Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

13 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛК Трейд» (далі - ТОВ «МЛК Трейд») про визнання трудових відносин припиненими, в якому просила суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 03 березня 2017 року між нею та відповідачем у зв`язку зі звільненням за власним бажанням; звільнити її з займаної посади з 20 лютого 2021 року, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позов мотивовано тим, що 03 січня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «МЛК Трейд» укладено трудовий договір та прийнято останню на посаду касира, про що було внесено запис у трудову книжку. З 28 серпня 2018 року позивач знаходилася на лікарняному у зв`язку з вагітністю, що підтверджується листом непрацездатності. З жовтня 2018 року позивач знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачу була видана трудова книжка на руки без внесення запису про звільнення. В січні 2021 року [PERSON] звернулася до ТОВ «МЛК Трейд» з заявою про звільнення з посади за власним бажанням шляхом її направлення засобами поштового зв`язку. Поштове відправлення було повернуто за закінченням терміну зберігання. Станом на час звернення до суду з позовом місцезнаходження відповідача невідоме, у товариства обліковується податковий борг. За відповідною заявою позивача інспектором ГУ Держпраці у Харківській області було здійснено вихід за місцезнаходженням ТОВ «МЛК Трейд» та встановлено, що за адресою місцезнаходження товариство та його посадові особи відсутні, місцезнаходження відповідача невідоме, що свідчить про неможливість позивача припинити цивільно-правові відносини з роботодавцем, чим обмежено право позивача на вільний вибір праці та припинення трудового договору. В судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Заперечень проти ухвалення заочного рішення не подав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання неодноразово повідомлявся за міцезнаходженям, вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуто до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач не скористалися передбаченим ст. 178 ЦПК України правом на подання до суду відзиву. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25 березня 2010 року проведено державну реєстрацію ТОВ «МЛК Трейд». 26 червня 2020 року внесені відомості про керівника ТОВ «МЛК Трейд», відповідно до яких керівником ТОВ «МЛК Трейд» є Калугін Ю.І. (а.с. 18). 04 січня 2017 року на підставі наказу № 1 від 03 січня 2017 року [PERSON] було прийнято на посаду касира ТОВ «МЛК Трейд» (а.с. 17). 28 січня 2012 року [PERSON] засобами поштового зв`язку направлено на адресу ТОВ «МЛК Трейд», на ім`я директора Калугіна Ю.І. , заяву про звільнення за власним бажанням з 20 лютого 2021 року (а.с. 8, 9). Поштове відправлення з заявою про звільнення було повернуто за зворотною адресою з причини відсутності адресата за вказаною адресою. З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) вбачається, що страхувальником [PERSON] є ТОВ «МЛК Трейд» (а.с. 13). 20 жовтня 2020 року ТОВ «МЛК Трейд» анульовано реєстрацію платника ПДВ за рішенням контролюючого органу у зв`язку з відсутністю поставок та неподання декларації. Станом на 05 лютого 2021 року у ТОВ «МЛК Трейд» обліковується податковий борг, заборгованість зі сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцями на суми заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами (а.с. 21, 22). Згідно наказу ГУ Держпраці у Харківській області № 381 від 24 березня 2021 року у період з 25 березня 2021 року було розпочато проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «МЛК Трейд». Інспектором праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Харківській області здійснено вихід за юридичною адресою ТОВ «МЛК Трейд», вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При виході було встановлено, що за вказаною адресою підприємство та будь-які його посадові особи відсутні (а.с. 11). Таким чином встановлені факти свідчать про наявність між сторонами трудових відносин. Позивач починаючи з 28 січня 2021 року шляхом направлення на адресу роботодавця заяви намагався звільнитися з займаної посади за власним бажанням. Згідно із ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З досліджених матеріалів справи вбачається, що ТОВ «МЛК Трейд» не виконує належним чином законодавство про працю, а позивач здійснив заходи, що передували звільненню за власним бажанням. Відповідно до ч.1, 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. За змістом ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (OLEKSANDR VOLKOV v. UKRAINE, № 21722/11, § 165, ЄСПЛ, від 09 січня 2013 року). Відповідно до ст.1 Кодексу законів про працю України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно ст. 2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. З правового аналізу зазначених норм вбачається, що працівник має право звільнитися за власним бажанням, написавши заяву про звільнення за два тижні, після чого трудові відносини підлягають розірванню шляхом оформлення наказу про звільнення з внесенням відповідного запису до трудової книжки. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження керівника товариства про бажання працівника звільнитися за власним бажанням нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Зважаючи на що, здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи положення норм трудового законодавства України, суд дійшов висновку про розірвати трудового договору, укладеного на невизначений строк, на підставі наказу № 1 від 03 січня 2017 року, між [PERSON] та ТОВ «МЛК Трейд» та визнання припиненими трудових відносин у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади касира за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Щодо вимог позивача в частині звільнення з займаної посади, то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що він позбавлений можливості реалізувати передбачене ст. 38 Кодексу законів про працю України право розірвати трудовий договір. Судом встановлено, що ТОВ «МЛК Трейд» не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання щодо звільнення [PERSON] з посади касира, тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Свобода праці передбачає можливість займатися чи не займатися працею. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний спосіб захисту має бути направлений на відновлення трудових прав позивача, гарантованих Конституцією України. Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] та ТОВ «МЛК Трейд», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить нормам закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових правовідносин [PERSON] з ТОВ «МЛК Трейд» на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 520/11437/16-ц. Суд вирішує питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial