Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

14 березня 2018 року перший заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Смілянської районної ради звернувся до суду з вище вказаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] 5 жовтня 2015 року керуючи автомобілем «ВАЗ 2105» д.н.з. М6071 ЧК по вул. Ю. Кондратюка в м. Сміла в напрямку вул. Соборної, не впорався із керуванням транспортного засобу, зїхав на обочину де навпроти будинку № 34 по вул. Ю. Кондратюка, здійснив зіткнення із деревом. Внаслідок даної події пасажир автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Внаслідок злочину потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікування у Смілянської ЦРЛ ім. Софії Бобринської з 5 жовтня 2015 року по 12 жовтня 2015 року та на його лікування було витрачено 3198 грн. 96 коп., а тому просить стягнути їх з відповідача. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав із наведених у позові підстав, просив його задовільнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник Смілянської районної ради в судове засідання не зявився. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча\~ належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошенням на офіційному веб сайті суду. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку прокурора, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.130 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Статтею 121 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року на прокуратуру України покладено повноваження з представництва інтересів громадянина або держави в суді. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. Згідно копії ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/3079/16-к від 8 грудня 2016 року (а.с.4) [PERSON] 5 жовтня 2015 року близько 06 год. не маючи відповідного права керувати транспортним засобом, проте керуючи автомобілем «ВАЗ 2105» д.н.з. [NUMBER], експлуатація якого згідно ПДР України заборонена, рухаючись по вул. Ю. Кондратюка в м. Сміла в напрямку вул. Соборної, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не впорався із керуванням транспортного засобу, зїхав на обочину де навпроти будинку № 34 по вул. Ю. Кондратюка, здійснив зіткнення із деревом. В результаті ДТП пасажир автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості. Згідно довідки Смілянської ЦРЛ ім. Софії Бобринської від 27 грудня 2016 року № 1613 на лікування [PERSON] витрачено коштів в сумі 3198 грн. 96 коп., з розрахунку 399 грн. 87 коп. за 1 ліжко-день, в тому числі 86 грн. медикаменти, 35 грн. 28 коп. харчування (а.с.3). Ч.1 ст.1166 ЦК України вказує на те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України). Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов'язана відшкодувати закладу охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат №11 від 07 липня 1995 року питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16\~ липня 1993 року. Згідно з порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи із фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць у якому проводилось лікування на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як встановлено в ході судового розгляду, ухвалою Смілянського\~ міськрайонного суду Черкаської області від 8 грудня 2016 року (а.с.4), яка набрала законної сили, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрите у звязку зі звільненням його від кримінальної відповідальності, відповідно до вимог ст. 46 КК України, тобто з нереабілітуючої підстави. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зазначене є підставою відшкодування відповідачем коштів, потрачених на лікування потерпілим [PERSON]. З огляду на ці обставини суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь Смілянської районної ради витрати, понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину [PERSON] Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Положення п. 6 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~ вказує на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 1166, 1206 ЦК України, п.2,3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545,\~

Outcome: approved