overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

14.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом з вимогами: про визнання недійсним договору дарування 3/8 частин квартири [ADDRESS], посвідченого Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 17.09.2012 року, що був укладений нею та її онуком [PERSON] про повернення сторін в попередній стан. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що позивач при укладенні правочину помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, діяла за умов важких для неї обставин, підписала договір в результаті обману, а тому правочин необхідно визнати недійсним В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач позов не визнав. Приватний нотаріус в судове засідання не прибув без поважних причин. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 17.09.2012 року сторони уклали договір дарування нерухомого майна посвідченого в нотаріальному порядку третьою особою по справі, згідно якого позивач подарувала відповідачу 3/8 частин квартири [ADDRESS] (а.с.42-43). Згідно положень ст.ст.229, 230, 233 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використовування за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Під істотною помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину стосовно суб'єкта, предмета чи інших істотних умов правочину, що вплинуло на її волевиявлення, якщо за відсутності неправильного сприйняття за обставинами справи можна зробити висновок про те, що правочин не було б укладено. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціаторои такого правочину. Суд вважає, що позивач не надав суду достатніх доказів, які б свідчили про те, що: одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України), правочин, був вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, позивач помилялася щодо обставин, які мають істотне значення. Встановлені судом обставини є підставою для повної відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не позбавлена права користування частиною подарованого онуку помешкання, за нею зберігається реєстрація у вказаній квартирі, тобто особисті, майнові права та інші інтереси позивача при укладенні вказаного правочину не були порушені і правочин був укладений позивачем внаслідок його особистого волевиявлення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

14.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] по причині не проживання там без поважних причин понад шість місяців. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судове засідання не прибув без поважних причин. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] і вказане житлове помешкання є об'єктом державного житлового фонду, що підтверджується договором найму та довідкою з Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради від 10.02.2014 року (а.с.4-5). На переконання суду (виходячи з наявних по справі доказів) - відповідач втратив право на користування вищевказаним помешканням у відповідності до вимог ст.71 ЖК України, так як він був відсутній там без поважних причин понад шість місяців (з травня 2007 року), відсутні підстави встановлені законом, згідно яких за відповідачем зберігається житло понад шести місяців і вказані обставини є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

14.02.2014 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття. В обґрунтування позову послалась на те, що 15.03.2007 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З червня 2012 року відповідач проживає окремо від позивача та дітей. Діти перебувають на утриманні позивача. Відповідач коштів на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Належно повідомлені сторони у судове засідання не з'явились, подали заяви, в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позов визнає у повному обсязі. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER]. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

14.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що добровільно надає матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28.12.2010 року виконавчим комітетом Дробишевської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис № 17. Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, відповідно до Закону України № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, який набрав чинності 15 жовтня 2005 року, не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не хворіє на хронічні захворювання, працездатний, працює, має постійний заробіток, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю - відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

14.02.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сільської ради села Берізки Чечельницького району про визначення судом додаткового строку в три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON]. У позовній заяві позиивач зазначає, що [INFO] померла його мама [PERSON] після її смерті залишилося спадкове майно. Позивачка зазаначає, що вона є спадкоємцем по закону, а тому має право на успадкування майна після померлої матері. Бажаючи прийняття спадщину позивачка звернулася до нотаріальної контори, але отримала відмову у зв'язку із пропущеним строком. Строк для прийняття спадщини закінчився 01.02.2014 року. Позивачка зазначила, що пропустила строк через те, що знаходилася на лікуванні в лікарні на стаціонарі та не встигла протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивачка вважає, що її перебування на лікуванні суд може визнати як поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини і може цей строк продовжити. Позивачка стверджує, що спору за спадкове майно немає.Просить позов задовольнити. Належно повідомлена позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Належно повідомлений позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, та зазначивши, що позов визнає повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення по слідуючих підставах. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. З копії свідоцтва про народження (а.с.5) та копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6) вбачається, що померла [PERSON] являється мамою позивачки. З копії свідоцтва про смерть (а.с.4) вбачається, що [PERSON] померла [INFO]. Строк для прийняття спадщини закінчився 01.02.2014 року. З повідомлення завідувача Чечельницької державної нотаріальної контори (а.с.8) вбачається, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини, а тому йому не видано свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON]. З позовної заяви позивачки вбачається, що вона з поважної причини пропустила строк для прийняття спадщини. З заяви відповідача вбачається, що відповідач повністю визнав позов, що також є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

14.02.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку із тим, що відповідач не приділяє позивачу ніякої уваги, шлюбні відносини припинені. Подальше проживання разом та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, оскільки відсутні любов, повага, взаємодопомога та сім'я взагалі. Позивачка та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивачка позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.05.1999 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №526 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

14.02.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку із тим, що відповідач не приділяє позивачу ніякої уваги, шлюбні відносини припинені. Подальше проживання разом та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, оскільки відсутні любов, повага, взаємодопомога та сім'я взагалі. Позивачка та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивачка позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.05.1999 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №526 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

14.02.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 24 жовтня 2011 року, від якого вони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На даний час дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 700 гривень щомісячно, але не менш тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів ухваливши заочне рішення. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 700 гривень щомісяця. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі не менш тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

14.02.2014 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського РУЮ Вінницької області, актовий запис № 11. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і з якою буде проживати після розірвання шлюбу. Позивачка обґрунтовує свою заяву тим, що подружнє життя у них з відповідачем не склалося, оскільки вони різні за характерами та звичками люди через що між ними виникали постійні сварки та непорозуміння, вони неможуть знайти спільну мову. Крім цього, відповідач зловживає спиртними напоями і при одній із чергових сварок завдав [PERSON] фізичного болю на очах у їхнього сина, що спричинило душевні страждання як і їй так і їхній дитині. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. На даний час спір про майно у сторін відсутній. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява, в якій вона підтримує позов і просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги визнає, просить слухати справу у його відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не явилися, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують шлюбних стосунків, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про що надала суду заяву відповідного змісту, а відповідач не заперечує проти його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги те, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не виявила бажання змінювати своє теперішнє прізвище. На підставі викладеного і

Outcome: approved