Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

14 лстопада 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позові зазначено, що 28 січня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки було припинено з вересня 2009 року і з того часу позивач з відповідачем проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. За цей час відповідач жодного разу здоров'ям доньки не цікавився, участі у вихованні та утриманні не приймав. З огляду на викладене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки - [PERSON]. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення повноліття. 7 грудня 2016 року до суду надійшла заява позивача про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення аліментів. Ухвалою суду від 7 грудня 2016 року позовну заяву в частині стягнення аліментів залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Зазначила, зокрема, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, то згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити його батьківських прав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації [PERSON] не заперечував проти позбавлення батьківських прав. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, пояснення представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [PERSON] є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с. 10), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені серії [NUMBER] (а.с. 16). З пояснень сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач до дитини не навідується, життям та здоров'ям не цікавиться (а.с. 25, 26). З пояснення класного керівника [PERSON] - [PERSON]. вбачається, що батько на батьківські збори жодного разу не приходив, дитиною не цікавився, участі у її вихованні не брав (а.с. 27). Відповідно до висновку від 18 жовтня 2016 року № 01.1-38/3285, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністраціївважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). Згідно з рішенням від 13 жовтня 2016 року № 64, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 29, 30). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки [PERSON], що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька [PERSON], а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно доньки. Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. При цьому, суд зважає на те, що з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідач вже позбавлявся батьківських прав відносно доньки Тетяни, відтак, усе це переконує суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо своєї дитини. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved