Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

13 липня 2018 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], яка є законним представником неповнолітніх: [PERSON], [PERSON], третя особа - Орлянська сільська рада Василівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій позивач просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку за вказаною адресою, який належить [PERSON] на праві власності. Позов мотивував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В його житловому будинку зареєстровані: дружина позивача - [PERSON], донька позивача - [PERSON], та онуки позивача - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З початку 2013 року відповідачі не мешкають в його будинку, та фактично проживають за іншою адресою, а саме: [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивачу доводиться нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, тому він просить суд вирішити питання щодо визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком. Ухвалою Василівського районного суду від 27 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заява про розгляд цивільної справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить задовольнити. Відповідач [PERSON], яка також є законним представником неповнолітніх: [PERSON], [PERSON] в судові засідання, призначені на 11.09.2018 року, 12.10.2018 року, 26.10.2018 року, 12.11.2018 року не з'явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, належним чином за місцем реєстрації повідомлена про розгляд справи, поштові конверти з судовими викликами повернуті за закінченням строку зберігання. Відповідач повідомлялася про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить вирішити на розсуд суду. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 27.10.2009 року нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Никаноровим О.О., зареєстрованого в реєстрі за №688 (а.с.4-5). Як вбачається з довідки Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області №1469 від 25 червня 2018 року, [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS], дійсно має склад сім'ї: [PERSON] - дружину [INFO], [PERSON] - доньку [INFO], [PERSON] - онуку [INFO], та [PERSON] - онука [INFO] (а.с.14). З актів щодо встановлення факту проживання [PERSON], 1979 року народження, від 09 липня 2018 року та 08 серпня 2018 року складених депутатом Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області Блощук А.А., та сусідами [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON], 1979 року народження, [PERSON], 2001 року народження, [PERSON], 2002 року народження, з 2013 року по теперішній час прописані за адресою: [ADDRESS], але фактично не мешкають, майнових речей за адресою не мають (а.с.11). Як вбачається з довідок Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області №1208, №1210, 1209 від 22 серпня 2018 року, які були надані на запит суду, [PERSON], [PERSON], та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 11.12.2013 року (а.с.21, 22, 23). Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд звертає увагу, що при розгляді такої категорії справ як визнання особи такою, що втратила право користування на підставі відсутності особи без поважних причин понад один рік, суд повинен з'ясувати, з яких причин особа відсутня, чи не чиняться особі перешкоди у користуванні (наприклад, вчинення власником перешкод у користуванні житлом такій особі), чи є причини відсутності поважними, чи дійсно особа втратила право користування. Суд звертає увагу, що Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року (надалі - Конвенція) не містить окремої статі щодо захисту житлових прав дітей. Однак принципові позиції відстежуються в таких її положеннях. Відповідно до ч.1 ст.16 Конвенції жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Згідно з ст.6 Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Натомість, забезпечення дотримання основоположних для дитини прав, можливе лише за наявності відповідних умов її розвитку, а саме житла та необхідного майна. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікунами) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З урахуванням досліджених доказів, є всі підстави вважати, що неповнолітні діти [PERSON], 2001 року народження, та [PERSON], 2002 року народження, в 2013 році виїхали разом з матір'ю [PERSON] на інше місце проживання, та відповідно місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх матері, тому права дітей у разі визнання їх судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням не порушено. З огляду на те, що [PERSON], [INFO], неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], без поважних причин понад один рік не проживають в будинку [ADDRESS], і перешкоди для користування будинком на протязі останнього року були відсутні, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], та [PERSON], є такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS].

Outcome: approved