Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

13 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з відповідачкою з 05 червня 2007 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки припинені з січня 2016 року у зв'язку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя та сімейні обов'язки, що призвело до відсутності взаєморозуміння. Вказує, що сумісне життя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки великий проміжок часу не проживають разом, просить шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згоден. Майнового спору та спору щодо місця проживання неповнолітньої доньки вони не мають. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідачка до зали суду не прибула, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, із доводами позову погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Також як і позивач вважає недоцільним надання їм строку для примирення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №165. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21 жовтня 2008 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилась [INFO] року, актовий запис №899, в графі «батьки» зазначено: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка позов визнає, з доводами позивача погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка зазначила в заяві про своє бажання залишити прізвище «[PERSON]». Крім того, приймаючи до уваги, що позивач не просить покласти судові витрати на відповідачку, суд вважає можливим залишити сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 гривень за його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved