Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

14.12.2017 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в сумі 5 435 421,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та [PERSON] 29.09.2014 року було укладено договір позики, котрий був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. За умовами даного договору [PERSON] отримав позику в розмірі 2 582 000,00 грн., що на момент укладення договору становило 200 000,00 доларів США, зі строком повернення до 26.12.2014 року. На виконання умов вказаного договору ним 29.09.2014 року в офісі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олексюка Г.О. за адресою: [ADDRESS] , було передано обумовлену суму грошей, проте, [PERSON] , в свою чергу, не виконав своїх зобов`язань за договором, що призвело до утворення боргу, що стало причиною для звернення до суду. Тому, приймаючи до уваги те, що відповідно до умов договору борг має бути повернутий в сумі в гривні, еквівалент котрої має становити 200 000,00 доларів США, виходячи з курсу НБУ гривні до долару США станом на 13.12.2017 року, просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в сумі 5 435 421,20 грн. та судовий збір. В ході розгляду справи [PERSON] уточнив позовні вимоги та збільшив їх розмір, остаточно просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в сумі 5 435 421,20 грн. та 1 643 184,80 грн. процентів від суми позики, розрахованих в порядку ст. 1048 ЦК України, за період з дати укладення договору по 31.03.2018 року, а також судові витрати у справі (а.с. 65-69). Крім того, зазначив про те, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за вказаним договором позики між ним та [PERSON] 29.09.2014 року було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. за реєстровим № 634, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по договору позики від 29.09.2014 року. Ухвалою від 18.12.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 8). Ухвалою від 13.02.2019 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. (а.с. 103-104). Представник позивача - адвокат Лаптєв О.С. в судове засідання не з`явився, надав заява про розгляд справи за відсутності позивача. В останній зазначив про те, що вимоги та обґрунтування позову підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання вдруге не з`явився без поважних причин, відзив не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, котрий був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. за реєстровим № 683 (а.с. 6). З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за вказаним договором позики між ним та [PERSON] 29.09.2014 року було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. за реєстровим № 634, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по договору позики від 29.09.2014 року (а.с. 78-79). Відповідно до п. 1. договору позики позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 2 582 000,00 грн., що на момент укладення цього договору складає 200 000,00 доларів США, строком до 26.12.2014 року. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю борг в сумі в гривнях, яка повинна бути еквівалентною 200 000,00 доларів США на момент повернення боргу, не пізніше 26.12.2014 року (п. 2 договору позики). Згідно п. 5 договору позики останній вважається укладеним з моменту передання грошових коштів позичальнику позикодавцем та нотаріального посвідчення цього договору. Судом встановлено, що договір позики від 29.09.2014 року є укладеним, на виконання умов вказаного договору позики [PERSON] 29.09.2014 року в офісі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олексюка Г.О. за адресою: [ADDRESS] , було передано [PERSON] обумовлену суму грошей, та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. посвідчено договір за реєстровим № 683. Вказане відповідачем не спростовано в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Як зазначає позивач, відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань про повне повернення грошових коштів, про які йдеться в зазначеному вище договорі позики. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і регулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Отже, приймаючи до уваги те, що укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі відповідача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства, та те, що позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши останню відповідачу, а відповідач не повернув вказані кошти у строк, передбачений договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача її суми в розмірі 5 435 421,20 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або речі, визначені речовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі № 6-36цс14, у якій зазначено, що у ч. 1 ст. 1048 ЦК України установлено презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Оскільки між позивачем та відповідачем не укладався договір щодо розміру і порядку нарахування та одержання позикодавцем процентів від суми позики, тому їх розмір і порядок нарахування позивачем необхідно визначати відповідно до ст. 1048 ЦК України, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, виходячи із зазначеного та принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи вимоги позивача, суд приходить до висновку про можливість покладення в основу судового рішення розрахунку, наведеного позивачем, і з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума процентів від суми позики в розмірі 1 643 184,80 грн. за період з 29.09.2014 року по 31.03.2018 року. При дослідженні наданого позивачем розрахунку розміру суми процентів від суми позики, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів. Останній відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростований. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на положення вказаної статті з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. (а.с. 5, 18). На підставі викладеного,

Outcome: approved