Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

14.07.2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказала, що з 04.03.1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Навесні 2010 року вона зустріла [PERSON] і у них виникли почуття та відносини, які мали не тривалий час. Після розставання позивач виявила, що вона вагітна, але про вказаний факт [PERSON] не повідомила та [INFO] народила сина - [PERSON]. Відповідач на час вищезазначених відносин та вагітності перебував у Російській Федерації тому не є батьком дитини, більш того вказаний факт ним не заперечується. Навесні 2012 року [PERSON] знову зустріла [PERSON] та їх почуття переросли у кохання, вона стали мешкати разом, а в подальшому у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Зрозумівши, що у них справжня сім'я у липні 2013 року під час реєстрація народження доньки - [PERSON], позивач повідомила [PERSON] про те, що він також є батьком їх сина - [PERSON]. Після цього [PERSON] виявив намір внести зміни до свідоцтва про народження сина, але на даний час відсутня юридична можливість виконати ці дії в зв'язку з тим, що на час народження [PERSON] була відсутня відповідна заява [PERSON] [PERSON] в свою чергу наполягав на тому, що дізнався про своє батьківство лише 26.07.2013 року, а тому вважав, що не пропустив строк звернення до суду з відповідною вимогою. З огляду на вищевказане [PERSON] та [PERSON] просили поновити строк звернення до суду з позовом. Визнати батьківство [PERSON] відносно дитини - [PERSON], [INFO], виключити відомості про [PERSON], як батька дитини з актового запису №33 від 11.03.2011 року та змінити прізвище дитини «[PERSON]» на «[PERSON]» в графі по-батькові замість «[PERSON]» вказати «[PERSON]», громадянство - «громадянин України». У судовому засіданні позивачі [PERSON], та [PERSON] підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. [PERSON] вказала, що мала близькі стосунки з [PERSON] у 2010 році від яких народила сина - [PERSON], але про батьківство [PERSON] не повідомила, так як перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] на ім'я якого й зареєстровано дитину. В подальшому не маючи наміру нічого змінювати вона вирішила нічого не говорити [PERSON] про те, що він є батьком [PERSON]. Але коли у 2012 році вона зрозуміла, що їх стосунки переросли у справжні почуття, під тиском запитань [PERSON] зізналась йому про те, що він є батьком [PERSON]. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що йому стало відомо про батьківство 26.07.2013 року під час реєстрації народження доньки - [PERSON]. Він неодноразово запитував про те хто є батьком [PERSON], але [PERSON] не давала відповіді на його питання. Зазначив, що дитина дуже схожа на нього, він дуже любить сина. Просив позов задовольнити. Представник позивачів - адвокат [PERSON] підтримав доводи своїх довірителів та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, подав нотаріально посвідчену заяву в якій вказав на те, що визнає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] у повному обсязі та зазначив, що не є батьком [PERSON], [INFO], оскільки будь-яких відносин з [PERSON] з 2010 року не підтримує. Про те, що батьком дитини є [PERSON] йому стало відомо після його народження. Йому відомо зі слів [PERSON], що [PERSON] дізнався про своє батьківство у липні 2013 року. ( а.с.16) Від начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Г.О. Рибак на адресу суду надійшов лист про розгляд справи за відсутності їх представника та заперечення проти позову з огляду на зміст ч. 3 ст. 138 Сімейного Кодексу України, якою встановлено позовна давність щодо вимог про внесення змін до актового запису про народження дитини в один рік. Представник Зміївської міської ради просив розглянути справу за його відсутністю та вирішити справу на розсуд суду. Суд, перевіривши законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, встановив, що [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданного 11 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №33. Матір'ю дитини є [PERSON], батьком зазначений - [PERSON] ( а.с.9) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 1995 року. (а.с.10) З акту від 18.06.2014 року, складеного депутатом Зміївської міської ради Харківської області за участю свідків, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] з 10.03.2012 року мешкають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 24.01.2013 року. [PERSON] та [PERSON] проживають за вказаною адресою без реєстрації шлюбу. [PERSON] виконує батьківські обов'язки по відношенню до [PERSON], 2011 року народження, який в свою чергу вважає його своїм батьком. ( а.с.13) У судовому засіданні допитаний у якості свідка [PERSON], показав суду, що його знайомий [PERSON] перебував у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON], під час яких у них народився син - [PERSON], оскільки на час народження дитини вони не спілкувались, про своє батьківство [PERSON] дізнався лише у липні 2013 року, коли реєстрували народження доньки - [PERSON]. У суду не має підстав ставити під сумнів відомості повідомлені свідком, дані про його заінтересованість у результатах розгляду справи відсутні. Згідно до ч.1 ст. 121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 122 Сімейного Кодексу України, походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Частиною 3 статті 128 Сімейного Кодексу України, визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно до ст. 129 Сімейного Кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на те, що факт батьківства [PERSON] відносно дитини - [PERSON] не оспорюється та визнається сторонами, ґрунтуючись на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують заявлені вимоги, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], [PERSON] та їх задоволення у повному обсязі. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності, оскільки судовим розглядом достеменно встановлений факт того, що [PERSON] дізнався про своє батьківство 26.07.2013 року, а відповідно в контексті ч. 2 ст. 129 Сімейного Кодексу України, позовну давність слід відраховувати саме з назначеної дати, коли особа дізналася про своє батьківство. Стосовно заперечень відділу державної реєстрації актів цивільного стану та посилання на зміст ч. 3 ст. 138 Сімейного Кодексу України, яка передбачає, що до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини, суд вважає за необхідне звернути увагу на п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року де містяться роз'яснення про те, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Таким чином, рішення про задоволення позову не суперечить вимогам закону, не порушує права чи інтереси інших осіб, забезпечує суворе дотримання інтересів дитини та ґрунтується на засадах розумності та справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: approved