overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

14.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Обґрунтувала позов тим, що вона працювала у відповідача з 15.05.2009 року по 31.03.2016 року на посаді завідуючим складом готової продукції . При звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату за в сумі 7157,95 грн., яку просила стягнути з відповідача , а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку . В судове засідання позивач не зявилася, просила справу розглядати у її відсутності, на заявлених вимогах наполягає та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, повідомлень про причини неявки від відповідачці не надійшло, згідно ст.224 ЦПК України, суд на підставі наявних у справі доказів, вважає можливим ухвалити заочне рішення Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Питання строків виплати заробітної плати, проведення розрахунку, відповідальності за його затримку, працівнику передбачені статтями 115-117 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України у день звільнення працівникові провадиться виплата всіх сум, але не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України у випадку затримки розрахунку при звільненні з вини власника, з підприємства на користь працівника стягується середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що позивачка з 15.05.2009 року по 31.03.2016 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Краматорський шифер», була звільнена з наказом від 31.03.2016 року підставі п.1ст.36 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку по оплаті її праці. Згідно розрахунку заборгованості заборгованість по заробітній платі за лютий 2016 року 2570,38 грн., березень 2016 року 4587,57 грн., а всього 7157,95 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути заборгованість по зарплаті в наведеній сумі. Крім того, позивачка обґрунтовано заявляє про стягнення на її користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, оскільки з нею не був своєчасно проведений повний розрахунок по зарплаті при звільненні. Згідно позову позивач бажає отримати такий розрахунок за період з 31.03.2016 року по 14.06.2016 року , у звязку з чим середній заробіток за весь час затримки з моменту звільнення позивача по зазначений час складатиме 8311,15 грн., а саме: 75 дні затримки х 137 грн.83коп. (середньоденний заробіток) = 10337 грн.25 коп. 2026,10 грн. (19,6% податків) = 8311,15 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. в частині матеріальних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

14.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], 28.07.2005 року у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися у шлюбі з 05.03.2005 року, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції актовий запис №146. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.11.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якої в актовому записі про народження вказаний відповідач (свідоцтво про народження серії 1-ФП №012584 від 10.08.2005 р., актовий запис №2139 від 05.08.2005 року). Дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Крім того, відповідач матеріальної допомоги позивачці не надає, вихованням сина не займається, чим порушує право на забезпечення дитини гідними умовами життя та всебічного розвитку. Відповідач здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. ст. 180-184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обовязку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоровя і матеріального положення дитини і інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, які належить стягнути з відповідача, суд враховує його матеріальний і сімейний стан та вважає за можливе стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.06.2016 року і до повноліття дитини. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 551,20 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

14.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 22.01.2002 року перебуває із відповідачем у шлюбі, від якого мають трьох синів: Романа, [INFO], Миколу, [INFO] та Віталія, [INFO]. Подружнє життя не склалося, так як відповідач зловживав алкогольними напоями, принижував її людську гідність, були випадки що застосовував фізичне насильство. Подружні відносини не підтримують, тому просила шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не зявилися, подали суду заяви, якими просили справу розглядати в їх відсутності: Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини: Сторони одружилися 22.01.2002 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом № 1 у Тернавській сільській раді Старосамбірського району Львівської області, при реєстрації одруження позивач змінила прізвище Зварич на [PERSON] (а.с.4); мають спільних дітей: Романа, [INFO], Миколу, [INFO] та Віталія, [INFO](а.с.5-7). Сторони припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть, стали чужими. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, втратили один до одного повагу і любов, це свідчить що сімя розпалася, а формальне існування шлюбу суперечить інтересам сторін із-за неможливості влаштувати своє життя у відповідності зі своїми бажаннями, вподобаннями, тому цей шлюб слід розірвати. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

14.06.2016 року, в суд надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» (далі-Банк) до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 19 542,93 грн., з яких: - 2 430,15 грн. - заборгованість по кредиту; -13 105,97 грн. - проценти за користування кредитом в період з 25.05.2011 року по 09.05.2016 року; - 2 600,00 грн. - комісійні нарахування та пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування коштами, в період з 05.09.2012 року по 09.05.2016 року; - 500,00 грн. - фіксована сума штрафу; - 906,11 грн. - штраф у вигляді 5% від суми позову. Свої вимоги мотивує тим, що згідно із заявою відповідачки від 15.04.2011 року, Умов і правил надання банківських послуг та розрахунку заборгованості, Банк надав відповідачці кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, заборгованість по якому, станом на 09.05.2016 року, становить в сумі 19 542,93 грн. та передбачено щомісячну сплату частини кредиту та процентів за користування коштами, комісійні нарахування, фіксована сума штрафу, штраф в розмірі 5% від суми позову та пеня за неналежне виконання умов Договору. Умови Договору відповідачка належним чином не виконує, у зв»язку з чим утворилася заборгованість, яку вона не сплачує, а тому Банк вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з»явилися. Від представника позивача - Сафір Ф.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, при цьому позов він підтримав, проти постановлення заочного рішення не заперечує.(а.с.44) Відповідачка також не з»явилася в судове засідання, призначене на 20.10.2016 року, причин неявки не повідомила. Ознайомившись із заявою, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

14.06.2016 року головний лікар Обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернулась до суду з заявою про продовження госпіталізації до психіатричного закладу відносно [PERSON] Заяву мотивовано тим, що у останнього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, а також його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Так, 15.06.2015 року Берегівським районним судом винесена ухвала про визнання [PERSON] недієздатним, і на підставі цього він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які встановили, що [PERSON] страждає на виражену деменцію з вираженими характерологічними змінами особистості, внаслідок епілепсій з гереналізованими судомними нападами, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, а також його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. В судовому засіданні представник психіатричної лікарні [PERSON] заяву підтримала з підстав, викладених у ній, просила задоволити. Прокурор Михайліченко Г. А. вважала заяву обгрунтованою з підстав, наведених представником облпсихлікарні, просила її задовольнити. Заслухавши пояснення представника психіатричної лікарні та думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2015 року Берегівським районним судом винесена ухвала про визнання [PERSON] недієздатним, і на підставі цього він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які встановили, що [PERSON] страждає на виражену деменцію з вираженими характерологічними змінами особистості, внаслідок епілепсій з гереналізованими судомними нападами, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, а також його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її згоди або без згоди законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Врахочуючи, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, внаслідок чого вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому суд вважає за необхідне продовжити його госпіталізацію в психіатричному закладі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

14.06.2016 року головний лікар Обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернулась до суду з заявою про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку щодо [PERSON] Заяву мотивовано тим, що у останнього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Так, 18.03.2013 року Хустським районним судом винесена ухвала про визнання [PERSON] недієздатним, і на підставі цього він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які встановили, що [PERSON] страждає на шизоафективний розлад змішаного типу, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. В судовому засіданні представник психіатричної лікарні [PERSON] заяву підтримала з підстав, викладених у ній, просила задоволити. Прокурор Михайліченко Г. А. вважала заяву обгрунтованою з підстав, наведених представником облпсихлікарні, просила її задовольнити. Заслухавши пояснення представника психіатричної лікарні та думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2013 року Хустським районним судом винесена ухвала про визнання [PERSON] недієздатним, і на підставі цього він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які встановили, що [PERSON] страждає на шизоафективний розлад змішаного типу, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її згоди або без згоди законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Врахочуючи, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, внаслідок чого вчиняє та виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, тому суд вважає за необхідне продовжити його госпіталізацію в психіатричному закладі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

14.06.2016 року головний лікар Обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернулась до суду з заявою про продовження госпіталізації до психіатричного закладу щодо [PERSON] Заяву мотивовано тим, що у останнього наявний тяжкий психічний розлад, внаслідок чого виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього. Так, 25.03.2013 року Виноградівським районним судом винесена ухвала про визнання [PERSON] недієздатним, і на підставі цього він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які встановили, що [PERSON] страждає на рекурентний депресивний розлад з психотичними симптомами, внаслідок чого виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього. В судовому засіданні представник психіатричної лікарні [PERSON] заяву підтримала з підстав, викладених у ній, просила задоволити. Прокурор Михайліченко Г. А. вважала заяву обгрунтованою з підстав, наведених представником облпсихлікарні, просила її задовольнити. Заслухавши пояснення представника психіатричної лікарні та думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2013 року Виноградівським районним судом винесена ухвала про визнання [PERSON] недієздатним, і на підставі цього він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які встановили, що [PERSON] страждає на рекурентний депресивний розлад з психотичними симптомами, внаслідок чого виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її згоди або без згоди законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Врахочуючи, що [PERSON] страждає на психічне захворювання, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього, тому суд вважає за необхідне продовжити його госпіталізацію в психіатричному закладі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

14.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб, укладений між ними 13.12.2002 р. у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 3651. В обґрунтування своєї заяви зазначив про те, що від спільного шлюбу з відповідачкою у них є син [PERSON], 19 липня 2004р.н. Подружнє життя з відповідачкою у них не склалося, одружившись не змогли утворити міцної сімї, між ними постійно виникали сварки та скандали. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, вони проживають окремо, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечила. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши взаємини подружжя, наявність малолітньої дитини, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.12.2002 р. у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 3651 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачкою у них є син [PERSON], 19 липня 2004р.н. (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

14.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачкою одружилися 08.04.1995 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2015 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Вiдповiдачка [PERSON] у судове засiдання не з'явилася, незважаючи на те, що про час i мiсце розгляду справи була повiдомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згiдно з ч. 1\~ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивая не заперечує проти такого вирiшення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.04.1995 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 292, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 438168 (а.с.5). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

14.06.2016 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача\~- Носівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що заповідач [PERSON] померла 05.02.2015 року і після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки площами 2,2251 га. та 0,4869 га., що розташовані на території Носівської сільської ради,\~ Чуднівського району, Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, однак не може оформити своїх спадкових прав після смерті заповідача у звязку з підчистками у правовстановлюючому документі на земельну ділянку. Позивач звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з підчистками у державному акті на право власності на земельну ділянку. В судове засідання сторони не зявились. В тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач Носівська сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшли заява за підписом сільського голови, згідно якої Носівська сільська рада позов визнає у повному обсязі і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє\~ позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved