Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

14 травня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що між ним та ФОП [PERSON] (далі по тексту - Зберігач) 07 жовтня 2008 року було укладено Договір про відповідальне зберігання № 07/10/08-4, відповідно до умов кого він передав на зберігання Зберігачу автомобіль Daihatsu Sirion, VIN [NUMBER]. Також, між ним та ФОП [PERSON] (далі по тексту - Виконавець) 7 жовтня 2008 року було укладено Договір доручення № 24/04/09-3, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується прийняти автомобіль Замовника на відповідальне зберігання, виконати ряд певних фактичних дій з метою знаходження оптимального контрагента, готового придбати автомобіль Замовника - автомобіль марки Daihatsu Sirion, VІN [NUMBER], у відповідності до умов останнього. Сторонами було досягнуто домовленості про те, що вартість транспортного засобу складає 95000 гривень. Після укладання вищевказаних договорів, він помістив автомобіль на автомайданчик «[INFO]», який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], а згодом йому стало відомо, що цей автомобіль зник з автомайданчику. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд розірвати Договір про відповідальне зберігання № 07/10/08-4 від 07 жовтня 2008 року, укладений між ним та фізичною - особою підприємцем [PERSON] та Договір доручення № 24/04/09-3 від 07 жовтня 2008 року, укладений між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON], стягнути солідарно з фізичних осіб - підприємців [PERSON] та [PERSON] на його користь матеріальну шкоду за втрачений автомобіль марки Daihatsu Sirion, VІN [NUMBER] у розмірі 95000 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та судові витрати по справі (а.с.2-7). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та в послідуючому надав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень та отримання їх особисто. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Суд встановив, що між позивачем та ФОП [PERSON], як Зберігачем 7 жовтня 2008 року було укладено Договір про відповідальне зберігання № 07/10/08-4, відповідно до умов якого позивач передав, а Зберігач приймав на відповідальне зберігання автомобіль Daihatsu Sirion, VIN [NUMBER]. Пунктом 1.3 вказаного договору встановлено, що зберігання автомобіля, що передається по договору, здійснюється на автомайданчику за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS]. Згідно п. 2.1.3 Договору про відповідальне зберігання, зберігач приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження Автомобіля на автомайданчику після його належного прийняття, вживає усіх заходів, що необхідні для збереження Автомобіля від знищення, втрати, пошкодження. У п. 4.1 Договору про відповідальне зберігання визначено, що сторона, яка постраждала від невиконання або неналежного виконання іншою Стороною зобов'язань по Договору, вправі вимагати відшкодування завданих їй збитків. Відповідно до п. 4.2 Договору про відповідальне зберігання, зберігач несе повну матеріальну відповідальність перед Клієнтом, в разі виниклого внаслідок зловмисних дій Зберігача або третіх осіб, чи недбалого зберігання, знищення, втрати, псування автомобіля. За змістом п. 6.1 Договору про відповідальне зберігання, сторони домовились, що Зберігач не вправі користуватись або розпоряджатися переданим йому на зберігання майном. Договір діє до дня продажу Товару чи розірвання Договору Сторонами. Крім того, між позивачем (як Замовником) та ФОП [PERSON] (як Виконавцем) 7 жовтня 2008 року було укладено Договір доручення № 24/04/09-3, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується прийняти автомобіль Замовника на відповідальне зберігання та виконати ряд певних фактичних дій з метою знаходження оптимального контрагента, готового придбати автомобіль Замовника - марки Daihatsu Sirion, VІN [NUMBER], колір Срібний, 2008 року випуску, об'єм двигуна у відповідності до умов останнього (а.с.12-13). Сторонами було досягнуто домовленості про те, що вартість транспортного засобу складає 95 000 гривень, про що вони зазначили у цих договорах, скріпивши своїми підписами. Після укладання вищевказаних договорів, позивач помістив вказаний автомобіль на авто майданчик «[INFO]», який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], але згодом дізнався про те, що переданий ним на відповідальне зберігання автомобіль з автомайданчику «[INFO]» - зник. За зверненням позивача [PERSON] до правоохоронних органів Жовтневим РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство), в ході розслідування якої позивачу повідомлено, що невстановлені особи шахрайницьким шляхом відчужили зі стоянки автомайданчику «[INFO]», який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], автомобіль Daihatsu Sirion, VIN [NUMBER], 2008 року випуску, шляхом складання рахунку - фактури. Згідно постанови слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області від 1.04.2010 року [PERSON] визнано потерпілим (а.с.14). Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між ними договорів. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час, ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, і зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або і одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 977 Цивільного кодексу України, за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Частиною 1 статті 950 Цивільного кодексу України встановлено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. У рішенні Верховного Суду України від 19 березня 2008 року визначено, що межі відповідальності зберігача перед поклажодавцем за неналежне виконання своїх обов'язків щодо схову переданої речі встановлено ст. 951 цього Кодексу, відповідно до змісту якої збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Згідно ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. У ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя (ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. За змістом Договору доручення № 24/04/09-3 від 07 жовтня 2008 року, який укладено між [PERSON] та ФОП [PERSON], останній, як виконавець також брав на себе обов'язок щодо відповідального зберігання автомобіля Daihatsu Sirion, VIN [NUMBER], 2008 року випуску, а тому вказаний договір є змішаним з умовами договору доручення та договору про відповідальне зберігання. При таких обставинах відповідальність щодо зберігання транспортного засобу на автомайданчику «[INFO]» за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], була покладена на обох відповідачів ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] Оскільки відповідачами не дотримано свого обов'язку щодо схоронності майна, за яке вони несли повну матеріальну відповідальність, суд приходить до висновку про наявність порушень законних прав та інтересів позивача і завдання останньому матеріальної шкоди в сумі 95000 гривень, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів в силу положень ст. 541 Цивільного кодексу України. Вирішуючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позовні вимоги позивача у частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень мотивуються сильними душевними стражданнями, нервовими зривами, яких він зазнав внаслідок знищенням його майна, втрати права власності на нього та завданої матеріальної шкоди. Однак на думку суду зазначена сума є значно завищеною, не відповідає дійсним обставинам справи, глибині та періоду страждань, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а висунута позивачем принципово через вкрай виниклих неприязних стосунків між ним та відповідачами, а тому розмір її відшкодування слід зменшити до 2000 гривень. Визначаючи саме такий розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходив з характеру та обсягу душевних страждань, яких він зазнав, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідачів, а не про покарання останніх за їх неправомірні дії, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved