Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

12 грудня 2018 року [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час матеріальне становище сторін змінилось, на утриманні позивача перебуває ще одна малолітня дитина від іншого шлюбу, її чоловік є безробітним, а тому уся родина позивача, в тому числі і дочка [PERSON], перебувають у важкому матеріальному становищі. За таких обставин позивач просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів на утримання дитини з 500 гривень щомісячно на 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, наданий відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Совгира Л.В. не з'явились, представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила його задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У судове засідання відповідач не з'явився без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно з копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 19 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і дружині присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 липня 2013 року з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Згідно з довідкою голови квартального комітету № 1 «Міська лікарня» м. Могилева-Подільського від 10 грудня 2018 року дитина сторін проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с. 9). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу вказаної норми вбачається право позивача звернутись з позовом про зміну способу стягнення аліментів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року (справа № 486/466/18). Факт зміни матеріального стану позивача підтверджується тим, що на утриманні позивача також перебуває ще одна малолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), а її чоловік [PERSON] є безробітним, що підтверджується наказом про припинення трудового договору від 28 вересня 2018 року (а.с. 12) та довідкою Чернівецької районної філії Вінницького обласного центру від 05 грудня 2018 року № 528 (а.с. 11). При визначенні розміру аліментів суд, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні . Так, частиною 2 статті 182 встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зважаючи на зміну з часу ухвалення рішення суду від 23 липня 2013 року мінімально необхідного рівня матеріального забезпечення дитини відповідного віку, на зміну матеріального стану позивача та на рівний обов'язок батьків утримувати дитину, суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, а вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved