Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

12 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №124619, виданого Губиниською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області 25 грудня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18544. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що 25 грудня 2001 року на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Губиниської селищної Ради народних депутатів №108 від 15.11.2001 року, йому був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, площею 5,090 га, розташованої на території Губиниської селищної ради, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18544. Однак, на теперішній час у зазначеному правовстановлюючому документі виявлено розбіжності. Так, прізвище заявника в Державному акті зазначено « [PERSON] », натомість у його паспорті громадянина України серії [NUMBER] , його прізвище вірно значиться як « [PERSON] ». Виявлені розбіжності у прізвищі власника земельної ділянки і стали підставою для відмови державним реєстратором заінтересованої особи у державній реєстрації прав власності за заявником, тому заявник був змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року відкрито провадження у справі. Заявник в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить справу розглянути у його відсутність, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи - в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті. Суду подано копію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №124619, виданого 25 грудня 2001 року на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Губиниської селищної Ради народних депутатів №108 від 15.11.2001 року, у відповідності до якого [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 5,090 га, розташованої на території Губиниської селищної ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5). Між тим, згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26 березня 2005 року на ім`я заявника, прізвище останнього зазначено як [PERSON] (а.с.4), такі ж дані щодо прізвища заявника містяться в картці платника податків, а також у Витягах з державного земельного кадастру про земельні ділянки, де власником означеної в Державному акті земельної ділянки є [PERSON] (а.с.7,8). Судом встановлено, що рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно №50467903, №50474049 від 26.12.2019 року заявникові відмовлено у державні реєстрації права власності на земельні ділянки, у зв`язку з тим, що у поданих ним документах були виявлені розбіжності у прізвищі власника земельної ділянки. Отже, вищезазначені розбіжності у прізвищі власника земельної ділянки в Державному акті дійсно перешкоджають заявникові у реалізації його прав на земельну ділянку, і не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявникові. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована, та має бути задоволена, а заявнику повинен бути встановлений факт належності означеного вище правовстановлюючого документу. На підставі викладеного,

Outcome: approved