Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

14 липня 2020 року представник [PERSON] звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що у нотаріуса були відсутні докази, які б підтверджували факт безспірності заборгованості, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, та зазначили, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, що відповідач не надіслав йому вимогу про погашення боргу, не проінформував його про розмір заборгованості, та не менше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису нотаріуса не повідомив про порушення кредитних зобов`язань, чим позбавив його права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення. Проте, приватний нотаріус всупереч ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 2.3 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», попередньо не переконавшись та не отримавши від ТОВ «Кредитні ініціативи» документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на зазначені обставини, які на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 100000 грн. 06 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач із позовом не згодний. 20 вересня 2007 року між ПАТ «Промінвестбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний борг №1106-04/07, відповідно до якого [PERSON] отримав 75000 доларів США з кінцевим строком повернення до 17 вересня 2027 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами договору було укладено договір іпотеки, відповідно до якого, позивач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» про передачу прав, відповідно до якого банк відступив свої права заборгованості, в тому числі по договору №1106-04/07 від 20 вересня 2007 року, у зв`язку з чим відповідач набув статусу нового кредитора. Позивач не виконував умови договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Також відповідач не погоджується із витратами на правову допомогу, оскільки позивачем не надано попереднього розрахунку, порядку і розміру нарахувань і доказів розрахунку. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року зупинено стягнення та заборонено здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису №4980, вчиненого 23 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтиримав, до викладеного в позові додав, що заборгованість не є безспірною, також відповідач не має право вимагати повернення коштів, оскільки було право відступлення вимоги, заявив про подальше звернення із заявою про вирішення судових витрат. Договір про відступлення права вимоги отримали, але із відзивом у іншій справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надсилала до суду заяви із проханням відкласти розгляд справи. Третя особа в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між ЗАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON] 20 вересня 2007 року був укладений договір про іпотечний борг №1106-04/07. Згідно умов договору [PERSON] отримав кредит у сумі 75000 доларів США на умовах сплати відсотків у розмірі 13% річних з кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2027 року /а.с.75-77/. Згідно р.4 договору виконання зобов`язань позичальника забезпечується іпотекою, предметом якої є квартира [ADDRESS] , умови іпотеки визначаються іпотечним договором. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 жовтня 2009 року №2-911/2009 з [PERSON] на користь ЗАТ «АКПІ Промінвестбанк» достроково була стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 587838,99 грн. /а.с.19/. Представник позивача посилається на договори відступлення прав вимоги, укладені 17 грудня 2012 року між ЗАТ «АК Промінвестбанк» та ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та надає копії цих договорів /а.с.20-30, 7-13/. Також представник позивача зазначає, що ПАТ «Альфа-банк» було відступлено право вимоги за кредитним договором, а ТОВ «Кредитні ініціативи» - за іпотечним договором. Суд не приймає дані договори як докази, оскільки з них не вбачається відступлення права вимоги саме за кредитним та іпотечним договором, стороною якого є позивач [PERSON] . Разом з тим з оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» діє на підставі договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року /а.с.14/. Виконавчий напис був вчинений 23 квітня 2015 року, стягнення проводилося за договором іпотечного боргу №1106-04/07 за період з 17 грудня 2012 року по 25 лютого 2015 року, сума стягнення складала 2936626,54 грн. /а.с.14/. На підставі зазначеного виконавчого напису 27 жовтня 2017 року було відкрито виконавче провадження /а.с.15/. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Верховний Суд у постанові №137/1666/16-ц від 27.03.2019 року зазначив таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові №320/8269/15-ц від 16.05.2018 року Верховний Суд наголосив, що під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» передбачено, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34,36,87,88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. У постанові №645/1979/15-ц від 23 червня 2020 року Верховний Суд зазначив, що як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилання позивача про неповідомлення його про вимогу про усунення порушення узгоджується із відповіддю на адвокатський запит №03-1 від 03 липня 2020 року, де зазначено, що документи, які підтверджують направлення та отримання повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні, а також направлення та отримання письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень відсутні і надати їх можливості немає, оскільки вони не збереглися /а.с.6/. Посилання позивача на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі за рішенням суду, внаслідок чого нарахування відсотків мало припинитися і що є підставою для встановлення спірності суми стягнення суд приймає до уваги і вважає, що позиція позивача узгоджується із думкою Верховного Суду, викладеною у постанові №444/9519/12, а саме, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, враховуючи роз`яснення Верховного Суду, строк виконання договору настав, коли було ухвалене рішення суду про дострокове стягнення заборгованості, тобто 06 жовтня 2009 року. А виконавчий напис був вчинений 23 квітня 2015 року, тобто більш ніж через п`ять років, тобто із порушенням строку, встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено і спірність суми, що підлягає стягненню, і порушення нотаріусом порядку і строків вчинення виконавчого напису, а тому позов підлягає задоволенню. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Южнокураїнського міського суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року, підлягають скасуванню. Представник позивача до судових дебатів зробив заяву про звернення в подальшому із заявою про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved