Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

13.01.2020 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулась з позовом, який в подальшому уточнила, до [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , в якому просить зобов`язати відповідача спростувати словесне приниження, що не відповідає дійсності і порочить її честь та гідність (ділову репутацію) відносно неї вибаченням у її сім`ї. Мотивуючи тим, що вона неодноразово зверталася з письмовими заявами у відділення Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП України в Житомирській області на [PERSON] , у зв`язку з тим, що остання постійно ображає позивачку, говорить всякі нецензурні слова, жене з помешкання в якому вона проживає разом із сім`єю. Постійна словесна образа з боку відповідачки проходить в присутності жителів будинку. Згідно письмових повідомлень Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП України в Житомирській області з відповідачкою були проведені бесіди профілактичного характеру, однак вони не допомагають. Відповідачка останній рік постійно принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки, просити вибачення за постійне словесне приниження відмовляється. За захистом своїх прав позивач вимушена звернутися до суду. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із викладеними в ньому запереченнями проти позову. Зазначила, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає нормам чинного законодавства. Зміст самих позовних вимог [PERSON] не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію, тобто конкретні відомості, які принижують честь, гідність та ділову репутацію останньої, чи висловлювання, нецензурні слова, фрази, начебто поширені відповідачем слід визнати недостовірними, такими, що принижують шість, честь чи ділову репутацію позивача та спростувати. Позивач взагалі не конкретизувала інформацію, яку начебто вона поширила як недостовірну і яку вона просить спростувати. Доказів поширення недостовірної інформації, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, остання не надала взагалі, доказів коли саме це мало місце, за яких обставин, яка саме інформація була поширена, в який спосіб, чи була вона недостовірною, чи порушила вона особисті немайнові права чи завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкодила повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове благо позивачу суду не надано, що свідчить про повну безпідставність позовних вимог. Отже, позовні вимоги ґрунтуються виключно на листах компетентних органів адресованих [PERSON] у відповідь на її звернення. У зв`язку з чим в задоволенні позову просить відмовити. Позивач надала відповідь на відзив в якій зазначила, що постійне приниження з боку відповідачки відчуває кожного дня, яке порочить її гідність та честь. Вказала, що обставини викладені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності та є брехливими. У судовому засіданні позивач позов підтримала, обґрунтовуючи викладеними в позовній заяві обставинами. Зазначила, що відповідачка ображає та принижує її в присутності свого сина. Погрожує написанням скарг з 2017 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що з відповідачкою проводилися бесіди профілактичного характеру, однак образи продовжуються. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву в якій просила в якій просить розгляд справи провести без її участі, оскільки нею подані у відзиві всі пояснення щодо суті справи та у зв`язку із запровадженням карантину, а в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Овруцьким ВП ГУНП в Житомирській області розглядалися звернення щодо неправомірної поведінки відповідача 07.06.2017 року, 23.07.2017 року та 17.09.2017 року за обставинами, викладеними у позовній заяві. Позивачу були надані відповіді від 30.08.2019 року, 12.12.2019 року та 10.01.2020 року, згідно яких по вказаному позивачем у заявах факту було проведено перевірку. За результатами розгляду її звернень з відповідачем було проведено профілактичні бесіди, а також роз`яснено про можливість звернення до суду в порядку цивільно - правових відносин (а.с.6-8). Відповідно до відповіді начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту від 25.09.2019 року №В-42, скарг та нарікань на роботу вчителя зарубіжної літератури [PERSON] від батьків та учнів не надходило. Рекомендовано всі питання вирішувати шляхом добросусідських відносин (а.с.11). Згідно відповіді відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 10.10.2016 року №В/144, з приводу роботи [PERSON] зауважень від колективу, дітей та їх батьків не надходило. При цьому директору школи рекомендовано провести роз`яснювальну роботу з [PERSON] щодо етики спілкування на побутовому рівні та поза межами школи. Щодо вирішення питань між особистих стосунків та вирішення житлово-комунальних питань, зазначено, що вказані питання не належать до компетенції відділу освіти та керівництва школи (а.с.14). За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ст. ст. 270, 275, 297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, та право на захист свого особистого немайнового права. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Також у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Разом з тим, згідно з положеннями зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як видно, матеріалів ЖЄО №101 від 20.12.2019 року, №5143 від 03.12.2019 року та №3564 від 30.08.2019 року, між сторонами дійсно склались неприязні відносини '' [PERSON] постійно зводить на [PERSON] наклепи у формі образ, які виражаються в адресу останньої нецензурною лайкою''. З пояснень [PERSON] слідує, що остання наклепів на сусідку не зводила. Окрім того, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження принизливих висловлювань відповідачем, позивачем не надано. Поряд із тим, звернення позивача до правоохоронних органів не можуть бути розцінені судом як безпосередній доказ неправомірної поведінки відповідача стосовно позивача, про які зазначено в зверненнях, оскільки ці письмові докази свідчать про факти самих звернень позивача з метою захисту своїх прав та вжиття визначених законом заходів. Таким чином, позивачем не доведено поширення відповідачем інформації, що порушує його особисті немайнові права, та заподіяння шкоди його особистим немайновим благам. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed