Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

14 травня 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи F її матері [PERSON], в якій заявник зазначила, що [PERSON], [INFO], померла 07 травня 2019 року в м. Макіївка Донецької області та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Нею було одержано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] з довідкою про причину смерті, а також свідоцтво про смерть останньої, при цьому у звFязку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоровFя та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено, тому підтвердити смерть своєї матері у встановленому законом порядку вона позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення просила встановити факт смерті особи в певний час. Заявник [PERSON] в судове засідання не зFявилася, просила проводити розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання заявлених вимог в повному обсязі. Представник заінтересованої особи F Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, в судове засідання не зFявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. ЗFясувавши позицію заявника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ F 27/0/38-14 від 02 вересня 2014 року розгляд справ, підсудних Центрально-Міському районному суду м. Макіївки Донецької області, здійснюється Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровFя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року F 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовFязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заявник [PERSON], [INFO], є громадянкою України, згідно паспортних даних зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 4). Заявник [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження заявниці серії V-УР F 1367677 (а.с. 5), копіє свідоцтва про шлюб серії І-НО F 514969, з якої вбачається, що заявниця після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище «Нікітіна» на «Калініченко» (а.с. 6). [PERSON] померла 07 травня 2019 року в м. Донецьк Донецької області, про що було видано лікарське свідоцтво F 89/19 з довідкою про причину смерті, що зазначена як «Хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ст.» (а.с. 9), видане закладом охорони здоровFя на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, а також свідоцтво про смерть останньої (а.с. 8), видане Пролетарським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька, тобто реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, які є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Судом досліджено наданий заявником на підтвердження своїх вимог виписний епікриз з історії хвороби померлої [PERSON] (а.с. 10). Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, листом за вих. F 1331/15.21-56 від 10 травня 2019 року (а.с. 11) заявнику за наявними документами було відмовлено у проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON], оскільки предFявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровFя України від 08.08.2006 року F 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовFязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON], [INFO], що мало місце 07 травня 2019 року в м. Донецьк Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявника документами Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, відмовлено. Встановлюючи місце смерті [PERSON], суд вважає, що за необхідне визначити місцем її смерті м. Донецьк Донецької області, оскільки подані [PERSON] докази не підтверджують настання смерті [PERSON] в м. Макіївка Донецької області. Тому, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву [PERSON], та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], F 07 травня 2019 року в м. Донецьк Донецької області, Україна.

Outcome: partial