Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

14 листопада 2018 року [PERSON] поштою направила до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська матеріали позовної заяви до відповідача [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів, які надійшли до суду 20 листопада 2018 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 5 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 12 грудня 2018 року подано виправлений позов, проте ухвалу судді від 26 листопада 2018 року виконано в повній мірі не було. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року позов повторно залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 5 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 23 січня 2019 року подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2019 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона та позивач є батьками двох дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року з відповідача на утримання дітей на користь позивача було стягнуто аліменти у розмірі 750 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Діти сторін проживають з позивачем. Позивач вважає, що розмір аліментів підлягає збільшенню, оскільки суми аліментів, яка була рішенням суду стягнута з відповідача на утримання дітей, на теперішній час недостатньо, діти навчаються, відвідують гуртки, хворіють, що потребує витрат на лікарські препарати та наступну реабілітацію. Зазначила, що відповідач має у власності комерційну нерухомість, яку він здає в оренду, та розвиває бізнес. Також відповідач отримує дохід від надання автотранспортних послуг. Позивач у своєму позові просила суд збільшити розмір аліментів, які стягнуто з відповідача на її користь на утримання дітей, і стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У своїй заяві до суду просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] 15 березня 2019 року направив поштою відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 19 березня 2019 року. У відзиві зазначив, що він сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному рішенням суду, здійснює покупку необхідних речей для дітей. Зазначив, що ним придбано нерухомість квартиру, право власності на 2/3 частини якої передано у власність доньці [PERSON] . Фактично цією квартирою користується позивач та здає її в оренду, отримуючи щомісячний дохід. Щодо здачі в оренду складського приміщення заперечував, вказавши, що Ѕ частина зазначеного майна на підставі рішення суду від 23 березня 2018 року належить позивачеві. Окрім цього, вказав, що позивач має у власності транспортний засіб. Періодично, по мірі можливості, надсилає добровільно гроші особисто доньці. Також зазначив, що чинний СК України не містить підстав зміни розміру аліментів з причини зміни мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку та інфляції. Вважає підстави для збільшення розміру аліментів надуманими, а тому, просив позов задовольнити частково, збільшивши розмір аліментів з 750 гривень до 1\~050 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2006 року, який заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року було розірвано (а.с. 6). Від вказаного шлюбу у сторони мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), і сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року з відповідача на утримання дітей на користь позивача було стягнуто аліменти у розмірі по 750 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 09 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. і зареєстрованого у реєстрі за № 2135, [PERSON] та малолітня [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності (а.с. 56-58), право власності на які у встановлено законом порядку зареєстровано 10 серпня 2010 року у КП «ДМБТІ» (а.с. 60). [PERSON] працює фізичною особою-підприємцем і його дохід за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року склав 52\~000 гривень (а.с. 61). [PERSON] є власником автомобіля Ікарус 55, держномер [NUMBER] , і автомобіля Робур, держномер [NUMBER] (а.с. 65-66). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності [PERSON] на Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] припинено (а.с. 67, 69-73). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти [PERSON] [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , неповнолітні, свого постійного доходу не мають, знаходяться на утриманні своєї матері, яка ставить питання про збільшення розміру аліментів у частині збільшення мінімального розміру з 750 гривень щомісячно на кожну дитину до одного прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки розміру аліментів, який було стягнуто з відповідача та який він сплачує за рішенням суду від 28 грудня 2016 року, замало для утримання дітей: діти шкільного віку, часто хворіють, відвідують позакласні гуртки, що також потребує здійснення витрат, тому суд вважає можливим збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі по 1\~050 гривень щомісячно на кожну дитину. У задоволенні інших позовних вимог в цій частині позивачу слід відмовити, оскільки прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня по 30 червня становить 2 027 гривень, індекс інфляції в Україні з січня 2017 року по грудень 2018 року склав 24,5 %. Відповідач надав до суду довідку про сукупний розмір своїх доходів за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 52\~000, що становить 4\~333 гривні 33 коп. на місяць (52\~000 гривень / 12 місяців = 4\~333 гривні 33 коп.). Разом з тим, суд враховує, що відповідачем передано у власність неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , 2/3 частин квартири, та ту обставину, що у власності позивача перебуває Ѕ частина нежитлових приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на які позивач посилалася як на власність [PERSON] , з оренди яких він нібито отримує дохід. Разом з тим, обставини викладені [PERSON] щодо надання відповідачем автомобільних послуг та отримання доходу від даної діяльності не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Крім того, судом було з`ясовано, що позивач також має у власності автомобілі промислового призначення. Не заслуговують на увагу суду посилання позивача на те, що діти часто хворіють, що потребує додаткових витрат на придбання ліків, а також відвідування позакласних гуртків, оскільки зазначені обставини за наявності відповідної довідки про стійкі постійні хвороби можуть бути підставою для звернення позивача із позовом до суду про стягнення додаткових витрат на дітей, та до аліментів не відносяться. Також суд критично оцінює доводи позивача, що вона не працює, оскільки позивачеві Конституцією України гарантовано право на вільний вибір роботи, на яку вона вільно погоджується, а матеріальне утримання дітей є її обов`язком, і відповідач не мусить нести неспівмірні, витрати з утримання дітей лише з підстав того, що позивач не бажає працювати задля матеріального забезпечення своєї родини. Виходячи з того, що сторони мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, у т. ч. і щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що збільшення розміру стягуваних аліментів до розміру 2\~027 гривень щомісячно на кожну дитину буде порушенням прав відповідача на достатній життєвий рівень, оскільки це становитиме 90 % його доходу, та призведе не до реального матеріального забезпечення дітей, а лише до накопичення заборгованості. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial