Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

12 липня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою звернулася позивач до [PERSON] про визначення часток у спільному майні подружжя та визнання права власності на квартири у порядку успадкування за заповітом та законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.03.2013 року померла її мати [PERSON], яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Після неї 23.03.2014 року помер батько позивачки [PERSON], який на день смерті також мешкав за вказаною адресою. За життя батьки позивачки придбали квартиру за адресою [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу. Мати [PERSON] за життя зробила заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла їй. Батько заповіту не залишив. Після їх смерті, позивачка та відповідачка звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків, у звязку з чим було відкрито спадкову справу №111/2013 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] та непрацездатної [PERSON], спадкову справу №130/2014 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON], на право отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (на спадщину після смерті батька відповідач не претендувала, подавши заяву про відклик заяви про прийняття спадщини). 04.11.2016 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про спадщину за заповітом та законом, оскільки правовстановлюючий документ на імя батька [PERSON] відсутній, так як за життя батьків, частки кожного не були визначені, тому нотаріусом неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та законом після кожного з них окремо, у звязку з чим позивачка була вимушена звернутись до суду з позовом, в якому просить визнати частки у спільному сумісному майні подружжя [PERSON] та [PERSON] квартирі загальною площею 56,3 кв.м., житловою 34,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS], в розмірі по 1/2 кожному; а також визнати за нею право власності на 7/8 частки квартири загальною площею 56,3 кв.м., житловою 34,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS], в порядку успадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 12.03.2013 року, та за законом після смерті батька [PERSON], померлого 23.03.2014 року. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, без фіксації технічними засобами, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, без фіксації технічними засобами, позов визнає. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи суд дійшов наступного. Так, встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 10). Крім того, [PERSON] померла 12.03.2013 року у віці 86 років, згідно свідоцтва про смерть від 12.03.2013 року, виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7); [PERSON] помер 23.03.2014 року у віці 86 років, згідно свідоцтва про смерть від 24.03.2014 року, виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8). Поміж тим, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою №307, виданою житлово-експлуатаційною організацією №8 (а.с. 9). У період шлюбу, 31.01.1992 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (вул. Героїв АТО) в м. Кривому Розі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованому в Міському бюро технічної інвентаризації 10.02.1992 року №9 стор.№73 запис №3583 (а.с.14-15). За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] все своє майно (а.с.11). Після смерті матері 12.04.2013 позивачка та відповідачка звернулися до нотаріальної контори в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини, а саме: [PERSON] - з заявою на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та [PERSON] на обовязкову частку у спадщині, як непрацездатної; після смерті батька [PERSON] 23.04.2014 року : [PERSON] та [PERSON] з заявами на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (16.09.2014 року [PERSON] відмовилася від своє частки спадкового майна). У видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом їм було відмовлено, оскільки після смерті матері батько не скористався своїм правом згідно зі ст.ст.63,67 Сімейного кодексу України, не отримав свідоцтво на частку у праві спільної сумісної власності (а.с.12-13). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст. 1218, ст. 1226 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 5постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. При цьому, суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матірю [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб) та [PERSON] (а.с. 16, 17). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. ( ч. 1 ст.1273 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Отже, після смерті [PERSON] спадщина була прийнята як позивачем, так і відповідачем, у відповідності до чого їх частки у спадщині після смерті [PERSON], яка складається з 1/2 частки квартири по вул. Героїв АТО (Димитрова)[ADDRESS], виділяються наступним чином: 1/2 (частка померлої [PERSON] І.) / 2 (кількість спадкоємців) / 2 (згідно ч. 1 ст. 1241 ЦКУ половина частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом), що становить 1/8 розмір обовязкової частки у спадщині, яку прийняла [PERSON] З урахуванням виділеної частки, яка успадковується відповідачкою, частка [PERSON] виділяється наступним чином: 1/2 (частка померлої [PERSON] І.) 1/8 (розмір обовязкової частки у спадщині, яку прийняла [PERSON] К.), що становить 3/8. Крім того, як раніше було встановлено, частка після смерті [PERSON] прийнята та спадкується лише [PERSON] та становить відповідно 1/2 частини, а разом складає 7/8 частини. Відтак, враховуючи вищевикладені обставини, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін, а також беручи до уваги повне визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 224-225, 328-330, 355-356, 370, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1276, 1296 ЦК України та

Outcome: approved