Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

14.04.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., Приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Єфіменко Д.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що приватним виконавцем Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження № 63166686, в рамках якого ним винесено постанову від 15.10.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вказану постанову направлено на виконання до Ізюмський казенний приладобудівний завод, з яким позивача перебуває у трудових стосунках. 01.10.2020 року приватним виконавцем Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження № 63166686 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості. Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 9457, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. 19.09.2020 року. В рамках відкритого виконавчого провадження по спірному напису нотаріуса приватним виконавцем Єфіменко Д.О. було стягнуто із заробітної плати 5504,27 грн. Вважає вчинення виконавчого напису № 9457 таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9457, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем 19.09.2020 року. Стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів у сумі 5504,27 грн. та сплачений судовий збір на його користь в розмірі 2270,00 грн., з яких: 1816,00 грн. судовий збір за подачу позовної заяви та 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. 06.05.2021 року на адресу суду від директора ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» Картамишева С.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору № 200307-14756-1 від 07.03.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] , останній отримав кредит розмірі 3000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.Даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет [INFO] [INFO] та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі. На підставі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, в зв`язку з не виконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором, відповідач подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. заяву про вчинення виконавчого напису на стягнення заборгованості по Договору № 200307-14756-1 від 07.03.2020 року з позивача. Плата за вчинення виконавчого напису становить 1100 грн. 00 коп., про що вказано у виконавчому написі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Баршацького І.В. від 19.09.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9457. Станом на 27.04.2021 року заборгованість за Договором № 200307-14756-1 від 07.03.202 становить 17 399 грн. 66 коп., та складається з: 3000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 14130,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 269,66 грн. - заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Станом на 05.08.2020 року нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, розмір заборгованості змінився з дати вчинення виконавчого напису, з урахуванням того, що відбувалися погашення. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, вважає, що виконавчий напис є таким, що підлягає виконанню. Просив в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. 13.05.2021 року від представника відповідача, адвоката Ходченко О.М., надійшли додаткові пояснення в електронному вигляді, які містять зазначення про те, що документ було сформовано в системі «Електронний суд» 12.05.2021, в яких зазначено, що в договорі № 200307-14756-1 від 07.03.2020 року помилково в ПІБ Позичальника зазначено [PERSON] . Оскільки позичальники самостійно заповнюють анкетні дані в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, то [PERSON] було помилково вказано в імені та по-батькові [PERSON] . Номер реєстраційної облікової картки платника податків, паспортні дані, номер телефону, вказані вірно та повністю співпадають з тими, що зазначені особисто позивачем в позовній заяві, а також зі звітом УБКІ від 07.03.2020 р. На наступний день після укладення Договору № 200307-14756-1 08.03.2020 р. працівниками відповідача було виявлено помилково заповнений договір та здійснені виправлення в ITC, однак оскільки договір № 200307-14756-1 від 07.03.2020 р. було підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тому Товариство не може в зазначений Договір вносити будь-які зміни. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі. Треті особи в судове засідання також не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, відзиву на позов не надали. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що відповідно доукладеного договору № 200307-14756-1 від 07.03.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] , останній отримав кредит розмірі 3000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. (а.с.56,57). Даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет [INFO] [INFO] та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Суд встановив, що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою позивача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови я- встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений: шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не запропонувати свої умови договору. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладенні електронного договору. У відповідності до порядку визначеному статтею 11 Закону позивач зареєструвався на веб-сайті відповідача в мережі інтернет [INFO]. для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор [NUMBER] направлявся позивачу шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер [NUMBER] 07.03.2020 року о 21 год. 54 хв. 26 сек., який вказувався при реєстрації. Кредитний договір був підписаний Позивачем 07.03.2020 року о 21 год. 54 хв. 55 сек. шляхом введення одноразового ідентифікатора [NUMBER] в особистому кабінеті на веб-сайті Відповідача в мережі Інтернет [INFO]. Кредитні кошти були відправлені позивачу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що підтверджується чеком № 203188871 від 07.03.2020 року Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 30 днів. Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно п. 3.3. Кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. Кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Процентна ставка за користуванням кредитними коштами вказана в п. 1.2 та п. 3.3. Кредитного договору не змінювалась відповідачем в односторонньому порядку та застосовувалась відповідно до умов Кредитного договору. Суд встановив, що позивач не повернув своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, позивач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. Станом на 05.08.2020 року нарахування процентів Позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, розмір заборгованості змінився з дати вчинення виконавчого напису, з урахуванням того, що відбувалися погашення. 19.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 9457, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» за період з 06.04.2020 року по 08.09.2020 року заборгованості у розмірі 17130,00 гривень (а.с.13). На підставі виконавчого напису № 9457 від 19.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Єфіменко Д.О. 01.10.2020 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 63166686, а 15.10.2020 року - постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.14-17, 26-28). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі». Також суд звертає увагу на те, що з наданого відповідачем розрахунку заборгованості неможливо встановити наявність безспірності заборгованості, оскільки первинні облікові документи, оформлені у порядку визначеному «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5, нотаріусу надані не були, тому і підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірним - немає. Отже, суд дійшов висновку, що в даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідачем не надано підтвердження направленняпозивачу письмової вимоги про погашення заборгованості, факту отримання позивачем повідомлення з вимогою сплатити борг, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема для підтвердження чи спростування безспірності заборгованості по кредитному договору. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі № 761/6923/17 (провадження № 61-27333 св 18) та від 26 травня 2021 року по справі № 308/629/17 (провадження № 61-12429св 19). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням основної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід задоволити також вимогу про повернення безпідставно набутого майна за таким виконавчим написом на підставі ст.1212 ЦК України, а саме 5504,27 грн., що були утримані із заробітної плати позивача в користь відповідача за виконавчим написом нотаріуса, який визнається таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2270,00 грн., з яких: 1816,00 грн. судовий збір за подачу позовної заяви та 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved