Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

14 січня 2019 року до Обухівського районного суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову зазначила, що шлюб між сторонами зареєстровано 12.02.2016 року. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, з 2017 року спільно не проживають та шлюбні відносини фактично призупинились, втратили почуття взаємної любові та поваги, підтримки. Шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем вважає неможливим, оскільки кожен зі сторін має нові стосунки. Просила суд розірвати шлюб. 16 січня 2019 року відповідно ухвали Обухівського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. 19 березня 2019 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 13 травня 2019 року винесено ухвалу Обухівського районного суду Київської області про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 12 лютого 2016 року укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO] . Із позову та заяви позивача, поданої на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між сторонами є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до заяви позивача судові витрати слід стягнути з відповідача на її корить, а також за позивачем залишити шлюбне прізвище.

Outcome: approved