Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

13.01.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.12.1987 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Краснянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 35. Від шлюбу у них народилося троє дітей: двоє з яких на даний час є повнолітніми, а неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] проживає разом з нею. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. На момент подання позову до суду, вони з чоловіком хоча і проживають в одному будинку, проте спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних сімейних відносин. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати і після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того просить стягнути з відповідача в її користь судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору та витрат за надання їй професійної правничої допомоги. У своєму відзиві на позовну заяву, відповідач позов не визнав, зазначив, що наведені позивачем обставини не відповідають дійсності, а тому він категорично заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав наведених у відзиві. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, з підстав наведених в позовній заяві та просив їх задоволити. Крім того, зазначив, що наданий сторонам строк для примирення бажаного результату не дав, шлюб між [PERSON] та [PERSON] на переконання позивача, існує формально, а тому просить його розірвати. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованною кореспонденцією, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. В судове засідання, призначене на 10.11.2020 року [PERSON] повторно не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Відповідно до ст.44\~ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктами 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою\~статті 121 ЦПК України\~та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки останній був належним чином повідомлений про судове засідання, однак до суду повторно не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Ухвалою суду від 07.05.2020 року сторонам було надано два місяці для примирення та налагодження подружнього життя. Однак наданий судом строк для примирення бажаного результату не дав, так як сторони не вживають заходів для примирення, шлюб існує формально. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, який зареєстровано 12.12.1987 року у виконавчому комітеті Краснянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 35, яке долучене до матеріалів справи (а.с.5). Від шлюбу у них народилося троє дітей: двоє з яких на даний час є повнолітніми, а неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем (а.с.6). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо та не підтримують сімейних відносини. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати їх в подальшому, та стверджує, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у неї немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Разом з тим, суд констатує, що у відповідності до ч.3\~ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи наведене, судом не вирішується питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , про що заявляє у своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] , оскільки дана дитина досягла чотирнадцяти років, і місце проживання визначається нею самою. Також, згідно ст.113 СК України, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданих стороною позивача попереднього розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу від 10.01.2020 року, квитанції №0399 від 11.01.2020 року, акту виконаних робіт від 10.11.2020 року, витрати на правничу допомогу склали 1500 грн. 00 коп. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. згідно квитанції №0399 від 11.01.2020 року. Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору, а всього судових витрат 2340 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved