Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

13.10.2014 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в розмірі 3 700,00 дол. США. Укладання договору підтверджується розпискою. Позивач зазначає, що кінцева дата повернення коштів в розписці не зазначена, разом з тим, між сторонами було досягнуто усної домовленості про повернення коштів протягом 2-х років. Протягом червня-липня 2014 року позивач неодноразово звертався до відповідач з вимогою повернути кошти, проте останній від виконання своїх зобов'язань ухиляється. 30.07.2014 року [PERSON] було направлено [PERSON] письмову вимогу про порушення коштів, яку не було виконано. Таким чином, станом на дату звернення до суду відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 47 915,00 грн., що є еквівалентом суми в розмірі 3 700,00 дол. США на курсом на момент пред'явлення позову. Крім того, позивач зазначив, що ним було здійснено витрати на правову допомогу в розмірі 1300,00 грн., з метою захисту своїх прав. Таким чином, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 47 915,00 грн., 1300,00 грн. витрат на правову допомогу, суму сплаченого судового збору. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до законодавства. За таких обставин, враховуючи заяву позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що 05.06.2012 року [PERSON] надав [PERSON] в позику грошові кошти у розмірі 3 700,00 дол. США без визначення кінцевого строку повернення. Факт передання грошових коштів підтверджується розпискою від 05.06.2012 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. 30.07.2014 року позивач цінним пріоритетним листом направив на адресу відповідача вимогу щодо повернення коштів, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта». Разом з тим, станом на дату звернення до суду - 13.10.2014 року, відповідач грошові кошти не повернув, таким чином, має заборгованість перед позивачем в розмірі 3 700,00 дол. США, що за курсом валют НБУ станом на дату звернення до суду еквівалентно 47 915,00 грн.. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Оскільки відповідачем, який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, не надано суду жодних доказів на спростування факту наявності вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а дана позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1300,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Судом встановлено, що 30.09.2014 оку між [PERSON] та АО «Дарницька колегія адвокатів» було укладено Договір №158 про надання правової допомоги у цивільній справі про стягнення коштів за борговою розпискою. К вбачається з розрахунку вартості правової допомоги, наданої по цивільній справі №752/17198/14-ц, вартість наданої правової допомоги оцінена в 1300,00 грн.. Згідно прийому-передачі від 22.12.2014 року вбачається, що правова допомога була надана в розмірі, що влаштовує [PERSON] та оцінена відповідно до розрахунку. Вартість наданої правової допомоги була сплачена позивач в повному обсязі, що підтверджується Квитанціями №062861 та №062691 від 01.10.2014 року та 28.10.2014 року відповідно, кожна на суму 650,00 грн.. За таких обставин, вимога щодо стягнення 1300,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved