Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

13.07.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей щомісячно в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів. В обґрунтування позову зазначила, що діти повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки отримує систематичних дохід у вигляді пенсії. Сторони в судове засідання не прибули, до суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач їх визнав. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року та є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають спільно з позивачем окремо від відповідача. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Відповідачє інвалідом ІІ групи загального захворювання та щомісячно отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1612,55 грн. Оскільки він має постійний сталий дохід, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітніх сина та доньки, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дітям, на момент розгляду справи не існує, позовні вимоги визнав повністю, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дітей. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх сина та доньку до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved