Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

13.05.2015 року до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова подано відповідну позовну заяву. В обґрунтування позову зазначено, що 30.04.2013 року між позивачем та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року. 02.05.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням [PERSON], автомобіля керуванням [PERSON] та мотоцикла під керуванням [PERSON]. В рамках кримінального провадження щодо [PERSON] було заявлено до нього цивільний позов потерпілим [PERSON]. На підставі вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова від 05.03.2014 року було стягнуто з позивача на користь потерпілого [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37153,18 гривень. Апеляційною інстанцію вирок було змінено в частині розміру відшкодування та стягнуто 37061,20 гривень. 15 жовтня 2014 року позивачем було проведено оплату суми на рахунок відповідача [PERSON]. Під час розгляду справи в Комінтернівському районному суді м.Харкова позивачу стало відомо, що на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в [PERSON] «Страхове товариство «Іллічевське». Під час укладання страхового полісу у позивача [PERSON] не повідомив про наявність іншого страхового полісу, пояснююче це тим, що він на момент придбання автомобіля не знав про наявність такого страхового полісу. Вважали, що в даному випадку [PERSON] мав можливість перевірити наявність страхового полісу на сайті МТСБУ. Та відповідно до вимог п.20-1.1., 20-1.2. ст.20-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі змінити власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії й для нового власника. Тобто, з урахуванням вимог ст.989 ч.1 п.3 ЦК України новий договір страхування укладений між ними та [PERSON] є нікчемним та відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи зазначене, положення Постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вважали, що у них не виникає обовязку сплатити [PERSON] грошову суму, як потерпілому в ДТП.. З урахуванням вимог ст.16, ч.1 ст.216 ЦК України просили відшкодувати вартість того, що одержано, шляхом забезпечення правових наслідків визначених в ч.1 ст.216 ЦК України. Просили за позовом прийняти позовну заяву до розгляду, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс № АС/2111922), стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» суму безпідставно одержаного страхового відшкодування у розмірі 37061 гривень 20 копійок та стягнути з відповідача на їх користь сплачений судовий збір в сумі 370 гривень 61 копійку. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила її задовольнити, наполягала на тому, що відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії й для нового власника, а тому з урахуванням вимог ст.989 ч.1 п.3 ЦК України новий договір страхування укладений між ними та [PERSON] є нікчемним та відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Також зазначала, що на її думку [PERSON], що має певний стаж водіння повинен знати про страховку та мав можливість перевірити страхування автомобіля, який він придбав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату розгляду справи повідомлявся. В судовому засіданні представник 3-ї особи [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, суду пояснила, що доводи позивача не обґрунтовані, [PERSON] як законослухняний громадянин після придбання автотранспорту застрахував його у позивача. Вважала, що саме представники страхової компанії позивача недобросовісно поставились до своїх обовязків та не перевірили наявність відповідного страхового полісу. Просила врахувати, що доводи викладені позивачем в позові були предметом розгляду судових інстанції в рамках розгляду цивільного позову [PERSON] в кримінальному провадженні щодо [PERSON] та встановлено, що договір є дійсним. Представник 3-ї особи [PERSON] «Страхове товариство «Іллічівське» в судове засідання не зявився, але подав до суду письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, з яких вбачається, що між товариством та [PERSON] укладався договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/0104837, строк дії поліса з 16.03.2013 року по 15.03.2014 року. На момент ДТП [PERSON] не був власником даного транспортного засобу, також зазначали, що саме позивач мав можливість перевірити на стадії страхування наявність інших полісів та повинен був повідомити страхувальника [PERSON] про те, що автомобіль вже застрахований, проте працівники позивача цього не зробили. Посилались на те, що вимоги ст.989 ЦК України безпосередньо стосуються лише договорів майнового страхування, та обєктом обовязкового страхування є майнові інтереси, що не суперечить законодавству України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] настала після визнання його винним у скоєнні кримінального правопорушення за ст.286 КК України. Оскільки п.3 ст.989 ЦК України до даних правовідносин не застосовується, а вимог про визнання правочину недійсним не заявляється, то вимоги позову є необґрунтованими. Просили прийняти до уваги найголовніше, що доводи позивача були предметом розгляду суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо третьої особи та не були прийняті до уваги, апеляційною інстанцію вирок суду в частині цивільного позову також не був скасований з цих підстав, оскільки договір є дійсним,а відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені судових рішення не доказуються. Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника 3-ї особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] є власником автомобіля Ауди А6 державний номер [NUMBER], договір страхування зазначеного транспортного засобу укладений між ним та [PERSON] «Страхова компанія БРОКБІЗНЕС» 30.04.2013 року № АС-2111922 (а.с.16). Також наявна інформація про страхування відповідного автомобіля [PERSON] «СТ «Іллічівське» поліс АС 0104837, що діючий на 02.05.2013 року (а.с.13), що підтверджується копією листа відповідної страхової компанії (а.с.14), копією полісу наданої представником 3-ї особи із поясненнями. Відповідний поліс АС/0104837 виданий [PERSON] 15.03.2013 року /а.с.55/. Відповідно до вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова від 05 березня 2015 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Було стягнуто з [PERSON] «СК Брокбізнес» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37153 гривні 18 копійок /а.с.63-66/. Із змісту вироку вбачається, що представником цивільного відповідача [PERSON] «СК Брокбізнес» в обґрунтування своїх заперечень зазначалось на те, що договір є нікчемним. При цьому судом зроблено висновок, що такі доводи є безпідставними та відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України саме [PERSON] «СК Брокбізнес» повинен відшкодувати шкоду потерпілому за умовами договору страхування укладеному з [PERSON]. Не погодившись із відповідним вироком в частині вирішення цивільного позову представником цивільного відповідача було оскаржено вирок до апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2014 року апеляційну скаргу цивільного відповідача було задоволено частково, зменшено суму відшкодування матеріальної шкоди до 37061 гривні 20 копійок. В решті вирок залишено без змін. Окрім того, в ухвалі зазначено, що доводи представника цивільного відповідача про те, що\~\~договір\~\~обов'язкового страхування між [PERSON] «СК «Брокбізнес» та\~\~[PERSON] є нікчемним внаслідок того, що страхувальник не\~\~повідомив страховика про те, що автомобіль вже\~\~застрахований попереднім власником, є безпідставними. /а.с.67-70/ Позивачем було проведено страхове відшкодування суми [PERSON] відповідно до наказу №53664/2/1 від 15.10.2014 року та складених страхових актів, розрахунку страхового відшкодування (а.с.8- 12) в розмірі 18389,18 гривень відповідно до копії платіжного доручення №8659 від 16.10.2014 року (а.с.6), в розмірі 18672 гривні 02 копійки відповідно до копії платіжного доручення №8660 від 16.10.2014 року (а.с.7), тобто в повному обсязі у розмірі 37061 гривень 20 копійок. Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень п.1.7 ст. 1 Закону України №1961-1V від 01.07.2004 року забезпеченим транспортним засобом вважається транспортний засіб, зазначений у\~\~чинному\~\~договорі обов'язкового страхування цивільно-правової\~\~відповідальності, за\~\~умови його експлуатації\~\~особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 989 ЦК України визначено обов'язки страхувальника, в тому числі й ч.1 п.3 обовязок при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Саме на відповідну підставу посилався позивач та надавав відповідну судову практику, але в даному випадку, суд вважає, що це не є належним доказом. В ході розгляду кримінального провадження, цивільної справи встановлено, що на момент укладання договору страхування транспортного засобу 3-я особа [PERSON] не знав про існування договору, що був укладений попереднім власником, а тому не мав змоги повідомити про це позивача. Відповідно до вищезазначеного та вимог ст.994 ЦК України зміна\~\~страхувальника - фізичної особи за\~\~попереднім договором страхування допускається, але його права та\~\~обов'язки можуть перейти\~\~до третіх осіб лише за згодою\~\~страховика. В ході розгляду справи було встановлено, що 3-ю особою [PERSON] «СТ «Іллічівське»\~\~було укладеного договір страхування із[PERSON]. Але будь-яких даних про те що було проведено заміну попереднього страхувальника на 3-ю особу [PERSON] не встановлено. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд вважає що підстав для задоволення позову не вбачається. Договір страхування є дійсним та на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02 травня 2013 року о 21.00 годині за участю [PERSON] його цивільно-правова відповідальність була застрахована саме відповідно до договору укладеному із позивачем [PERSON] «СК Брокбізнес», з іншою страховою компанією щодо страхування автомобіля Ауди А6 державний номер [NUMBER] ним договори не укладались, зазначений автомобіль був застрахований попереднім власником [PERSON], про що не було відомо [PERSON], та зміна страхувальника в рамках цього договору не проводилась. Нових доводів щодо нікчемності правочину, що не були предметом розгляду судових інстанцій стороною позивача не наведено.

Outcome: dismissed