Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

14 травня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради» про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що в період з 08.06.1990 року по теперішній час вона працює в Дніпропетровській міській стоматологічній поліклініці №4. З 10.06.2011 року відповідно до наказу №100-к від 06.06.2011 року її було переведено на посаду завідуючої зуботехнічною лабораторією. Крім того, починаючи з 10.06.2011 року і до теперішнього часу у визначені графіком дні вона працює за сумісництвом зубним техніком з неповним робочим днем на 0,25 ставки відповідно до наказу №102-к від 10.06.2011 року. Однак на протязі тривалого часу нарахування заробітної плати за виконані нею роботи здійснюються з порушенням правил оплати праці. Так відповідно до положень п. 2.2.9 спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» керівникам закладів охорони здоровя та їх структурних підрозділів із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою посадові оклади встановлюються, виходячи з тарифних розрядів посад фахівців відповідної кваліфікації, з урахуванням підвищення на 10-20 відсотків в залежності від обсягу роботи: - на 10 відсотків при кількості посад фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою, згідно зі штатним розписом до 3 одиниць; - на 15 відсотків понад 3 до 10 одиниць; - на 20 відсотків понад 10 одиниць. Таким чином, позивач перебуває на посаді завідуючої лабораторією, в штатному складі якої нараховується 3,25 ставок працівників. При цьому, позивач 29.03.1994 року закінчила навчання в Обласному комунальному закладі «Дніпропетровське базове медичне училище №1» та отримала диплом молодшого спеціаліста, що в свою чергу відповідає освітньому рівню неповна вища освіта. Таким чином, при розрахунку її заробітної плати має бути здійснено підвищення посадового окладу на 15 відсотків. Однак, починаючи з червня 2013 року було здійснено перерахунок її заробітної плати, внаслідок чого вона стала нараховуватись без 15 відсоткової надбавки до посадового окладу. Їй було пояснено, що надбавка була нарахована безпідставно і фактично вона була вирахувана з її заробітної плати на протязі жовтня, листопада та грудня 2013 року. 19.02.2015 року позивач звернулася із заявою до головного лікаря в якій просила здійснити належний перерахунок заробітної плати та привести її ц відповідність до вимог вищезазначеного наказу. Однак позивачу було відмовлено з тих підстав, що її посада не є керівною, крім того вона не має неповної вищої освіти, а тому підстави для здійснення перерахунку відсутні. Крім того, відповідач не нараховує їй 20% надбавку за вислугу років за виконання роботи за сумісництвом на 0,25 ставки зубним техніком з неповним робочим днем відповідно до наказу №102-к від 10.06.2011 року. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким зобовязати відповідача здійснити перерахунок її заробітної плати відповідно до положень Законодавства України із встановленням надбавок в розмірі 15 та 20 відсотків, здійснити виплати грошових сум, що безпідставно були нараховані та несплачені в період з 13.05.2012 року до 13.05.2015 року, стягнути з відповідача 50000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона повинна отримувати надбавку у вигляді 15% посадового окладу, оскільки виконує роботу керівника структурного підрозділу, займає керуючу посаду, крім того виконувала роботу за сумісництвом, за що їй має нараховуватися надбавка у вигляді 20% за вислугу років. Також вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що позивач не має права на надбавку у розмірі 15% посадового окладу, оскільки вона не має вищої освіти, а зуботехнічна лабораторія, не є окремим структурним підрозділом поліклініки, а входить до складу ортопедичного відділення. Надбавка у розмірі 20% за вислугу років за виконану позивачем роботу зубного техніка позивачу виплачувалася. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 2.2.9 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоровя України від 05.10.2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» керівникам закладів охорони здоровя та їх структурних підрозділів із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою посадові оклади встановлюються, виходячи з тарифних розрядів посад фахівців відповідної кваліфікації, з урахуванням підвищення на 10-20 відсотків в залежності від обсягу роботи: -на 10 відсотків при кількості посад фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою згідно зі штатним розписом до 3 одиниць; -на 15 відсотків понад 3 до 10 одиниць; -на 20 відсотків понад 10 одиниць. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працює завідувачем зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КЗ «ДМКСП № 4» ДОР» з 10.06.2011 року відповідно до наказу №100-К від 10.06.2014 року, та за сумісництвом працює на 0,25 ставці зубного техніка відповідно до наказу №102-К від 10.06.2014 року, що підтверджується довідкою Дніпропетровської міської клінічної стоматологічної поліклініки №4» ДОР», а також копією трудової книжки (а.с. 13-15). Відповідно до копії диплому молодшого спеціаліста від 29.03.1994 року [PERSON] закінчила Дніпропетровське базове медичне училище №1 за спеціальністю «стоматологія ортопедична» та їй присвоєно кваліфікацію «зубного техніка» (т.1 а.с.16). Як вбачається з положення про зуботехнічну лабораторію ортопедичного відділення КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради від 2013 року, зуботехнічна лабораторія є структурним підрозділом ортопедичного відділення, яка мала 8,5 штатних посад (т.1 а.с. 30-32). Відповідно штатного розпису КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради станом на 01.01.2015 року у штаті зуботехнічної лабораторії наявні 4,75 штатних посад (т.1 а.с.74). В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача зазначала, що позивач не має право на надбавку у розмірі 15% посадового окладу, відповідно до п.п.2.2.9 Наказу № 308/519 від 05.10.2005 року, оскільки вона не має вищої освіти, а зуботехнічна лабораторія, не є окремим структурним підрозділом поліклініки, а входить до складу ортопедичного відділення. Однак з такою позицію представника відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. [PERSON] освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06.04.2015 року №150/3/5-15 розяснено, що випускники «Дніпропетровського базового училища №1» отримують диплом державного зразка за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (освітній рівень неповна вища освіта) та мають право працювати в державних медичних закладах за здобутою кваліфікацією. Згідно із Законом України «Про вищу освіту», який діяв на момент отримання освіти позивачем, неповна вища освіта трактується як освітній рівень вищої освіти особи і є достатнім для здобуття нею кваліфікацій за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста. Після набрання чинності ЗУ «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-7 диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра. (а.с. 12). Таким чином, твердження представника відповідач про те, що позивач не має вищої освіти не знайшли свого підтвердження. Щодо посилань представника відповідача про те, позивач не має право на надбавку у розмірі 15% посадового окладу, оскільки зуботехнічна лабораторія, завідуючою якої є позивач, не є окремим структурним підрозділом, а є складовою частиною ортопедичного відділення, суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» керівникам закладів охорони здоровя та їх структурних підрозділів із числа фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою посадові оклади встановлюються, виходячи з тарифних розрядів посад фахівців відповідної кваліфікації, з урахуванням підвищення на 10-20 відсотків в залежності від обсягу роботи. Аналізуючи зазначені положення Наказу суд робить однозначний висновок, що надбавка до посадового окладу повинна встановлюватися керівникам усіх структурних підрозділів закладів охорони здоровя, а не лише окремих чи відокремлених, як наголошувала представник відповідача. Той факт, що зуботехнічна лабораторія, яка входить у структуру КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» Дніпропетровської обласної ради є його структурним підрозділом підтверджується відповідями з Міністерства охорони здоровя (т.1 а.с.237-238), [PERSON] охорони здоровя Дніпропетровської міської ради (т.1 а.с.239) та Дніпропетровської обласної державної адміністрації (т.1 а.с.242-243). Крім того, зазначений факт фактично не заперечувала і представник відповідача, пояснюючи що зуботехнічна лабораторія, якою керую позивач, є структурним підрозділом поліклініки в складі ортопедичного відділення. Однак представник відповідача зайняла хибну позицію, вважаючи, що надбавка повинна виплачуватися лише керівникам окремих чи відокремлених структурних підрозділів. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно не нараховує позивачу надбавку до посадового окладу у розмірі 15% відповідно до п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», у звязку з чим позовні вимоги в цій частині суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачу 20% надбавки за вислугу років за виконання роботи за сумісництвом на 0,25 ставки зубним техніком з неповним робочим днем, то в цій частині суд вважає за необхідне в задоволенні вимог відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обґрунтування даної вимоги позивач та її представники посилалися на те, що відповідачем безпідставно зазначена надбавка за вислугу років не нараховується. Судом встановлено, що відповідно до Наказу №102-к від 10.06.2011 року позивач [PERSON] з 10.06.2011 року повинна отримувати доплату на 0,25 ставки за виконання обовязків тимчасово відсутнього зубного техніка [PERSON] на термін її відпустки по догляду за дитиною, за межами робочого часу за основною посадою з оплатою праці за фактично відпрацьований час (т.1 а.с.94). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона займає посаду бухгалтера в КЗ «Дніпропетровська міська клінічна стоматологічна поліклініка №4» ДОР. Позивачу нараховується та виплачується надбавка у розмірі 20% за вислугу років за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника поза межами основного робочого часу, однак у звязку з особливостями їх бухгалтерської компютерної програми зазначена надбавка у розрахункових листках зазначено як «інші нарахування». Як вбачається з копії розрахункових листків по заробітній платі позивача (т.1 а.с.95-107), вони містять графу «інші нарахування», в якій зазначаються суми грошових коштів, які нараховувалися позивачу. Враховуючи викладені факти, суд приходить до висновку, що відповідачем нараховувалася та виплачувалася позивачу 20% надбавка за вислугу років за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника поза межами основного робочого часу, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним, що внаслідок протиправних дій відповідача, яки полягали у протиправній невиплаті позивачу надбавки до посадового окладу, позивачу було завдано моральних страждань, які були викликані переживаннями стосовно неможливості прогодувати себе та свою сімю, позбавлення належних засобів для існування, які потребували від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, заявлена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 50000 грн., на думку суду, є занадто завищеною, у звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та зобовязати відповідача перерахувати та виплатити позивачу заробітну плату з нарахуванням їй надбавки до посадового окладу у розмірі 15% відповідно до п.п. 2.2.9 Спільного Наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України №308/519 від 5 жовтня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» за період часу з 13.05.2012 року по 13.05.2015 року, за виключенням сум, що вже нею отримані, а також стягнути з відповідача суму завданої моральної шкоди у розмірі 15000 грн. У зв'язку з тим, що при подачі позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору та її вимоги задоволенні, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. \~

Outcome: partial