Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

13 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сімейне життя у них з відповідачем не склалося. Позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу, в подальшому з відповідачем проживатимуть окремо. На даний час подружні стосунки припинені. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. З моменту фактичного припинення відносин відповідач не надає необхідну матеріальну допомогу на утримання дитини у тій мірі, як це необхідно, відмовляється добровільно систематично надавати таку допомогу на придбання одягу, взуття, іграшок, книг та інших засобів для розвитку дитини, меблів для належного забезпечення умов проживання. У звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 11 годину 00 хвилин 18 вересня 2018 року. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 07 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом І-ЖС №188995, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області 07 червня 2014 року (а.с. 6). Прізвище дружини після одруження Костюк. Сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №267685, виданими виконкомом Шевченківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 08 грудня 2014 року (а.с. 7). Згідно з довідкою про склад сімї, зареєстрованих у житловому приміщенні, виданою виконавчим комітетом Комиш-Зорянької селищної ради (а.с. 4), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO]. Позивач вказала, що дитина проживає і в подальшому буде проживати разом із нею, відповідач фактично працевлаштований у м. Бердянську на підприємстві «Азовскантранс», отримує заробітну плату та орендну плату від здачі в оренду земельної ділянки. На утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, недієздатних осіб не має, стягнення за виконавчими документами не здійснюється. Він є працездатним, дієздатним, фізичних та психічних вад не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечити їм рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина і виплачується щомісячно. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 вказаної норми встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи визначене законом мінімального розміру аліментів на дитину, суд не вважає за доцільне дублювати це положення в резолютивній частині рішення. Частиною 1 статті 191\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обовязок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобовязань не має, проти задоволення позову не заперечував, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 13.08.2018 року. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved