overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

12 липня 2015 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» уклало з [PERSON] кредитний договір, яким надало кредит у розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 300 грн. із строком повернення до 10 серпня 2015 року. Посилаючись на те, що [PERSON] у визначений строк отримані грошові кошти не повернула, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду з позовом до неї про стягнення 500 грн. за тілом кредиту, 270 грн. за відсотками та 4400 грн. пені за несвоєчасне виконання договору. В судове засідання сторони не зявились, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності із заявою-анкетою для отримання кредиту № 150712-082149 від 12 липня 2015 року (яка разом з Умовами видачі кредиту складає договір про надання фінансових послуг) та видатковим касовим ордером від цієї ж дати, [PERSON] було надано короткостроковий кредит у розмірі 500 грн. строком на 30 днів до 10 серпня 2015 року, за користування яким вона зобовязалась сплатити відсотки у розмірі 300 грн. При виникненні заборгованості відповідач зобовязалась також сплатити неустойку у розмірі 2% за кожен день прострочення платежу. Грошові кошти [PERSON] отримала особисто в день підписання заяви-анкети. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 24 листопада 2016 року [PERSON] заборгувала товариству 500 грн. за тілом кредиту, 270 грн. за відсотками, в звязку з чим їй нараховано 4400 грн. пені за прострочення сплати кредиту. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Оскільки [PERSON] ухиляється від добровільної сплати боргу, чим порушує взяті на себе грошові зобовязання, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з неї в примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378 грн. понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного і ст. 526, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обгрунтування своїх вимог вказував, що 30.03.1983 року на його ім.»я було заповнено трудову книжку серії БТ-1 № 7007473. В трудовій книжці було зазначено його прізвище як «[PERSON], 6 июня 1956» хоча згідно паспорта та інших документів його прізвище значиться як «[PERSON], 6 липня 1956», тому заявник просить встановити належність йому указаної трудової книжки. Представник зацікавленої особи [PERSON] не заперечувала проти задоволення вимог заявника і підтвердила, що встановлення даного факту буде мати юридичне значення для [PERSON] при призначенні пенсії та просив про розгляд справи у їх відсутності. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Згідно ст. 256 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження, якої що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З пояснень заявника, досліджених доказів, судом встановлено, що прізвищем останнього є «[PERSON], 6 липня 1956» і даний факт підтверджується паспортом на ім.»я [PERSON], [INFO] серії АВ № 178084. Трудова ж книжка виписана з викривленням прізвища. З матеріалів справи судом встановлено, що дана розбіжність в документах виникла помилково, тому суд приходить до висновку, про встановлення її належності заявнику.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 04 січня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №01. Від спільного шлюбу в подружжя є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. Вимоги позивач обгрунтовує тим, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, протилежні поняття щодо розуміння сімї та відносин між чоловіком та дружиною. Відповідача не влаштовує матеріальний стан сімї, в чому вона звинувачує його. У 2014 року вони вже припиняли подружні стосунки, дружина проживала окремо від нього і дитини. Після примирення стосунки знову погіршились і в липні 2016 року відповідач забрала свої особисті речі і залишила сімю. На теперішній час сімя фактично розпалась, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам. Вважає, що примирення і збереження сімї є неможливим, оскільки сімя існує формально, а тому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу з [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, а саме: свідоцтво про шлюб та його копію (а.с.3,4), копію свідоцтва про народження дитини (а.с.5), копію паспорта позивача (а.с.6), суд прийшов до висновку, що сумісне життя подружжя є неможливим, збереження сімї суперечить інтересам позивача, а тому позов є підставним і підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, шлюб фактично розпався. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про неможливість збереження шлюбу і спільного життя подружжя, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд позов задовольняє. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. залишити за ним у звязку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05 жовтня 2012 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сумісно з дружиною не проживають, відповідач перебуває за кордоном більше 2-х років, дитина знаходиться під наглядом матері відповідача, спільного господарства сторони не ведуть. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в державному друкованому органі «Урядовий курєр». Будь-яких письмових заяв, пояснень чи заперечень відповідач до суду не подавала. Враховуючи думку позивача, який не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 05 жовтня 2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1202, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). Сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не проживають разом, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений з [PERSON], посилаючись на ті обставини, що з середини 2013 року між ним та дружиною постійно виникали суперечки, внаслідок яких подружжя втратило порозуміння один з одним, почуття любові та поваги, що породило різні погляди на сімейне життя та зобовязання з приводу ведення спільного господарства, виховання дитини. З вищевказаного періоду шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені. В судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просить судове засідання проводити за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує та цілком визнає заявлені позивачем вимоги. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює \~\~ рішення про задоволення позову. \~\~ Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, \~\~ ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 квітня 1998 року у Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харкова про що зроблено відповідний актовий запис № 268.(а.с. 4) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], яка народилась 05.07.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. (а.с. 5) Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейне життя та виховання дитини, втрату почуття любові один до одного, внаслідок чого фактично шлюбні відносини фактично припинились у 2013 році, спільного господарства\~ не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не предявлялись. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 26 вересня 2009 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до червня 2016 року. Основою розпаду сімї послугувало те, що відповідач почав проживати з іншою жінкою. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, на розірванні шлюбу наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 26 вересня 2009 року зареєстрували шлюб у виконкомі Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Судом також встановлено, що подружнє життя [PERSON] та [PERSON] припинили з червня 2016 року, з цього часу сторони проживають окремо. Причинами розпаду сімї є те, що відповідач [PERSON] покинув позивача і створив нову сім'ю з іншою жінкою. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при звереннні з позовом до суду судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В позові зазначено, що [PERSON] перебувала у фактично шлюбних відносинах з [PERSON] За цей час, у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають із позивачем. Протягом останнього року, сімейне життя між сторонами не склалось, що призвело до припинення таких відносин. Відповідач в свою чергу, почав ухилятись від покладеного на нього обовязків щодо утримання дітей. [PERSON] вимагає стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно. В судовому засіданні позивач була відсутня, проте надала до суду заяву, відповідно до змісту якої позов підтримала, та прохає проводити судове засідання без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином та своєчасно повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, що є у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №290145 від 16.07.2010 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №336297 від 08.10.2013 року.(а.с.5,6) Зі змісту довідки №969 від 12.07.2016 року виданої КП Благоустрій Валківської міської ради Харківської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO], та разом з нею проживають і знаходиться на її утриманні діти [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на вищенаведене, а саме, що даних про регулярний дохід відповідача не має, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з [PERSON] на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідає вимогам ст. 184 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі відповідно до положень ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. З відповідачем вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Вона сама не може забезпечити їм належного життєвого рівня. Оскільки відповідач перебуває на обліку у Володимир-Волинському центрі зайнятості, отримує допомогу по безробіттю, то просить стягнути з нього аліменти у розмірі по 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання для участі в розгляді справи повторно не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого позивачка не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Дані обставини стверджюється копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.06.2016 року та копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку у Володимир-Волинському центрі зайнятості, отримує допомогу по безробіттю, його дохід має сталий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дітей та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у частці у розмірі по 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В позові зазначено, що з серпня 2006 року по 10.09.2016 року [PERSON] перебувала з відповідачем у фактично шлюбних стосунках. За цей час в них народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачем. Відповідач проживає окремо, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. [PERSON] вимагає стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивач була відсутня, проте надала до суду заяву, відповідно до змісту якої позов підтримала, та прохає проводити судове засідання без її участі. Відповідач також був відсутній в судовому засіданні, проте також подав до суду заяву, згідно змісту якої позов визнає та прохає проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]В,, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №098287 від 10.01.2008 року (а.с.4), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №177119 від 17.09.2009 року (а.с.5) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №267975 від 09.02.2012 року (а.с.6). Відповідно до довідки про склад сімї виданої виконавчим комітетом Благодатненської сільської ради Валківського району Харківської області №152 від 11.07.2016 року, [PERSON] разом із дітьми мешкає за адресою: [ADDRESS].(а.с.7) Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 1/2 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Судові витрати у справі відповідно до положень ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved