Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

13 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 05 січня 2010 року. В обґрунтування цих вимог вказував, що після смерті його діда, спадкоємцем якого він є за правом представлення в порядку ст. 1266 ЦК України, залишилася спадщина у виді вище вказаної земельної ділянки. Спадщину він прийняв фактично вступивши у спадкові права, здійснюючи використання даного спадкового майна. Проте оформити свої спадкові права на спадкове майно в цілому можливості позбавлений, оскільки на час смерті діда (спадкодавця [PERSON]Р.) яз ним також була зареєстрована та проживала онука померлого, а його (позивача) рідна сестрі відповідач [PERSON], яка також фактично є спадкоємцем однієї із ним черги. В той же час, відповідачка не виявила бажання приймати спадщину після смерті діда, не заперечувала проти його позивача вступу у повні спадкові права, що ним і було здійснено. Однак у передбаченому законом порядку такої відмови від прийняття спадщини оформлено не було, що нині перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права на вказане майно в цілому. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що після смерті діда [PERSON] він прийняв спадщину, фактично вступивши у спадкові права. Сестра відповідач приймати спадщину не забажала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Пояснила, що не була обізнана про необхідність відмови від спадкових прав та про порядок такої відмови. Її лише фактична реєстрація із спадкодавцем на час його смерті не свідчить про її бажання приймати спадщину, а такого у неї не було і немає нині, та таке її рішення є остаточним. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. За даними копії свідоцтва про смерть 1-ФП № 108083, [PERSON] помер 05 січня 2010 року, про що Українківською сільською радою Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 1 від 10.01.2006 року (а.с. 10). Відповідно до копій свідоцтва про народження та про смерть, син [PERSON] [PERSON] помер раніше свого батька, а саме: 09 лютого 2005 року (а.с. 11-12). Його діти, а онуки спадкодавця [PERSON] сторони по справі [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями, визначеними ч.1 ст. 1266 ЦК України. Так, за положеннями ч.1 ст. 1266 ЦК - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За відомостями виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 01.02.2017 року, на час смерті [PERSON] із ним були зареєстровані та проживали онуки - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17), отже згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України останні є такими, що фактично прийняли спадщину за правом представлення. В той же ас відповідачка вказує на те, що не виявила бажання на прийняття спадщини, що є її правом, а не обовязком, але через необізнаність про необхідність та порядок такої відмови відповідних дій щодо подачі заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала. Саме це стало підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадкове майно в цілому та його звернення до суду із цим позовом, що підтверджується наданими суду письмовими доказами (а.с. 21). Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За наведеного вище слідує, що [PERSON] є спадкоємцем, що фактично вступила у спадкові відносини, в тому числі віднесена до кола спадкоємців, визначених ст.1241 ЦК України без її на те волі, що порушує принцип автономії волі прийняття спадщини. Як вказує відповідач [PERSON], не маючи наміру на прийняття спадщини як спадкоємець, визначений ст. 1241 ЦК України, через неповнолітній вік, заяви про відмову від обовязкової частки у спадщині вона на не подала. Втім на спадкування в порядку ст. 1241 ЦК України не претендує. Поновлення в судовому порядку строку на подання заяви про відмову від спадщини закон не передбачає. Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно не має через неподання іншим спадкоємцем до нотаріальної заяви про відмову від спадщини. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. 1266, 1268 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем після смерті діда [PERSON] та спадщину прийняв, встановивши належність спірного майна земельної ділянки площею 3, 84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області спадкодавцю [PERSON], враховуючи, що можливість позивача в оформленні своїх спадкових прав на вказане спадкове майно в цілому вичерпана, в той же час встановивши, що спадкоємець [PERSON], яка входить до кола спадкоємців, визначних положеннями ст. 1241 ЦК України, на спадкування в порядку ст. 1241 ЦК України не претендує, однак від неї у передбачений законом строк не відмовилась через неповнолітній вік на час відкриття спадщини, з урахуванням принципу автономії волі на спадкування, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на вищевказане спадкове майно в цілому.

Outcome: approved