Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

13.11.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі вони з відповідачем перебувають з 06.10.2012 року, від спільного подружнього життя народилась донька [PERSON], [INFO]. Стверджує, що з моменту укладення шлюбу і до народження доньки їхні стосунки з чоловіком були нормальними, вони проживали звичайним життям в с. Сокільники, у будинку батьків позивачки. Після народження доньки відповідач став безпричинно залишати місце проживання і почав проживати у своїх батьків в [ADDRESS]. Через деякий час знову повертався додому і проживав далі. Останній час, 8 липня 2014 року відповідач пішов з дому і більше не повернувся до спільного проживання без пояснення будь-яких причин своїх дій. Наголосила на тому, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам, між ними втрачено почуття любові, довіри та самоповаги і тому в подальшому зберігання шлюбу втратило для неї будь-який сенс в житті. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву до суду про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав заяву до суду про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, проти задоволення позову в частині розлучення не заперечує, разом з тим частково визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів, а саме згідний сплачувати їх щомісячно у розмірі, що не перевищує суму 500 грн.. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.10.2012 року, зареєстрованого Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району, Львівської області, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 06.10.2012 року, актовий запис № 21. Від спільного подружнього життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району, Львівської області, 08.10.2013 року. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивачки відсутність згоди позивачки на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивачки про те, щоб залишити за нею право і надалі іменуватися прізвищем зміненим нею у зв'язку із реєстрацією шлюбу - „[PERSON]», є законним та обґрунтованим. У відповідності із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначається позивачкою і не заперечується відповідачем, він не має постійного місця праці та постійного прибутку. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням того, що на момент ухвалення рішення відповідно до ЗУ „Про державний бюджет України на 2014 рік розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становить 1 102 грн., беручи до уваги той факт, що утримувати дитину зобов'язані двоє із батьків, суд вважає, що аліменти на утриманні неповнолітньої дитини слід визначити у розмірі 500, 00 грн. та частково задовольнити позовні вимоги позивачки.

Outcome: partial