Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

12 квітня 2019 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив суд, визнати дії ПАТ «ОДЕСАГАЗ» в особі Чорноморського управління експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ» щодо проведення донарахування [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ за актом-розрахунком № 95 від 12.12.2018 в сумі 43 986,29 грн, а також нарахування оплати за проведення експертизи побутового лічильника газу в сумі 3685,20 грн незаконними. Визнати неправомірним та скасувати Акт про порушення побутовим споживачем № 95 від 31.10.2018 року, складений представником ПАТ «ОДЕСАГАЗ» в особі Чорноморського управління експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ» відносно [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] . визнати право [PERSON] на здійснення розрахунків з відповідачем за спожитий природний газ по особовому рахунку № [NUMBER] за період з червня 2018 по жовтень 2018 року за фактичним показником лічильника марки «Самгаз», тип G-4, заводський № 5419809 на момент його демонтажу. Також просить зобов`язати ПАТ «ОДЕСАГАЗ» в особі Чорноморського управління експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ» здійснити перерахунок нарахованої згідно Акту про порушення побутовим споживачем № 95 від 31.10.2018 року суми абоненту [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з червня по жовтень 2018 року за фактичним показником лічильника марки «Самгаз», тип G-4, заводський № 5419809 на момент його демонтажу. В подальшому, представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просив скасувати рішення Чорноморського Управління експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ», прийняте 12.12.2018 року у формі протоколу засідання комісії про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, оформленого актом-розрахунком № 95 від 12.12.2018 року, про порушення [PERSON] Кодексу газорозподільних систем, на підставі якого [PERSON] зобов`язана сплатити витрати газу в сумі 82 512,39 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2018 року Чорноморським УЕГГ ПАТ «ОДЕСАГАЗ» було демонтовано за адресою: [ADDRESS] , належний позивачці побутовий лічильник газу марки Самгаз, тип G-4, заводський № 5419809, виготовлений 2015 року, з показниками 03996,311 м3, про що складено відповідний Протокол, а також акт № 95 про порушення побутовим споживачем, в якому встановлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, без зазначення форми втручання. На підставі вказаного акту у приміщенні ПАТ «ОДЕСАГАЗ» 14.11.2018 року було проведено експертизу демонтованого газового лічильника, про що відповідна комісія склала акт № 335. Комісією встановлено порушення цілісності заводського тавра на ЗВТ, у зв`язку із чим зроблений висновок про несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. В результаті розгляду акту № 95, з урахуванням комісійного акту № 335 від 14.11.2018 року ПАТ «ОДЕСАГАЗ», комісією Чорноморського УЕГГ 14.11.2018р. було прийнято рішення (у формі протоколу № 95 засідання комісії) про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Сама вартість розрахована згідно акту - розрахунку № 95 від 12.12.2018р., і склала 82 512,39грн. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте 17.05.2019 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив що [PERSON] викликали на комісію, даний факт підтверджується особистим підписом, тому ПАТ «Одесагаз» було дотримано повністю вимоги щодо своєчасного повідомлення. Також зазначає, що акт про порушення побутовим споживачем № 95 від 31.10.2018 року складений повністю з дотриманням положень Кодексу газорозподільних систем. [PERSON] було відомо про дану ситуацію, та допущені порушення при перевірці, однак вона жодним чином не цікавилась про стан її справи, не отримувала поштову кореспонденцію що направлялась на її адресу, не надавала жодних скарг, заяв. Позивач зазначала що їй не було повідомлено про час та місце проведення експертизи ЗВТ, однак представник відповідача наголошує в відзиві на тому, що позивач повідомлялась рекомендованим листом в якому і було вкладено повідомлення № 622 від 06.11.2018 року про час, місце з приводу експертизи газового лічильника, але позивач його не отримала з підстав, що не залежить від ПАТ «Одесагаз» та був повернутий з відповідною відмітко. Поштовим оператором. Також наголосив, що позивач жодним чином не заперечує щодо висновків акту експертизи ЗВТ, на підставі якого і було складено акт-розрахунки, згідно з яким проведено донарахування об`єму природного газуза несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ за протокол засідання комісії з розгляду актів про порушення. Просив суд повністю відмовити в задоволенні вимог [PERSON] . Суд, враховуючи письмові заяви, подані сторонами по справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з`ясування і доведеність, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. По справі судом встановлено наступні фактичні обставини. Позивач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Будинок за зазначеною адресою устаткований газовою плитою та двоконтурним котлом. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є споживачем природного газу з 2015 року, їй присвоєно особовий рахунок [NUMBER] із встановленням лічильника газу марки Самгаз, тип G-4, заводський номер 5419809. 31.10.2018 року ПАТ «ОДЕСАГАЗ» в порядку надання послуг з розподілу природного газу Споживачеві (позивачу), на об`єкті за адресою: [ADDRESS] , було здійснено демонтаж побутового лічильника газу марки Самгаз, тип G-4, заводський номер 5419809. За наслідками демонтажу порушень виявлено не було. 14.11.2018 року комісією ПАТ «ОДЕСАГАЗ» було проведено експертизу ЗВТ та пломб, складено відповідний акту № 335, згідно якому встановлено порушення цілісності пломби, цілісності заводського та повірочного тавра на ЗВТ. Між тим, сторонніх предметів всередині ЗВТ не виявлено, відомості про повірку лічильника газу не надано. У зв`язку із чим комісією зроблений висновок про несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Лічильник газу марки Самгаз, тип G-4, заводський номер 5419809, визнано не придатним до подальшої експлуатації. Позивачу виставлено рахунок № [NUMBER] від 14.11.2018р. на оплату за експертизу побутового лічильника газу в сумі 3685,20 грн. 25 листопада 2018 року позивачу було вручено лист за вих. № 670 від 14.11.2018р. - запрошення на засідання комісії Чорноморського УЕГГ з приводу розгляду акту про порушення побутовим споживачем № 95 від 31.10.2018р. В результаті розгляду вказаного акту, з урахуванням комісійного акту № 335 від 14.11.2018р. ПАТ «ОДЕСАГАЗ», комісією Чорноморського УЕГГ 12.12.2018р. було прийнято рішення (у формі протоколу № 95 засідання комісії) про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Сама вартість розрахована згідно акту - розрахунку № 95 від 12.12.2018р., і склала 82 512,39грн. Не погоджуючись з вказаним актом-розрахунку, позивач звернулася до Чорноморського УЕГГ з заявою про перегляд вказаної в ньому суми з урахуванням площі, яка дійсно використовується (отоплюється) Позивачем. 26 березня 2019 року Позивачу надано новий варіант акту-розрахунку № 95 від 12.12.2018 року (вих. № 168 від 14.03.2019 року) Чорноморського УЕГГ, відповідно до якого вартість необлікованого обсягу природного газу відповідно до рішення комісії про задоволення акту про порушення № 95 від 31.10.2018 року склала у сумі 43 986,29грн. Правовідносини між споживачем (позивачем) та постачальником газу (відповідачем) врегульовані Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕ від 30 вересня 2015 року № 2494, положеннями Цивільного Кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі (далі ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498. Згідно пункту 4 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до пунктів 1-4 глави 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем якщо під час перевірки (обстеження) комерційного ВОГ або при контрольному огляді вузла обліку за домовленістю сторін або ініціативою Оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) буде ініційована експертиза щодо перевірки пошкодження пломб/ЗВТ чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, вони мають діяти з урахуванням положень цієї глави. Відповідно до пункту 6 глави 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, під час проведення експертизи комісія проводить зовнішній огляд пакувального пакета (тари), в яку було запаковано ЗВТ та/або пломбу. Після зовнішнього огляду пакувального пакета (тари) комісією перевіряються: 1) відповідність місць фактичного розташування пломб місцям, зазначеним в протоколі; 2) цілісність та місцезнаходження пломб, а також ознак порушень, зазначених у протоколі; 3) цілісність заводського та повірочного тавра на ЗВТ; 4) цілісність лічильного механізму та корпусу ЗВТ; 5) цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка ЗВТ; 6) наявність сторонніх предметів всередині ЗВТ; 7) відповідність маркування ЗВТ нормативно-технічній документації; 8) відповідність ЗВТ, програмного забезпечення та контрольної суми паспорту на ЗВТ та/або опису типу на цей тип ЗВТ; 9) відповідність втручань в роботу ЗВТ наявним актам перевірок та/або відомостям про повірку та ремонт ЗВТ тощо. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. На думку суду, аналіз зазначеної норми свідчить про те, що склад вказаного порушення може мати місце за наявності певних складових елементів, а саме: наявність дій про втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку, наявність обставин того, що комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства) витрата (споживання) природного газу, та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями з втручання в роботу або конструкцію ЗВТ та обставинами того, що комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства) витрата (споживання) природного газу. Суд вважає, що за відсутності хоча б однієї із названих умов - цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 3-18гс15, Постанові Верховного суду від 10.07.2018 року у справі № 909/869/16, постанові від 24.10.2018 року у справі № 914/2384/17, в яких суд наголосив, що несанкціонованим втручанням є не лише доведення факту пошкодження конструкції ЗВТ/лічильника, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням). Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. На думку суду, оскільки Актом експертизи ЗВТ та пломб № 335 від 14.11.2018 року не встановлено самого факту втручання в механізм та корпус ЗВТ, конструктивні елементи вихідного патрубка ЗВТ; не встановлено наявності сторонніх предметів всередині ЗВТ, зазначений акт визначає: «цілісність лічильного механізму та корпусу ЗВТ: цілісність не порушено; цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка ЗВТ: цілісність не порушено; наявність сторонніх предметів всередині ЗВТ: не виявлено; відповідність втручань в роботу ЗВТ наявним актам перевірок та/або відомостям про повірку та ремонт ЗВТ тощо: відомості не надано», вбачається висновок, що комісією ПАТ «ОДЕСАГАЗ» не встановлено несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ. При чому, порушення цілісності пломби та цілісності заводського тавра на ЗВТ, на думку суду, не може свідчити про наявність складу правопорушення, оскільки актом не встановлено, що саме порушення цілісності пломби та цілісності заводського тавра на ЗВТ вплинуло на роботу або конструкцію чи складові конструкції ЗВТ, та саме внаслідок порушення цілісності пломби та цілісності заводського тавра на ЗВТ - витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковувалася (обліковувалася частково чи з порушенням законодавства), та призвело до викривлення даних обліку природного газу. В підпункті 1 та 6 пункту 1 глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, зазначено, що до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Єдиною підставою для нарахування штрафних санкцій позивачу було те, що відповідачем встановлено порушення цілісності пломби та цілісність заводського тавра на ЗВТ. При цьому жодний документ, складений працівниками відповідача (акти, протоколи, відзив на позов, інші документи) - не містить детального опису, в чому саме полягає «порушення цілісності та місцезнаходження пломб» та «порушення цілісності заводського та повірочного тавра», але, як наслідок, встановлюється несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Для захисту від несанкціонованого доступу до відлікового механізму лічильника газу, заводами - виробниками на них ззовні встановлюються пломби. Несанкціонований доступ - проникнення до певного об`єкта без відповідного дозволу. Пломба - одноразовий сигнально-контрольний запобіжно-охоронний пристрій (знак), навішування якого на певні конструктивні елементи підконтрольного об`єкта унеможливлює непомітність його несанкціонованого знімання без порушення цілісності самої пломби або пломбувального елемента. На даний час найпоширенішими пломбами, які встановлюються на лічильники газу, являються полімерні та свинцеві (сплав на основі свинцю) пломби. Як правило, свинцеві пломби виливаються певних розмірів, після чого при встановленні тіло пломби обтискається пломбувальними пристроями з нанесенням тавр. Заводи - виробники за допомогою обладнання з плашками наносять різноманітні маркувальні позначення на пломбах, які можуть включати в себе: рік, квартал, малюнок виробника, номер партії та інше. Плашки, які використовує виробник періодично змінюються (приблизно раз на рік), для забезпечення захисту від підробки. При нанесенні тавра на тіло пломби не допускаються дефекти, в зв`язку з тим, що плашки проходять своєчасну перевірку та очищення. У випадку, коли виявлено дефект, перевіряється уся партія лічильників та проводиться перенавішування пломби, що значно зменшує наявність виробничих дефектів на пломбах лічильників. Перенавішування - санкціоноване знімання первісної пломби та навішування іншої пломби з оформленням відповідних супровідних документів. Виробничі дефекти пломб можуть бути різноманітні, їх можливо виявити як неозброєним оком, так і за допомогою збільшувальних приладів (лупа, мікроскоп). Найпоширенішими варіантами виробничих дефектів свинцевих пломбах є - нерівність тіла самої пломби, зміщення тавра, незначні подряпини. Існують певні способи впливу на пломбу для її зняття з метою несанкціонованого перепломбування або її повної заміни, а саме: термічний спосіб - нагрівання тіла пломби, з подальшим її вилученням; механічний спосіб - виривання або переріз тіла пломби. Перепломбування - несанкціоноване знімання та повторне навішування пломби на підконтрольний об`єкт. Несанкціоноване зняття пломби проводиться з метою: зміни фактичних показань використаного газу; заміни деталей, що впливають на правильність відліку фактично використаного газу; додавання сторонніх предметів в конструкцію відлікових механізмів, що змінюють кількість обертів суматорів або примусової зупинки суматорів відлікового механізму. У випадку повторного перепломбування на пломбі залишаються різноманітні видимі неозброєним оком сліди стороннього впливу. У зв`язку з тим, що несанкціонована заміна пломби проводиться за відсутності спеціального обладнання та з використанням саморобних плашок, сліди пошкодження маскуються під виробничі дефекти, що стає помітним при порівнянні з заводською пломбою, а саме: різниця відображення відтисків, повнота відтиску, зміщення відтиску, рівність торців елементів, глибина та якість заглиблень в елементах, та інші. Яким би не було обладнання для виробництва несанкціонованої пломби, вона буде відрізнятися від пломб, виготовлених в заводських умовах. Отже, для підтвердження факту несанкціонованої заміни пломби обов`язково потрібен еталонний зразок, для порівняння. Таким чином, встановити несанкціоновану заміну пломби можливо лише при порівнянні з заводською пломбою. Відповідно до підпункту 1 та 6 пункту 1 глави 2 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, зазначено, що до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Відповідно п. 1 глави 3 Розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, розрахунок об`єму не облікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населення з урахуванням усіх газових приладів та пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. З вищезазначеного вбачається відсутність належних та допустимих доказів несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ з боку позивача, отже, відсутній сам факт можливості того, що комерційним вузлом обліку не обліковувалися, чи обліковувалися частково, чи з порушенням законодавства, витрати (споживання) природного газу, та інші дії, що призвели б до викривлення даних обліку природного газу, і як наслідок, слід скасувати рішення Чорноморського Управління експлуатації газового господарства ПАТ «ОДЕСАГАЗ», прийняте 12.12.2018 року у формі протоколу № 95 засідання комісії про донарахування об`єму природного газу за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, оформленого актом-розрахунком № 95 від 12.12.2018 року , у зв`язку з чим, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, за змістом пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільних систем, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі. Якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу буде оскаржуватися споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою. Зазначеними положеннями законодавства прямо передбачено, що споживач у разі незгоди з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу має право оскаржити такий акт (вимогу) в судовому порядку. Пунктом 3.4 Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених до обліку природного газу в побуті, затвердженого Наказом Міністерства палива та енергетики України № 619 від 27.12.2005 року, визначено, що у разі незгоди будь-якої сторони з висновками комісії по газопостачальній (газотранспортній) організації спірні питання вирішуються у судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ» в особі його структурного підрозділу - Чорноморського Управління експлуатації газового господарства - про скасування рішення від 12.12.2018 року, прийнятого у формі протоколу № 95, оформленого актом-розрахунком № 95 від 12.12.2018 року, є належним способом захисту прав та інтересів, встановленим законом. Вказаний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 року в справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 року у справі № 523/5594/19 (провадження № 61-22616св19), від 17.06.2020 року у спарві № 658/3048/17 (провадження № 61-17054св18). Згідно ст. ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 та 2 ст. 77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, а також на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved