Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

12 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що у 1937 році [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], якому в подальшому було присвоєно №15. За весь час проживання по даній адресі останні мешкали разом з донькою [PERSON] ([INFO], паспорт [NUMBER]). У зв'язку з тим, що будівля збудована до 1941 року, матеріалами, що свідчать про закінчення будівництва і введення її в експлуатацію, є інвентаризаційні документи. Згідно оціночного акту від 25.12.1948 року житловий будинок №11 (№15) складався: з житлового будинку, тамбуру та сараю, а його вартість складала 4616 рублів. 11.03.1949 року [PERSON] та [PERSON] оформили домову книгу для прописки громадян, що мешкають в будинку №11 (15) та зареєструвались за даною адресою. 27.03.1975 року за письмовою угодою [PERSON] придбала, у доньки вищезазначених осіб, [PERSON] ([INFO], паспорт [NUMBER]) житловий будинок [ADDRESS], який складався з будинку, тамбуру, сараю, спуску та водопроводу. Факт купівлі житлового будинку з господарчими будівлями було засвідчено свідками та сусідами згідно переліку зазначеному в угоді. Згідно угоди [PERSON], окрім житлового будинку з прибудовами, отримала від [PERSON] наступні документи: домову книгу, акт приймання індивідуального домоволодіння, генеральний план забудови, звідний оціночний акт, проект підключення водопроводу, план щодо встановленого газу, книжку по сплаті за радіо точку, книжку по розрахункам за воду, книжку по розрахункам за електроенергію. Однак на даний час перелічені документи наявні у [PERSON] лише частково. Відповідно до заяви [PERSON] від 21.05.1979 року будинку [ADDRESS]. Разом з [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], мешкав її син [PERSON], [INFO]. 10 червня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за №5-1738, згідно якого у разі смерті належний їй будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] переходить у власність [PERSON]. [PERSON] померла [INFO]. 23.03.2004 року [PERSON] зареєструвався за адресою: [ADDRESS]. За заявою про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON], 25 лютого 2000 року заведено спадкову справу №137/2000 на майно померлої. Згідно відповіді №3249 від 31.03.2014 року КП «ДМБТІ», станом на 31.12.2012 року в КП «ДМБТІ» ДОР містяться 2 інвентаризаційні справи за адресою: [ADDRESS], згідно яких відомості щодо реєстрації права власності відсутні. 06 червня 2014 року представником [PERSON] було отримано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої Державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 22-а, у зв'язка з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту виготовленого ТОВ «Інститут проектування та експертизи будівництва» від 09 червня 2014 року, садибний житловий будинок за адресою: [ADDRESS], складається з: житлового будинку (літера А-1) 1937 p., прибудови (літера А'-І) 1937 p., веранди (літера а-1) 1977 p., прибудови (літера а'-І) 1990 р., ганку (літера а) 1977 p., літньої кухні (літера Б) 1977 p., вбиральні (літера Г) 1977 p., сараю (літера Д) 1990 p., погребу (пг під Д) 1990 p., воріт, огорожі, хвіртки, колонки, в'їзду (№1-5,1). Звітом про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що конструкції житлового будинку (літера А-1), прибудови (літера А'-І), веранди (літера а-1), прибудови (літера а'-1), ґанку (літера а), літньої кухні (літера Б), вбиральні (літера Г), сараю (літера Д), погребу (літера пг під Д) за адресою: тупик Давидова, 37, Красногвардійського району, м. Дніпропетровська, мають необхідні запаси міцності й характеристики, що забезпечують твердість і просторову стійкість. Просив: визнати за [PERSON], [INFO] (ШН [NUMBER]) право власності, за набувальною давністю, на житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці загальною площею 523 кв.м. та складається з: житлового будинку (літера А-1) 46,6 кв.м., прибудови (літера A1 -1) 23 кв.м., веранди (літера а-1) 2 кв.м., прибудови (літера а1 -1) 9,8 кв.м., ґанку (літера а) 0,6 кв.м., літньої кухні (літера Б) 11,5 кв.м., вбиральні (літера Г) 1,3 кв.м., сараю (літера Д) 31,6 кв.м., погребу (літера пг під Д) 31,6 кв.м., воріт, огорожі, хвіртки, колонки, в'їзду (№1-5,1). У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача, представники третіх осіб не з'явилися. Справа розглянута в порядку ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, у 1937 році [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS], якому в подальшому було присвоєно №15. За весь час проживання по даній адресі останні мешкали разом з донькою [PERSON] 11 березня 1949 року [PERSON] та [PERSON] оформили домову книгу для реєстрації громадян, що мешкають в будинку №11 (15) та зареєструвались за даною адресою (а.с. 21-40). Відповідно до інвентаризаційної справи від 22.04.1966 року житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] складався з: житлового будинку (А-1), сараю (Б), убиральні (В), водопроводу (№1), забору (№2) та розташовувався на земельній ділянці площею 550 кв.м. (а.с. 9-13). 27 березня 1975 року за домашнім договором [PERSON] придбала, у доньки власників, [PERSON], житловий будинок [ADDRESS], який складався з будинку, тамбуру, сараю, спуску та водопроводу, що було засвідчено свідками та сусідами згідно переліку зазначеному в угоді. Згідно угоди [PERSON], окрім житлового будинку з прибудовами, отримала від [PERSON] наступні документи: домову книгу, акт приймання індивідуального домоволодіння, генеральний план забудови, звідний оціночний акт, проект підключення водопроводу, план щодо встановленого газу, книжку по сплаті за радіо точку, книжку по розрахункам за воду, книжку по розрахункам за електроенергію (а.с. 41-44). Відповідно до заяви [PERSON] від 21.05.1979 року будинку [ADDRESS] (а.с. 45). 10 червня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за №5-1738, згідно якого у разі смерті належний їй будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами і земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] переходить у власність [PERSON] (а.с. 83). Згідно свідоцтва про смерть від 18 лютого 2000 р. виданого відділом реєстрації актів громадянського стану [PERSON] померла [INFO] (а.с. 84). 23.03.2004 року [PERSON] зареєструвався за адресою: [ADDRESS] (а.с. 85). За заявою про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON], 25 лютого 2000 року заведено спадкову справу №137/2000 на майно померлої (а.с. 166-176). Згідно відповіді №3249 від 31.03.2014 року КП «ДМБТІ», станом на 31.12.2012 року в КП «ДМБТІ» ДОР містяться 2 інвентаризаційні справи за адресою: [ADDRESS], згідно яких відомості щодо реєстрації права власності відсутні (а.с. 86). 06 червня 2014 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої Державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 22-а, у зв'язка з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 87). Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом - з 1 січня 2001 року. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 ЦК України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Слід врахувати, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору купівлі-продажу, найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, за набувальною давністю виникає з моменту державної реєстрації. Також, відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У зв'язку із цим, норми ч. 5 ст. 376 ЦК України можуть бути підставою для задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за умови, що власником (землекористувачем) здійснено самочинне будівництво з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших норм і правил, без порушення прав інших осіб. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до реєстрації. Тобто, у разі задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спірне майно з будь-яких підстав, суд фактично покладає на себе повноваження будівельно-архітектурних, санітарно епідеміологічних, пожежних та інших органів, в компетенцію яких входить обов'язок робити висновки щодо відповідності будівлі встановленим вимогам. Технічні паспорти за домашнім Договором на виготовлений у 2014 році різняться. У даному випадку, також не виконано вимог Закону щодо здачі в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що є обов'язковим згідно із Законами України «Про основи містобудування», «Про планування і забудову територій» та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 22 вересня 2004р. №1243. Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До суду позивачем надані копії квитанцій зокрема про сплату комунальних послуг та реєстрацію за адресою: [ADDRESS], що не є належними доказами та підставою набуття права власності за набувальною давністю. Враховуючи вищевикладене та пояснення представника позивача у судовому засіданні, судом встановлено, що позивач фактично просить визнати право власності за набувальною давністю на домоволодіння в цілому за наявності технічного паспорту станом на 2014 рік, самочинного будівництва. Згідно пояснень свідків кожного окремо, будинок належав сім'ї Белан та на теперішній час в спірному будинку проживає позивач. У відповідності до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи суд вважає за необхідне судові по сплаті судового збору у сумі 781 грн. 10 коп. понесені [PERSON] віднести за його рахунок

Outcome: dismissed