Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

13.11.2019р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 18.02.2011р. між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а [PERSON] отримав в кредит грошові кошти в сумі 8000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом. Позичальник [PERSON] помер [INFO] . Станом на день смерті позичальника його заборгованість перед Банком за зазначеним кредитним договором становила 6215,69грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 5771,52грн., заборгованості за відсотками - 444,17грн. Спадкоємцями після смерті позичальника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом зі спадкодавцем на день його смерті та з заявами про відмову від спадщини в установлений 6-місячний строк не звертались. Заборгованість за кредитним договором входить до складу спадщину і відповідно до ст.1281 ЦК України Банк 15.03.2017р. направив претензію кредитора до нотаріальної контори, була відкрита спадкова справа. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , до якої входить і заборгованість за кредитним договором. 04.08.2019р. Банк направив відповідачам як спадкоємцям лист-претензію щодо сплати заборгованості, але останні залишили її без задоволення. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором б/н від 18.02.2011р. в сумі 6215,69грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн. Ухвалою суду від 18.11.2019р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідачі в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подали. Суд відповідно до ст.280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 18.02.2011р. між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а [PERSON] отримав в кредит грошові кошти в сумі 8000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір є договором приєднання та укладени й шляхом підписання позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. [INFO] . позичальник [PERSON] помер. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за зазначеним кредитним договором станом на 11.01.2018р. становить 6215,69грн. та складається з заборгованості за кредитом - 5771,52грн., заборгованості за відсотками - 444,17грн. Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно з ст.1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Суд встановив, що 02.03.2017р. позивач звернувся до Восьмої запорізької державної нотаріальної контори із претензією кредитора, в якій просив включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПиватБанк» до спадкоємців померлого позичальника [PERSON] до спадкової справи, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 6215,69грн. 22.03.2017р. за претензією Банку було заведено спадкову справу №48/2017, номер у Спадковому реєстрі 60412586, яка на даний час є чинною. Згідно з копією спадкової справи, яка витребувана судом, спадкоємці померлого [PERSON] за заповітом чи за законом із заявами про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. 24.07.2019р. Банк надіслав на адресу відповідачів Лист-претензію про сплату ними як спадкоємцями за законом на користь Банку заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором б/н від 18.02.2011р., яка станом на дату його смерті становить 6215,69грн. Вказана претензія добровільно відповідачами не задоволена, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог Банку. При цьому, суд виходить з того, що за змістом зазначених вище норм матеріального права при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №320/6489/16-ц. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив відповідачами [PERSON] та [PERSON] , обґрунтувавши це тим, що вони прийняли спадщину після смерті позичальника [PERSON] за законом відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті - [INFO] постійно проживали разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надав, відповідні докази в матеріалах спадкової справи, яка була відкрита після смерті [PERSON] та витребувана судом, відсутні. Так, дійсно з отриманої від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду щодо місця реєстрації відповідачів останні зареєстровані за зазначеною адресою, [PERSON] з 13.03.1999р. по т.ч., [PERSON] - з 24.05.1980р. по т.ч. Разом з тим, відомості про реєстрацію спадкодавця [PERSON] на день його смерті за зазначеною адресою в матеріалах справи відсутні. Додана до позову копія паспорта [PERSON] належним чином не засвідчена і з неї неможливо достовірно встановити місце його проживання на день смерті, тому суд не бере її до уваги при ухваленні цього рішення. Також суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження родинних стосунків відповідачів з померлим [PERSON] і відповідно віднесення їх до певної черги спадкоємців за законом. Таким чином, доводи позивача про належність відповідачів до кола спадкоємців за законом після смерті позичальника [PERSON] є недоведеними. Крім того, позивачем не доведені суду обсяг та вартість спадкового майна після смерті позичальника [PERSON] , в межах вартості якого відповідно до ст.1282 ЦК України повинно відбуватись задоволення вимог кредитора спадкоємцями. Розмір частки кожного спадкоємця також не визначений. Жодні докази на підтвердження цих обставин до позову не додані, клопотання про їх витребування позивачем не заявлялось, в матеріалах витребуваної судом спадкової справи такі докази відсутні. Також, звертаючись до суду з цим позовом, позивач не обґрунтував дотримання ним як кредитором визначеного ч.2,3 ст.1281 ЦК України строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника - шість місяців від дня відкриття спадщини або один рік від настання строку вимоги, зокрема, не зазначив та не підтвердив, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а якщо не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то коли настав строк вимоги за зазначеним кредитним договором. Встановити ці суттєві для даної справи обставини з наданих суду доказів неможливо. Також суд вважає необхідним зазначити, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором б/н від 18.02.2011р., укладеного з позичальником [PERSON] , станом на день його смерті, тобто на [INFO] , в загальній сумі 6215,69грн. і яка складається з заборгованості за кредитом - 5771,52грн., заборгованості за відсотками - 444,17грн. Однак, згідно наданого ним розрахунку заборгованості вказаний розмір заборгованості було визначено на 11.01.2018р. Станом на 30.05.2014р. розмір заборгованості становив за тілом кредиту 6044,94грн., за відсотками - 261,62грн., усього 6306,56грн. Після [INFO], тобто від дня смерті позичальника [PERSON] , до 20.11.2015р. Банк продовжував нараховувати відсотки і заборгованість за відсотками станом на 20.11.2015р. становила 10677,11грн.. 11.12.2015р., тобто вже після смерті позичальника, здійснена сплата заборгованості на загальну суму 12085,00грн., в т.ч. заборгованості за відсотками на суму 10232,94грн. Враховуючи, що за нормами спадкового права спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя, інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцям, суд вважає, що розмір заборгованості за кредитним договором від 18.02.2011р. на день смерті позичальника [PERSON] , яка підлягає стягненню з його спадкоємців, визначена позивачем невірно. Нарахування та сплата частини заборгованості після його смерті позивачем не обґрунтована, ким вона сплачувалась не зазначено. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed