Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

13.03.2018 року позивач звернулася до суду із заявою, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між стронами 10.08.2002 року у Олександрівській сільській раді Золочівського району Харківської області (актовий запис №6). Разом із позовною заявою наддала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.19). Ухвалою судді від 05.04.2018 року провадження у справі було відкрито, визначено відповідачу строки для подання відзиву, а сторонам на подання клопотань, вирішення яких потребує участі суду (а.с.22). Ухвалою суду від 25.04.2018 року підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.25). Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши суду заяву від 12.03.2018 року, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справу просила слухати за її відсутності, згоди на заочний розгляд справи не надала (а.с.19). Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання двічі повідомлявся належним чином відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.27, 28), причини неявки не повідомив, відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача у підготовче судове засідання 25.04.2018 року, судом встановлюється повторна неявка відповідача у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що сторони у судове засідання не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК. Враховуючи повторну неявку відповідача суд відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті. При цьому суд враховує, що позивач згоди на заочний розгляд справи не надавала, у звязку з чим справа розглядається у загальному позовному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. 10.08.2002 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем по справі, який був зареєстрований у Олександрівській \~ \~ \~ \~ сільській раді Золочівського району Харківської області (актовий запис №6), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ВЛ №164658, виданим Олександрівською сільською радою Золочівського району Харківської області 10.08.2002 року (а.с.5). Від вказаного шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №008781, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова (актовий запис №12 від 11.01.2005 року)(а.с.7) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №008780, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова (актовий запис №11 від 11.01.2005 року)(а.с.8). При вирішенні справи по суті, суд приходить до думки, що зазначені позивачем підстави розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та повинні бути задоволені, оскільки шлюб існує формально та подальше примирення між сторонами неможливе, а його збереження суперечить інтересам позивача по справі. Виховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами 3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактично нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі зазначеного та

Outcome: approved