Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

14.01.2020 заявник звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що [INFO] померла його дружина [PERSON] 19.01.2007 заявник і його дружина зробили розпорядження у вигляді заповіту подружжя, згідно якого належний на праві спільної сумісної власності цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] , заповіли дочкам [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожній. Після смерті дружини заявнику стало відомо те, що вищезазначений житловий будинок не належить та не належав на праві спільної сумісної власності подружжю, так як згідно Свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами від 14.02.1992 останній належить [PERSON] на праві особистої власності. Однак, заявник зазначає, що будинок вони з дружиною будували разом в період шлюбу, тому вважає себе співвласником, у зв`язку з чим просить встановити факт, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву в яких просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків. Так судом встановлено, що 08.02.1959 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 22, та дружині присвоєно прізвище - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про одруження від 08.02.1959 серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно Витягу з рішення Радомишльської міської Ради народних депутатів Житомирської області від 15.01.1992 № 4 вирішено узаконити [PERSON] , проживаючій по [ADDRESS] самовільно побудований житловий будинок розміром 10,15 х 7,40 м, веранду 6,40 х 2,95 м, літню кухня 5,80 х 4,80 м, сарай 8,30 х 4,80 м (а.с.12). Відповідно до копії Свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого виконавчим комітетом Радомишльської міської Ради народних депутатів Житомирської області 14.02.1992, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.11). Житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований в 1970 році, тобто в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-16, 17-19). Частиною 1 статті 22 КпШС України (який діяв на час виникнення права власності) регламентовано, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. 19.01.2007 [PERSON] , приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, посвідчено заповіт подружжя, який зареєстровано в реєстрі за № 154, згідно якого [PERSON] та [PERSON] належний на праві спільної сумісної власності цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що знаходяться в [ADDRESS] , заповіли дочкам [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках кожній (а.с.10). Відповідно до копії Свідоцтва про смерть від 17.10.2016 серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років у м. Радомишль Житомирської області (а.с.9). Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Камінської Л.В. від 23.01.2020, спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а [PERSON] відмовився від прийняття спадщини (а.с.30). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, всі пояснення заявника, викладені у заяві, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, враховуючи, що не встановлення вищевказаного факту може призвести до порушення його майнових прав, а інший порядок встановлення факту законом не визначено, тому заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved