Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

14 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла його бабця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 03 квітня 1993 року. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з приналежними господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Факт належності житлового будинку померлій [PERSON] стверджується довідкою Нивицької сільської ради N0425 від 12.07.2018року. На випадок своєї смерті його бабця не залишила жодних розпоряджень, у зв`язку з чим спадкування після її смерті відбувається за законом. Інших осіб до спадкового майна немає, оскільки його батько, син померлої, [PERSON] помер ще раніше - 14.06.1982 року, а його сестри, внуки померлої, [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Після смерті бабці він фактично прийняв спадщину. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку до нотаріуса не звертався, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, оскільки його бабця (спадкодавець), ще за час свого життя не встигла оформити право власності на житловий будинок. У зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи у нього відсутні, позивач як законний спадкоємець, позбавлений можливості оформити спадщину іншим способом в позасудовому порядку, а тому змушений звертатися до суду з позовом про визнання за собою права власності. Просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його бабці [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовільнити (а.с.5). Представник відповідача Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.25,29). Відповідно до ч.3 ст.211 учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, чим скористався позивач. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.1 ст. 223, ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , від 5 квітня 1993 року (а.с.12). Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00021057465 (а.с.16, 17). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Нивицької сільської ради 12.07.2018 року №425, житловий будинок по [ADDRESS] згідно рішення виконкому №2 Нивицької сільської ради від 13.02.1990 року рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.14). З копії технічого паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», вбачається, що загальна площа будинку по [ADDRESS] становить 96,1 кв.м, житлова 55,6 кв.м , допоміжна 40,5 кв.м. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Нивицької сільської ради 12.07.2018 року №426, його бабуся [PERSON] , померла [INFO] до дня смерті була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] разом із внуком [PERSON] , дружиною внука [PERSON] , невісткою [PERSON] , яка померла [INFO] . Від імені померлої [PERSON] заповіт не посвідчувався (а.с.15). Сестри позивача [PERSON] та [PERSON] відмовилися від оформлення своїх спадкових прав після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.18,19). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved