Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

13.01.2014 року до Бахчисарайського районного суду АРК надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки всіх видів доходів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 17.01.2014 року відкрито провадження у справі № 103/274/14-ц. Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 11.02.2014 року позовна заява у частині позовних вимог про розірвання шлюбу залишені без розгляду. 11.02.2014 року позивач у судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, просила позову заяву у частині вимог про розірвання шлюбу залишити без розгляду, наполягала на вимогах про стягнення аліментів. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] (а.с. 3). Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. У відповідності з вимогами п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто з 13.01.2014 року. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює у СТОВ «Дружба народів» с. Петрівка, Красногвардейський район на посаді водія-експедитора, що підтверджується заявою відповідача про визнання позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дітям матеріальну допомогу, достатню для задоволення їх розумних потреб, виходячи з віку дітей, стану їх здоров'я , матеріального становища. Оцінивши надані по справі докази, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а саме в розмірі ? частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved