Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

13 серпня 2012 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про поділ майна подружжя, в якому зазначає, що з 06 листопада 1987 року по 05 січня 2011 року перебувала шлюбі з [PERSON], за час якого ними спільно було набуто певне майно. У зв'язку з тим, що згоди про поділ спільної власності між нею та відповідачем не досягнуто, уточнивши 10.09.2012 року позовні вимоги, просить суд провести розподіл спільного майна подружжя, відповідно до якого визнати за нею право власності по 1/2 частки з відповідачем, виділивши позивачці [PERSON], в натурі: -магазин-кафе «[INFO]», що розташований [ADDRESS]; -легковий автомобіль, марки «ВМW- 735і», державний номерний знак [NUMBER]; -автомобіль «ФІАТ», державний номерний знак [NUMBER]; -вантажний автомобіль, марки «Камаз», державний номерний знак [NUMBER], та меблі, які знаходяться [ADDRESS], а саме: -м'який кутовий диван в прихожу, 2005 р.; -один стіл кухонний з кутовою м'якою канапою, 2004р.; -холодильник «Атлант», 1998 р.; -мікрохвильову піч, 2006 р.; -спальний меблевий гарнітур (ліжко, шафа, трюмо, столик під телевізор кутовий, дві тумбочки), 2003 р.; -один кольоровий телевізор, 1996 р.; -один телерадіоприймач, 2005 р.; -комп'ютерний гарнітур (стіл, пенал, тумба), 2003 р.; -пральну машину-автомат, 2005 р. Визнати за відповідачем [PERSON], право власності на 1/2 частки спільного майна, виділивши його в натурі, а саме: -магазин-кафе «[INFO]», що розташований [ADDRESS]; -базу по здачі металобрухту, що розташована в [ADDRESS]; - хмелекомплекс, що розташований в с.Жеревці Лугинського району Житомирської області; -легковий автомобіль, марки «Джип Мітсубісі пажеро», державний номерний знак [NUMBER]; -автомобіль, марки «УАЗ», д.н.з. [NUMBER]; -вантажний кран, д.н.з. [NUMBER]; -вантажний автомобіль, марки «Камаз», д.н.з. [NUMBER]; -вантажний причіп, д.н.з. [NUMBER]; -автомобіль, марки «Газель», д.н.з. [NUMBER], та меблі, які знаходяться [ADDRESS], а саме: -стінка-прихожа, 2001р.; -комод, 2003 р.; -кухонний гарнітур, 1998 р., -один стіл кухонний з кутовою м'якою канапою, 2006 р.; -одну мікрохвильову піч, 2008 р.; -один кольоровий телевізор, 1998 р.; -один телерадіоприймач, 2005 р.; -софу, 2006 р.; -меблевий гарнітур-стінка, 1997 р.; -м'який канаповий комплект (три+два+один), 2001 р.; -морозильну камеру, 2009 р.; -кондиціонер, 2006 р.; -бджолосім'ї; -мисливську зброю. В судовому засіданні позивачка [PERSON], заявлені позовні вимоги зменшила, подавши до суду письмове клопотання щодо варіанту поділу спільно набутого майна, в частині поділу придбаних меблів, побутової техніки та в частині поділу нерухомого майна і транспортних засобів, які було придбано колишнім подружжям під час шлюбу (а.с.197,198), в решті щодо розподілу нерухомого майна та транспортних засобів підтримала повністю. Не заперечує відносно можливості (надання згоди) на отримання грошової компенсації від відповідача замість її частки у спільному сумісному майні, стосовно неподільних речей. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], не визнав, однак надав до суду письмове клопотання щодо варіанту розподілу спільно набутого майна, де запропонував свій варіант поділу придбаних меблів та побутової техніки, які було придбано колишнім подружжям під час шлюбу (а.с.214,215). В решті позову щодо розподілу нерухомого майна та транспортних засобів не визнає і вважає позовні вимоги позивачки до нього безпідставними, оскільки він за власні кошти придбав транспортні засоби та нерухоме майно. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та письмові докази, що були подані позивачкою і відповідачем під час судового розгляду справи та витребувані судом, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Як встановлено в судовому засіданні з 06 листопада 1987 року до 05 січня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.5,6). Під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, сторонами придбано магазин-кафе, що розташований [ADDRESS] (а.с.41-44); автомобіль, марки «ВМW- 735і», державний номерний знак [NUMBER]; та автомобіль, марки «Камаз - 53208», державний номерний знак [NUMBER], що є їх спільною власністю (а.с.51,56). Зазначені вище обставини підтверджуються копією відповідної ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 16.10.2013 року (а.с.183-185), що набрала законної сили, й, за правилами ч.3 ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Зазначені обставини не заперечувалися також сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ч.1 ст.61 СК україни визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На разі сторони не можуть спільно користуватись спірним, спільно нажитим майном під час шлюбу, тому виникло питання його поділу. Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частинами 1, 2 статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 4 та 5 цієї ж статті, визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Так, позивачка у судовому засіданні не заперечувала можливості (надання своєї згоди) на отримання грошової компенсаціїї від відповідача за її 1/2 частки у спільному сумісному нерухомому майні (магазину-кафе «[INFO]», магазину-кафе «[INFO]») та 1/2 частки спірних транспортних засобів, однак відповідач у судовому засіданні залишив бажання позивачки поза увагою. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи спір між позивачкою та відповідачем, як колишнім подружжям, суд встановив також обсяг спільно нажитого майна, а саме: побутової техніки та меблів, наявних на час припинення спільного ведення господарства та час його придбання, що зазначені, як у клопотанні позивачки так і у клопотанні відповідача (а.с.197,214,215), згідно до яких сторони не заперечували у судовому засіданні наявний перелік майна, що наведений у клопотанні обох сторін, час його придбання, а також мисливської зброї, марки ІЖ-27 [NUMBER] та марки ТОЗ-63 [NUMBER] (а.с.216), яке придбано за час перебування у шлюбі. Разом із тим, вирішуючи питання щодо іншого спільного майна, яке просить суд поділити позивачка, а саме: вантажний автомобіль, марки «Камаз», державний номерний знак [NUMBER]; магазин-кафе «[INFO]», що розташований [ADDRESS]; базу по здачі металобрухту, що розташована в [ADDRESS]; вартість проданого хмелекомплексу, що розташований в с.Жеревці Лугинського району Житомирської області в сумі 32 000.00 грн.; легковий автомобіль, марки «Джип Мітсубісі пажеро», державний номерний знак [NUMBER]; автомобіль, марки «УАЗ», д.н.з. [NUMBER]; автомобіль, марки «Газель», д.н.з. [NUMBER], слід зазначити про те, що сторони у судовому засіданні не довели суду той факт, що вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю та перебуває у третіх осіб, що є єдиною необхідною умовою для поділу між сторонами майна. У справі неподано до суду жодних доказів щодо джерела, часу його придбання і належності на праві спільної сумісної власності даного майна, клопотань щодо витребування відповідних і належних доказів з приводу його наявності та належності колишньому подружжю та (або) перебуванні у третіх осіб до суду не заявлено (не подано). Суд не бере до уваги відповідь № 33 від 08.02.2013 року (а.с.84) селищного голови смт.Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, надану на звернення позивачки [PERSON], щодо торгового об'єкту «[INFO]», який росташований в [ADDRESS], оскільки вказана відповідь не є належним доказом по справі і не містить інформації джерела і часу придбання зазначеного об'єкту сторонами та, що саме цей об'єкт є спільною сумісною власністю сторін. Інших доказів не подано. Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частини 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивачки підлягає стягненню 110.00 грн., частини витрат, які вона понесла при сплаті судового збору, а саме пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial