Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

13 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2000 року №358 житлового будинку №21 (попередній номер 19) з прилеглими надвірними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по пров. Громадянському, укладений між нею та відповідачем та зареєстрований на Товарній біржі «Мегапіліс-Інфо», що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,12 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №10428 від 30 травня 1995 року. Крім цього, просить визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, які розташовані в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по пров. Громадянському, 19. В обґрунтування позову вказувала, що 05 жовтня 2000 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №21 (попередній номер 19) з прилеглими надвірними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по пров. Громадянському. Правочин між сторонами вчинений в письмовій формі та укладений на Товарній біржі «Мегапіліс-Інфо», зареєстрований 05 жовтня 2000 року в Журналі реєстрації біржових операцій за №358.\~При цьому,\~договір виконаний\~в повному\~обсязі,\~а саме\~виплачена грошова\~сума,\~нерухоме майно\~прийнято в\~користування. Вказала, що в спірному договорі допущена помилка в адресі розташування житлового будинку, зокрема замість провулку, вказано вулицю його розташування. Обґрунтовуючи вимогу про визнання права власності на земельну ділянку позивач вказала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Враховуючі, що спірний договір не посвідчений нотаріально, а також відсутність можливості виправити помилку в правовстановлюючому документі позасудовим шляхом, на теперішній час позивач не може розпорядитися своїм майном, а тому змушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товарна біржа «Мегаполіс-Інфо» в судове засідання свого представника не направила, причину неявки суду не повідомила, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином. Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. 05 жовтня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №19 з прилеглими надвірними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по вул. Громадянській (а.с.9). Вказаний договір у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) зареєстрований 05 жовтня 2000 року на Товарній біржі «Мегапіліс-Інфо». Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужуваний житловий будинок належав попередньому власнику відповідачу по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 12 листопада 1987 року. Згідно пункту 4 спірного договору продавець засвідчував, що відчужений житловий будинок нікому не проданий, не закладений, не подарований, не зданий в оренду, у спорі та під забороною не перебуває. Кошти за купівлю-продаж житлового будинку в розмірі 1700,00 грн. отримані продавцем [PERSON] (пункт 5 спірного договору). Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Зокрема, позивач передала [PERSON] грошові кошти за купівлю спірного нерухомого майна, які остання одержала. Спірний договір зареєстрований в Мішково-Погорілівській сільській раді Жовтневого району Миколаївської області 22 грудня 2000 року. Спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963\~року та\~Земельного кодексу\~України від 18 грудня 1990 року, що діяли на момент їх виникнення. Зі змісту статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЦК УРСР) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що сторони договору купівлі-продажу досягли всіх істотних умов по спірному договору, та виконали його, отже позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Нотаріальне посвідчення спірного договору є неможливим через відмову відповідача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання спірного правочину дійсним. Щодо вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно суд встановив наступне. Житловий будинок, який був обєктом спірного договору, розташований на земельній ділянці площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на приватної власності на землю від 30 травня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №462 (а.с.17). Разом з цим, згідно листа Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 05 червня 2018 року №269/139-18 інформація щодо реєстрації спірної земельної ділянки відсутня (а.с.104). Згідно статті 30 ЗК України 1990 року, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку не містить жодних застережень щодо земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок. Вартість спірної земельної ділянки, згідно звіту про експертну оцінку від 08 червня 2018 року становить 14993,00 грн. (а.с.45-69). Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужуваний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області по вулиці Громадянській, 19. З довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 30 травня 2018 року №687 вбачається, що на території с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області не існувало вулиці Громадянської, а знаходиться провулок з тією ж назвою (а.с.102). Отже, суд вважає, що в спірному договорі була допущена описка в зазначенні адреси місця розташування житлового будинку, що відчужувався. На підставі рішення виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 05 лютого 2007 року №14 «Про зміну нумерації житлових будинків та земельних ділянок», житловому будинку, що належить [PERSON] присвоєно нову адресу с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області, провулок Громадянській, 21 (а.с.19). Згідно звіту про оцінку майна від 11 червня 2018 року вартість спірного житлового будинку становить 54982,00 грн. (а.с.28-44). Частиною 3 статті 152 ЗК України, передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (стаття 126 ЗК України). За період з часу укладення спірного договору та до 1 січня 2013 року позивач не отримала на своє імя правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, в свою чергу через зміну законодавства, видача державних актів на землю з 1 січня 2013 року не передбачена. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 126 ЗК України ( в редакції від 1 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В пункті 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» зазначено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 27 цього Порядку, встановлено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на земельну ділянку, що набута у власність до 01 січня 2013 року, можуть бути лише державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою або рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (підпунктів 9, 10). На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved