Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

14.02.2020 позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 30.05.2012 перебуває у шлюбі з відповідачем, у шлюбі народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я фактично носить формальний характер, сторони не проживають разом протягом тривалого часу, шлюбні відносини припинені, спільного господарства сторони не ведуть, відновлення подружніх стосунків позивач вважає неможливим, майнових спорів між ними немає. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Ухвалою від 04.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09.06.2020 з викликом сторін (а.с.21), копію ухвали направлено сторонам у справі, а відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками на 11 арк., відправлення вручено особисту адресату 06.03.2020 (а.с.24). 19.03.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що заявлений позов не визнає, заявлені позивачкою обставини не являються достатніми для розірвання шлюбу, так як сторони мають трьох спільних дітей і він намагається зберегти сім`ю, щоб діти зростали в повній родині. Не заперечує, що сторони не проживають разом з 11.12.2019 та що існують певні проблеми, просить суд зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк на примирення не менше ніж на 6 місяців (а.с.25-27). 10.06.2020 відповідач надала відповідь на відзив, в якому позивач просить суд не надавати строк на примирення, посилаючись на те, що заявлена відповідачем [PERSON] позиція про примирення не відповідає його діям, останній не надає допомоги на утримання дітей, не піклується про них, не надає доступу до спільного житла і речей домашнього вжитку, які залишилися в будинку, який позивач була вимушена залишити разом із дітьми в зв`язку із скоєнням відповідачем насильства в сім`ї, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.31-32,33). Ухвалою суду від 09.06.2020 клопотання [PERSON] задоволено частково та надано сторонам строк на примирення чотири місяці, провадження у справі зупинено, а судове засідання призначено на 08.10.2020 (а.с.38). Ухвалою суду від 08.10.2020 відновлено провадження у справі (а.с.43). Належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи сторони в судове засідання не з`явилися, 08.10.2020 позивач та відповідач через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити, а відповідач не заперечує проти їх задоволення (а.с.44,45). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.05.2012 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище і чоловіка і дружини « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 30.05.2012 Серії [NUMBER] (а.с.10). Сторони являються батьками неповнолітніх дітей: дочка -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~дочка -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.11,12,13). Із довідки ПП «Житлоремсервіс-9» від 14.02.2020 вбачається, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , склад сім`ї: чоловік [PERSON] , дочка -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~дочка -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.14). Постановою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 03.01.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини звільнено останнього від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням (а.с.33). Як зазначає у позові позивач, сторони на протязі тривалого часу (з 11.12.2019) шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення з відповідачем не можливе. Зазначені обставини не заперечуються відповідачем. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Згідно ч. 3, 4\~ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначивши про припинення шлюбних відносин, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст.\~112\~СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхнім дітей, що мають істотне значення. З наведених положень вбачається, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом достовірно встановлено, що сторони мають бажання розірвати шлюбні відносини. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. ст.\~115\~Сімейного Кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, а згідно положень ч. 2\~ст. 114 цього ж Кодексу\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Положеннями статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітніх дітей визначити її місце проживання, та те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід визначити місце проживання їх матері.

Outcome: approved