Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

14.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 травня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 3-824. 18 червня 1996 року у даному будинку було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] . Відповідач не проживає та не з`являвся за місцем своєї реєстрації з 2017 року та до теперішнього часу, місце проживання його не відоме. Тобто вже більше двох років він залишає за собою право на проживання в будинку, хоча за цей період часу жодного разу не скористався ним за призначенням та не має в цьому будинку власних речей, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, не бере участі у спільному побуті. Таким чином, відповідач [PERSON] , який не проживає в належному позивачу будинку, втратив право на користування ним, внаслідок його відсутності понад один рік. Факт реєстрації відповідача в будинку обмежує право власника на розпорядження будинком. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що право власності позивача на будинок [ADDRESS] підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2012 р., реєстровий № 3-824, посвідченого державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Селявіною С.В., витягом про державну реєстрацію прав власності від 15.06.2012 р. Згідно копії будинкової книги та акту про не проживання, від 18.04.2019 року, відомо що за даною адресою прописаний [PERSON] , [INFO] , який там фактично не проживає з 2017 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач з 2017 року не проживає в будинку [ADDRESS] , з даного житла добровільно вибув в інше житло, то суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування ним.

Outcome: approved