Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

14 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що 31 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, зареєстрував з відповідачем шлюб, актовий запис №516. Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе оскільки суперечить інтересам сторін, спір про поділ майна відсутній. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. Відповідач та уповноважений представник позивача також надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали, не заперечують щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 31 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку Донецької області, актовий запис №516, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 475898 (а.с.5). Від шлюбу позивач з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.10) Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. За змістом ст.ст.\~3,\~4\~та\~5 СК України\~особи, які перебувають у шлюбі, створюють сімю і державою здійснюється визначені законом заходи з її охорони. Крім того у Постанові Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи відсутність з боку обох сторін заперечень проти задоволення позову, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність спору відносно виховання та мешкання неповнолітньої дитини, майнового спору, а також, спору про поділ спільного майна, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя не відповідатиме. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не ставить питання про зміну прізвища, таким чином суд вважає за доцільне залишити [PERSON] прізвище «Пефтієва».

Outcome: approved