Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

13.12.2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про поділ майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.04.2006 року по 21.10.2011 року. В період шлюбу, 20.10.2009 року сторонами було набуто спільне майно, а саме - автомобіль марки «FORD ESCORT» 1.4 CL, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску. Вартість автомобіля була оцінена експертом на замовлення позивача та станом на 27.10.2017 року склала 31246,25 грн. Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 69, 70 СК України, позивач просив суд поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частку за кожним на автомобіль марки FORD ESCORT» [NUMBER]. Ухвалою суду від 15.01.2018 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.05.2018 року. 09.03.2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 25.04.2018 року, не погоджуючись із заявленим позовом, [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. Зустрічний позов мотивований тим, що право власності на автомобіль зареєстроване за [PERSON], проте вказане майно набуто в шлюбі, що не заперечується. Проте, між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування спірним майном. Оскільки предметом поділу є неподільна річ та визнання за сторонами по ? частині автомобіля не вирішить наявний спір, позивач за зустрічним позовом просила суд припинити право [PERSON] на ? частку в спільному майні подружжя, а саме: автомобілі марки «FORD ESCORT» 1.4 CL, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску та визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на автомобіль марки «FORD ESCORT» 1.4 CL, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 15623,12 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Шевченківського районного суду міста Києва в Територіальному управління Державної судової адміністрації в місті Києві. Ухвалою суду від 26.04.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження із первісним позовом. Ухвалою суду від 23.05.2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду справи по суті на 13.09.2018 року. 12.06.2018 року від позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, в якому він зазначав, що не чинить перешкод [PERSON] у користуванні спільним майном. При цьому вважав, що припинення його власності на спірний автомобіль завдасть йому значної шкоди. 14.06.2018 року від [PERSON], надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначала, що між сторонами є спір щодо порядку користування автомобілем, окрім того, вона постійно проживає із дітьми та їх дітьми в одному приміщенні та має на утриманні непрацездатних батьків, що зумовлює необхідність використання автомобіля. В судовому засіданні 13.09.2018 року позивач за первісним позовом [PERSON] позов підтримав та в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Окрім того просив суд допитати свідка [PERSON] для підтвердження того, що автомобіль є особистим подарунком позивача. В задоволенні заяви позивача про виклик свідка судом було відмовлено на підставі ч. 3 ст. 91 ЦПК України, оскільки таку заяву було подано після закриття підготовчого судового засідання. Окрім того, позивач просив суд допитати свідка з обставин, на які він не посилався в обґрунтування своїх вимог та заперечень. При цьому, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9, зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. В судовому засіданні відповідач первісний позов не визнала. Зустрічний позов просила задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22.04.2006 року по 21.08.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, відповідачем [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «FORD ESCORT» 1.4 CL, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску. Відповідно до висновку № 140.2017 експертного автотоварознавчого дослідження від 28.10.2017 року, ринкова вартість автомобіля марки «FORD ESCORT», реєстраційний номер [NUMBER], становить 31246,25 грн. Сторонами визнано та встановлено судом, що автомобіль марки «FORD ESCORT» 1.4 CL, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску є спільною власністю подружжя. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) (частина четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 18 січня 2017 року у справі N 6-2565цс16 Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 - 5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно із п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] здійснила внесення ? вартості спірного майна в сумі 15623,12 грн. на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Києва в Територіальному управління Державної судової адміністрації в місті Києві. Таким чином, вчинила дії, передбачені ст.ст. 365, 71 СК України. При цьому згода [PERSON] на отримання грошової компенсації відсутня, а тому спір вирішується в судовому порядку. [PERSON] долучено документи, які підтверджують реєстрацію спірного автомобіля за нею, а також наявність у неї на утриманні дітей та непрацездатних батьків, для забезпечення потреб яких необхідно використовувати автомобіль, який є предметом спільної власності подружжя. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, з метою реального вирішення спору, що виник між сторонами, суд вважає за можливе в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]: припинити право [PERSON] на ? частку в спільному майні подружжя, а саме: автомобілі марки «FORD ESCORT» 1.4 CL, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску. Визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на автомобіль марки «FORD ESCORT» 1.4 CL, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 15623,12 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Шевченківського районного суду міста Києва в Територіальному управління Державної судової адміністрації в місті Києві. З огляду на зазначене, в задоволенні первісного позову слід відмовити, тоді як зустрічний позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved