overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

13 серпня 2015 року ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» звернулось до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачка є споживачем електричної енергії відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. № 1023-ХІІ. Під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: [ADDRESS], яка проводилась 01 вересня 2010 року, представниками енергопостачальника було виявлено порушення п.48 Правил: самовільне підключення до електромережі. Змонтована розетка прихованою електропроводкою на щитку мимо приладу обліку. При включенні загрузки у вказану розетку (утюг) лічильник не працює, імпульс не блимає. При вимкнених запобіжниках напруга в розетці є. Внаслідок таких неправомірних дій споживача енергопостачальній компанії було спричинено матеріальний збиток.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

13 серпня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 24.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 2000 грн. У порушенні умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 30.06.2015 року 7849,81 грн., а саме: за кредитом 1994,48 грн; 3405,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 349,99 грн. штраф (процентна складова). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 24.11.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію на загальну суму 2000 грн. В звязку з тим, що відповідач належним чином свої обовязки не виконав, станом на 30.06.2015 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом 1994,48 грн; 3405,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 349,99 грн. штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 7849,81 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач, [PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення з відповідача на її користь, на утримання сина, [PERSON], [INFO] аліменти. Посилалась на те, що вона з 08 серпня 2003 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повнолітня дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлено, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини ( а.с.5). Дитина проживає разом з позивачем , яка утримує і виховує сина. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, тоді як відповідно до вимог ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати його до досягнення повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наявні обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2002 році зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON], 22 серпня 2002 року нродження, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося у звязку з різними поглядами на життя, через що часто в них виникали суперечки та сварки. У 2012 році чоловік пішов з сім'ї, в зв'язку з чим сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують та не спілкуються. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася, примирення між ними неможливе, в зв'язку з чим звернулася із вказаним позовом до суду, просила задовольнити. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши їй прізвище, обране під час реєстрації шлюбу, - Вінідіктова. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить оголошення в газеті, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надіслав, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, шлюб зареєстрований 20 квітня 2002 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №213. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Вінідіктова (а.с.5). Сторони мають чотирьох неповнолітніх дітей: [PERSON], 22 серпня 2002 року нродження, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.9-12). З довідки виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневомго району Миколаївської області за №915 від 13 серпня 2015 року вбачається, що [PERSON] проживав в [INFO] з 2002 року по 2012 рік (а.с.26). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що їй на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Донька позивача зареєструвала шлюб з відповідачем 11 серпня 1999 року. 27.08.2004 року відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. 11 вересня 2008 року шлюб між відповідачем та донькою позивача був розірваний. Відповідач після розірвання шлюбу проживав разом з колишньою дружиною ще деякий час, а з 2009 року - не проживає у даному житловому приміщенні. Відповідач квартирою не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує. У зв'язкуз цим позивач просить визнати відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не прибула, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі за станом здоров'я. Надаючи пояснення у попередніх судових засіданнях, позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, просила задовольнити позов, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що донька позивача розлучена з [PERSON], відповідач не проживає у [ADDRESS] більше десяти років, квартирою відповідач не цікавиться, його речей у будинку немає. Згідно із ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 24.09.2011 року вона уклала шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 734 з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-дочку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2011 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, а тому позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 24 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 734 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину-дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2011 року через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON]. Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище - [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій посилається на те, що 21 червня 2010 року в виконавчому комітеті Ставчанської сільської ради, Хотинського району, Чернівецької області був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON], за актовим записом № 01. Від подружніх відносин у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає біля неї і перебуває на її утриманні. Їхня сім'я розпалась. З березня місяця 2015 року вони проживають окремо. Причина в тому, що вони не знаходять спільного в вирішенні сімейних проблем, не поважають один одного. Зазначає, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє безпричинні сварки та бійки, що негативно впливає на дитину. Примирення та збереження їхньої сім'ї, суперечило б її інтересам, що мають істотне значення. Питання майнового характеру вона сподівається вирішити добровільно. Тому підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі та розірвати шлюб. Після реєстрації розірвання шлюбу просить присвоїти їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, погодився на розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21 червня 2010 року, зареєстрованому у Ставчанській сільській раді Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 01. Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає біля позивачки та знаходиться на її утриманні. Сторони з березня місяця 2015 року проживають окремо, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, їх шлюб набув формального характеру і тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача про розірвання шлюбу. Вони зареєстрували шлюб 26 вересня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 252, також зазначив, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння, небажання мешкати однією сімєю. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], дитина мешкає з відповідачкою. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON]В, зявився в судове засідання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] не зявилася в судове засідання, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 вересня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 252, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 301214, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.5 ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 511346 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.3) Сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння та сварки. Сторони до примирення не прийшли, з лютого 2015 року мешкають окремо, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що 24 грудня 2014 року помер його дід [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно що складається з земельної ділянки площею 3,60 га, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. У встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда у звязку із тим, що за життя той склав заповіт на його імя, тому вважав, що за наявності заповіту може це зробити у будь-який час. Після похорон він виїхав на роботу до Тюменської області РФ. Повернувшись у м. Костянтинівку влітку 2015 року він звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, але йому було відмовлено з огляду на пропуск встановленого шестимісячного строку. Тому просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Від прийняття спадщини він не відмовлявся і не відмовляється, фактично прийняв спадщину, вважає, що термін на прийняття спадщини пропустив по зазначеним поважним причинам і тому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені у позові, просила визначити йому додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після смерті діда. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав письмову заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] помер 24 грудня 2014 року у селищі Червоне Костянтинівського району Донецької області (а.с. 8). Після його смерті залишилося спадкове майно що складається з земельної ділянки площею 3,60 га, розташованої на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, яке належало померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 100608 (а.с. 10). Згідно заповіту від 21 жовтня 2014 року, посвідченому секретарем Миколаївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, [PERSON] заповідав вищевказану земельну ділянку онуку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у звязку із виїздом на роботу за межі держави Інші спадкоємці за законом або заповітом після смерті [PERSON] не встановлені, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 41324222 від 27 серпня 2015 року (а.с. 22). Тому суд вважає, що позивачем строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропущений з поважних причин. У звязку з цим необхідно визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] у три місяці, що є достатнім строком для подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved