Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

13.08.2021 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 11.09.2019 року по 18.06.2021 року сторони у справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від такого проживання сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З 18.06.2021 року сторони у справі разом не проживають, спільне господарство не ведуть, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Наразі позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років, тому не має можливості працювати. Позивачка вказує, що відповідач в змозі сплачувати аліменти також і на її утримання. Відповідач інших утриманців не має, він працездатний, а стан його здоров`я дозволяє працювати. Ухвалою суду від 20.09.2021 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 13.10.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачкою не доведено, що дитина дійсно проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, а наданий разом з позовною заявою акт є невстановленої форми та не може бути доказом у справі. Крім того, дитина зареєстрована за місцем проживання відповідача, що спростовує зміст вказаного акту. Позивачка не надала довідку про склад сім`ї та місце проживання, а також про свій сімейний стан, хоча за наявною у відповідача інформацією, позивачка на теперішній час перебуває у шлюбі та є матеріально забезпеченою. Відповідач ні де не працює, не має ніяких доходів, а тому не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачці на її утримання. Відповідач ніколи не був чоловіком позивачки, вони не проживали та не могли проживати в цивільному шлюбі, а дитина народилась під час перебування позивачки в зареєстрованому шлюбі з іншою особою, що виключає перебування їх в цивільному шлюбі та виникнення в зв`язку з цим прав та обов`язків відповідача перед позивачкою. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва. За змістом наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження, [INFO] народилась [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, 24.12.2020 року за актовим записом №441 зареєстроване народження [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька: [PERSON] , [INFO] , Відомості про матір: [PERSON] , [INFO] . Підстави запису відомостей про батька: спільна заява батьків про визнання батьківства від 24.12.2020 року. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 126 СК України. Відомості про відмітки зроблені в актовому записі: за спільною заявою батьків про державну реєстрацію народження від 24.12.2020 року дитині присвоєно прізвище батька - « [PERSON] »; мати дитини перебуває у шлюбі з [PERSON] , який згідно зі спільною заявою подружжя не є батьком цієї дитини. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №7 від 29.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що відповідає місцю реєстрації відповідача повідомленому на запит суду Шепетівською міською радою своїм листом від 08.09.2021 року. Поряд із цим, позивачем до позовної заяви додано копію акту проживання зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачки, підтверджують, що дитина [PERSON] , проживає разом зі своєю мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За змістом довідки квартального комітету №20 Шепетівської міської ради №36 від 08.10.2021 року, [PERSON] не працює, не служить, а займається домашнім господарством. Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за заявою матері та батька дитини. За змістом ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як вбачається зі змісту повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини, відповідач у встановленому законом порядку зареєстрований батьком [PERSON] , [INFO] , за спільною заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі, а також вбачається, що особа з якою позивачка перебуває шлюбі не є батьком дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Посилаючись на те, що дитина зареєстрована за місцем проживання відповідача, а наданий позивачкою акт проживання не є належним доказом, відповідач тим найменш не вказує на те, що дитина фактично проживає разом з ним, або в будь-якому іншому місці з іншими особами чи у будь-якому дитячому закладі. Відтак суд вважає, що відповідачем не спростовно наявних даних про фактичне проживання дитини разом з її матір`ю, що надають матері підстави для звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітньої дитини, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я, відсутність посилань відповідача на наявність у нього інших утриманців, а також враховує надану відповідачем довідку про те, що він не працює та займається домашнім господарством. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання доньки, тому суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України і відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Стосовно стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає, що такі вимоги також підлягають до задоволення, з огляду на наступне. За змістом ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів на її утримання, що становить 1/6 частини від заробітку відповідача є обґрунтованим, адже мати дитини має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, натомість відповідач заперечуючи проти позову посилається на відсутність у нього матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу підтверджуючи свій майновий стан довідкою квартального комітету. Однак, така довідка не є дійсним та повним підтвердженням майнового стану, а даних податкових органів, пенсійного фонду, наявності у відповідача на праві власності нерухомого майна, зареєстрованих за ним транспортних засобів останній суду не надав. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ст. 79 СК України). Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved