Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

12» серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Після неодноразових уточнень Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. відмовилося від вимог до [PERSON] , залишивши вимогу до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах в межах виконавчого провадження. Свої вимоги банк обґрунтовує тим, що «22» серпня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №282/07ф-8, за умовами якого Позивач зобов`язався видати кредит у розмірі 95\~000 (дев`яносто п`яти тисяч), а Відповідач зобов`язався повернути кредит зі сплатою 14% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони, «27» серпня 2007 року, уклади договір іпотеки квартиру [ADDRESS] . Представник відповідача, адвокат Мутаф Володимир Андрійович, проти задоволення позову заперечував посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності, оскільки аналогічний позов про стягнення заборгованості та звернення стягнення вже розглядався та був залишений судом без розгляду. На підтвердження своїх доводів представник відповідача надав до суду копію позовної заяви від 08.09.2010 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2015 року оригінали яких зберігаються у справі №1522/16920/12. Представники сторін до суду не з`явилися однак подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку що позовна заява ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що «22» серпня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №282/07ф-8, за умовами якого Позивач зобов`язався видати кредит у розмірі 95\~000 (дев`яносто п`яти тисяч), а Відповідач зобов`язався повернути кредит зі сплатою 14% річних. «22» серпня 2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №282/07ф-8 якою встановлено графік повернення кредиту. «02» грудня 2008 року між сторонами була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору №282/07ф-8, якою було встановлено нову відсоткову ставку, а саме 16,5 % річних. «27» квітня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №282/07ф-8, якою збільшено строк кредитування до «21» серпня 2041 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторони, «27» серпня 2007 року, уклади договір іпотеки квартиру [ADDRESS] . Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. та зареєстровано в реєстрі за №5875. «27» серпня 2007 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до вищевказаного договору іпотеки. 08.09.2010 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» подав до Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №282/07ф-8 від «22» серпня 2007 року у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] . Також банк просив в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Позовна заява ПАТ «ВіЕйБі Банк» була залишена без розгляду ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2015 року. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що банк вимагав дострокового повернення кредиту, а саме пред`явив відповідний позов до Приморського районного суду м. Одеси 08.09.2010 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частиною другою ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частина перша ст. 265 ЦК України регламентує, що Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Від так строки позовної давності за кредитним договором №282/07ф-8 від «12» серпня 2016 року сплинули 08.09.2013 року, а позов було пред`явлено «12» серпня 2016 року, тобто з пропуском строків позовної давності про які заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у позові. Аналогічної думки притримувався Верховний Суд України у справах №6-719цс16, №6-2134цс16, №6-900цс16 та №6-1174цс16.

Outcome: dismissed