Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

14.08.2018 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Пехлак О.В, в якому просила визнати за нею право власності на 15/24 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що є донькою померлих [PERSON], [PERSON], існуванням перешкод в оформленні нею права на спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р., є відсутність оригіналу документу, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку за вказаною вище адресою. Ухвалою суду від 05.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2018 р. підготовче засідання відкладено. 26.11.2018 р. до канцелярії суду відповідачем надано зустрічний позов до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак Оксана Володимирівна, в якому [PERSON] просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] право власності на 9/24 частин земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Первісний та зустрічний позови були об'єднані в одне провадження ухвалою суду від 03.12.2018 р. Ухвалою суду від 18.12.2018 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. До судового засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином. 18.12.2018 р. до канцелярії суду надійшла заява представника [PERSON] - [PERSON], в якій він просить розглянути справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги первісного позову підтримав, позовні вимоги зустрічного позову визнав. Цього ж дня до суду надійшла заява [PERSON], в якій вона позовні вимоги первісного позову визнала, вимоги зустрічного позову підтримала у повному обсязі. Третя особа до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. [INFO] року помер батько позивача та відповідача, [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2012 р.). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянка для обслуговування вищевказаного житлового будинку, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на землю [NUMBER], виданого згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 27.03.1998 року №190. Спадкоємці 05.12.2013 р. отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину вищевказаного житлового будинку в таких частках: [PERSON] - 7/12 часток житлового будинку, [PERSON] - 1/12 обов'язкову частку житлового будинку, [PERSON] - 1/3 частки житлового будинку по заповіту. Постановою від 19.12.2013 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку відмовлено, оскільки визначення часток земельної ділянки спадкоємцям в таких же розмірах як в житловому будинку неможливо. [INFO] року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2014 р.), після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй частку домоволодіння [ADDRESS]. 09.10.2014 р. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по ? частці житлового будинку кожній спадкоємиці. Постановою від 09.10.2014 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку відмовлено, оскільки спадкоємцем не було представлено правовстановлюючого документа на земельну ділянку на ім'я померлої [PERSON]. Таким чином, на час розгляду справи [PERSON] є власницею 15/24 часток зазначеного домоволодіння, [PERSON] є власницею 9/24 часток. Відповідно до чч.1, 2 ст.78 ЗК (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття «земельна ділянка як об'єкт права власності» визначено в ч.1 ст.79 ЗК як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Нормами ст.81 ЗК передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Частина 1 статті 120 ЗК України визначала, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Тобто, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно цим нормам визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Аналогічна позиція висловлена у п.п. «ґ» п.18 Постави Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) , а саме: з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Крім того, згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved