Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

14.11.2016 року представник Новосанжарського районного центру зайнятості звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 4229 грн. 17 коп., вирішити питання судових витрат. Позивач посилається на те, що [PERSON] був зареєстрований в Новосанжарському районному центрі зайнятості, як шукаючий роботу 22.12.2014 року, йому було надано статус безробітного з призначенням допомоги по безробіттю. За результатами обміну даними про особу з Державним реєстром загальнообовязкового державного соціального страхування було виявлено, що відповідачем при зверненні до служби зайнятості не було повідомлено про укладений та не розірваний договір доручення від 30.12.2013 року з приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна». Тому відповідач на момент звернення до служби зайнятості не був безробітним і не мав права реєструватися, отримувати статус безробітного та виплати допомоги по безробіттю. Відповідач отримав допомогу по безробіттю в сумі 4229,17 грн. Добровільно отриману допомогу не повертає, тому позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував і суду пояснив, що дійсно у нього був укладений договір з ПАТ «Страхова компанія «Провідна», але послуг він не надавав. Вивчивши надані документи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши їх доводи, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до наказу Новосанжарського районного центру зайнятості від 12.01.2015 року [PERSON] надано статус безробітного з 22.12.2014 року (а.с. 7) на підставі його заяви від 22 грудня 2014 року про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 9). Згідно акту розслідування № 55 від 14.09.2015 року (а.с. 13) було встановлено, що [PERSON] надавав ПрАТ «СК «Провідна» послуги страхового агента згідно договору доручення 50102/1702/13 від 30.12.2013 року. За період надання послуг в ПрАТ «СК «Провідна» з 30.12.2013 року по 19.08.2015 року він отримував дохід у вигляді комісійної винагороди. 19.08.2015 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» був укладений додатковий договір № 1-А до договору доручення від 30 грудня 2013 року № 50102/1702/13, у п. 1 якого вказано про розірвання Договору доручення від 30 грудня 2013 року № 50102/1702/13 (а.с. 27). Отримання доходу [PERSON] підтверджується актом виконаних робіт до договору доручення № 50102/1702/13 від 30.12.2013 року, який складений та підписаний 13 травня 2015 року, що підтверджується листом ПрАТ «СК «Провідна» від 02 вересня 2015 року № 23-07/10606, договором доручення від 30 грудня 2013 року № 50102/1702/13 (а.с. 15-26), актом виконаних робіт від 13.05.2015 року (а.с. 28). Відповідно до додаткового договору № 1-А від 19.08.2015 року розірвано договір доручення від 30.12.2013 року № 50102/1702/13 між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. 27). Як вбачається з довідки Новосанжарського районного центру зайнятості № 556 від 09.02.2016 року [PERSON] отримав дохід за період з 22.12.2014 року по 30.09.2015 року в сумі 4229,17 грн. (а.с. 29). Довідку ПрАТ «СК «Провідна» від 07.02.2017 року (а.с. 45) суд сприймає критично, оскільки не спростовує факту звернення в Новосанжарський районний центр зайнятості в період перебування [PERSON] в договірних відносинах. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VІ до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Таким чином, відповідач на момент звернення до служби зайнятості, а саме 22.12.2014 року, не був безробітним і не мав права реєструватися та отримувати статус безробітного та виплати допомоги по безробіттю. Відповідно до підпункту 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня зайняття особою іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення». Відповідно до частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-III, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно частини 3 статті 36 вказаного Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з неї з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір сплаченого позивачем судового збору становить 1378,00 грн. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved