Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

13 листопада 2014 року до Рубіжанського міського суду Луганської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб 26.07.2008 року, від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. З жовтня 2014 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, 19.01.2015 року подала до суду заяву, в якій просить слухати праву за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що в матеріалах справи є рекомендоване повідомлення № 9301002714143, заперечень на позов не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надав, причин неявки до судового засідання не повідомив суду (а.с. 28). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що позивач скористалася правом заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності та відповідач не скористався правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами та вважає за можливе ухвалити рішення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 26.07.2008 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 26.07.2008 року (а.с. 3). Від шлюбу подружжя мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 16.01.2009 року, де батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до заяви позивача від 19.01.2015 року малолітній син [PERSON], [INFO], зареєстрований разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.30), що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житловий сервіс» Рубіжанської міської ради № 180 від 19.01.2015 року. Відповідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Позивач у своїй заяві зазначає, що шлюбні відносини припинені з жовтня 2014 року, просить суд не надавати строк для примирення подружжя (а.с. 29). Отже, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем склалися негативні відносини, між сторонами припинені шлюбні стосунки з жовтня 2014 року. Позивач та відповідач не проживають разом, спільне господарство не ведуть, примиритися та наладити стосунки не бажають. Відповідно ст. 110 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України щодо пред'явлення позову протягом вагітності дружини, з матеріалів справи не вбачається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, які не мають бажання зберегти сім'ю, а тому все зазначене вище є підставою для розірвання шлюбу між ними. Згідно заяви [PERSON] від 19.01.2015 року, вона просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON].

Outcome: approved