Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

12 вересня 2018 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що фізичною особою підприємцем [PERSON] підписано заяву про відкриття поточного рахунку зі встановленням кредитного ліміту, згідно якої вважається, що останній приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають договір банківського обслуговування від 30 травня 2013 р. та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору. 18 січня 2018 р. відповідач припинив свою господарську діяльність, однак зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за ним як фізичною особою. За відповідачем значиться порушення зобов`язання за договором та станом на 7 червня 2018 р. заборгованість складає 6\~000 грн. за кредитом, 15\~365,34 грн. за процентами, 5\~036,00 грн. по комісії, 24\~215,42 грн. пеня, усього 50616,76 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 1 762 грн. Заочним рішенням суду від 26 листопада 2018 р. позовні вимоги банку задоволено повністю, на користь позивача стягнуто заборгованість з [PERSON] 13 травня 2019 р. відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 21 серпня 2019 р. заяву відповідача задоволено, заочне рішення суду скасовано, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті позову. У встановлений судом строк сторони заяви по суті позову не подали, в зв`язку з чим відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, суду пояснив, що відповідач подав до банку заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір банківського обслуговування. За цим договором банк надав встановив відповідачу кредитний ліміт на поточний рахунок в електронному вигляді у розмірі 6 000 грн., а той зобов`язався виконувати умови договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 6\~000 грн., за процентами 15 365,34 грн., за комісією 5 036 грн., а також пеня в розмірі 24 215,42 грн., усього 50\~616,76 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати на сплату судового збору в сумі 1 762 грн. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що 30 травня 2013 р. відповідач дійсно подав до КБ «ПриватБанк» заяву про приєднання до умов і правил надання послуг та заяву на відкриття рахунку, однак не вважає, що уклав з банком кредитний договір. Позивач відкрив на ім`я відповідача рахунок, встановив на цей рахунок ліміт грошових коштів, якими відповідач користувався. Станом на 2 грудня 2013 р. у відповідача виникла прострочена заборгованість на суму 6\~000 грн. З цього дня у банка починається перебіг позовної давності, однак за захистом порушеного права позивач звернувся лише 12 вересня 2018 р. з пропуском позовної давності. З наведених підстав представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності. На суму заборгованості, що станом на 2 грудня 2013 р. складала 6\~000 грн., банк нарахував відповідачеві проценти у розмірі 15 365,34 грн., комісію 5\~036 грн., пеню 24 215,42 грн. Однак у заяві про приєднання до умов і правил надання послуг та заяві на відкриття рахунку сторони не встановлювали ані проценти за користування кредитом, ані комісійні виплати, ані неустойку. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити банку у задоволені позову. Наданими сторонами доказами встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно копії заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 30 травня 2013 р. фізична особа підприємець Ярош Валерій Леонідович, підписавши цю анкету, посвідчує свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, які разом з цією анкетою складають договір банківського обслуговування. У цій заяві також зазначено, що своїм підписом заявник приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку договорі банківського обслуговування у цілому. (а.с. 10) Того ж дня відповідач звернувся до банку із заявою на відкриття поточного рахунку та надав банку зразки свого підпису. (а.с. 10-зв.) Підписання зазначених вище заяв відповідачем не оспорюються. До вказаних заяв позивачем надано витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», згідно яким кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту; про розмір ліміту банк повідомляє клієнта; банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку (п. 3.18.1.1.); кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди (п. 3.18.1.3.); ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку; підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір (п. 3.18.1.6.); проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг»; при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених «Умовами та правилами надання банківських послуг», банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту; термін також може бути змінений банком згідно з п. 3.18.2.3.4 цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг»; при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань за кредитом, банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань має право встановити інший термін повернення кредиту; при цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір; при непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою (п. 3.18.1.8.); терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років (п. 3.18.5.7.); обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами (п.3.18.6.1.). Згідно довідки, наданої банком, за договором банківського обслуговування від 30 травня 2013 р. відповідачеві встановлено розмір кредитних лімітів: з 14 червня 2013 р. 0 грн., з 29 липня 2013 р. 1\~000 грн., з 21 серпня 2013 р. 3\~000 грн., з 27 серпня 2013 р. 6\~000 грн., з 1 березня 2014 р. 6\~000 грн., з 2 березня 2014 р. 0 грн., з 16 червня 2014 р. 0 грн. (а.с. 21) Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 30 травня 2013 р. станом на 7 червня 2018 р. залишок простроченої заборгованості відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 6\~000,00 грн.; загальний залишок заборгованості за процентами 15\~365,34 грн.; залишок заборгованості за комісією 5\~036,00 грн.; загальний залишок пені за порушення строків розрахунків 24\~215,42 грн., усього 50\~616,76 грн. (а.с.22-23) Згідно наданої банком виписки з банківського рахунку, відкритого за заявою відповідача від 30 травня 2013 р., [PERSON] користувався грошовими коштами, наданими банком згідно встановленого кредитного ліміту. (а.с. 24-26) При вирішені справи судом застосовуються такі норми права та мотиви їх застування. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено та не оспорюються сторонами, що умови договору приєднання розроблені позивачем, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України суд вважає, що споживач банківських послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Між тим на підтвердження позовних вимог банк надав суду «Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с.11-20), на якому відсутня будь-яка дата, який не підписаний ні представником банку, ні позичальником, не засвідчений. Тому суд позбавлений можливості встановити, на яких умовах взагалі мало відбуватись кредитування відповідача. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на момент підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 30 травня 2013 р., розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. За змістом ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У заяві відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 30 травня 2013 р. процентна ставка, комісія за користування кредитом не зазначені; відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів і комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, посилається на Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», розміщених на сайті ПАТ КБ «Приватбанк» www.pb.ua. Наданий позивачем Витяг дійсно містить порядок встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок; зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди; строк дії договору банківського обслуговування (протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг»; відповідальність клієнта за порушення зобов`язань; порядок віднесення заборгованості до простроченої; терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю 5 років, та інші умови. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. При вирішені справи суд не може застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно яким договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин (30 травня 2013 р) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (12 вересня 2018 р.), в зв`язку з чим банк міг додати до позовної заяви Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 30 травня 2013 р. домовленості сторін про сплату відсотків, комісії за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому суд приймає до уваги, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, наданий позивачем Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 3 липня 2019 р. (справа № 342/180/17). З наведених підстав суд відмовляє позивачеві у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15 365,34 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 5 036,00 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 24 215,42 грн. При цьому суд приймає до уваги, що вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 6 000 грн., суд приймає до уваги таке. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що відповідач фактично отримав та використав надані банком кошти в розмірі 6\~000 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунком заборгованості (а.с.22-23), випискою з банківського рахунку, відкритого за заявою відповідача від 30 травня 2013 р. (а.с. 24-26) Відповідно до ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. При вирішені цієї заяви суд приймає до уваги таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В судовому\~засіданні представник\~позивача пояснив,\~що згідно\~п.\~3.18.5.7. Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки позивач не надав суду письмового договору з відповідачем про збільшення позовної давності суд не може застосувати положення п. 3.18.5.7. Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» встановлення позовної давності тривалістю 5 років. З наведених підстав застосуванню підлягає загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні наведеними вище доказами встановлено, що відповідач фактично отримав та використовував надані банком кошти в розмірі 6 000 грн. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку (а.с.22-23, 24-26), 2 грудня 2013 р. у відповідача виникла прострочена заборгованість, з цієї дати відповідно до положень ст. 261 ЦК України суд рахує позовну давність, яка складає три роки. Отже позовна давність за цими правовідносинами спливла 3 грудня 2016 р., з позовом до суду позивач звернувся 12 грудня 2018 р. з пропуском загальної позовної давності. Відповідно до ч.3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В зв`язку зі спливом позовної давності суд відмовляє у задоволені позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 6\~000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволені позову повністю судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed