Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

14 травня 2018 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживача, відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що 9 лютого 2018 р. він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу, за яким відповідач передав йому в лізинг автомобіль Renault Kango. За умовами договору позивач на рахунок лізингодавця перерахував авансовий платіж у розмірі 10 000 грн. та сплатив перший внесок у розмірі 2 820 грн. Після цього представник відповідача передав йому автомобіль, запевнивши, що він повністю справний. Позивач підписав акт прийому-передачі та виїхав на цьому автомобілю додому. Але доїхати він не зміг, оскільки з автомобілю витекло мастило, почав барахлити мотор, виявились інші пошкодження. В зв'язку з цим позивач вимушений був звернутись на станцію технічного обслуговування, де встановлено, що користуватись автомобілем неможливо, про що свідчить виданий СТО сертифікат. Для відновлення автомобілю необхідно виконати ремонтні роботи на загальну суму 125 196 грн. Він звернувся до лізингодавця з пропозицією замінити автомобіль або повернути сплачені гроші. У цьому йому відмовлено всупереч договору. Автомобіль він повернув на стоянку, що належить відповідачеві, повідомив його про розірвання договору лізингу, вимагаючи повернути витрачені грошові кошти. Однак відповідач на його вимоги не реагує, в зв'язку з чим він звернувся до суду з цим позовом. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача 13 192,60 грн., які складаються з авансового платежу у розмірі 10 000 грн., першого внеску за договором лізингу у розмірі 2 820 грн., витрат на діагностування автомобілю у розмірі 372,60 грн. Ухвалою суду від 16 травня 2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, встановлено строк для подачі сторонами заяв по суті позову. Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, зазначивши, що сторони дійсно уклали договір лізингу, за яким лізингодавець на умовах фінансового лізингу передав у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержуач зобов'язався прийняти предмет лізингу та щомісячно сплачувати відповідні платежі. На виконання умов цього договору відповідач передав позивачеві автомобіль Renault Kango, що належить лізингодавцеві. Відповідно до п. 3.2 договору лізингу приймання лізингоодержувачем предмету лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту. Підписання лізингоодержувачем акту підтверджує в тому числі належну якість, комплектність, справність предмета лізингу і відповідність предмета лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору. З моменту підписання сторонами акту, до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов'язані з користуванням та володіння предметом лізингу. Оскільки позивач підписав акт приймання-передачі та заяву про приєднання до договору лізингу, він погодився з умовами договору, прийняв предмет лізингу, ознайомився з його властивостями. Будь-яких заперечень щодо неналежної якості предмету лізингу від лізингоодержувача не надходило, тому його позовні вимоги є безпідставні. Позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Наданими сторонами доказами встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію власником автомобілю Renault Kango, реєстраційний номер [NUMBER], є ТОВ «Автокредит плюс» (а.с. 64-65); 9 лютого 2018 р. [PERSON] звернувся до ТОВ «Автокредит плюс» з заявою до приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.ua. (а.с. 67-72) З моменту підписання лізингоодержувачем цієї заяви та прийняття її лізингодавцем сторони набувають прав обов'язків, визначених договором, та несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання). (а.с. 9) Згідно публічному договору про надання фінансового лізингу, розміщеному на зазначеному вище сайті, лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в п. 14.1.1 заяви про приєднання до договору, додатку і специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов'язаних з виконанням договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору (п.2.1 договору); приймання лізингоодержувачем предмету лізингу в лізинг оформлюється шляхом складання акту; підписання лізингоодержувачем акту підтверджує в тому числі належну якість, комплектність, справність предмета лізингу і відповідність предмета лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору; з моменту підписання сторонами акту, до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов'язані з користуванням та володіння предметом лізингу (п. 3.2 договору); у випадку виходу з ладу предмета лізингу лізингоодержувач протягом 15 календарних днів повинен повідомити про це лізингодавця, якщо до цього часу несправність не буде усунена (п. 3.7 договору); з дати прийому предмета лізингу по акту лізингоодержувач відмовляється від будь-яких прямих чи непрямих претензій до лізингодавця з приводу якості предмета лізингу (п. 3.12 договору). (а.с. 67-72) Відповідно до ст. 633 ч.1, 2 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно зі ст. 1 ч.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). В судовому засіданні встановлено, що сторони відповідно до положень ст. 633, 634, 806 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»уклали договір фінансового лізингу, за яким лізингодавець передав у платне володіння та користування лізингоодержувачу автомобіль Renault Kango, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний автомобіль згідно акту приймання-передачі від 17 лютого 2018 р. передано позивачу. (а.с. 66) У зазначеному акті, підписаному позивачем та представником відповідача, вказано що автомобіль передається в справному стані, без ушкоджень; лізингоодержувач претензій до лізингодавця і технічного стану автомобіля не має. Згідно сертифікату контролю, виданому 22 лютого 2018 р. офіціальним дилером RenaultТОВ «Авто-Р», переданий позивачеві автомобіль має численні несправності, для усунення яких автомобіль потребує ремонту, вартість якого становить 125 196,24 грн. (а.с. 29-32); відповідно до акту здійснених робіт від 23 лютого 2018 р. автомобіль експлуатувати заборонено, необхідно виконати роботи згідно сертифікату контролю (а.с. 36) Актом прийому передачі від 20 квітня 2018 р. позивач повернув автомобіль лізингодавцеві. (а.с. 16) На виконання договору лізингу позивач сплатив відповідачеві 10 000 грн. - авансовий платіж (а.с. 35), 2 800 грн. - лізинговий платіж (а.с. 34), а також поніс витрати на діагностику автомобіля в розмірі 372,60 грн. (а.с. 36) Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. За змістом п. 22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Враховуючи, що договір лізингу укладений за участю фізичної особи - позивача, суд відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України враховує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. За змістом ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач передав позивачеві автомобіль неналежної якості, достовірну інформацію щодо технічного стану автомобілю йому не надав, що призвело до спричинення позивачеві матеріальної шкоди на зазначену вище суму - 13 192,60 грн. За змістом п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що діями відповідача порушено права позивача як споживача, суд вважає за необхідне повністю задовольнити позовні вимоги. Заперечення представника відповідача про те, що підписання лізингоодержувачем акту прийому-передачі автомобілю підтверджує належну якість та справність автомобілю, що будь-яких заперечень щодо неналежної якості предмету лізингу від позивача не надходило, суд не приймає до уваги з таких підстав. В судовому засіданні позивач пояснив, що на переданому йому автомобілі того ж дня (17 лютого 2018 р.) були виявлені несправності, що вимусило його звернутись на станцію технічного обслуговування. Пояснення позивача щодо якості переданого йому автомобілю об'єктивно підтверджені сертифікатом контролю, згідно якому вже 22 лютого 2018 р. автомобіль мав такі несправності, які унеможливлювали його експлуатацію. Згідно додатку до сертифікату контролю автомобіль потребував значного ремонту, зокрема, заміни рульової колонки, рульової рейки, гальмівних колодок, радіатора охолодження, амортизаторів, тощо, що свідчить про несправність автомобілю на день його передачі. По суті заперечення представника відповідача зводиться до того, що позивач без оговорень підписав акт прийому-передачі автомобілю, тому несе ризик подальшої експлуатації та ремонту автомобілю. Однак таке заперечення суперечить положенням п. 13 Директиви № 2005/29/ЄС Європейського парламенту і Ради ЄС про недобросовісну комерційну практику по відношенню до споживачів на внутрішньому ринку (Директива про недобросовісну комерційну практику) від 11 травня 2005 р., за змістом якого для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту. Загальна заборона об'єднує в собі норми ще більш загальні, а саме заборона здійснення практики, що спотворює представлення споживачів про товари і таким чином впливає на поведінку споживачів, і заборону на проведення агресивної комерційної діяльності. З наведених підстав вказані заперечення представника відповідача судом не приймаються до уваги. Задовольняючи позов [PERSON] суд також враховує, що відповідач не надав суду жодного документа на підтвердження належної якості переданого ним автомобілю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Заява представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу відповідно до ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягає.

Outcome: approved