Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

13 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, посилаючись, що 16.03.2016 надав відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000 грн., а той зобов`язувався виконати замовлення: виготовити та монтувати сходовий марш на протязі п`яти місяців. Пізніше через працівника відповідача він передав ще 10 000 грн., про що зроблено запис в розписці. Замовлення відповідач не виконав, грошові кошти не повернув. Він звертався з вимогами про повернення грошових коштів та 11.04.2019 отримав від відповідача грошові кошти в розмірі 500 євро, що згідно курсу НБУ на момент повернення становило 15 094 грн. 25 коп. Решту коштів повернуто не було. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу в розмірі 44 905, 75 грн., втрати від інфляції у розмірі 26 607, 02 грн., суму відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 5 234, 43 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 768,40 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, про підстави та обставини якого пояснив так як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на вебсайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Так, згідно розписки від 16 березня 2016 року [PERSON] зобов`язувався у строк 5 місяців виготовити та монтувати на замовлення [PERSON] сходовий марш в кількості 6 маршів по 9 сходинок. При цьому, зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, термін їх повернення. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, позивач, як сторона по справі, не довів ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та не надав суду переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які він вимагає повернути. Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року по справі № 194/1126/18. З огляду на викладене, суд в задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed