Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

13.12.2019 [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Роменської міської ради, в якому просить визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить: [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] - 1/3 частку; [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] - 1/3 частку; та [PERSON] , [INFO] - 1/3 частку. Позов мотивований тим, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно своєї баби [PERSON] , яка померла [INFO] , та своєчасно прийняла спадщину, подавши до приватного нотаріуса Проскурні В.О. заяву про прийняття спадщини. До спадкового майна [PERSON] , зокрема, входить належна їй 1/3 частка в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а також 1/3 частка, належна її сину (батьку позивачки) [PERSON] , який помер раніше [INFO] , спадщину після якого прийняла, але не встигла оформити його мати [PERSON] . Однак, оформити спадкове майно, належне [PERSON] позивачка не може, в зв`язку з тим що у правовстановлюючому документі на зазначену квартиру не визначені частки співвласників квартири. Про зазначене позичці приватний нотаріус Проскурня В.О. 06.12.2019 надав письмове роз`яснення. Таким чином, оскільки вищевказана обставина виключає для позивачки можливість спадкування, а в позасудовому порядку це питання вирішити неможливо в зв`язку зі смертю співвласників квартири, остання змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник не з`явилися в судове засідання, в заяві до суду представник [PERSON] клопоче про розгляд справи у їх відсутності, позов просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Приватний нотаріус Проскурня В.О. в заяві до суду просить розглядати справу у його відсутності та покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON] (а.с. 8). Спадкоємцем на майно померлої [PERSON] за заповітом є [PERSON] , що підтверджується заповітом, складеним [PERSON] 09 липня 2010 року, та посвідченим державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Білашенком Ю.В. 09.07.2010 за реєстр. № 2-767, згідно з яким спадкодавець все своє майно, де б його не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона матиме право, заповіла [PERSON] . [INFO] помер батько позивачки (син спадкодавиці) [PERSON] (а.с. 9), спадкоємцем на майно якого стала його мати [PERSON] та яка фактично прийняла спадщину після смерті сина, оскільки на момент його смерті постійно проживала з ним за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається з правовстановлюючого документу на спадкове майно - свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 березня 1994 р. 7 дистанцією цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці, згідно з розпорядженням (наказом) від 15.03.1994 № 404/51, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на правіприватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 17). Реєстрація права власності на зазначену квартиру за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проведена Роменським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 20, реєстр. № 1922 (а.с. 17). З довідки КП «Роменське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.08.2019 № 838 встановлено, що згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 трикімнатна квартира [ADDRESS] - рішення одинадцятої сесії двадцять четвертого скликання Роменської міської ради від 07.10.2003р. про перейменування вулиці) загальною площею 61.8 кв.м, жилою площею 37.2 кв.м зареєстрована в реєстровій книзі № 20, реєстровий №1922 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації 7 дистанції цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці 15.03.1994р. за наступними власниками: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). 06.12.2019 за № 214/02-14 приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Сумської області Проскурня В.О. надав [PERSON] письмові роз`яснення, відповідно до яких з поданих [PERSON] документів на спадкове майно - свідоцтва про право власності на житло, яке видане 7 дистанцією цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці 15 березня 1994 року, довідки, виданої КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» 07.08.2019 року №838 та технічного паспорта на квартиру, що виданий КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» 24.07.2019 року, ним було встановлено, що свідоцтво про право власності на житло видане в приватну спільну сумісну власність на трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без виділення часток. А оскільки [PERSON] та [PERSON] - померли, а частки у праві власності на квартиру не виділені, то позивачці необхідно звернутися до суду і встановити розмір часток, які належали кожному по вищезазначеному свідоцтву (а.с. 16) За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), яке знайшло своє вираження у ст. 5 ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру ЦК Української РСР (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно. Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР та ст. 17 Закону України «Про власність» спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності, тобто такої власності, коли її учасники мають наперед визначені частки. За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Водночас ні ЦК Української РСР, ні Закон України «Про власність», не визначали розмір часток членів сім`ї у праві спільної сумісної власності. 16.01.2003 року Верховна Рада України прийняла Цивільний кодекс України (ЦК України), у зв`язку з чим Цивільний кодекс Української РСР та Закон України «Про власність» втратили чинність з 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Як встановлено судом, провести розрахунок часток у спільній власності, а саме: квартирі за адресою: [ADDRESS] , на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, два співвласники квартири, а саме: спадкодавець [PERSON] та її син [PERSON] померли. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Позивач посилається на ту обставину, що через не визначеність розміру часток померлих у спірній квартирі, вона не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті її баби [PERSON] . Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки має вирішуватися в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласники спірної квартири [PERSON] та [PERSON] померли, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частці. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири. На підставі викладеного та положень ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved