Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

13.05.2019 позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1100,00 грн. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 12.09.2018. Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Зважаючи на наведене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. 23.05.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання позивачка не з`явилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. До суду подала заяву, у якій просила справу розглянути у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити (а.с.23). Відповідач також не з`явився в судове засідання, надав письмову заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.(а.с.22). Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом № 3 згідно копії свідоцтва про народження (а.с.5). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 12.09.2018 у справі № 546/422/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). Малолітній [PERSON] проживає разом із своєю матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копіями витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця проживання від 20.06.2018 та довідки про склад сім`ї виконавчого комітету М`якеньківської сільської ради від 10.05.2019 (а.с.3, 10). Судом також встановлено, що дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини до її повноліття. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Щодо відшкодування судових витрат, понесених стороною позивача на оплату правової допомоги у сумі 1100,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч..3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження факту сплати коштів у сумі 1100,00 грн, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та взагалі не надано доказів отримання нею правничої допомоги. Отже, вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1100,00 грн, яка не є позовною вимогою, а вирішується в порядку розподілу судових витрат між сторонами за результатами судового розгляду, задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved