позивача порушення строків звернення до суду заперечуються в обгрунтування чого зазначає, що позовна заява підписана позивачем 17.02.2020 року та направлена поштою, тобто подана позивачем в місячний строк. На підтвердження не порушення строків звернення надано до суду лист ТОВ « Двадцять п`ять годин» від 23.06.2021 року де зазначено, що вони отримали документи від [PERSON] 17.02.2020 року, однак у зв`язку із технічною помилкою, яку допустив кур`єр, який приймав вказані документи для відправлення пакет документів було доставлено в Приморський районний суд м. Одеси 13.01.2021 року ( а.с 177). Однак, матеріали справи містять лист ТОВ « Двадцять п`ять годин» датований 18.05.2021 року де зазначено, що дата на накладній за номером ПН № 9746 вказана самим відправником [PERSON] та кур`єр який приймав документ помилково не звернув увагу на невірно проставлену дату, документи були отримані кур`єрською доставою в січні 2021 року ( а.с. 143). Крім того, матеріали справи не містять відомостей про дату вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Строки звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, встановлені частиною першою статті 233 КЗпП України. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Передбачений статтею 233\~КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Згідно з частинами першою, другою статті 47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Суд наголошує на тому, що на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до статті 234\~КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний судможе поновити ці строки. Встановлені статтями 228, 233\~КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233\~КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233\~КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зазначено, що відповідно до статті 234\~КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необгрунтованість. Саме такої правової позиції дотримуються суди при розгляді спорів ( Постанова Великої Палати Верховного суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, Постанова від 31.10.2018 року у справі №367/6105/16-ц, постанова від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16). Враховуючи наведене вище, протиріччя між наданими сторонами доказами з приводу строку звернення до суду із даним позовом, відсутністю можливості однозначного його встановлення, наявності фактів підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку, як наслідок законності звільнення його з роботи, суд відмовляє в задоволенні позову за необгунтованості вимог. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed