Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

13 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 09 лютого 2005 року. В обґрунтування цих вимог вказувала, що після смерті її чоловіка [PERSON] залишилася спадщина у виді вище вказаної земельної ділянки. Спадщину вона прийняла, подавши у передбачений законом строк заяву до нотаріальної контори та фактично вступивши у спадкові права, здійснюючи використання даного спадкового майна. Проте оформити свої спадкові права на спадкове майно в цілому можливості позбавлена, оскільки на час смерті чоловіка (спадкодавця [PERSON]А.) яз ним також були зареєстровані та проживали їх спільні діти - відповідачі [PERSON] та [PERSON], та які також фактично є спадкоємцем однієї із нею черги. В той же час, відповідачі не виявили бажання приймати спадщину після смерті батька, не заперечували проти її вступу у повні спадкові права, що нею і було здійснено. Однак у передбаченому законом порядку такої відмови від прийняття спадщини відповідачами оформлено не було, що нині перешкоджає позивачці оформити свої спадкові права на вказане майно в цілому. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що після смерті її чоловіка [PERSON] вона прийняла спадщину, подавши нотаріально оформлену заяву про це та фактично вступивши у спадкові права. Їх діти відповідача по справі приймати спадщину не забажали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Пояснили, що не були обізнані про необхідність відмови від спадкових прав та про порядок такої відмови. Їх лише фактична реєстрація із спадкодавцем на час його смерті не свідчить про бажання приймати спадщину. Посилаючись на те, що прийняття спадщини є їх правом а не обовязком, що з часу смерті батька (2005 року) на спадщину вони не претендували, та що вказує на остаточність їх рішення щодо небажання приймати спадщину після смерті батька. Їх дідусь [PERSON] також не бажав приймати спадщину після смерті сина [PERSON] та не заперечував проти її прийняття дружиною померлого, яка фактично її використовує. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. За даними копії свідоцтва про смерть І-ФП № 000009, [PERSON] помер 09 лютого 2005 року, про що Українківською сільською радою Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 2 від 11.02.2005 року (а.с. 13). Право позивача на закликання до спадкування як спадкоємця першої черги підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], згідно якого позивачка перебувала у шлюбі зі спадкодавцем з 26 квітня 1986 року (а.с. 7). Відповідно до копій свідоцтв про народження, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є їх (позивачки та спадкодавця) дітьми (а.с. 10-12). За відомостями виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 01.02.2017 року, на час смерті [PERSON] із ним були зареєстровані та проживали діти - [PERSON] та [PERSON], дружина [PERSON] та батько [PERSON], який помер 05.01.2010р. (а.с. 20), отже згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України останні є такими, що фактично прийняли спадщину. В той же час відповідачі вказують на те, що не виявили бажання приймати спадщину, що є їх правом, а не обовязком, але через необізнаність про необхідність та порядок такої відмови відповідних дій щодо подачі заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подали. Такої заяви з тих самих підстав не подавав і їх дідусь [PERSON] Саме це стало підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадкове майно в цілому та її звернення до суду із цим позовом, що підтверджується наданими суду письмовими доказами (а.с. 26). Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За наведеного вище слідує, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями, що фактично вступили у спадкові відносини без їх на те волі, що порушує принцип автономії волі прийняття спадщини. Як вказують відповідачі [PERSON] та [PERSON], не маючи наміру на прийняття спадщини як спадкоємці, визначені ст. 1261 ЦК України, а [PERSON] в тому числі як спадкоємець, визначений ст. 1241 ЦК України, заяви про відмову від спадщини не подали. Втім на спадкування не претендують, а фактичне покладання на них прав і обовязків як спадкоємців суперечить принципу автономії волі особи на прийняття спадщини. За даними копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] слідує, що єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є позивач [PERSON] (а.с. 34-46), що також свідчить на користь пояснень як позивача щодо її одноособового вступу у спадкові права, так і відповідачів про їх небажання приймати спадщину. Поновлення в судовому порядку строку на подання заяви про відмову від спадщини закон не передбачає. Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно не має через неподання іншими спадкоємцями до нотаріальної заяви про відмову від спадщини. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем після смерті чоловіка [PERSON] та спадщину прийняла, встановивши належність спірного майна земельної ділянки площею 3, 84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області спадкодавцю [PERSON], враховуючи, що можливість позивачки в оформленні своїх спадкових прав на вказане спадкове майно в цілому вичерпана, в той же час встановивши, що спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на спадкування не претендували, однак від прийняття спадщини у передбачений законом строк не відмовились через необізнаність порядку такої відмови, з урахуванням принципу автономії волі на спадкування, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на вищевказане спадкове майно в цілому.

Outcome: approved