Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

13.01.2014 р.позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ « Туристична компанія «Анекс Тур» з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур»» на її користь нараховану, але не виплачену суму за період вересень 2013 р. в сумі 2767,97 грн. і суму за період затримки розрахунку з 30.09.2013 , жовтень, листопад, грудень 2013, січень 2014 по час розгляду у суді справи в розмірі 11071,88 грн., витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення вище вказаних сум. При цьому, позивач посилалась на те, що з 01.04.2009 року по 30.09.2013 року вона працювала в ТОВ «Туристичної компанії «Анекс тур», де займала посаду до 09.03.2010 р. провідного менеджера, а потім директора Львівського регіонального відділення. В період з серпня по вересень 2010 року позивач знаходилася в декретній відпустці, з 28.09.2010 р. по 28.09.2013 р. та в відпустці по нагляду за дитиною по досягненню 3-х річного віку. З 30.09.2013р. відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України позивач звільнена. Наказ N 342-К від 30.09.2013 року який вона особисто підписала було вказано, що їй нарахована компенсація за невикористану відпустку за 2010 рік. Відповідно «Довідки про доходи» N 232/13 від 10.10.2013р. , тобто на час її звільнення з 30.09.2013 року їй нарахована сума 3378,04 грн, за вирахуванням усіх податків, що до видачі становить 2767,97 грн, але цю суму вона не отримувала, що підтверджую копією картки, на яку позивач отримувала раніше зарплату, та термін цієї картки закінчився ще 01.2013, а нову їй не пропонували відкрити, так як вона перебувала у відпустці. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, тобто з 30 вересня 2013 року по час звернення до суду січень 2014 р., становить чотири місяці. Фактична сума за останні чотири місяці становить 2767,97, том позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй за час затримки (жовтень, листопад, грудень 2013 та січень 2014 року) 11071,88 грн. Позивач неодноразово зверталися з проханням провести з нею розрахунок як з особою яка звільнилася з роботи, однак впродовж чотирьох місяців розрахунок не проводився, у зв»язку з чим вона вимушена звернутися за правовою допомогою до адвоката для звернення до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, представник відповідача Плаксивий О.В., який діє на підставі довіреності, проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях. У запереченнях представник відповідача посилався на те, що з 01.04.2009 року по 30.09.2013 року позивач працювала в ТОВ «Туристична компанія «Анекс тур», де спочатку займала посаду провідного менеджера, а потім з 09.03.2010 року посаду директора Львівського регіонального відділення. З 06.12.2010 року до 28.09.2010 року знаходилася у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 30.09.2013 року позивач була звільнена за згодою сторін. 30.09.2013 року відповідач наказом №342-к від 30.09.2013 року повідомив позивача про нарахування та відповідні виплати, з урахуванням того що позивач не працювала 30.09.2013 року та до 04.02.2014 року не зверталася до відповідача з вимогою про розрахунки, тому відповідач 02.10.2013 року, згідно розрахунково-платіжної відомості №Тр-000051 за вересень 2013 року та платіжної відомості №Тр-0000036 за вересень 2013 року перерахував до АТ «Банк «Фінанси та кредит» виплату, яка належить позивачу, та неодноразово про це її повідомляв та пропонував з'явитися, отримати персональну картку, або завітати до відділення АТ «Банк «Фінанси та кредит» та отримати кошти. Відповідач вважає,що затримки у розрахунках не було, так як кошти були перераховані відповідачем ще 02.10.2013 року, а позивач з вимогою про розрахунок звернулася аж листом від 29.01.2014 року, який надійшов нам 04.02.2014 року, що свідчить про те що позивач тривалий час зволікала зі зверненням. Також представник відповідача посилався на те, що розрахунок позивачем середнього заробітку для обчислення суми за період нібито затримки розрахунку з 30.09.2013 року невірний, а саме згідно розрахунково-платіжної відомості №Тр-000051 за вересень 2013 року посадовий оклад позивача з утриманнями 94,43 грн (без утримань 115,24 грн), компенсація за невикористану відпустку без утримань 3262,80 грн. Третя особа в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив,заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що [PERSON] з 01.04.2009 року по 30.09.2013 року працювала в ТОВ «Туристична компанія «Анекс тур», де спочатку займала посаду провідного менеджера, а потім з 09.03.2010 року посаду директора Львівського регіонального відділення. З 06.12.2010 року до 28.09.2010 року позивач знаходилася у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно трудової книжки [PERSON] 30.09.2013 року звільнена за згодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №342-к від 30.09.2013 р. ( а.с. 19). Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Сторонами не заперечувалось, що позивач 30.09.2013 р. не працювала, з наказом про звільнення ознайомлена, копію трудової книжки отримала вчасно. 30.09.2013 року наказом №342-к від 30.09.2013 року позивача було повідомлено про нарахування та відповідні виплати. 02.10.2013 року, згідно розрахунково-платіжної відомості №Тр-000051 за вересень 2013 року ( а.с.32) та платіжної відомості №Тр-0000036 за вересень 2013 року ( а.с.33) перерахував до АТ «Банк «Фінанси та кредит» виплату, яка належить позивачу, оскільки всі працівники підприємства мають картки даного банку для зарахування заробітної плати. При цьому, позивачу повідомлялось та пропонувалось з'явитися, отримати персональну картку, або завітати до відділення АТ «Банк «Фінанси та кредит» та отримати кошти, на підтвердження чого було складено акт від 29.10.2013 р. (а.с. 34) та надане повідомлення від 07.02.2014 р. ( а.с. 36) Суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Однак, суд вважає, що надані суд докази свідчать про те, що затримки у розрахунках не було, оскільки кошти були перераховані відповідачем позивачу 02.10.2013 року. Крім того, в судовому засіданні позивачем було підтверджено, що вона знала про закінчення терміну дії картки, на яку перераховувалась заробітна плата, однак не зверталась до банку чи підприємства щодо отримання нової картки. Також, суд вважає, що про порушення своїх прав щодо неотримання розрахунку позивачу стало відомо з 10.10.2013 р., тобто з моменту отримання довідки про доходи, оскільки з даної довідки вбачається про те, що затримки у виплаті заробітної плати за останні 6 місяців відсутні. ( а.с.6) , тоді як з письмовою заявою до підприємства вона звернулась тільки 29.01.2014 р. ( а.с. 35) Суд критично ставиться до наданих позивачем, в якості доказів не проведення з нею розрахунків при звільненні, роздруківок переписки з її комп'ютера, оскільки вказані документи не містять достовірних даних на підтвердження позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що позивач не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, оскільки не надала суду доказів того, що відповідачем були порушені її права при звільненні щодо невиплати компенсації за невикористану відпустку та затримки розрахунку, зв»язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed