overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

13 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі ? частини із всіх видів заробітку, на період навчання сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] [INFO]. З 01.09.2016 року син [PERSON] є студентом Новоград-Волинського коледжу Житомирської обласної ради. Син навчається на денній формі навчання, за рік навчання позивачка сплачує 10000 грн. Крім того, син не працює та не отримує стипендії, позивачці самій важко утримувати сина, натомість відповідач участі в утримані повнолітнього сина не приймає, хоч зобовязаний матеріального допомагати. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 06 жовтня 2017 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача залучено [PERSON] Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] [INFO]. Згідно довідки Новоград-Волинського коледжу Житомирської обласної ради від 20.06.2017 року № 320, з 01.09.2016 року син [PERSON] є студентом Новоград-Волинського коледжу Житомирської обласної ради (ІІ курсу денної форми навчання), термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року. Оплата за навчальний рік складає 10000 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

13 вересня 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом №64. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 12 квітня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Сторони мають неповнолітню доньку Кароліну, [INFO]. На даний час вони разом не проживають, їх шлюб носить формальний характер, зберігати шлюб позивач наміру не має. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «Шепель». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2017 року сторонам надавався чотиримісячний строк на примирення. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 квітня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом №64. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища «Шепель» та «Шепель» відповідно /а.с. 4/. Сторони мають неповнолітню доньку Кароліну, [INFO] /а.с. 7/. [PERSON] та [PERSON] на даний час разом не проживають. Шлюб носить формальний характер, спільне проживання і збереження сім'ї неможливо, наданий судом строк для примирення позитивних наслідків не мав. Позивач вірно послалась в позові на ст.ст. 112 СК України. В силу ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України позивач [PERSON] бажає залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

13 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що 14 березня 2002 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Липоводолинського районного управління юстиції. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Зазначила, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Проживши деякий час, вона зрозуміла, що їх подружнє життя не склалося, так як в них виявилися різні характери та погляди на життя, різні життєві інтереси. Вважає, що подальше примирення та збереження сім'ї з відповідачем неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 14 березня 2002 року [PERSON], 1976 року народження, та [PERSON], 1980 року народження, перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Липоводолинського районного управління юстиції, актовий запис № 5 (а.с. 7). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За встановлених обставин щодо відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст. 3, ч. 5, 6 ст. 7, ст. 51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

13 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 29 листопада 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в частині стягнення аліментів з [PERSON], проте в рішенні суду не вирішено питання про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Як вбачається з матеріалів справи позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 6 вересня 2008 року. Спільне проживання припинили з травня 2017 року в зв'язку з тим, що мають різні погляди на сімейне життя, тому позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, примирення чи відновлення подружніх стосунків не є можливим, що підтверджується заявами поданими позивачем та відповідачем на адресу суду. Однак, як вбачається з рішення суду від 29 листопада 2017 року вимога позивача про розірвання шлюбу задоволена не була. Крім того, згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З позовної заяви вбачається, що позивач бажає залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

13 вересня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому він вимагає розірвати шлюб між ним і відповідачем, зареєстрований 29.07.2012р. виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис № 04, який через відсутність взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів остаточно розпався, подружніх стосунків не підтримують. Позивач в судовому засіданні наполягав на розірванні шлюбу, примирення не потрібне, оскільки він з відповідачем проживають окремо, подружні відносини між ними припинені. Відповідач в судове засідання не зявилася, проте телефонограмою повідомила суд про неможливість зявитись в судове засідання, просила розглянути справу у її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу. (а.с. 15) З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне ухвалити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. Спору щодо спільного майна та місця проживання дітей немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

13 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізації [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.09.2017 р. о 13 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, не може забезпечити свої життєві потреби на рівні, необхідному для життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.09.2017 р. о 13 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора напружена, підозріла, некритична. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - розлади особистості органічного генезу (повторна клінічна смерть), виражені зміни особистості. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

13 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1982 р.н., який мешкає за адресою: вул.Моторна, 97, м.Дніпро. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12 вересня о 21 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12 вересня о 21 год. 31 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» без направлення. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий збуджений, напружений, омани сприйняття, «чує голоси», мислення паралогічне, непослідовне, некритичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад внаслідок хронічної алкогольної інтоксикації, ЧМТ, зі стійкими суіцидальними висловлюваннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

13 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: вул.Єпіка, 19, м.Дніпро. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.09.2017 р. о 18 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є безпорадною, не може задовольнити основні життєві потреби на рівні, достатньому для життєдіяльності, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.09.2017 р. о 18 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра Пазіч КЗ «ОЦЕМД та МК». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора напружена, мислення розірване, слухові галюцинації, маячні ідеї переслідування. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

13 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: вул. Шевченка, 14, с. Межиріч, Дніпропетровська область. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.09.2017 р. о 13 год. 25 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є небезпечною для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.09.2017 р. о 13 год. 25 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної [PERSON]» за направленням лікаря-психіатра [PERSON] Межиріцької амбулаторії. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора напружена, підозріла, агресивна, погрози на свою адресу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

13 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: вул.Кожемяка, 11/169, м.Дніпро. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12 вересня о 12 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12 вересня о 12 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра Локатош КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий збуджений, агресивний, некритичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз біполярний агресивний розлад, епізод манії з психотичними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved