Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

13 лютого 2018 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н\~ від 20.02.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tefrms/pages/70/), складає між ним та банком договір. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг. Проте в порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив, що стало підставою для звернення до суду. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 23 січня 2018 року має заборгованість в сумі 27 023 грн. 82 коп., з яких: 362,69 грн. заборгованість за кредитом; 21098,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1263,04 грн. штраф (процентна складова). Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 27 023 грн. 82 коп., а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн.\~ Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника банку, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.52,58). Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку (кредитного договору) № б/н від 20 лютого 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві (а.с.7) підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.9-32), а також Тарифами Банку (а.с.8), які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приват Банку. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tefrms/pages/70/), складає між ним та банком договір. Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов і правил надання батьківських послуг, які є частиною договору, відповідач взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 23 січня 2018 року заборгованість відповідача становить 27023 грн. 82 коп., з яких: 362,69 грн. заборгованість за кредитом; 21098,09 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1263,04 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Так, відповідно до п. 2.1.1.7.6 цих Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Сума штрафу згідно до розрахунку становить 500 грн. (фіксована складова) та 1263 грн. 04 коп. процентна складова. Згідно до довідки про умови кредитування (а.с.8) між сторонами було досягнуто згоди щодо можливості нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Так, згідно до розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано суму пені та комісій в розмірі 3800 грн. 00 коп. На підставі згадуваних доказів, суд вважає, що між сторонами по справі виникли правовідносини внаслідок укладання та виконання договору кредитування. Спірні правовідносини регулюються наступними нормами права, які і застосовує суд при вирішенні даної справи. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлених договором. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач допустив порушення зобовязань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за кредитом, суд констатує наявність порушення договірних зобовязань з боку відповідача, які порушили права позивача та робить висновок про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, а також нарахування пені. Однак, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки суд враховує правову позицію Верховного Суду України, а саме: постанову ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 - відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на наведене, суд, аналізуючи підстави для застосування цивільно-правової відповідальності, щодо нарахування пені та штрафу по даному кредитному договору знаходить їх тотожними, а підстава для їх застосування порушення боржником строків виконання грошового зобовязання одним і тим же порушення. Зважаючи на що, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу за невиконання умов договору, і наголошує, що на засадах розумності та справедливості, з врахуванням обставин справи, вважає за можливе задовольнити позов лише в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязань. При поданні позову до суду позивач сплатив 1762 гривень 00 копійок судового збору, про що засвідчує платіжне доручення (а.с. 39). Відповідно до ч. 1 ст. 141\~ ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до задоволеного позову в сумі 1647,12 грн. (93,48%). На підставі викладеного та

Outcome: partial