Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

14.12.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу(а.с. № 3). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 11.10.2005р. в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області під актовим записом № 66 Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені травня 2017р., коли сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя та сімейні обов'язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, мають різні інтереси, не ведуть спільного господарства та втратили всі фізичні та духовні зв'язки. Позивачка вважає, що подальше збереження родини суперечить інтересам позивачки та дитини, бо заважає розвиватися розумово, морально, духовно та в умовах свободи та гідності. В наданій до суду заяві від 26.01.2018р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, зазначила, що строк для примирення сторін не потрібен, оскільки родина розпалася остаточно, після розірвання шлюбу бажає залишитись на прізвищі «[PERSON]» (а.с. № 18). Відповідач [PERSON] в наданій на електронну адресу суду 24.01.2018р. заяві (вх. № ЕП242) проти задоволення позову не заперечував. Просив справу розглядати за його відсутності (а.с. № 17). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 11.10.2005р. сторони зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області під актовим записом №66 (а.с. №4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] народження (а.с. №5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, різні погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо (позивачка проживає у м. Дніпрі, а відповідач у Запорізькій області, пгт. Куйбишеве (Більмак)), дитина проживає разом з позивачкою. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з травня 2017р.(більше, ніж півроку), і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст.82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved