Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.02.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу «TOYOTA- TUNDRA» днз ВІ 0676ВР, №534/79 від 13.01.2016 року, що укладений між нею та відповідачем [PERSON] недійсним, бо від її імені договір укладався відповідачем [PERSON] на підставі довіреності , яка на час продажу була скасована. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з метою можливої реалізації вказаного транспортного засобу видала на ім»я відповідача [PERSON] , а також [PERSON] довіреність серії НАМ № 451064 від 11.03.2015 року, яка давала право відповідачеві [PERSON] та [PERSON] керувати, зняти з обліку, продати, обміняти спірний автомобіль. Кошти за автомобіль вона не отримувала. Так як довірені особи протягом тривалого часу лише користувалися її транспортним засобом та не виставляли його у продаж вона припинила дію довіреності , про що в Єдиному реєстрі довіреностей зроблений відповідний запис 18.09.2015 року. Про припинення дії вказаної довіреності вона повідомила відповідача [PERSON] усно, по телефону. та запропонувала повернути їй спірний транспортний засіб. Але не зважаючи на припинення дії довіреності [PERSON] від її імені на підставі вказаної довіреності здійснив продаж спірного транспортного засобу [PERSON] 13.01.2016 року за 140\~000 грн. Про продаж автомобіля [PERSON] не повідомив, як тільки їй стало відомо про продаж автомобіля вона вимагала скасувати договір купівлі-продажу автомобіля, але отримала від відповідача [PERSON] відмову. Після цього вона звернулась до поліції із заявою про вчинення відносно нею злочину, спірний автомобіль був вилучений у [PERSON] та переданий на зберігання поліції. Вона намагалась повернути автомобіль, однак їй відмовили у поліції та пояснили, що зможуть повернути автомобіль тільки у разі визнання у судовому порядку договору купівлі-продажу автомобіля недійсним. Посилаючись на вимоги ст.. 203, 215-216 ЦК України просила визнати договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу недійсним. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги повністю, просили їх задовольнити. [PERSON] пояснила суду, що вона негайно не повідомляла , як того передбачає ч. 2 ст. 249 ЦК України, своїх представників та третіх осіб , в даному випадку Регіональний сервісний центр МВС України в Полтавській області , який знімав автомобіль з реєстраційного обліку та [PERSON], який придбав автомобіль , про припинення довіреності та зазначила, що повідомила про це по телефону тільки [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився , надав відзив у якому позовні вимоги не визнав. Просив відмовити у їх задоволенні. У відзиві , не заперечуючи факту наявності довіреності серії НАМ № 451064 від 11.03.2015 року, яка давала право йому та [PERSON] експлуатувати та розпоряджатись спірним автомобілем, він при оформленні довіреності фактично придбав у позивача цей автомобіль сплативши за нього 110\~000 грн. Після цього він з позивачем не спілкувався, навіть по телефону, та не мав жодної інформації про припинення дії довіреності, а після користування автомобілем продав його [PERSON]А, який є добросовісним набувачем. Також зазначав , що [PERSON] вибрала невірний спосіб захисту своїх прав, і якщо вона вважає себе власником спірного автомобіля , бо позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були здійснені після недійсного правочину не підлягають задоволенню. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною правочину, шляхом подання віндикаційного позову ( правова позиці ВСУ у справі № 6-95цс 13). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився , заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Представник третьої особи, Регіонального сервісного центру МВС України в Полтавській області у судове засідання не з»явився. У попередніх судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов. Заслухавши позивача, її представника , дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Установлено, що [PERSON] 11.03.2015 року видала [PERSON] та [PERSON] О,М. довіреність серії НАМ № 451064 , яка давала право вказаним представникам керувати, зняти з обліку, продати, обміняти спірний автомобіль. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу [PERSON] , реєстр № 3217 ( а.с. 5). Із витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 29684769 від 18.09.2015 року убачається, що дія вказаної довіреності припинена ( а.с. 6). Приписами статті 249 ЦК України передбачено,що: 1. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. 2. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. 3. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася. У судовому засіданні позивач підтвердила ту обставину, що вона припинивши дію довіреності не діяла у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 249 ЦК України, та не офіційно не повідомляла представників та третіх осіб про припинення дії довіреності. Суд не приймає обґрунтування позовних вимог [PERSON] в тій частині, що вона по телефону повідомила [PERSON] про припинення довіреності, бо жодного доказу у підтвердження вказаної обставини [PERSON] не надала, а відповідач [PERSON] заперечує вказаний факт. Більш того позивач припинивши дію довіреності мала можливість офіційно про це повідомити Регіональний сервісний центр МВС України в Полтавській області, який здійснює зняття автомобілів з реєстраційного обліку, оформлення продажу транспортних засобів та реєстрацію права власності на них за новими власниками. До 25.02.2016 року відомості з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань при здійсненні оформлення відчуження не перевірялись, бо Сервісні центри доступу до них не мали та Порядок державної реєстрації ( перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 , надалі Порядок не передбачав таку перевірку. Договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу відбувся 13.01.2016 року, тобто під час дії положень Порядку, які не передбачали перевірки дійсності довіреності. Отже слід дійти до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому суд не бере до уваги копію розписки видану [PERSON] від імені позивача на 110\~000 грн. за придбаний у позивача автомобіль, бо чинним законодавством передбачений спеціальний порядок оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобі, який між [PERSON] та позивачем не укладався. Окрім того ксерокопія вказаної розписки не є належним доказом у справі, оскільки суду не була надана розписка в оригіналі. Також суд не бере до уваги розписку датовану 13.12.2011 року від імені [PERSON] на ім»я [PERSON] , оскільки [PERSON] не є учасником справи, вказана розписка не стосується довіреності , яка видавалась позивачем у березні 2015 року та договору купівлі-продажу від 13.01.2016 року та не є предметом спору.

Outcome: dismissed