Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

13.07.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами. 15.03.2013 року був укладений шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] , який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 310, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Печорського районного суду міста Києва від 15.07.2019 року у справі за №757/19296/19 шлюб між сторонами був розірваний. У період шлюбних відносин у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитини проживає разом із матірю, задля безпеки дитини та її матері, адреса фактичного місця проживання не зазначається. На підтвердження проживання матері з дитиною надаємо витяг з розпорядження від 19.03.2020 року за № 262 про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Дитина проживає разом із матір`ю за місцем її проживання. Відповідач вихованням дитини не займається, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина повністю знаходиться на утриманні матері, що ставить її в складне матеріальне становище. Обов`язок щодо виховання та матеріального забезпечення покладається на обох батьків. Спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Положеннями статті 48 та 51 Основного Закону України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однаковії відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. По того ж. обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони в шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, шоб забезпевизнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батько (ки) або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1. 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття і у разі ухилення від цього обов`язку кошти на утримання стягуються в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved