Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

13.04.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності на квартиру. Свої вимоги мотивувала тим, що з 17.04.1992 року [PERSON] являлась членом обслуговуючого кооперативу Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія». Позивачкою було повністю виплачено пай за кооперативну квартиру [ADDRESS] . Ордер на вказану квартиру був наданий у ЖЕК, однак відповідно до довідки №1534 від 06.09.2013 року виданої МКП «ЖЕК №7» в архіві ордер за даною адресою не зберігся. У 1995 році позивачка вселилася у кооперативну квартиру [ADDRESS] , де зареєстрована і мешкає по даний час. Згідно листа Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №834 від 15.02.2021 року згідно інвентаризаційної справи №78243 на житловий будинок [ADDRESS] станом на 09.03.1995 року за Вінницької міською радою зареєстровано 49/50 часток житлового будинку на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №113 від 23.02.1995 р. Реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року не проводилась, право власності на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Пайові внески були повністю виплачені [PERSON] як членом ОК ВЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія». Увесь зазначений час позивач утримує нерухомість, регулярно сплачує комунальні та інші витрати, проводить ремонтні роботи тощо. Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Обслуговуючий кооператив Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Третя особа своїм правом на надання письмових пояснень не скористалася. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, визначеному чинним законодавством. 30.09.2021 року представник позивача адвокат Сидорчук Н.М. подала до суду заяву (вх. №69219) згідно якої просила задовольнити позов у повному обсязі, а також розглянути справу без участі позивача та її представника. 30.09.2021 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву (вх. №69216) згідно якої просив розгляд справи провести без участі представника виконкому Вінницької міської ради, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 19 грудня 1995 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] від 15 грудня 1995 року (а.с. 6-7). [PERSON] є членом кооперативу ОК ВЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» з 17 квітня 1992 року, що підтверджується довідкою №2 від 18.02.2021 року виданою Обслуговуючим кооперативом Відомчого житлово-будівельного кооперативу Державної асоціації «Вінницясільбуд» «Надія» (а.с. 8). Згідно довідки виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» №05-21-1-216 від 01.07.2014 року [PERSON] повністю внесла пай за кооперативну квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). Як слідує із довідки №1534 від 06 вересня 2013 року виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» [PERSON] , 1967 р.н., зареєстрована по [ADDRESS] - в архіві ордер за наданою адресою не зберігся (а.с. 10). Відповідно до довідки про склад сім`ї №0002 від 23.02.2021 року виданої Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» «Надія» [PERSON] , [INFO] , з 15.12.1995 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №0001 від 23.02.2021 виданою Обслуговуючим кооперативом ЖБК ДА «Вінницясільбуд» (а.с. 12) Із повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічно інвентаризації» №441 від 26.01.2021 року слідує, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №78243 на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 р. реєстрація права приватної власності в КП «ВМБТІ» не проводилась (а.с. 13). Крім того, із повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №834 від 15.02.2021 року слідує, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2995 на житловий будинок [ADDRESS] станом на 09.03.1995 р., за Вінницькою міською радою зареєстровано 49/50 часток житлового будинку на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №113 від 23.02.1995 р. (а.с. 14). Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.02.2021 року відомості щодо квартири [ADDRESS] у вказаних реєстрах відсутні (а.с. 15). На замовлення [PERSON] Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 19.03.2014 року було виготовлено Технічний паспорт на переплановані (добудовані) приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-20). Крім того, до матеріалів справи додано звіт про експертну оцінку квартири [ADDRESS] від 06.04.2021 року (а.с. 21-31). Відповідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав і інтересів є визнання права. Відповідно ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів). Таким чином, при прийнятті в члени кооперативу позивач мала право тільки на пай та паєнагромадження, а не на квартиру. Відповідно до п. 19 постанови Ради Міністрів УРСР «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» №186 від 30 квітня 1985 року жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплено і в частині третій статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. Тобто внесення паю і саме по собі членство в ЖБК ще не дає підстав для отримання квартири у власність членом кооперативу. Лише у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником (ч. 2, 3 ст. 384 ЦК України). Такий викуп, як правило, здійснюється шляхом зустрічних дій: оформлення повернення паю членові кооперативу і продажу йому квартири на суму поверненого паю. По суті, відбувається міна паю на квартиру. Пунктом 6 частини 1 статті 147 ЖК УРСР передбачено, що у випадку несплати пайового внеску члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу. Тоді як відповідно до ч. 1 ст. 148 ЖК УРСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. З огляду на викладене, незважаючи на відсутність квитанцій, які б підтверджували виплату позивачем повної вартості квартири, проте, зважаючи на те, що згідно довідки виданої МКП «Житлово-експлуатаційна контора №7» №05-21-1-216 від 01.07.2014 року [PERSON] повністю внесла пай за кооперативну квартиру [ADDRESS] , позивачка проживає з 1995 року по даний час у спірній квартирі, користуються нею, справно сплачує плату за житлово-комунальні послуги, є всі достатні підстави вважати, що позивачем було здійснено виплату всіх пайових внесків (виплачено вартість квартири), а отже фактично вона була нею викуплена в житлово-будівельного кооперативу. Для вчинення такого викупу потреби укладати спеціальний договір немає. Таким чином, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на погашення кредиту, використаного на будівництво квартири чи іншого об`єкта. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно, а відтак набуває всіх правомочностей, які мають власники іншого житла. Згідно із ст. 392 ЦК України власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Розглядаючи цей спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року). У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії»). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає задоволенню. Крім того, судові витрати необхідно залишити за позивачкою, як на тому наполягала остання.

Outcome: approved