Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

14 квітня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в селі Завидче, Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку площею 2,1539 га, що розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акту на землю серії IV-ЛВ № 025040. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт та заповіла усе майно [PERSON] . Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у строк встановлений законом є [PERSON] . Факт прийняття позивачем спадщини у строк встановлений законом підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І. П. 04.12.2006 року за № 4066. Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезгадану земельну ділянку по причині відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючих документів на землю, що належала спадкодавцю. Просить суд, визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 2,1539 га, що розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акту на землю серії ІV-ЛВ № 025040(а.с.2-6). Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача подав клопотання про заміну відповідача Завидчанську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області та клопотав про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.23-24). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі та прийняття судового рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.25). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У зв`язку з надходженням до суду заяви Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, враховуючи значну навантаженість судді та тривалість перебування справи у провадженні суду, суд робить висновки про задоволення клопотання про заміну відповідача Завидчанську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області та прийняття судового рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 16 грудня 1999 року Завидчанською сільською радою Радехівського району Львівської області(а.с.8). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області від 24 січня 1990 року, вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] , в с.Завидче, Радехівського району Львівської області, батьками якої зазначаються [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно до складу якого окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку, площею 2,1539 га, що розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області згідно державного акту на землю, серії IV-ЛВ №025040. На випадок своєї смерті остання склала заповіт та заповіла усе майно [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 4.12.2006 року , зареєстрованого в реєстрі 4066 (а.с.10). З копії Витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7571031 та №7574941 від 04.12.2006 року, вбачається, що відкрита спадкова справа №493/2006, після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем майна є [PERSON] (а.с.11-12). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №025040, виданого 11 квітня 2000 року, на підставі рішення X сесії ІII демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8991 вбачається, що земельна ділянка, площею 2,1539 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.9 - 9 зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved