Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

13 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом з вимогою розірвати шлюб з [PERSON], від якого є малолітня дитина, зареєстрований 20 серпня 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 112. У позовній заяві зазначила, що за останній рік стосунки з відповідачем значно погіршились, відсутнє взаєморозуміння, їх життєві погляди різні. Кожен з них почав жити своїм особистим життям. Три останні місяці вони не ведуть спільного господарства, мешкають у різних оселях, не зустрічаються. Вважає такий шлюб неможливим, оскільки він перешкоджає реалізації власних планів щодо подальшого особистого життя. Спору про місце проживання дитини немає. За домовленістю з відповідачем дитина залишається проживати з нею. У судовому засіданні позивач просила розірвати шлюб, підтвердивши причини та обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач позов визнав і також просив розірвати шлюб, підтвердивши наявність причин та обставин, зазначених у позовній заяві. Вислухавши сторони та перевіривши надані документи, з'ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, копія якого долучена до справи, [PERSON], який народився [INFO] в м. Києві, громадянин України і [PERSON], яка народилася [INFO] в м. Одесі, громадянка України, зареєстрували шлюб 20 серпня 2011 року, про що в Книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбу зроблено запис за № 112. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON]; дружини [PERSON]. Місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області. Подружжя має неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Сторонами визнано, що нормальні відносини між ними припинилися через погіршення взаємовідносин, що призвело до припинення спільного проживання та фактичного припинення сімейних відносин. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За правилом ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя своїми правами не користується, свої обов'язки не виконує, проживає роздільно, взаємовідносини, що склалися між подружжям, не притаманні сім'ї і не відповідають її інтересам. Можливості примирення подружжя та відновлення нормальних сімейних відносин немає. Спору про місце проживання дитини немає, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір'ю, а батько братиме участь у її вихованні та утриманні. За встановлених обставин справи суд вважає, що позов необхідно задовольнити і розірвати шлюб. Підстав для зміни прізвищ подружжя у зв'язку з розірванням шлюбу немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору на суму 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved