Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

14 квітня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою у якій зазначив, що 30 липня 2002 року розпорядженням Березнегуватської райдержадміністрації № 327 йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,98 га, розташовану в межах території Маліївської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. ПП «Консультаційна фірма «Поліком» на його ім'я було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки, а 24.05.2003 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю. В подальшому ним було отримано витяг з Державного земельного кадастру відповідно до якого його земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 4821182600:02:000:0159. У лютому 2016 року він звернувся до Березнегуватського районного управління юстиції для реєстрації права власності на земельну ділянку, але отримав відмову, оскільки в паспорті його прізвище записано «Мойсеєв», а в Державному акті на земельну ділянку помилково записано «Моісеєв». Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт належності йому Державного акту на право приватної власності на землю від 24.05.2003 року виданого [PERSON]. Заявник та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, до суду направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги викладені у заяві підтримали у повному обсязі. Заінтересована особа у справі в судове засідання не з'явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти вимог заявника не заперечувала. Оскільки від осіб, які беруть участь у справі надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.3, ч.1 ст.234 ЦПК України, п.4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення » (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За правилами п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по - батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. З матеріалів справи убачається що 24 травня 2003 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 30 липня 2002 року № 327 [PERSON], було видано державний акт на право приватної власності на землю ІV-МК №028758, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 315 (а.с.6). Однак з копії паспорта громадянина України виданого 13 січня 1998 року Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області слідує що прізвище заявника «Мойсеєв», місце проживання [INFO] (а.с.4-5). Крім цього, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, власником земельної ділянки з кадастровим номером 4821182600:02:000:0159 та Державним актом ІV-МК №028758 від 24.05.2003 року є саме заявник [PERSON], мешканець вул. Шкільна,57 с. Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.8). 12.02.2016 року заступником начальника Березнегуватського районного управління юстиції з питань державної реєстрації заявнику було відмовлено у реєстрації права власності на земельну ділянку з підстав розбіжності у написані його прізвища у паспорті та державному акті (а.с.12). Враховуючи, що внесення виправлень в державні акти на право власності на земельну ділянку не допускається, а іншим шляхом не можливо встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу, суд вважає, що встановлення такого факту не суперечить п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, а також п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення » від 31.03.1995 року. Зазначена помилка у державному акті позбавляє заявника володіти та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою, оскільки фактично ставить під сумність наявність у нього відповідних прав щодо земельної ділянки, а тому встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява заявника є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved