Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

13.03.2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.04.2005 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] . Разом з тим, позивач вказує, що спільне життя з відповідачем у них не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини у зв`язку з чим вони з початку грудня 2018 року припинили підтримувати сімейно-шлюбні відносини та вести спільне господарство. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. Ухвалою від 22.03.04.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, зазначила, що має іншого цивільного чоловіка з яким у них склались фактичні шлюбні відносини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що з березня 2019 року з позивачем проживають окремо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.04.2005 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 6). При цьому, з пояснень позивача та відповідача в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не знаходили взаєморозуміння по жодному питанню, які виникали в їхній сім`ї, що, як наслідок, призвело до того, що з березня 2019 року проживають окремо. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін, які категорично заперечували проти надання строку для примирення. Наразі спорів про поділ спільного майна подружжя немає. Вимогами ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. З огляду на зазначене та враховуючи те, що сторони від примирення відмовилися, а відповідач позов визнав, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Враховуючи наведене та

Outcome: approved