Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

12 вересня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] , Київської міської ради, [PERSON] , третя особа ОСББ «Наладчик» про визнання незаконними та скасування наказу та свідоцтва, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що у 1965 році їй бабусі [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] як члену ЖБК «Наладчик». У зазначеній квартирі крім [PERSON] були зареєстровані члени її родини: - [PERSON] - чоловік бабусі; - [PERSON] - донька [PERSON] та [PERSON] (її мати); - [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON] (її дядько). У 1977 році її мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Вона народилась у 1977 році та була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] як член родини. У 1981 році у цій квартирі зареєструвався відповідач [PERSON] як чоловік її матері. 31 травня 1983 року її батьки [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб та [PERSON] виїхав з квартири [ADDRESS] , проте з реєстраційного обліку не знявся. [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після її смерті [PERSON] залишилась проживати у спірній квартирі та фактично прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Інші спадкоємці ( [PERSON] та [PERSON] ) спадщину після смерті [PERSON] не приймали. У [INFO] помер її дядько [PERSON] . [PERSON] помер за кордоном, проте документів на підтвердження факту смерті у неї немає. [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті єдиним спадкоємцем за законом є вона. Спадщину вона фактично прийняла на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, що підтверджується довідкою про її реєстрацію за адресою спадкової квартири на момент смерті матері. Оскільки відповідач [PERSON] на момент смерті [PERSON] не перебував з нею у зареєстрованому шлюбі, тому він не мав права успадкувати та отримати право власності на паєнагромадження у кооперативі та в подальшому на квартиру. Нещодавно вона звернулась до [PERSON] з проханням надати їй документи на квартиру, оскільки вона мала намір продати спірну квартиру. Тоді вона дізналась, що 06 лютого 2001 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 31 січня 2001 року отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, 21 липня 2006 року [PERSON] уклав договір дарування цієї квартири зі своєю сестрою [PERSON] . Просить суд ухвалити рішення, яким: -визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 30 січня 2001 року № 65-С в частині оформлення та видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; -визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру від 06 лютого 2001 року серія [NUMBER] видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] ; -визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 21 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 4-6403, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С.; -визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року відкрито провадження в справі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року стягнуто з ОСББ «Наладчик» в дохід державного бюджету штраф. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року стягнуто з ОСББ «Наладчик» в дохід державного бюджету штраф. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року виправлено описку в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Зазначили, що позивач про порушене право дізналась лише у 2015 році, коли вирішила продати квартиру, а батьку купити однокімнатну квартиру. [PERSON] був розлучений з її матір`ю на момент її смерті, а тому жодних прав на квартиру не мав. Власником паєнагромадження у кооперативі була бабуся позивача [PERSON] , після смерті якої було успадковане її донькою [PERSON] за фактом вступу у володіння майном. [PERSON] ніколи не був членом ЖБК «Наладчик». Таким чином, строк позовної давності має обчислюватись від дня, коли позивач дізналась про те, що спірна квартира їй не належить, а саме з 05 жовтня 2015 року. Зазначили, що членом ЖБК «Наладчик» була [PERSON] та саме вона сплачувала пайові внески за спірну квартиру. Згідно довідки ЖБК «Наладчик» пай на квартиру був повністю сплачений у 1980 році. [PERSON] станом на 1980 рік навіть не був зареєстрований у спірній квартирі, він ніколи не був членом кооперативу та не міг набути права спільної сумісної власності на паєнагромадження. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру не отримувалось ні [PERSON] , ні [PERSON] . Права на квартиру були лише у вигляді прав на паєнагромадження, які перейшли у спадок від [PERSON] до [PERSON] , яка прийняла спадщину за фактом вступу у володіння майном. Успадковане майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач [PERSON] та її представник, яка також є представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, підтримали викладене у відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 94-97) та запереченнях на відповідь на відзив (т. 1, а.с. 199-204). Вважають, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки позивач на той момент проживала разом з батьком в одній квартирі та задовго до 2015 року останній було відомо про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну квартиру. Згідно довідки ЖБК «Наладчик» сума пайового внеску за квартиру була сплачена 14 серпня 1980 року, тобто в момент, коли [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] приймав участь у сплаті пайового внеску за квартиру, а тому паєнагромадження було спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу в [INFO] [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі та проживав з [PERSON] однією сім`єю до смерті останньої у 1996 році. [PERSON] скористався своїм законним першочерговим правом на вступ до кооперативу лише 14 грудня 2000 року як член родини, який має право на частину паєнагромадження. У позивача було 4 роки для того, щоб стати членом кооперативу, проте вона цього не зробила. [PERSON] разом з чоловіком та сином з липня 1981 року втратили право користування квартирою [ADDRESS] у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в квартиру [NUMBER] . Таким чином, [PERSON] була спадкоємицею [PERSON] та могла спадкувати лише частину паю в кооперативі, право володіння та користування квартирою [NUMBER] , а не квартирою [NUMBER] , як окремим майном. Отже, позивач не може спадкувати спірну квартиру за [PERSON] , оскільки остання не була членом кооперативу, та не була власником квартири. Відповідач Київська міська рада в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 167). Третя особа ОСББ «Наладчик» в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 165). У матеріалах справи міститься заява представника ОСББ «Наладчик», в якій вона просить розглядати справу у відсутність представника об`єднання (т. 2, а.с. 154). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у 1965 році [PERSON] (бабуся позивача) була надана квартира [ADDRESS] як члену ЖБК «Наладчик», що підтверджується архівним витягом із рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 19 липня 1965 року № 862 «Про заселення кооперативного будинку житлово-будівельного кооперативу «Наладчик» (т. 1, а.с. 188). У зазначеній квартирі крім [PERSON] були зареєстровані члени її родини: - [PERSON] - чоловік [PERSON] ; - [PERSON] - донька [PERSON] та [PERSON] (мати позивача); - [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON] (дядько позивача) (т. 1, а.с. 23). Сума пайового внеску за зазначену квартиру у розмірі 4393 рублів 78 копійок була сплачена 14 серпня 1980 року в повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. Зазначене підтверджується довідкою № 9 від 25 січня 2001 року, виданою ЖБК «Наладчик» (т. 1, а.с. 98). У 1977 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (т. 1, а.с. 14). У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1, а.с. 7). [PERSON] також була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] як член родини (т. 1 а.с. 24, 27-28). 22 жовтня 1999 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (т. 1, а.с. 17). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 26 лютого 2002 року (т. 1, а.с. 16). 15 липня 2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (т. 1, а.с. 18). У 1981 році у спірній квартирі зареєструвався відповідач [PERSON] як чоловік матері позивача (т. 1, а.с. 25-26). 31 травня 1983 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. З позову вбачається, що [PERSON] виїхав з квартири [ADDRESS] , проте з реєстраційного обліку не знявся. [INFO] померла [PERSON] (т. 1, а.с. 6). Після смерті [PERSON] мати позивача [PERSON] залишилась проживати у спірній квартирі та фактично прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. З позову вбачається, що інші спадкоємці ( [PERSON] та [PERSON] ) спадщину після смерті [PERSON] не приймали. У [INFO] помер її дядько [PERSON] . [PERSON] помер за кордоном, проте документів на підтвердження факту смерті у позивача немає. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (т. 1, а.с. 8). Спадщину позивач фактично прийняла на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, що підтверджується довідкою про її реєстрацію за адресою спадкової квартири на момент смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 132). Позивач у судовому засіданні зазначила, що про порушене право вона дізналась лише у 2015 році, звернулась до [PERSON] з проханням надати їй документи на квартиру, оскільки вона мала намір продати спірну квартиру. Тоді вона дізналась, що 06 лютого 2001 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30 січня 2001 року (т. 1, а.с. 11) отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 10). 21 липня 2006 року [PERSON] уклав договір дарування спірної квартири зі своєю сестрою [PERSON] (т. 1, а.с. 29-30). Позивач вважає такі дії відповідача [PERSON] незаконними, оскільки останній на момент смерті [PERSON] не перебував з нею у зареєстрованому шлюбі, тому він не мав права успадкувати та отримати право власності на паєнагромадження у кооперативі та в подальшому на квартиру. Відповідачі заперечують проти позову та зазначають про те, що згідно довідки ЖБК «Наладчик» сума пайового внеску за квартиру була сплачена 14 серпня 1980 року, тобто в момент, коли [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] приймав участь у сплаті пайового внеску за квартиру, а тому паєнагромадження було спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу в [INFO] [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі та проживав з [PERSON] однією сім`єю до смерті останньої у 1996 році. [PERSON] скористався своїм законним першочерговим правом на вступ до кооперативу лише 14 грудня 2000 року як член родини, який має право на частину паєнагромадження. У позивача було 4 роки для того, щоб стати членом кооперативу, проте вона цього не зробила. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (чинного на момент спірних правовідносин) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною 1 ст. 529 ЦК УКРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] (т. 1, а.с. 6). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (т. 1, а.с. 22). Після смерті [PERSON] мати позивача [PERSON] залишилась проживати у спірній квартирі та фактично прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З позову вбачається, що інші спадкоємці ( [PERSON] та [PERSON] ) спадщину після смерті [PERSON] не приймали. У [INFO] помер її дядько [PERSON] . [PERSON] помер за кордоном, проте документів на підтвердження факту смерті у позивача немає. Спадщину він не приймав. Відповідно до абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (чинної на момент смерті [PERSON] ) звернути увагу судів на те, що у випадках смерті до 1 липня 1990 р. члена житлово-будівельного, дачно-будівельного або гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства спадщина відкривається не на квартиру, дачу, гараж, садовий будиночок, насадження, а на пай спадкодавця та інші суми, які підлягають поверненню у таких випадках. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що 31 травня 1983 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . На момент смерті [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебувала, а тому він є спадкоємцем [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] . Спадщину позивач фактично прийняла на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, що підтверджується довідкою про її реєстрацію за адресою спадкової квартири на момент смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 132). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На час виплати пайового внеску питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вбачається, що в разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. За життя ні [PERSON] , ні [PERSON] не оформили право власності на квартиру [ADDRESS] . 06 лютого 2001 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30 січня 2001 року (т. 1, а.с. 11) отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 10). Представник [PERSON] посилається на те, що сума пайового внеску за квартиру була сплачена 14 серпня 1980 року, тобто в момент, коли [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Представник [PERSON] зазначає про те, що після розірвання шлюбу в [INFO] [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі та проживав з [PERSON] однією сім`єю до смерті останньої у 1996 році, а тому відповідач скористався своїм законним першочерговим правом на вступ до кооперативу лише 14 грудня 2000 року як член родини, який має право на частину паєнагромадження. Відповідно частин 1, 2 ст. 145 ЖК УРСР члени сім`ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж право набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім`ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім`ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей. Якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу (крім випадків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7 статті 147), помер або вибув з нього з інших причин чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім`ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім`ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість попереднього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім`ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмові її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. Разом з тим, [PERSON] на момент смерті [PERSON] у зареєстровані шлюбі з нею не перебував, а тому на підставі ст. 529 ЦК УКРСР (чинного на момент спірних правовідносин) не є її спадкоємцем. Враховуючи, що [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] на спірну квартиру, дії відповідача щодо оформлення на неї права власності не відповідають вимогам закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 30 січня 2001 року № 65-С в частині оформлення та видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру від 06 лютого 2001 року серія ККВ № 54173. Також підлягає задоволенню й вимога про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] , укладеного 21 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою для недійсності правочину. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом задоволено вимогу про визнання свідоцтва про право власності недійсним у зв`язку з порушенням процедури його отримання та порушенням житлових прав позивача, тому на день укладення оспорюваного договору дарування [PERSON] не був законним власником та не мав права на відчуження спірної квартири. Сторона відповідача заявила клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки позивач на той момент проживала разом з батьком в одній квартирі та задовго до 2015 року останній було відомо про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну квартиру. Позивач на підтвердження своїх вимог посилаються на покази свідків. Позивач [PERSON] була допитана у судовому засіданні в якості свідка та вона показала, що її батьки одружились в 1977 році, шлюб між ними розірвано в [INFO]. ЇЇ бабуся [PERSON] отримала спірну квартиру та саме вона виплатила пай за неї в 1980 році. Батько [PERSON] зареєструвався у квартирі в 1981 році, вже після виплати паю. Вона була впевнена, що батько (з його слів) оформлює квартиру на неї, оскільки батьки вже розірвали шлюб та єдиною спадкоємицею після смерті матері є вона. Разом з тим, виявилось, що батько її обманював, про що вона дізналась у 2015 році. Допитаний свідок [PERSON] у суді показала, що вона з 1991 року знає позивача та відповідача [PERSON] , вона була дружиною дядька позивача. З [PERSON] вона не знайома. Їй відомо про те, що квартиру набула бабуся позивача [PERSON] та остання сплатила всі кошти за неї. Позивач завжди вважала, що квартира їй належить та мала бажання її продати, придбавши дві окремі квартири для батька та для неї з чоловіком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знайома з позивачем з народження, є двоюрідною сестрою [PERSON] [PERSON] не знає, а з [PERSON] знайома. [PERSON] отримала квартиру як член кооперативу та вона й сплачувала всі внески за неї, оскільки була досить заможною. Зі слів позивача їй відомо про те, що батько забрав у неї квартиру. [PERSON] подзвонила їй у 2015 році та розповіла про зазначену ситуацію. Свідок [PERSON] у суді показала, що позивача знає давно, вона була дружиною брата [PERSON] , тому знає позивача та її батька як родичів. Квартиру отримувала [PERSON] та кошти за неї виплачувала вона. Їй не відомо як в подальшому оформлювалось право власності на квартиру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є чоловіком позивача, познайомився з останньою у 2015 році, шлюб уклали у 2017 році. З 2015 року знайом з [PERSON] , а [PERSON] не знає. Дружина розповідала, що квартиру придбала її бабуся. У 2015 році вони зібрались продати спірну квартиру та позивач восени 2015 року поїхала до батька з проханням надати їй документи. Проте вона дізналась, що батько вже оформив квартиру на себе та подарував її своїй сестрі. Сторона відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підтвердження своїх доводів посилаються на покази свідків. Свідок [PERSON] у суді показав, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знає ще до 2000-х років, мав дружні стосунки з [PERSON] . Стосовно набуття у власність квартири йому нічого не відомо. Пам`ятає, що в 2006 році позивач переживала, що у [PERSON] можуть відібрати квартиру. При ньому [PERSON] та [PERSON] обговорювали питання про те, що з квартирою потрібно щось робити, а саме продати. З неодноразових їх розмов він зрозумів, що квартира належить [PERSON] та з нею вони щось хочуть зробити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що з [PERSON] він разом працює з 2005 року. Позивача знає, спочатку познайомився в липні 2001 року з [PERSON] , а потім вже з [PERSON] та [PERSON] . Йому повідомили про набуття у власність квартири. У квартирі він бував. Зі слів [PERSON] він знав про те, що квартира належить [PERSON] . У 2006 році виникло питання про кримінальну відповідальність [PERSON] та була вірогідність конфіскації майна. У розмові він запропонував передарувати [PERSON] квартиру [PERSON] , щоб її не конфіскували. Про такий варіант він говорив всім трьом - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після цього [PERSON] подарував квартиру [PERSON] . У 2006 році [PERSON] було відомо кому [PERSON] подарував квартиру. У 2007-2008 роках [PERSON] приходила з документами на квартиру, оскільки планувала її продати. Документ на ім`я [PERSON] він не бачив. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позивач зазначає про те, що про порушене право вона дізналась лише у 2015 році коли звернулась до [PERSON] з проханням надати їй документи на квартиру, оскільки вона мала намір продати спірну квартиру. Сторона відповідачів заперечує доводи позивача з цього приводу, посилаючись на пояснення свідків. Вказані свідки у судовому засіданні зазначили, що у 2006 році [PERSON] було відомо про факт дарування [PERSON] спірної квартири, розмови з приводу цього велися в їх присутності. Крім цього, свідки зазначали, що свідок [PERSON] мав дружні стосунки з [PERSON] , а свідок [PERSON] є колегою по роботі з [PERSON] . Вбачається, що показання зазначених свідків не можуть вважатися достатніми доказами для встановлення факту обізнаності позивача з приводу дарування квартири до 2015 року. Крім того, предметом доказування у цій справі є обставини майже двадцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів. Встановлено, що жодних інших належних письмових доказів, окрім показів двох свідків, які б підтверджували доводи відповідачів щодо обізнаності позивача про оформлення права власності на ім`я [PERSON] станом на момент вчинення такої дії у матеріалах справи відсутні. За таких обставин, суд критично ставиться до показів свідків, на які посилається сторона відповідача. Позов про визнання незаконними та скасування наказу та свідоцтва, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності [PERSON] пред`явила до суду 12 вересня 2017 року, тобто в межах встановленого законом строку позовної давності. З огляду на наведене, заява сторони відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Позивач також просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання незаконними та скасування наказу та свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним договору дарування, після набрання законної сили є підставою для набуття права власності за встановленою законом процедурою в порядку оформлення спадщини у нотаріуса. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 800 гривень, по 400 гривень з кожного.

Outcome: partial