Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

14.12.2017 року позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача, якій обґрунтувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Вказує, що після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається : з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] та земельних ділянок площею 1,8241 га з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3358 га з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, та земельної ділянки, площею 0,2500 га з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначає, що при житті [PERSON] 19 грудня 2007 року склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідав позивачу [PERSON]. Вказує, що спадкоємиця першої черги за законом після смерті батька - є мати позивача [PERSON], яка від належної їй обов'язкової частки у спадщині та від частки у спільному майні подружжя відмовилась. Зазначає, що інших спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, не має. Вказує, що позивач спадщину прийняла шляхом подання до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Зазначає, що отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] державній нотаріальній конторі позивач не може, оскільки відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 02.02.1989 року виконкомом Ксаверівської сільської ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 року зазначено, що ціле будинковолодіння, яке складається з одного жилого будинку і розташоване в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON]. Зазначає, що державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори своїм листом від 06 липня 2016 року за №1722/02-17 відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендував їй звернутись до суду. Вказує, що станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] відносився до категорії колгоспних. Зазначає, що членами колгоспного двору на цю дату згідно погосподарської книги за 1991-1995 роки значились: голова двору - [PERSON], члени двору-дружина [PERSON], тому станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно колгоспного двору, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] набули батьки: [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що частка кожного члена колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року складала по 1/2, а саме: [PERSON] -1/2 та [PERSON] -1/2. Вказує, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. Зазначає, що відповідно до заповіту від 19 грудня 2007 року все своє майно, яке буде належати їй на день смерті мати заповідала позивачу. Вказує, що спадщину після її смерті, а саме 1/2 частку колгоспного двору прийняла позивач, звернувшись в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Вважає, оскільки батьки позивача : батько [PERSON] та мати [PERSON] заповідали їй все своє майно, то вона як спадкоємиця за заповітом, має право на дане майно, а саме на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за № [ADDRESS] саме на 1/2 частку після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року та на 1/2 частку після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, попередньо подали суду заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутність, позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять її задовольнити. Представник Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області Щербань Т.О. також надала суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння [NUMBER] від 02.02.1989 року, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (32). Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору - [PERSON], член двору-[PERSON], які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по ? частці кожного. (а.с.26). [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] 19 грудня 2007 року склав заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповідав позивачу [PERSON] (а.с.15). Спадщину позивач після смерті батька прийняла належним чином, так як подала нотаріусу в 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини (а.с.69). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина (мати позивача) [PERSON], яка від належної їй частки у спадщині відмовилась на користь дочки [PERSON], на що надала до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 69 зі звороту). Інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.68-101). [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] 19 грудня 2007 року склала заповіт, згідно з яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала позивачу [PERSON] (а.с.16). Спадщину позивач після смерті матері прийняла належним чином, так як подала в 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини в нотконтору (а.с.44). Інші спадкоємці першої черги за законом, спадкоємці за заповітом, особи, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] відсутні, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.43-67). Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] державній нотаріальній конторі позивач не може, оскільки відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 02.02.1989 року виконкомом Ксаверівської сільської ради народних депутатів №128 від 19.05.1988 року зазначено, що ціле будинковолодіння, яке складається з одного жилого будинку і розташоване в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] (а.с.25). Відповідно до рішення Ксаверівської сільської ради Вінницького району від 11.11.2015 року про перейменування вулиць, населених пунктів сіл, Ксаверівка та Лисогора було перейменовано вулицю населеного пункту [ADDRESS] Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], як голова колгоспного двору [ADDRESS] та його дружина [PERSON], були родиною, оскільки за господарством рахується один житловий будинок, в якому всі вони проживали та вели спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір. Станом на 1991 рік даний будинок відносився до типу колгоспного двору, в якому проживали та були зареєстровані він та його дружина. [PERSON], помер [INFO] року, а [PERSON] -[INFO] року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Станом на 15 квітня 1991 року, інші члени колгоспного двору відсутні. Позивач у справі є єдиною спадкоємицею за заповітом, після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] Тому, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON], так як подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством; поза судового шляху оформити свої спадкові права позивач позбавлена ; задоволення позову не суперечить вимогам закону ; не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved