overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис №239. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з березня 2013 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 25 квітня 2007 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис №239 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з березня 2013 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 14 січня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №6. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з серпня 2017 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 14 січня 2005 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №6 (а.с.5). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з серпня 2017 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони з 03 грудня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на те, що вони з відповідачем з квітня 2017 року спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.74 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 03 грудня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-СР №129643 від 06 травня 2016 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З квітня 2017 року позивач спільно з відповідачем не проживає, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому зазначила, що вона є наймачем квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Безнощенко, 4/9. В зазначеній квартирі зареєстрований її брат [PERSON], який фактично з 2003 року за цією адресою не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання та переїхав до м.Маріуполь. Позивач просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у зв*язку з не проживанням понад встановлені законодавством строки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що її брат - [PERSON] в 2003 році з власної волі переїхав до м.Маріуполь і не мешкає в квартирі [ADDRESS] приблизно 14 років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур*єр». Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що особисто знайома із сторонами по справі. Їй відомо, що [PERSON] тривалий час, приблизно 11 років не мешкає за адресою: м.Костянтинівка, вул.Безнощенко, 4/9, оскільки з власної волі переїхав мешкати до м.Маріуполь. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач є членом сім*ї померлого наймача квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Безнощенко, 4/9. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою КП «Служба единого замовника м.Костянтинівка» від 26 квітня 2017 року № 364 (а.с.8). З акту перевірки паспортного режиму від 08 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] в квартирі № 9, розташованій в будинку № 4 по вул.Безнощенко в м.Костянтинівка не мешкає більше 10 років; його особисті речі в зазначеній квартирі відсутні. Частиною 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, в разі поважності причин відсутності особи понад встановлені строки, суд може продовжити пропущений строк. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі не проживає в квартирі, розташованій за адресою : Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Безнощенко, 4/9 з 2003 року, тобто, більше шести місяців без поважних причин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню і відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з\~\~позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 29.10.2010 року вона\~зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини у сторін фактично припинені з лютого 2017 року, оскільки у них постійно стали виникати конфліктні ситуації, скандали та сварки, відповідач перестав матеріально забезпечувати сімю. В судове засідання позивачка не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена\~належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Яковчук». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, погодився розірвати шлюб з позивачкою. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 29.10.2010 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 409. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до частини третьої\~статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки з лютого 2017 року, між ними постійно виникали конфліктні ситуації, скандали та сварки. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач\~має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та їх дітей. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8\~статті 235 Цивільного процесуального кодексу України\~позивачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу -\~«Яковчук».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] по 900 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо, не надає своєчасної та належної матеріальної допомоги на утримання доньки. Відповідач здоровий, працездатний має нерегулярний мінливий дохід, який дозволяє надавати грошову допомогу на утримання доньки. В судове засідання позивач не прибула, подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення заперечень не має. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 22 серпня 2009 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. В шлюбі, народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, мешкають окремо тривалий час, спільний бюджет не ведуть. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що звернулася до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу «Вервика». Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб 1-ФП № 053113, Лиманівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 22 серпня 2009 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за № 10. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Гагіної» на «Вервика» (а.с. 5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини. Сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії 1-ФП № 112699 та доньку - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 181084 (а.с. 7-8). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, сторони мешкають окремо на протязі тривалого часу, спільного бюджету не мають, спільно господарство не ведуть. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна та місця проживання дітей на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала тим, що з 23 жовтня 2007 року по 25 листопада 2010 року року перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 2010 року шлюбні стосунки з відповідачем не підтримують, проживають за різними адресами, дитина перебуває на її утриманні. [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. В звязку з викладеним, позивач прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, згодна на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Повістка направлялася за місцем реєстрації. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. За письмовою згодою позивача справа розглянута на підставі наданих доказів (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що згідно свідоцтва про народження серії І-КЕ № 071323, виданого Горбівською сільською радою Глобинського району Полтавської області, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Дитина народжена в шлюбі сторін, який 25.11.2010 року рішенням Глобинського районного суду Полтавської області розірвано. В рішенні суду зазначено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки з серпня 2010 року. З того часу син знаходиться на утриманні матері, яка потребує матеріальної допомоги на його утримання. Дані, що відповідач батьківство щодо дитини оспорював, що він має інших утриманців чи з нього проводяться стягнення за виконавчими документами - відсутні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 названого кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. В ч.1 ст.191 СК України вказано, що аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Встановивши, що відповідач є батьком малолітньої дитини , але в її утриманні участь не приймає, суд вважає позовні вимоги правомірними, і відповідно до ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, підлягаючими задоволенню. В межах суми платежу за один місяць стягнення аліментів допускається до негайного виконання. Згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. За ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На цій підставі з [PERSON] в дохід держави стягується 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

14 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком № 94/76 по вул. Мічуріна в м. Бердянську Запорізької області. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві власності належить зазначений будинок. Крім позивача, у будинку зареєстрований [PERSON], який доводиться позивачу сином. З 2011 року по теперішній час відповідач не проживає в будинку, постійно мешкає в квартирі [ADDRESS]. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстраційного обліку не бажає. Оскільки це створює позивачу перешкоди у здійсненні його права власності, то вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідач [PERSON] доводиться їй сином. Син проживає в Російській Федерації, не приїздить. Через те, що він прописаний в будинку вона не може оформити субсидію, вимушена за нього сплачувати комунальні послуги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Пояснив, що позивачка є власницею житлового будинку № 94/76 по вул. Мічуріна в м. Бердянську. В будинку зареєстрований син позивачки [PERSON], котрий з 2011 року проживає в Російській Федерації, добровільно зніматися з реєстрації місця проживання не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником будинку № 94/76 по вул. Мічуріна у м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 вересня 2016 року. Згідно акту про фактичне проживання громадян від 11 червня 2017 року, виданого вуличним комітетом № 29 м. Бердянська, за адресою: м. Бердянськ, вул. Мічуріна, 94/76, зареєстровані: [PERSON], [PERSON], фактично проживає [PERSON], її син [PERSON] з 2011 року знаходиться в Російській Федерації. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника цього будинку, оскільки перешкоджають оформити право на субсидію зі сплати комунальних платежів, не дають можливості розпорядитися своєю власністю. Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням

Outcome: approved