Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

13.09.2017 року Державна екологічна інспекція у Чернігівській області звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, зазначивши, що 26.11.2014 року [PERSON] спиляв шість дерев верби за межами населеного пункту, а саме вздовж каналу, що проходить неподалік вул.Лугова в с.Новоукраїнське Ріпкинського району Чернігівської області, чим спричинив шкоду навколишньому природному середовищу, в розмірі 8506 грн. 28 коп. Таким чином позивач, посилаючись на ст.ст.20, 68, 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст.10 Закону України Про рослинний світ, ст.1166 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] в доход бюджету Новоукраїнської сільської ради 8506 грн. 28 коп. в якості відшкодування шкоди, а також понесені по справі судові витрати. 18.10.2017 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог до 8256 грн. 28 коп., оскільки [PERSON] в добровільному порядку 27.09.2017 року відшкодував 250 грн. заподіяної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], не оспорюючи фактичних обставин справи, в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що в 2014 році він, проживаючи [INFO] в будинку, який належить його матері, на межі присадибної земельної ділянки, вздовж русла канави призначеної для стоку води, здійснив розчистку декількох сироростучих дерев породи верба, спилявши їх стовбури на значній висоті від рівня грунту, що не призвело до припинення росту цих дерев. Крім того, відповідач спиляв одне сухостійне дерево такої ж породи, оскільки листя та гілля цих дерев засмічували територію, яка використовувалась для сінокосіння. Земельна ділянка, на межі якої відповідач здійснив розчистку дерев, перебувала в користуванні матері відповідача і остання, наряду з іншими жителями територіальної громади, отримувала дозвіл сільської ради на проведення відповідних робіт. Підставою для складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення і подальшого притягнення його до адміністративної та цивільно-правової відповідальності, стали неприязні відносини з іншим жителем с.Новоукраїнське - [PERSON], котрий являється суміжним землекористувачем, а не шкода, завдана навколишньому природному середовищу. Викладене підтверджується тим фактом, що до подій, які мали місце восени 2014 року, інша особа, спільними зусиллями з [PERSON], загатили частину угідь, призначених для веденння сільськогосподарського виробництва в межах населеного пункту, що могло призвести до підтоплення, однак скарга подана місцевими жителями до Держекоінспекції в Чернігівській області, була залишена без розгляду та реагування зі сторони позивача. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, задоволення позову з підстав визнання його відповідачем, допускається за наявності для того законних підстав. Незважаючи на часткове визнання позову відповідачем; сплату [PERSON] штрафу за вчинення адміністративного правопорушення; часткове відшкодування шкоди, на заподіяння якої вказує позивач, законних підстав для задоволення вимог Держекоінспекції, суд не вбачає. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Основними доказами, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, є обставини та відомості, встановлені у справі проадміністративне правопорушення, за якою [PERSON] 05.12.2014 року було притягнуто до відповідальності у виді штрафу за ст.65-1 КУпАП. Підставою для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, стали результат позапланової перевірки скарги [PERSON], поданої до Держекоінспекції 28.11.2014 року, за фактом спилювання 4 дерев породи верба, організованої [PERSON], проживаючою [INFO], на межі земельної ділянки останньої. З метою перевірки скарги [PERSON], проживаючого [INFO], начальником Держекоінспекції було видано направлення № 866 щодо здійснення позапланової перевірки цього звернення. В результаті перевірки, проведеної інспектором Феськовцем О.О. 02.12.2014 року, було складено акт, польову перелікову відомість і протокол відносно [PERSON] за порушення ним вимог ст.ст.10, 25 Закону України Про рослинний світ. Згідно польової перелікової відомості, [PERSON] здійснив незаконну порубку 5 сироростучих та одного сухостійного дерева поза межами с.Новоукраїнське. З протоколу про адміністративне правопорушення, котрий має необумовлені виправлення, вбачається, що [PERSON] здійснив незаконне пошкодження зелених насаджень породи верба, до припинення ступеню їх росту. Постановою № 224/06, винесеною інспектором Феськовцем О.О. 05.12.2014 року, на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ст.65-1 КУпАП, а саме 170 грн. Таким чином, результати перевірки скарги [PERSON] від 28.11.2014 року, котрий вказував, що саме [PERSON] організувала самовільну порубку 4 дерев, відрізняються від результатів перевірки проведеної посадовою особою Держекоінспекції від 02.12.2014 року, в тому числі щодо кількості та стану рослин, які держінспектор [PERSON] в польовій переліковій відомості відобразив як зрубаними, а в протоколі про адмінправопорушення - пошкодженими до припинення ступеню росту. Крім того, матеріали цивільної та адміністративної справ не містять жодного належного і допустимого доказу того факту, що дерева, незаконна порубка яких інкримінується відповідачеві [PERSON], розташовані поза межами населеного пункту. В судовому засіданні сторони, а також допитаний свідок [PERSON] пояснили, що місцем порубки дерев являється межа земельної ділянки, яка в 2014 року перебувала у користуванні матері відповідача - [PERSON] Викладене підтверджується також показаннями свідка [PERSON], котрий будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що станом на 2014 рік він, займаючи посаду Новоукраїнського сільського голови, на сесії сільської ради, за зверненнями жителів територіальної громади, в тому числі і [PERSON], надавав усне розяснення про правомірність здійснення розчистки дерев в межах населеного пункту. Вказаний свідок також показав, що межі с.Новоукраїнське за 20 років перебування його на посаді сільського голови, неодноразово змінювались, однак йому невідомо про існування документів з даного питання і [PERSON] не може однозначно стверджувати, чи знаходиться земельна ділянка, на якій [PERSON] просила надати дозвіл на розчистку дерев, поза межами населеного пункту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона в усній формі, на сесії сільської ради, отримувала дозвіл на розчистку дерев в межах населеного пункту, а земельна ділянка, на межі якої було здійснено розчистку за її вказівкою, перебуває в користуванні свідка понад 10 років та використовується для сінокосіння. При цьому гілля з дерев що ростуть на межі, засмічують цю ділянку. Між сімєю [PERSON] та [PERSON] в 2014 році існували неприязні відносини, що і стало приводом для написання останнім скарги. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що станом на листопад 2014 року він, без оформлення прав власності, являвся фактичним володільцем земельної ділянки, суміжної з ділянкою [PERSON] і між ними існували неприязні відносини. В кінці листопада 2014 року [PERSON] спільно з дружиною зафіксували результати незаконного спилювання дерев, після чого свідок наступного дня особисто відвіз скаргу та фотознімки порушень до Держекоінспекції в м.Чернігів. На час розгляду судом справи про стягнення шкоди завданої [PERSON], спиляні дерева, окрім одного сухостійного, продовжують свій ріст, однак з кронами у виді кущів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він особисто здійснював перевірку звернення [PERSON] з виїздом на місце, де складав польову перелікову відомість та протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Вказаний свідок пояснив, що результати роботи як кожного інспектора, так і Держекоінспекції вцілому, оцінюються за різними критеріями, в тому числі за кількістю складених протоколів про адміністративні правопорушення; кількістю притягнутих до відповідальності осіб; кількістю предявлених позовів. Вказані результати діяльності інспекції, які відображаються в звітах, можуть мати вплив на розмір оплати праці інспекторів, а саме нарахування їм премій. За наслідками виїзного судового засідання встановлено, що земельна ділянка, на якій було здійснено спилювання дерев, знаходиться в межах громадської забудови та в межах земельних ділянок, призначених для ведення городництва і сінокосіння в с.Новоукраїнське. Безпосереднім місцем спилювання дерев являється канава призначена для стічних вод, яка розташована по межі земельних ділянок. Стовбури дерев породи верба, у фактичному знищенні яких обвинувачується [PERSON], мають зрізи на значній висоті від рівня грунту (в тому числі до висоти зросту людини) і мають свіжі відгалуження та продовжують свій ріст. Крім того, судом встановлено, що під час складання польової перелікової відомості та протоколу про адміністративне правопорушення, кількість зрізаних дерев була завищена, оскільки інспектором було враховано всі зрізані відгалуження стовбуру від двох сироростучих дерев, а не пяти, як зазначено в процесуальних документах. Той факт, що розчистка дерев породи верби [PERSON] здійснювалася по межі земельної ділянки підтверджується схемою обміру та привязки меж земельної ділянки зарисом земельної ділянки та Схемою розміщення цієї ділнки, котрі містяться в технічній документації із землеустрою, виготовленою для [PERSON] та затвердженою рішенням Новоукраїнської сільської ради Ріпкинського району від 24.12.2015 року. Вказані документи були приєднані до справи з ініціативи відповідача і їх зміст спростовує доводи позовної заяви про пошкодження [PERSON] насаджень за межами населеного пункту. Крім того, ч.8 ст.10 Закону України Про рослинний світ, на яку посилається позивач, передбачено, що не потребують дозволу на спеціальне використання природних рослинних ресурсів: власники земельних ділянок, на яких знаходяться об'єкти рослинного світу, крім тих, що занесені до Червоної книги України та Зеленої книги України; користувачі (в тому числі орендарі) земельних ділянок, які їм надано для цільового призначення (ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, колективного садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби), за винятком використання ними дикорослих судинних рослин, мохоподібних, водоростей, лишайників, а також грибів, види яких занесені до Червоної книги України, та природних рослинних угруповань, занесених до Зеленої книги України. Таким чином, єдиним доказом, котрий підтверджується матеріалами справи і на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 05.12.2014 року. Водночас, вказана постанова сама по собі не може бути доказом по справі. Частиною 4 ст.61 ЦПК України передбачено, що виключно постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цю постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За змістом вказаної норми закону, обовязковими для судів, які розглядають цивільні справи, є постанови у справах про адміністративні правопорушення, які були винесені судами. В даному випадку [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності не судом, а іншим органом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач належними і допустимими засобами доказування не довів тих обставин, на які він посилався, як на підставу свої вимог. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed