Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

13 травня 2015 року позивач, [PERSON], звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» про розподіл спільного майна подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на ? та за [PERSON] право власності на ? частку об'єкта нерухомого майна - нежитлову будівлю, магазин загальною площею 106,2 кв .м. за адресою: [ADDRESS], а також визнати умови пунктів 1.4.1. та 1.4.2 Іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 року, викладені в редакції згідно Додаткового правочину від 05.05.2009 р. про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 р. недійсними. 26.05.2015 року на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 18.05.2015 року позивач [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог та просила розглянути вимогу про визнання умов пунктів 1.4.1. та 1.4.2 Іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 року, викладені в редакції згідно Додаткового правочину від 05.05.2009 р. про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 р. недійсними. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.06.2003 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. 24.05.2007 року рішенням Виконавчого комітету Чопської міської ради № 109 за [PERSON] зареєстровано право власності на збудовану ними спільно нежитлову будівлю (магазин) за адресою: [ADDRESS], загальною площею 106,2 кв. м. Зазначає, що згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказує, що 11.10.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 08/297/61, згідно з яким нежитлова будівля (магазин) за адресою [ADDRESS] передається в іпотеку в якості забезпечення виконання основного зобов'язання, що полягає в наступному: 1) повернення Іпотекодавцем траншів кредиту в межах максимального ліміту заборгованості до 56000,00 доларів США, з наступним порядком погашення: щомісячно рівними частинами до 10 числа місяця, починаючи з травня 2008 р. в сумі 491,23 долар США, а останній платіж 491,01 долар США та з кінцевим терміном погашення до 10 жовтня 2017 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлено основне зобов'язання. 2) сплата Іпотекодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних та комісій, у розмірі, в строки та порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов'язання. Згідно з Додатковою угодою від 05.05.2009 року до Договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 08/297-61 від 11.10.2007 р., укладеної між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», починаючи з 10.05.2011 р. щомісячний платіж в рахунок погашення кредиту почав складати 591 долар США замість раніше погоджених та зафіксованих в Договорі іпотеки 491,23 долару США. 05.05.2009 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Додатковий правочин про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 08/297/61 від 11.10.2007 р., яким забезпечене іпотекою нежитлової будівлі (магазину) за адресою: [ADDRESS]. Основне зобов'язання визначалось наступним чином: 1. Повернення кредиту за Договором кредиту в розмірі, отриманих траншів (частин) в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 56000,00 доларів США, з порядком погашення заборгованості визначеного договором, яким обумовлено основне зобов'язання та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 жовтня 2017 р., а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлено основне зобов'язання. 2. Сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних та комісій, у розмірі та в порядку, що визначені договором, яким обумовлено Основне зобов'язання. Зазначає, що згідно з роз'ясненнями, наданими в листі Верховного Суду України від 01.02.2015 року «Про аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню, а іпотека як обтяження нерухомого майна - державній реєстрації, згода другого з подружжя згідно із п. 2 ч. ст. 65 СК України повинна бути нотаріально засвідчена. Другий з подружжя у разі укладення договору іпотеки без його згоди має право в судовому порядку оскаржити дійсність цього договору. Також вказує, що ст. 6 Закону України «Про іпотеку» передбачається надання усіма співвласниками згоди на передачу майна в іпотеку. Така передача відбувається шляхом укладення договору іпотеки. Тобто співвласники повинні надати згоду на укладення договору іпотеки. Саме такий порядок надання згоди встановлено ч. 3 ст. 65 СК України. Внесення змін до договору іпотеки передбачає зміну його умов, тому ці зміни повинні бути узгоджені із співвласником майна, а отже, потрібно отримати згоду співвласника й на внесення відповідних змін до договору іпотеки. Оскільки в силу ст. 654 ЦК України та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни до договору іпотеки вносяться шляхом укладення відповідного договору, що підлягає нотаріальному посвідченню, зазначена позиція узгоджується зі ст. 65 С України, відповідно до якої для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, вимагається письмова нотаріально засвідчена згода другого з подружжя. Отже, вважає, за необхідне отримання згоди співвласника саме на укладення договору про внесення істотних змін чи доповнень до договору іпотеки майна, що знаходиться спільній власності. Пояснює, що Додатковим правочином від 05.05.2009 р. було внесено зміни до іпотечного договору 297/61 від 11.10.2007 р. та значно збільшено розмір Основного зобов'язання, що забезпечується предметом іпотеки, а саме: розмір щомісячного платежу збільшено з 491,23 дол. США до 591 дол. США, а процентну ставку за користування кредитом з 13,5% і до 15% річних. Вказує, що додатковий правочин від 05.05.2009 р. до іпотечного договору укладено [PERSON] без отримання її згоди як співвласника предмету іпотеки. Про існування оскаржуваного Додаткового правочину вона дізналась лише в березні 2015 року, коли ознайомилась з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду в справі № 308/2179/15-ц та доданим до неї позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з вищевикладеного просить суд визнати умови пунктів 1.4.1. та 1.4.2 Іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 року, викладені в редакції згідно Додаткового правочину від 05.05.2009 р. про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 р. недійсними. Відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» було подано заперечення проти позову про визнання умов пунктів 1.4.1. та 1.4.2 Іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 року, викладених в редакції згідно з Додатковим правочином від 05.05.2009 р. про внесення змін та доповнень до іпотечного договору № 08/297-61 від 11.10.2007 р. недійсними. Своє заперечення мотивує тим, що позивач пропустив строк, передбачений законодавством для звернення до суду. 11 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладений Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 08/297-61, згідно з яким [PERSON] було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти (кредит), в сумі - 56000,00 дол. США, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 жовтня 2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Договором кредиту, 11 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем, та [PERSON] як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір № 08/297-61, згідно з умовами якого, відповідачем було передане в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» - нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,0188 га, що заходиться за адресою: [ADDRESS]. 05 травня 2009 року на підставі Додаткової угоди до Договору кредиту заборгованість [PERSON], як позичальника, було реструктуризовано та укладено Додатковий правочин про внесення змін до іпотечного договору, який було посвідчено 05 травня 2009 року Капітула Г.Д., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу, в реєстрі за № 335. Також, в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по договору кредиту, одночасно 05 травня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк», як кредитором, [PERSON], як позичальником та [PERSON], як поручителем, було укладено Договір поруки №08/297-61, який було посвідчено 05 травня 2009 року Капітула Г.Д., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального реєстрі за № 334, згідно з яким [PERSON], зобов'язалася солідарно відповідати разом з [PERSON] всім своїм майном (в т.ч. переданим в іпотеку) перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Таким чином, заяви позивача про те, що їй не було відомо про укладення вищевказаного оспорюваного додаткового правочину до договору іпотеки від 05 травня 2009 року, не відповідають дійсності, оскільки під час його підписання її чоловіком - [PERSON] вона також була присутня, що підтверджується договором поруки від 05 травня 2009 року. Вказує, що відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Зазначає, що чинним законодавством, а саме ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», передбачено необхідність згоди співвласників предмету іпотеки, в т.ч. другого із подружжя тільки для договору іпотеки, а не для внесення до нього змін. Також, зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використав в інтересах сім'ї. Вказує, що відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року - до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Враховуючи вищевикладене просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю, в тому числі у зв'язку пропущення строку позовної давності для звернення до суду. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов від 16.07.2015 року, згідно з яким він позов визнав, проти його задоволення не заперечив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, посилаючись на заперечення від 12.06.2015 року, скеровані на адресу суду. Допитана в порядку ст. 62 ЦПК України у судовому засіданні позивач за її згодою пояснила, що не знала про укладення Додаткового правочину від 05.05.2009 року в момент його укладення, оскільки в той день за її присутності у нотаріуса було укладено тільки договір поруки, після підписання якого вона пішла геть, а про спірний правочин їй стало відомо тільки у 2015 році. Допитаний в порядку ст. 62 ЦПК України у судовому засіданні відповідач за його згодою пояснив, що Додатковий правочин від 05.05.2009 року він підписував у нотаріуса за відсутності своєї дружини. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, у тому числі пояснення викликаних для допиту позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07 червня 2003 року [PERSON] (відповідач у даній справі) та [PERSON] (прізвище після одруження [PERSON] - позивач у даній справі) одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження 07.06.2003 зроблено запис № 17 та виконкомом Чопської міської ради видано свідоцтво серії [NUMBER]. Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.09.2007 року серії [NUMBER] у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлова будівля магазину площею 106,2 кв.м. за адресою об'єкта: [ADDRESS]. В силу приписів ст. 60 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року № 2947-III майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні особи, які брали участь у справі, не оспорювали факт належності подружжю на праві спільної сумісної власності нежитлової будівлі магазину площею 106,2 кв.м. за адресою об'єкта: [ADDRESS]. Судом встановлено, що 11 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено іпотечний договір №08/297-61 у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №08/297-61 від 11 жовтня 2007 року. За умовами даного договору в іпотеку було передано в тому числі нежитлову будівлю магазину, загальною площею 106,2 кв.м., що знаходиться за адресою об'єкта: [ADDRESS], належну іпотекодавцю на праві приватної власності. Представники позивача та відповідача - банку підтвердили факт надання дружиною [PERSON] відповідної нотаріально посвідченої згоди на укладення вищенаведеного договору іпотеки та передачу нежитлової будівлі магазину в іпотеку, відтак, вказана обставина у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. З матеріалів справи також встановлено, що 05 травня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено Додатковий правочин про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №08/297-61 від 11 жовтня 2007 року, за яким сторони домовилися внести зміни та доповнення наступного змісту: 1.Підпункти 1.4.1. та 1.4.2. пункту 1.4., статті 1 Іпотечного договору викласти в наступній редакції: «1.4.1. повернення кредиту за Договором кредиту в розмірі отриманих траншів (частин) в межах максимального ліміту заборгованості у сумі - 56000,00 (п'ятдесят шість тисяч) доларів США, з порядком погашення заборгованості визначеного договором яким обумовлено Основне зобов'язання та з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 жовтня 2017 (десятого жовтня дві тисячі сімнадцятого) року (включно), а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлено Основне зобов'язання. 4.2. сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 15% (п'ятнадцять) відсотків річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлено Основне зобов'язання.». Водночас, у судовому засіданні встановлено, що 05 травня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) укладено Договір поруки №08/297-61. Судом встановлено, що обидва договори, що укладалися 05 травня 2009 року, оформлялися приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., при чому, договір поруки, який підписано в присутності нотаріуса від імені кредитора керуючим Закарпатської обласної філії АКБСР «Укрсоцбанк» Калій С.М., від імені позичальника - [PERSON], та від імені поручителя - [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 334, а Додатковий правочин про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №08/297-61 від 11 жовтня 2007 року, підписаний в присутності нотаріуса від імені іпотекодержателя Калій С.М. та від імені іпотекодавця - [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 335. Оскільки реєстрації Додаткового правочину за № 335 передувало укладення договору поруки, у якому однією із сторін є позивач у даній справі, вказане узгоджується з поясненнями, наданими при допиті позивача та відповідача як свідків, про те, що [PERSON] не була присутня при укладенні Додаткового правочину про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №08/297-61 від 11 жовтня 2007 року і жодною із сторін даного договору не було доведено до відому співвласниці предмета іпотеки про внесення змін до відповідного договору. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності розпочинається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 19.11.2014 року у справі № 6-160цс14 відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Стаття 257 ЦК України встановлює загальний строк позовної давності як трирічний строк, який підлягає застосуванню щодо усіх цивільних та/або господарських вимог, крім ряду вимог, щодо яких законом встановлюються спеціальні строки позовної давності. Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності для звернення до суду та відмовити позивачці в задоволенні її вимог у зв'язку із пропуском строку звернення до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, суд констатує, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки вона дізналась про наявність спірного договору у березні 2015 року після ознайомлення з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/2179/15-ц та доданим до неї позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з приписами ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. За змістом ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 2 ст. 369 ЦК України, ч. 3 ст. 65 СК України). Відтак, вказана згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. За загальним правилом, визначеним ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а правовим наслідком недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину є нікчемність останнього (ст. 219 ЦК України). У відповідності до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. З урахуванням вищенаведеного, а також регламентованих ст. 3 ЦК України засад цивільного законодавства, зокрема, добросовісності, враховуючи, що сторонам Додаткового правочину про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №08/297-61 від 11 жовтня 2007 року, а саме, представника банку та чоловіку позивача при його укладенні 05.05.2009 року було відомо про права дружини як співвласниці предмета іпотеки за договором, до якого ініціювалося питання внесення змін , відсутність згоди є підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у даній справі підлягають стягненню з відповідачів. За приписами ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 08 лютого 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 15 лютого 2016 року.

Outcome: approved