Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

14 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи вимоги тим, що 01.07.2014 р. року ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у власність грошові кошти в сумі 82 498,50 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату укладення договору становило 7 000,00 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 31 грудня 2014 року. Вказує, що 27 жовтня 2016 року відповідач повернув йому особисто грошові кошти в розмірі 500,00 доларів США, що станом на день повернення за офіційним курсом НБУ складало 12 790,00 грн., а грошові кошти в сумі 595,01 грн., що станом на день повернення за офіційним курсом НБУ складало 23,26 доларів США відповідач в цей же день перерахував йому на картковий рахунок. Незважаючи на неодноразові вимоги повернути весь борг, [PERSON] і до сьогодні його не повернув, та посилаючись на ст. 533 ЦК України, просить стягнути з відповідача на його користь 6 476, 74 долара США, що еквівалентно 174 936, 75 грн. Також просить стягнути з відповідача 3 % річних на суму 7000 дол. США за період з 01.01.2015 р. по 27.10.2016 р. в сумі 383,18 дол. США, та на суму 6 476, 74 дол. США за період з 27.10.2016 р. по 30.11.2016 р. в сумі 212,40 дол. США, а всього 595,58 дол. США, що еквівалентно 16 086, 62 грн. А також згідно ст. 1048 ЦК України, просить стягнути з відповідача на його користь відсотки на суму 7000 дол. США з 01.07.2014 р. по 27.10.2016 р. та на суму 6 476,74 дол. США з 28.10.2016 р. по 30.11.2017 р., всього в сумі 4 230, 32 дол. США, що еквівалентно 114 260, 94 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, жодних обґрунтований заяв, клопотань чи заперечень до суду не подав. У відповідності до ст. ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 01.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 82 498, 50 грн., що в еквіваленті складає 7 000 дол. США, строком до 31.12.2014 р. 27 жовтня 2016 року відповідач повернув йому особисто грошові кошти в розмірі 500,00 доларів США, що станом на день повернення за офіційним курсом НБУ складало 12 790,00 грн., а грошові кошти в сумі 595,01 грн., що станом на день повернення за офіційним курсом НБУ складало 23,26 доларів США відповідач в цей же день перерахував йому на картковий рахунок, а всього повернув 523, 26 дол. США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Що узгоджується із висновком ВСУ у справі № 6-284цс17 від 01.03.2017 р. Договором позики від 01.07.2014 р. передбачена відповідність повернення повної суми позики на день остаточного розрахунку в сумі, еквівалентній 7 000 дол. США на день платежу. Станом на день подачі позову відповідач не повернув позивачу решту позичених коштів в сумі 6 476, 74 дол. США, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, підтверджується оригіналом договору позики 01.07.2014 р. Даний письмовий договір позики від 01.07.2014 р, наданий позивачем на підтвердження зобов'язань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов'язання; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу такого згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача неповернутої суми позики за вказаним договором. Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця (в судове засідання не з'явився), а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обов'язки згідно закону України. Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] суми боргу згідно договору позики від 01.07.2014 р. в розмірі 6 476, 74 дол. США що еквівалентно станом на 12.04.2018 р. (100 дол. США - 2592.5912 ) 167 915 грн. 40 коп., тим самим задовольнивши дану вимогу частково. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. При цьому 3 % річних та індекс інфляції підлягають сплаті з моменту настання строку повернення (тобто прострочення) до моменту фактичного повернення боргу. Зазначений висновок викладений у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15 від 01.04.2015 р. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме : проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Згідно розписки від 01.07.2014 року відповідач зобов'язувався повернути позивачу позику до 31.12.2014 р. Відповідач не повністю виконав свої зобов'язання по поверненню позики, а тому за період з 01.01.2015 р. по 27.10.2016 р. з нього на користь позивача підлягають стягненню відсотки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних від простроченої суми - 7000 дол. США (еквівалент 181 481, 39 грн.) за 2015 р.: 181 481, 39 грн. / 100 х 3 / 365 х 365 = 5 444,45 грн., за 2016 р.: 181 481, 39 грн. / 100 х 3 / 365 х 301 = 4 489,80 грн. За період з 27.10.2016 р. по 30.11.2017 р. (період який просить позивач) з нього на користь позивача підлягають стягненню відсотки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних від простроченої суми від простроченої суми - 6 476,74 грн. (еквівалент 167 915 грн. 40 коп.) за 2016 р: 167 915, 40 грн. / 100 х 3 / 365 х 65 = 897,09 грн., за 2017 р.: 167 915, 40 грн. / 100 х 3 / 365 х 335 = 4 623,42 грн., а всього 15 454, 76 грн., тим самим задовольнивши таку вимогу частково. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Зазначений висновок викладений у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15 від 01.04.2015 р. Згідно з вищезазначеними нормами, на користь позикодавця також необхідно стягнути проценти за договором позики з моменту отримання позики до дня фактичного повернення коштів відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України. Оскільки сторони при укладенні договору позики не обумовили, що позика є безоплатною та на неї не нараховуються проценти, відомості про це у розписці відсутні, а тому відповідач зобов'язаний сплатити позивачу проценти за користування позикою за період з 01.07.2014 р. по 27.10.2016 р. від простроченої суми - 7000 дол. США (еквівалент 181 481, 39 грн.), а саме з 01.07.14 р. по 16.07.2014 р. на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 181 481,39 грн. *16(дні)/365(дні) )*9,5%(облікова ставка НБУ)/100 = 755,80 грн.; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. -181 481,39 грн. *119(дні)/365(дні) )*12,5%(облікова ставка НБУ)/100 = 7 395, 98 грн.; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. - 181 481,39 грн. *85(дні)/365(дні) )*14%(облікова ставка НБУ)/100 -5 916, 80 грн.; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. - 181 481,39 грн. *26(дні)/365(дні) )*19,5%(облікова ставка НБУ)/100 -2 520,85 грн.; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. - 181 481,39 грн. *177(дні)/365(дні) )*30%(облікова ставка НБУ)/100 -26 401, 81 грн.; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. -181 481,39 грн. *28(дні)/365(дні) )*27%(облікова ставка НБУ)/100 -3 758,90 грн.; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. - 181 481,39 грн. *210(дні)/365(дні) )*22%(облікова ставка НБУ)/100 -22 971, 06 грн.; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. - 181 481,39 грн. *35(дні)/365(дні) )*19%(облікова ставка НБУ)/100 -3 306,44 грн.; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. - 181 481,39 грн. *28(дні)/365(дні) )*18%(облікова ставка НБУ)/100 -2 505,93 грн.; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. - 181 481,39 грн. *35(дні)/365(дні) )*16,5%(облікова ставка НБУ)/100 -2 871,38 грн.; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. - 181 481,39 грн. *49(дні)/365(дні) )*15,5%(облікова ставка НБУ)/100 -3 776,30 грн.; з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. - 181 481,39 грн. *42(дні)/365(дні) )*15%(облікова ставка НБУ)/100 -3 132,41 грн. А з 28.10.2016 р. по 30.11.2017 р. (період який просить позивач) слід рахувати від простроченої суми 6 476, 74 дол. США ((еквівалент 167 915 грн. 40 коп.), оскільки частину коштів 27.10.2016 р., а саме 523,26 дол. США було погашено)), а саме з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 р. - 167 915, 40 грн. *168(дні)/365(дні) )*14%(облікова ставка НБУ)/100 -10 820, 19 грн.; з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. 167 915, 40 грн. *42(дні)/365(дні) )*13%(облікова ставка НБУ)/100 -2 511,84 грн.; з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. - 167 915, 40 грн. *154(дні)/365(дні) )*12,5%(облікова ставка НБУ)/100 -8 855,81 грн.; з 27.10.2017 р. по 30.11.2017 р. -167 915, 40 грн. *35(дні)/365(дні) )*13,5%(облікова ставка НБУ)/100 -2 173,69 грн.; а всього 109 675,19 грн., тим самим задовольнивши дану вимогу частково. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 01.07.2014 року в сумі 167 915 грн. 40 коп., проценти за користування позикою в сумі 109 675,19 грн., 3% річних в сумі 15 454, 76 грн., а всього 293 045, 35 грн. Судовий збір розподіляється згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial