Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

14.03.2019 року [PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в праві користування, розпорядження власним майном, про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач зазначає, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 21.06.2004 року № 1340. Відповідач [PERSON] домовилась з позивачем що буде тимчасово зареєстрована за адресою позивача та до кінця 2011 року добровільно знімиться з реєстрації, але цього не зробила, вимоги позивача проігнорувала. [PERSON] фактично не проживає в будинку з 2010 року. Оскільки відповідач не приймає участі у користуванні будинком, не несе затрати на його утримання, проведення ремонту вказане створює для позивача перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Ухвалою суду від 15.03.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання, позивач не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Станом на 30 травня 2019 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі відповідач була належним чином повідомлена, заперечень на позов не подала. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що домоволодіння за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності. Копією акту від 19 березня 2019 року, який складений депутатом Степненської сільської ради [PERSON] підтверджується, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] зареєстрована [PERSON] , але не проживає з 2010 року. Статтями 47, 48\~Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1-2 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Визнання в судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, передбачено положеннями ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України. При цьому ст. 71 ЖК України передбачено збереження жилого приміщення протягом шести місяців у разі відсутності наймача жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду, а ст. 405 ЦК України регулює правовідносини між власником житла та членами його сім`ї. За положеннями ч. 1 ст.\~383\~ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. За таких обставин, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач як на момент подання позовної заяви так і на момент реєстрації в житловому будинку не був членом сім`ї позивача, за місцем реєстрації не проживає з 2010 року, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову, право позивача на користування та розпорядження житловим приміщенням підлягає захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved