Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

13 січня 2020 року представник позивача \~ [PERSON] - адвокат Нагурний Євгеній Петрович звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні\~вимоги обгрунтовує\~ \~тим,\~що 01\~листопада 2016\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладено договір\~позики,\~оформлений розпискою\~позичальника.\~За умовами\~вказаного договору\~позивач надала\~у позику\~відповідачу 3\~000\~доларів США\~під три\~відсотки щомісячних\~за користування\~коштами зі\~строком повернення\~до 01\~листопада 2017\~року.\~У визначений\~розпискою строк\~відповідач борг\~не повернула,\~в зв`язку\~з чим\~договір позики\~було продовжено\~на тих\~самих умовах\~на строк\~до 01\~листопада 2018\~року.\~Наведене підтверджується\~другою розпискою\~відповідача.\~Крім того,\~28\~вересня 2017\~року між\~сторонами укладено\~ще один\~договір позики\~шляхом надання\~позичальником розписки.\~За умовами\~цього договору\~позивач надала\~в позику\~відповідачу 2\~000\~доларів США під три відсотки щомісячних за користування коштами зі строком повернення до 28 вересня 2018 року. В зв`язку з тим, що позичальник вчасно не повернула борг цей договір також переукладався, шляхом надання позичальником відповідної розписки, на строк до 01 листопада 2019 року. У строки, визначені договорами позики відповідач не розрахувалась. Сума боргу за обома договорами позики становить 5\~000 доларів США. Добровільно відповідач позичені кошти не повертає, що зумовлює звернення до суду цим позовом. На підставі наведеного просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 01 листопада 2016 року в розмірі 2\~000 доларів США та борг за договором позики від 01 листопада 2016 року в розмірі 3\~000 доларів США; судові витрати позивача по сплаті судового збору покласти на відповідача. Ухвалою судді від 27 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 18 березня 2020 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом розписки від 01 листопада 2016 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 3\~000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 01 листопада 2017 року зі сплатою відсотків за користування позиченими коштами в розмірі 3 % щомісячно. Також встановлено, що 03 грудня 2017 року [PERSON] надала позивачу розписку, зі змісту якої вбачається, що сторони погодили продовжити строк дії попередньо укладеного договору позики до 01 листопада 2018 року. В подальшому, 03 листопада 2018 року [PERSON] надала позивачу розписку, зі змісту якої вбачається, що сторони погодили продовжити строк дії попередньо укладеного договору позики до 01 листопада 2019 року. Крім того, 28 вересня 2017 року [PERSON] позичила в [PERSON] 2\~000 доларів США, які зобов`язалась повернути позикодавцю до 28 вересня 2018 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3% щомісячно, що підтверджується розпискою [PERSON] . Розпискою від 03 листопада 2018 року [PERSON] зобов`язалась повернути [PERSON] позичені кошти в розмірі 2\~000 доларів США зі сплатою відповідних відсотків за користування позиченими коштами до 01 листопада 2019 року. Всі вищенаведені розписки складені рукописом, підписані [PERSON] та особами, в присутності яких такі розписки надавалась. Пред`являючи даний позов, представник позивача зазначив, що у визначений договором строк [PERSON] борг не повернула, загальна сума боргу за двома розписками становить 5\~000 доларів США, що зумовлює необхідність захисту порушених прав позивача. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договорами позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд встановив, що оригінал боргових розписок знаходяться в позивача та приєднані до матеріалів справи. Наведене підтверджує, що відповідач не виконала свого зобов`язання за договорами позики, позичені гроші не повернула. На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договорами позики в розмірі 5\~000 доларів США. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1199 грн.

Outcome: approved