Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

14 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають\~\~неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Донька проживає з ним. Відповідачка добровільно матеріальної\~\~допомоги\~\~на утримання дитини\~\~не надає і тому дитину утримує він сам. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутністю. На задоволенні позову наполягав. Відповідачка проти доводів позову заперечувала, надавши письмові заперечення, в яких просить розглядати справу за її відсутністю та зазначила, що не погоджується із доводами позивача, вона постійно з моменту розлучення приймає активну участь у вихованні та забезпеченні [PERSON] а саме: позивач [PERSON]І весь час працює по методу чергувань, і [PERSON]Б кожні декілька днів залишається з дитиною, при цьому купує продукти, та інші предмети побутового вжитку за власні кошти, батько позивача проживає у місті Донецьк, і позивач постійно вимушений до нього їздити, на цей час дитина залишається з [PERSON]Б, вона разом зі своїм громадянським чоловіком [PERSON] постійно приносять продукти харчування, постійно купують шкільні речі, одяг, постійно забирають дитину до себе, [PERSON] разом з ними зустрічала новим рік, інші свята, під час хвороби дитини, купують ліки, оплачують медичну допомогу. У звязку з чим просить суд відмовити в позові [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.07.2001 року, який було розірвано 28 квітня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області від 28 квітня 2011 року , актовий запис № 26. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 324763 виданого 21 лютого 2003 року відділом реєстрації актів в громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, [PERSON] народилася 30 січня 2003 року, актовий запис №127, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно довідки з місця проживання від 02 березня 2016 року, виданої ПП «Альянс-Гіс», позивач [PERSON] проживає за адресою: [INFO] разом з донькою [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день сторони спільно не проживають та на утримання дочки, яка проживає з позивачем, відповідачка матеріальну допомогу надає не в достатньому розмірі, чим порушує вимогу\~ст. 180 сімейного кодексу України, яка зазначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1\~ст. 181 СК України\~передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина ч.1\~ст.182 СК України\~передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в зв'язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги від матері, яка згідно закону повинна утримувати дитину і має можливість це робити. Відповідачка має можливість працювати, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки. Розмір аліментів який просить стягнути позивач, суд вважає обґрунтованим та доцільним. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо необхідності врахування при визначенні розміру аліментів витрат з його боку на поїздки до сина з іншого міста, та вважає, що ця обставина не впливає на розмір аліментів. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше пяти розмірів мінімальної заробітної плати, що у грошовому еквіваленті для даної позовної заяви складає 551,20 грн. та підлягає стягнення з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 180-182 СК України,

Outcome: approved