Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

13 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області про зміну способу присудження аліментів та позбавлення батьківських прав. Ухвалою від 21 червня 2019 року позовну вимогу про зміну способу присудження аліментів залишено без розгляду. В обгунтування позову вказує, що 21 вересня 2000 року, вона уклала з відповідачем шлюб у відділі РАГС м. Донецька, актовий запис №991, який розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06.11.2015 року у справі №569/6864/15-ц. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.11.2002 року. Вказує, що Рішенням Кіровського районного суду м. Донецьк з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу. Зазначає, що на сьогоднішній день відрахування з заробітної плати боржника, в рахунок аліментних зобов`язань, не проводяться. Понад чотири роки батько не спілкується, ані з сином, ані зі нею, всі зв`язки з ним втрачено, а тому її достеменно не відомо працює він чи ні, вона лише може здогадуватися про те, що боржник не має постійного місця роботи. Крім не сплати аліментів відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З 2008 року вони не проживають разом, а з 2014 року відповідач навіть у телефонному режимі не спілкується з сином. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання. За весь період з 2008 року по даний час відповідач роками не спілкувався з своїм сином, на даний час не приймає жодної участі у його вихованні, своїми діями порушує права дитини: ухиляється від сплати аліментів. Вказує, що вихованням дитини займається лише вона. На сьогодні дитина навчається у Клеванському професійному ліцеї по спеціальності автослюсар-водій. Слід зазначити той факт, що їхня дитина навіть не називає відповідача своїм батьком, не має до нього родинних почуттів і вважає чужою людиною. Ще під час спільного проживання з відповідачем син мав з ним неприязні стосунки, оскільки [PERSON] вчиняв відносно неї фізичне насилля при дитині, перебував в неадекватному стані, внаслідок вживання наркотичних речовин та часто вчиняв сварки. У зв`язку з цим вона звернулась до суду із даним позовом. Позивач та її представник позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримала та просили суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Третя особа в судовому засіданні підтримала поданий суду висновок. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 вересня 2000 року, позивач з відповідачем уклали шлюб у відділі РАГС м. Донецька, актовий запис №991, який розірвано на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06.11.2015 року у справі №569/6864/15-ц. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.11.2002 року. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування, Рівненський міськвиконком, №08-889 від 31.05.2019 року орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як з`ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином та не проявляє інтересу до нього. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Саттею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі викладено, суд приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved