Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

14 березня 2014 року позивач звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON], в якому просить суд встановити факт належності документів правовстановлюючих, повязаних з будівництвам будинку [ADDRESS], а саме: договір про виділ земельної ділянки від 30 березня 1962 року, акт виділу земельної ділянки від 06 грудня 1961 року, план будинку, генеральний план забудови, технічнийпаспорт - [PERSON]; визнати за ним, [PERSON], право власності в цілому набудинок А-1 загальною площею 57,5 м.кв., житловою 47,1 м.кв., до складу якого входять :кухня 1-1 площею 7,2 м.кв., кімната 1-2 площею 8,0 м. кв., кімната 1-3 площею 18,3 м. кв.,кімната 1-4 площею 10,8 м.кв., кімната 1-5 площею 10,0 м.кв., коридор площею 3,2 м.кв. з тамбуром а-1 та ганком; літня кухня Б-1, підвал п/д, сараю Г-1, сараю Ж-1, душу 1-1,вбиральні 3-1, водопроводу №1, зливної ями №2, та який розташований за адресою: [ADDRESS], як спадкового майна після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON]. Ухвалою суду від 06.10.2014 року задоволеено клопотання [PERSON] про відмову від позову та закриття провадження у справі за його позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Провадження у вказаній справі закрито. Ухвала набрала законної сили у встановленому законом порядку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його батько [PERSON] та мати позивача [PERSON] перебували в шлюбі з 12 серпня 1958 року, актова запис про укладання шлюбу зроблена за № 48 Аульським сільським РАГС Криничанського району Дніпропетровської області. Від цього шлюбу народився позивач, [PERSON] та його брат [PERSON]. Батько отримав на підставі рішення № 1164 виконкому Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28 листопада 1961 року земельну ділянку під забудову індивідуального житлового будинку по провулку Тамбовський за № 14, площею 400 кв.м.. Після отримання всіх необхідних документів та дозволів він в 1961 році розпочав будівництво житлового будинку. Вже в 1965 році закінчив будівництво [PERSON], як власник отримав в БТІ Домову книгу на будинок №11 по провулку Тамбовському м. Дніпродзержинська де з 1969 року всі були зареєстровані і мешкали. Але право власності на будинок в БТІ не зареєстрували в зв'язку з тим, що в подальшому він робив перебудову та самозабудову на земельній ділянці, а 25 квітня 1997 року було здано домоволодіння в експлуатацію та отриманий Акт прийому приватного домоволодіння, затверджений рішенням виконкому Баглійської районної ради 23.05.1997 року за № 94, в експлуатацію в 2-х примірниках, один з яких повинен був здати в БТІ для реєстрації права власності, але цього не було зроблено бо за півроку до цього, а саме [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 28 вересня 1996 року зроблено запис за № 1006 у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Баглійської Районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська і обидва примірника знаходилися у нас в будинку. На час відкриття спадщини ( смерті спадкодавця) позивач з матір'ю постійно мешкали разом однією сім'єю, брат відповідач по справі, мешкав окремо, а згідно ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємці які постійно мешкали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються прийнявшими спадщину. вимушений звернутися до суду з питання встановити факт належності иравовстановлюючих документів пов'язаних з будівництвом будинку, а саме: договір про виділ земельної ділянки від ЗО березня 1962 року, акт виділу земельної ділянки від 06 грудня 1961 року, план житлового будинку, генеральний план забудови, технічний паспорт на будинок, в усіх цих документах батько [PERSON] помилково записаний, як [PERSON], тобто з двома літерами С. За життя батько ніколи не звертав на це уваги, бо не вважав їх значущими. В паспорті, воєнному квітку, трудовій книжці, в свідоцтві про одруження, в свідоцтві про смерть, домовій книзі, ощадній книжці, в Акті прийому приватного домоволодіння в експлуатацію він записаний саме [PERSON] Встановлення цього факту позивачу необхідно для прийняття спадщини після померлого батька. За життя мати позивача [PERSON] залишила на його ім'я заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] від 01.07.2013 року за реєстровим №548, яким все своє майно, права та обов'язки, вона заповіла мені [PERSON]. [PERSON] [INFO] померла, свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане виконавчим комітетом Карнаухівської селищної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] позивач має намір вступити в спадщину і як спадкоємець першої черги та спадкоємиць за заповітом, так як мати [PERSON] після смерті батька її чоловіка [PERSON] фактично вступила в спадщину та за життя залишила заповіт на ім'я позивача, на все майно, тобто на весь будинок [ADDRESS] Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації надало листа з якого вбачається, що за померлим [PERSON] не зареєстровано право власності на будинок та рекомендовано звернутися до суду з метою визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, у наданій суду письмовій заяві підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, також просить закінчити розгляд справи без його участі. В наданій суду письмовій заяві, підтриманій у судовому засіданні, відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги та просив їх задовольнити, також просить справу закінчити розглядом без його участі. Суд, взявши до уваги позицію позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, батьки позивача та відповідача згідно свідоцтва про народження (л.с.13) [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 12.08.1958 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (л.с.12). На підставі рішення № 1164 виконкому Дніпродзержинської міської ради від 28.11.1961 року батькові позивача [PERSON] була надана земельна ділянка по [ADDRESS] у користування під забудову індивідуального житлового будинку, яка відведена в натурі. Згідно даний технічного паспорту від 24.04.2009 року на вказаній ділянці збудовано житловий будинок у 1965 році, де за даними домової книги зареєстровані з 1969 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Актом від 25.04.1997 року житловий будинок прийнято в експлуатацію, за рішенням виконкому Баглійської районної ради (л.с.25-26). [PERSON] помер [INFO] (л.с.10). Згідно спадкової справи № 36/2014 заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] (л.с.11), звернувся її син [PERSON] 29.01.2014 року. 01.07.2013 року спадкодавцем [PERSON] складено заповіт, яким вона усе належне їй майно на час смерті заповідає [PERSON] (л.с.32). Той факт, що акт прийняття будинку в експлуатацію складено органом місцевого самоврядування після смерті забудовника - [PERSON], не може свідчити про відсутність його правового звязку з даним майном, оскільки спадкодавець міг звернутися за оформленням акту за життя і помер до того, як акт було складено, таким чином його права та обовязки щодо спірного домоволодіння могли бути предметом спадкування його спадкоємцями. На час укладення договору забудови [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], як і на час смерті останнього. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином на час прийняття будинку в експлуатацію усі права та обовязки щодо спірного житлового будинку як спільної сумісної власності подружжя мала [PERSON], оскільки [PERSON] юридично своє право власності на будинок не зареєстрував, тому прийняти його у спадщину спадкоємці не змогли. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд згідно п. 6 ст. 256 ЦПК України вважає встановленим факт належності померлому [PERSON] договору забудови, засвідченого нотаріально на підставі рішення № 1164 виконкому Дніпродзержинської міської ради від 28.11.1961 року, оскільки даний факт ніким не оспорюється. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно мешкає разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо він протягом строку встановленим ст. 1270 ЦК України не надав заяву про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців зо дня, коли йому стало відомо про відкриття спадщини, заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-якого із спадкоємців за законом, незалежно від черги. Відповідач [PERSON] визнав заявлений позов у повному обсязі, не заперечував проти визнання права власності на спірний будинок за позивачем. Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Заповітом від 01.07.2013 року спадкодавцем [PERSON] складено заповіт, яким вона усе належне їй майно, а також права та обов'язки на час смерті заповідає [PERSON] (л.с.32). Зазначений заповіт не оспорений, позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини у передбачений ст. 1270 ЦК України термін. Враховуючи вищевикладене, визнання відповідачем позову, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі заявлені позовні вимоги. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved