Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду за позовом до [PERSON], в якому просив поділити квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] між співвласниками і виділити йому у натурі її частку, що складає 1/2. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом з позивачем є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Житлвий будинок належить їм на праві спільної сумісної часткової власності на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2015 року (справа № 751/7688/15-ц). Пояснює, що частки у праві власності на спірну квартиру у нього та відповідача є рівними по 1/2 частині кожному. Стверджує, що між ним та відповідачем виникають спори про порядок користування і володіння будинком, зокрема, відповідач перешкоджає йому в доступі до користування квартирою. У судовому засіданні 14 листопада 2016 року представником позивача було надано заяву про зміну позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальної компенсації в розмірі 1000 грн. щомісяця, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2016 року судом було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу з метою встановлення всіх можливих варіантів поділу квартири в натурі в розрахунку 1/2 на 1/2 за адресою: м. Чернігів, пров. Коцюбинського, 4а/44. За результатами проведеної експертизи № 2809/16-24 від 12.10.2016 року поділ вказаної квартири не вбачається можливим. Вважає, що у разі неможливості виділу у володіння та користування частини спільного майна в натурі, позивач має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. На даний час орендна плата за квартиру вказаного метражу складає дві тисячі гривень на місяць, а тому матеріальна компенсація повинна складати одну тисячу гривень на місяць (а.с. 49). Представник позивача у судовому засіданні заяву про зміну позовних вимог підтримав та просив її задовольнити. В своїх пояснення посилався на обставини, викладені у вказаній заяві. Додатково пояснив, що позивач на даний час не має змоги користуватись спірною квартирою, оскільки в ній проживає відповідач з дитиною і відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Відповідач у судовому засіданні змінені позовні вимоги не визнала і в їх задоволенні просила відмовити. Додатково пояснила, що перешкод у користуванні квартирою вона позивачу не чинить і останній має ключі від спірної квартири. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 вересня 2015 року по справі № 751/7688/15-ц визнано спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Визнано за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Визнано за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 5-7). Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 16.07.1997 року вбачається, що квартира [ADDRESS] є двокімнатною зі всіма зручностями, загальною площею 43,8 кв.м., з якої житлова площа становить 28,6 кв.м. (а.с. 8). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12.10.2016 року № 2809/16-24 поділ квартири № 44 в будинку № 4а по пров. коцюбинського у м. Чернігові, з виділом 1/2 частини від загальної площі квартири шляхом проведення реконструкції (перепланування і переобладнанння) приміщень існуючої квартири з метою влаштування ізольованої квартири у відповідності до ідеальної частки співвласника, не вбачається можливим (а.с. 29-37). Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. № 20 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналізуючи припис ч. 3 ст. 358 ЦК України, вбачається, що право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, наступає у співвласника у випадку неможливості надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Проте, враховуючи, що неможливо провести виділ у натурі належної позивачу 1/2 частки спірної квартири, позивачем не вчинено дій щодо встановлення між ним та відповідачкою порядку користування спірною квартирою і не надано доказів неможливості встановлення такого порядку користування, також не надано жодних доказів в обґрунтування розміру компенсації. Тому суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної компенсації є передчасною, а, відтак, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної компенсації задоволенню не підлягає. Згідно приписів ст. ст.10, 11 ЦПК України справу розглянуто судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed