Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

13 серпня 2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку. В будинку окрім нього зареєстрована відповідачка [PERSON], яка є колишньою його знайомою. Приблизно у кінці грудня 2002 року вона забрала усі свої речі та виїхала з будинку, і з того часу вона не проживає в будинку, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в його утриманні. Наявність реєстрації відповідачки у помешканні створює для позивача низку додаткових витрат. Вважаючи, що відповідачка втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 04.11.2005 року. З інформації виданої Лівобережним районним відділом надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що в будинку [ADDRESS], крім позивача зареєстрована також [PERSON], [INFO]. Згідно акту КСН «Азовець» від 21.06.2018 року [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації не мешкає з 2002 року. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], а відповідачка, будучи зареєстрованою у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved