Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

14 серпня 2015 року представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилався на те, що 11 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON] та [PERSON] був укладений договір банківського обслуговування №BLaЖГА00051052, за умовами якого банк надав, а відповідач отримала у кредит грошові кошти у сумі 10\~000,00 гривень зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 17% на рік та з кінцевим терміном повернення до 11 липня 2014 року. Однак, відповідач відповідно умов кредитного договору, свої зобовязання не виконувала належним чином, у звязку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем, яку вона у добровільному порядку не погашає. Враховуючи вищезазначені обставини позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором з урахуванням відсотків, пені та штрафу у розмірі 66\~746,94 грн. (а. с. 3-6). Представник позивача надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засіданні не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою її місця реєстрації (а. с. 34, 36), що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції суду із викликом відповідача у судове засідання, яку остання отримала 20 серпня 2015 року (а. с. 35), тобто за 20 днів до судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог [PERSON] 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення даного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON] та [PERSON] був укладений договір банківського обслуговування №BLaЖГА00051052, за умовами якого банк надав, а відповідач отримала у кредит грошові кошти у сумі 10 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 17% на рік, 1,75% від суми кредиту комісії за управління кредитом, з кінцевим терміном повернення до 11 липня 2014 року (а. с. 11-18, 19-20). Судом також встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором банківського обслуговування №BLaЖГА00051052 від 11 липня 2011 року в частині погашення заборгованості та щомісячної сплати відсотків за користування кредитом не виконала, у звязку з чим станом на 05 серпня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 66\~746,94 гривень, яка складається з: простроченої суми кредиту у розмірі 7201,73 грн., прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 3752,59 грн., простроченої комісії у розмірі 4200,00 грн. та пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі. Дані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача у судовому засіданні, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 9-10). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, а також умовами договорів, укладених між сторонами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного між сторонами договору позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] грошові кошти у кредит, а останній, в свою чергу, має перед позивачем зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, крім того, позивач за умовами договору має право у разі порушення боржником будь-якого із зобовязань, передбачених умовами даного договору, вимагати від останнього дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування. Відповідно до п. 3 загальної частини договору банківського обслуговування №BLaЖГА00051052 від 11 липня 2011 року за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 17% річних. Відповідно до п. 4 загальної частини вказаного договору за управління позичальником кредитом сплачується комісія у розмірі 1,75% від суми кредиту. Згідно з п. 2.4 договору позичальник зобовязаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню. Відповідно до п. 8 загальної частини договору за неналежне виконання зобовязань позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25% відсотків від суми невиконаного грошового зобовязання. Проте, п. 4.2 укладеного між сторонами договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 спеціальної частини договору. Пунктом 3.3.3 спеціальної частини договору встановлено, що у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобовязань за договором, не пізніше 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування №BLaЖГА00051052 від 11 липня 2011 року, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору, а також приймаючи до уваги, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження направлення на адресу [PERSON] письмової вимоги банку, за невиконання якої позивач має право нарахувати пеню, передбачену п.8 загальної частини договору (п. п. 3.3.3, 4.2), суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимоги, а саме: в частині стягнення простроченої суми кредиту у розмірі 7201,73 грн., прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 3752,59 грн., простроченої комісії у розмірі 4200,00 грн. У задоволенні вимог щодо стягнення пені суд вважає за необхідне відмовити як у безпідставних. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial