Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

14.01.2014 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. Власником квартири [ADDRESS] є позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.03.2006 року державним нотаріусом першої Алчевської державної нотаріальної контори Луганської області Кобалія І.В. У спірній квартирі зареєстрована онука позивача - [PERSON], яка протягом останніх 9 років проживає разом зі своєю сім'єю у Лівані. Відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за вищевказаною адресою, її особистих речей в квартирі немає, і взагалі даним житлом вона не цікавиться. За таких обставин позивач звернулась до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що хоче змінити колишнє місце проживання на нову адресу (а.с. 10-11), тобто фактично вона позов визнала. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 6 та ч. 1 ст. 127 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку, як службових жилих приміщень і гуртожитків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.03.2006 року державним нотаріусом першої Алчевської державної нотаріальної контори Луганської області Кобалія І.В., реєстровий № 423 (а.с. 6). Право власності належним чином зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.04.2006 року, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7). З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 16.06.2012 року (а.с. 8) вбачається, що у спірній квартирі зареєстрована [PERSON] з 22.02.2005 року. Згідно акту обстеження квартири [ADDRESS], складеного 05.12.2013 року комісією ЖЕД № 1 та затвердженого директором КП «АЖЕО» (а.с. 9), підтверджено, що відповідач [PERSON] не мешкає в даній квартирі тривалий час, оскільки знаходиться за межами України в Лівані зі своєю сім'єю. З цього приводу у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача та які підтвердили, що дійсно [PERSON] не мешкає в спірній квартирі тривалий час, вона виїхала жити до Лівану до свого чоловіка та дітей. Виходячи з положень ст. 71 Житлового кодексу України та роз'яснень, даних у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітни 1985 року № 2, право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом 6 місяців або інших строків, передбачених цією статтею. Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шести місяців, провадиться в судовому порядку. Із заяви відповідача (а.с. 10-11) вбачається, що вона дійсно проживає в Лівані разом зі своєю сім'єю (чоловіком та дітьми) і на цій підставі хоче змінити своє колишнє місце проживання за спірною адресою на нову адресу в Лівані. Отже, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно покинула надане їй житлове приміщення, перешкод їй в мешканні позивачем не здійснювалось, більше шести останніх місяців відповідач відсутня в наданому їй позивачем житловому приміщенні без поважних причин, суд вважає, що [PERSON] має бути визнана такою, що втратила право користування житловою площею у вищевказаній квартирі. На підставі викладеного та

Outcome: approved