Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

13.02.2018р. Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 01 березня 2017 року відкрите провадження в даній справі. В процесі розгляду справи позивачем були збільшені позовні вимоги, що не суперечить чинному законодавству. За новою редакцією заяви про збільшення позовних вимог позивач просить суд: - Встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] 15.03.1976р.н. однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01.09.2003р. по 04.09.2016р. - Припинити право спільної часткової приватної власності, набутою [PERSON] 15.06.1976р.н. та [PERSON] 14.12.1994р.н. в частині 1/2 частині квартири №15 по вул.Молодіжній, у будинку №49А у м.Енергодарі Запорізької області за договором купівлі-продажу від 14.12.2004 року. - Визнати спільною сумісною власністю за [PERSON] 15.03.1976р.н., [PERSON] [INFO] за час спільного проживання однією сімєю, квартири №15 по вул.Молодіжній, у будинку №49А у м.Енергодарі Запорізької області. - Припинити спільну сумісну власність за [PERSON] 15.03.1976р.н., [PERSON] [INFO] за час спільного проживання однією сімєю, квартири №15 по вул.Молодіжній, у будинку №49А у м.Енергодарі Запорізької області. - Визнати спільною сумісною власністю за [PERSON] 15.03.1976р.н., [PERSON] 22.02.1967р.н. та [PERSON] 14.12.1994р.н., в рівних частинах квартири №15 по вул.Молодіжній, у будинку №49А у м.Енергодарі Запорізької області. - Припинити право спільної сумісної власності за [PERSON] 15.03.1976р.н., [PERSON] 22.02.1967р.н. та [PERSON] 14.12.1994р.н., в рівних частинах квартири №15 по вул.Молодіжній, у будинку №49А у м.Енергодарі Запорізької області. - В порядку поділу майна, що є спільною сумісною частковою власністю, набутою [PERSON] 15.03.1976р.н., [PERSON] 22.02.1967р.н. та [PERSON] 14.12.1994р.н. за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати право в рівних частках, а саме: по 1/3 частині у спірній квартирі за адресою: квартира №[ADDRESS] - за [PERSON] 22.02.1967р.н., [PERSON] 15.03.1976р.н. та [PERSON] 14.12.1994р.н. - В порядку поділу майна, що є спільною сумісною частковою власністю у рівних частинах, набутою [PERSON] 15.03.1976р.н., [PERSON] 22.02.1967р.н. та [PERSON] 14.12.1994р.н. за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу виділити в натурі у спірній квартирі за адресою: квартира №[ADDRESS], у наступному порядку: - [PERSON] 22.02.1967р.н. виділити в натурі кімнату розміром 11 кв.м., - [PERSON] 15.03.1976р.н. та [PERSON] 14.12.1994р.н. виділити в натурі кімнату розміром 17,3 кв.м., - Залишити у загальному користуванні кухню - 7,3 кв.м., коридор - 11,1 кв.м., вбиральню 1 кв.м., ванну кімнату - 2,69 кв.м., лоджію - 1,59 кв.м.. Відповідач та її представник [PERSON] у судове засідання зявились, надали відповідні заперечення, з яких вбачається, що відповідач з позовними вимогами незгоден у повному обсязі, та просить в позові відмовити, посилаючись на той факт, що позивач та відповідач, разом не мешкали господарство не вели та спірну квартиру відповідач купила за свої особисті грошові кошти, крім того просить застосувати строк позовної давності до даного правочину. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені ЦПК України від 15.12.2017 року (зі змінами). Судом установлено, що [PERSON] 14.12.2004р., яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири №15 по вул.Комсомольська, (Молодіжна), у будинку №49А у м.Енергодарі Запорізької області. Відповідно до паспорту позивача [PERSON] з 01.10.2004р. був зареєстрований у громадянки [PERSON], яка є матір,ю відповідачки [PERSON] у будинку по вул.Комсомольська,31 (Молодіжна) [ADDRESS] з годом був зареєстрований за адресою відповідача з 30.09.2005р. в квартирі за №15 по вул.Молодіжній,(Комсомольська) у будинку №49А в м.Енергодарі Запорізької області. Судом в порядку ст.ст.90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки. За клопотанням позивача в судовому засіданні були викликані та допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] надала наступні пояснення, що вона є матір,ю [PERSON], - зазначила, що сторони мешкали разом з 2001р. з початку винаймаючи квартиру, потім орендували, а згодом придбали разом спірну квартиру, оскільки її син [PERSON] та [PERSON] продали належні їм частки квартир та разом купили квартиру по вул.Комсомольський (Молодіжної), де і мешкали по 2016р., як родина у складі трьох осіб з сином [PERSON]. Також вказує, що син дбав про родину та всіляко приймав участь, як чоловік та батько для [PERSON], як грошовими коштами так і батьківською допомогою. Крім того, вона особисто разом з батьком, який помер у 2003 року допомагали харчами на літо дитина була у них в Новомиколаївці згодом надала гроші чотириста доларів США яких не хватало на купівлю квартири. Вважає, що син створив родину з 2001р. та приймав безпосередню участь у купівлі цієї квартири, так як, продав свою частину квартири колишній дружині. Крім того, зазначила що купівля квартири стоїла більш, як п,ять тисяч доларів США, син особисто надав для купівлі цієї квартири дві тисячі триста доларів. Наголошувала що окремо таких грошових коштів, а ні у сина [PERSON], а ні у [PERSON] на віть від продажу їх часток в квартирі яки їм належали не вистачало. Також зазначила, що окремо [PERSON] одноособово не змогла купити це майно, жили як родина. [PERSON] пояснила, що є колишньою дружиною [PERSON] та зазначила, що колишній чоловік [PERSON] пішов жити до [PERSON] у 2001 році. Вони почали разом мешкати, як чоловік та дружина у цивільному шлюбі, оскільки, їх взаємовідносини були саме, такими, як відносини між чоловіком та дружиною вони з 2001 по 2106р. мешкали разом вели сумісне господарство та інші. Так згодом [PERSON] неодноразово наполягав на придбанні мною його частки в квартирі де мешкаю зараз з дітьми. Однак, в мене не було грошових коштів для її купівлі його частини однак [PERSON] наполягав на купівлі його частини у звязку з тим, що він з [PERSON] купує квартиру та потребує коштів, оскільки, в них одноособово не було грошових коштів тобто не вистачало на купівлю квартири. Також, зазначила, що передавала грошові кошти за квартиру саме [PERSON] куплена квартира коштувала більш, як п,ять тисяч доларів США одноособово він [PERSON]не зміг купити це майно. [PERSON], пояснила, що є подругою [PERSON] з 2002р. та колегою по роботі вона особисто надавала адресу спочатку для оренди квартири, а потім приймала участь у купівлі продажу квартири, оскільки дуже знала продавців квартири. Квартира була куплена більш, як за пять тисяч доларів США, крім того зазначає, що [PERSON] або [PERSON] одноособово не змогли б купити квартиру, оскільки, як [PERSON]В, так і [PERSON] не мали таких коштів вони продали свої частки у квартирі, яки їм належали та разом купили це майно. [PERSON] їздила до [PERSON], та передавала гроші покупцям, а [PERSON] не зміг поїхати до [PERSON] де мешкали господарі квартири тобто продавці у 2004р. та оформити квартиру, оскільки, був зайнятий на роботі він на той час був військовозобовязаний. Крім того, [PERSON] здійснював оплату за комунальні послуги за квартиру та поточні ремонти по дому. Також, він особисто піклувався про домашнє господарство та вели сімейний бюджет разом. Тобто, відносини були саме, такими, як відносини між чоловіком та дружиною тобто родинні з 2002р. по 2016 роки. [PERSON], надала пояснення наступного змісту, вона є сусідка поверхом нижче сусідів [PERSON] та [PERSON]. Вказала, що [PERSON] є сусідом з 2002р. знала особисто, що вони разом купували квартиру за п,ять тисяч три ста доларів США, оскільки, будинок є кооперативним та досить поширена інформація про мешканців. Так, як сусіди яки жили в цієї квартирі виїхали до [PERSON] не зміг поїхати у 2004р. оформляти квартиру оскільки, був на роботі він на той час був військовозобовязаний. Крім того, вона дізналась у друзів, що вони їздили в село щоб зайняти грошові кошти, але їм було відмовлено. Крім того, [PERSON] самостійно здійснював оплату за комунальні послуги та ремонти по дому. Також, він особисто піклувався про домашнє господарство та вони разом вели сімейний бюджет. Тобто, відносини були саме, такими, як відносини між чоловіком та дружиною з 2002 по 2016р. Мешкали весь час разом у трьох син [PERSON] називав його батьком, вели господарство разом. Згодом тільки у 2016р. дізналась про скандал, що [PERSON] покинув мешкати у цієї квартирі. Також, зазначила, що [PERSON] або [PERSON] одноособово не змогли купити квартиру [PERSON] не мала таких грошових коштів. [PERSON], сусід надав пояснення наступного змісту наскільки мені відомо, [PERSON] здійснював оплату за комунальні послуги вони жили, як родина [PERSON] з початку забирав дитину [PERSON] з садочку потім бачив, як він водив до школи сина [PERSON]. [PERSON] часто наголошувала, що всі сплати здійснює виключно [PERSON] тобто [PERSON] [PERSON] нічого взагалі не сплачувала жили вони з 2002р.. [PERSON], сусід пояснив знаю, що з 2002р. вони мешкали разом, як чоловік та дружина, як родина він не був коханцем, а був чоловіком. Мені не відомо, як купували квартиру, а відомо, що вони жили дуже добре, як родина. [PERSON], сусід надав наступні пояснення, що [PERSON] та [PERSON] з 2002 року бачив, як зявилась нова молода пара згодом десь у 2006р. більш ближче познайомився з [PERSON], як колега по роботі та дізнався, що вони купили квартиру разом від [PERSON] та мешкає разом з [PERSON] як родина у трьох. За клопотанням відповідача в судовому засіданні допитані наступні свідки [PERSON], [PERSON]. [PERSON], надала наступні пояснення є колега по роботі починаючи з 2004 року всі заходи святкові проводили разом, як подруги певний час зі слів [PERSON] знає що вона купила квартиру [PERSON] з,явився у житті [PERSON] досить пізно та був, як коханець. [PERSON], сусідка надала пояснення наступного змісту починаючи з 2004 року вона зі слів [PERSON] знає що вона купила квартиру, [PERSON] жодної допомоги не надавав, та її чоловік здійснював невеликі ремонтні роботи [PERSON] нічого не робив. Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. Про ознаки проживання однією сімєю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. А тому, у взаємовідносинах позивача та відповідача слід дослідити характерні риси притаманні подружжю, а саме їх взаємні права та обов'язки, обов'язки батьків і дітей, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, їх спільного проживання та пов'язання їх спільним побутом. Встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для врегулювання питання щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України сім'я створюється не тільки на підставі шлюбу, а й на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з наведених норм, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. І хоча проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За нормами матеріального права для визнання майна спільною сумісною власністю фактичного подружжя необхідно довести факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю без шлюбу та факт придбання спірного майна в період проживання сторін однією сім'єю. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. На підтвердження того, що сторони проживали разом однією сім'єю без шлюбу, позивач надав наступні докази оригінал паспорту, фотокопію анкети-заяви з електронного архіву [PERSON] Аваль від 30.04.2014р., довідку від 02.12.2015р. ЖБ(Е)К «Вілюй-2», Заяву від 14.02.2017р. ЖБ(Е)К «Вілюй-2», договір купівлі-продажу частки квартири від 30.04.2004р.,(а.с.), пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте суд бере до уваги вищевказані докази про факт спільного проживання сторін, як достовірну. Особи яки зазначені у заяві від 14.02.2017р.- свідок [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтвердили обставини, зазначені у ній та вказали, що [PERSON] мешкав з 2003р. однією родиною. Покази допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] є, на думку суду, неконкретними, суперечливими. Свідок [PERSON] у своїх показаннях зазначила про факт окремого проживання сторін, а показання свідка [PERSON] є малоінформативними та не містять жодної інформації, що стосується предмета доказування. Разом з тим показання цих свідків суперечать показанням інших допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], показанням яких у суду немає підстав не довіряти. Відтак, з огляду на вказані норми та наведені обставини, позивач та відповідач в зазначений період фактично проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. У період з 2002 року по вересень 2016 року він відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України постійно спільно проживав з відповідачкою без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка за однією адресою, де вони зареєстровані, вели спільне господарство, мали спільний побут та спільний бюджет, здійснювали спільні витрати і придбання за рахунок спільних коштів та трудових зусиль, здійснювали стосовно один одного взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю. З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи, що питання правового режиму майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано Сімейним кодексом України, що набрав чинності 01.01.2004 р., а Кодекс про шлюб та сім`ю України, що діяв до набрання чинності СК України, в тому числі з початку 2001 року до 01.01.2004 р., не мав такого регулювання, вимоги встановлення факту спільного проживання сторін однією сімєю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 2001 по 2016 роки за підлягають частковому задоволенню, а саме^ підлягає встановленню факт такого проживання в період з 01.01.2004р. по вересень 2016 рік, що має юридичне значення та необхідне для вирішення питання про поділ майна, набутого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в цей період. Вирішуючи питання щодо можливості поділу спільно нажитого сторонами за час проживання однією сім'єю, як жінки та чоловіка без шлюбу майна за запропонованим позивачем, судом враховано таке: За змістом статті 74 СК України визначає лише майнові права та обов'язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому закон встановлює загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема, верховенство права. У відповідності до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; у відповідності до ч.1 ст.65 СК України - розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України уразі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі за ч.2 ст.71 СК України присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як встановлено в судовому засіданні, спірну квартиру відповідачем було придбано 14 грудня 2004 року. Спірну квартиру було придбано на підставі укладеного [PERSON] договору купівлі-продажу, який у відповідності до ст.657 ЦК України було нотаріально посвідчено. Право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив: п.22 - Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З наведеного випливає, що [PERSON] і [PERSON]В та [PERSON] кожен мають право на 1/2 частку спірної квартири. Стороною відповідача [PERSON] було проголошено заяву про застосування строку позовної давності. Щодо незастосування судом строку позовної давності суд зазначає на наступне: У справі Bellet v.France Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починаться з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. Формулювання загального правила, щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Частиною 1 ст.253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Предметом розгляду даної справи є встановлення юридичного факту, поділу майна та визнання права власності на квартиру. Спірний договір укладено 12 грудня 2004 року. Про дану обставину позивачу стало відомо на серпня 2016р., оскільки, відносини між позивачем та відповідачем зіпсувались та позивач звернувся до суду про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, що підтверджено свідченнями позивача про те що він не є власником квартири, однак весь цей час вважав, що він має право на частку в цієї квартирі, оскільки, надавав грошові кошти на її купівлю. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жодних доказів з боку відповідача до суду не надано з приводу того, що [PERSON] при реєстрації свого місця проживання за адресою спірної квартири бачив або міг бачити правовстановчі документи на квартиру, будь яких доказів не надано відповідачем [PERSON] припущення про те, що [PERSON] міг їх бачити або бачив. Це є припущеннями, які не підтверджені належними доказами, що не дозволяє суду вести мову про застосування строку позовної давності. Крім того, суд зауважує, на наступну обставину у разі застосування приписів ст.367 ЦК України на добровільній підставі між сторонами спору, мало б місце добровільне вирішення спору, оскільки, позивач не мав би порушеного права стосовно задоволення його вимог щодо розподілу спірної квартири, а оскільки, позивач вважав [PERSON] та [PERSON] своєю родиною довгий проміжок часу, той застосування вимог позовної давності повинно узгоджуватись саме з моменту коли особа дізналась про порушене право ці обставини кореспондуються та узгоджуються з вимогами ч.1 ст.261 ЦК України, а саме: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на це, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду з даним позовом [PERSON] не пропущено та заява представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Нормами ст.141 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за подання позову та витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial