Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

13 лютого 2014 року позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позик, інфляційних за прострочення позики, а також 3% річних від простроченої суми боргу, оскільки добровільно відповідачка відмовляється виконати взяті на себе зобов'язання та у визначений строк борг не повернула. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 17 вересня 2010 року за договором позики, шляхом складання боргового документа (договору позики), відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачці 3300.00 доларів США, що становить, за офіційним курсом Національного банку України 28 710.00 грн., (офіційний курс гривні до долара США за даними НБУ складає 8.708 грн., за 1 долар США, станом на 07.02.2014 року), а [PERSON], взяла їх і зобов'язувалася повернути вищезазначену суму позики 17 листопада 2010 року. У зв'язку з тим, що [PERSON], зазначених коштів не повернула і не виконує взятих на себе договірних зобов'язань, позивач просить суд стягнути на його користь із відповідачки суму неповернутого боргу в розмірі 28 710.00 грн., основного боргу 10087.96 грн., індексу інфляції за весь час прострочення та 2482.92 грн., - 3% річних від простроченої суми боргу, а всього на загальну суму 41280.88 грн., та стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 412.81 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити його позов у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні заявлені вимоги позивача визнала частково, в частині стягнення з неї 2482.92 грн., - 3% річних від простроченої суми боргу та судових витрат понесених позивачем в сумі 412.81 грн. При цьому зазначивши суду про те, що нею у добровільному порядку 24.04.2014 року сплачено позивачу 28 710 грн., основного боргу, на підтвердження чого надала суду фіксальний чек № 9905 (а.с.22), в решті позовні вимоги позивача щодо стягнення з неї 10087.96 грн., не визнає вважаючи них безпідставними, оскільки вона передавала позивачу різні суми коштів виконуючи взяті на себе зобов'язання, однак доказів на підтвердження часткового виконання зобов'язань перед позивачем вона немає так як на час часткового погашення боргу розписок від позивача не вимагала. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та дослідивши матеріали справи і надані докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Статтями 256 та 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки сторонами у справі не заявлялося клопотань, щодо застосування до даних правовідносин строку позовної давності, суд розглянув зазначену цивільну справу у загальному порядку. Так судом встановлено, що 17 вересня 2010 року відповідачка отримала від позивача кошти в сумі 3300.00 доларів США, остаточною датою повернення боргу сторонами домовлено 17 листопада 2010 року. Даний факт посвідчено договором позики від 17.09.2010 року, копія якого міститься в матеріалах справи за підписами сторін (а.с.4). За офіційним курсом Національного банку України, станом на 07.02.2014 року 3300.00 доларів США еквівалентна 28 710.00 грн., (офіційний курс гривні до долара США за даними НБУ складає 8.708 грн., за 1 долар США) (а.с.7). Крім того позивачем у поданій до суду позовній заяві надано складений ним особисто розрахунок заборгованості індексу інфляції за весь час прострочення, який він вирахував в сумі 10 087.96 грн., та 3% річних від простроченої суми боргу, яка становить 2482.92 грн., (а.с.3). Вірність розрахунків індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу відповідачкою у судовому засіданні не заперечувалося. Загальна сума боргу позичальника у гривневому еквіваленті складає 41 280.88 грн., (28710.00 грн., - сума позики 10087.96 грн., сума індексу інфляції та 2482,92 грн., - 3% річних). Так, відповідно до ст.526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України ...; відповідно до ст.530 ЦК України слідує, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім цього ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Із ст. 1046 ЦК України з якої слідує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України у якій зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На позичальника покладається обов'язок, передбачений статтею 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Частиною першою статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Приписами частини другої статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, із частини 2 статті 533 ЦК України слідує, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. У випадках, коли грошове зобов'язання виникло у валюті, положення частини 2 статті 625 ЦК України в частині стягнення з боржника інфляційного збільшення суми боргу при його виконанні не застосовуються. А отже, враховуючи вищенаведене, та те що відповідачка добровільно умови договору у домовлені строки не виконала, кошти позивачу вчасно не повернула, а повернула основну суму боргу лише до початку судового розгляду даної цивільної справи (24.04.2014 р.), що потягло за собою виникнення відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, в частині стягнення з боржника трьох процентів річних від простроченої суми боргу, оскільки дані обставини порушують права позивача, які в свою чергу підлягають судовому захисту. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: partial