Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

14.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим приміщенням в [ADDRESS], мотивуючи тим, що він є власником цього будинку, а відповідачі з травня місяця 2014 року не проживають за місцем реєстрації, реєстрація відповідачів порушує права позивача та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] до суду не прибули, про час і місце розгляду справи були сповіщені шляхом розміщення оголошення у газеті «Одеські вісті» №77 від 19 жовтня 2017 року. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], який діє на підставі довіреності від 13.01.2017 року, надав письмові заперечення від 02.02.2017 року, в яких посилається на те, що відповідачі є членами сім'ї позивача, а саме дітьми його дружини [PERSON] від іншого шлюбу, шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] не припинені, тому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Болградського районного сектору Головного управління ДМС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.03.2000 року, посвідченим державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори по реєстру за № 2073 та зареєстрованим в Болградському БТІ 20.03.2000 року №62 (а.с.13-14). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] за згодою власника вищезазначеного житлового будинку були в ньому зареєстровані 10 квітня 2000 року, що підтверджується домовою книгою для прописки громадян (а.с.6-11) . 29 серпня 2017 року судом було ухвалено рішення, яким позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відмовлено. Рішення набрало законної сили. Як вбачається з цього рішення шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області 25.03.2000 року розірвано, а у задоволенні вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та іншого майна - відмовлено. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] вселилися у вказаний житловий будинок на правах членів сім'ї власника будинку та 10 квітня 2000 року зі згоди власника будинку були зареєстровані в ньому, але з травня 2014 року відповідачі в будинку не проживають. Враховуючі, що відповідачі більше року не проживають у зазначеному будинку без поважних причин, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved