overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він із відповідачем з 10 жовтня 2003 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між ним та відповідачем припинені з жовтня 2013 року по причині різних характерів, поглядів на життя і сімейні обов'язки, спільне господарство не ведеться, разом фактично не мешкають. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати юридично, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згоден. Майнового спору на даний час вони не мають, просив позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 14 жовтня 2004 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, 10 жовтня 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 909, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, внаслідок чого задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що14.02.2014 року у виконавчому комітеті Ярівської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 01 між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від спільного подружнього життя в них дітей немає. Протягом останніх місяців вони із відповідачем проживають окремо та не підтримують сімейних стосунків, причиною розпаду сім'ї стало те, що між ними часто виникали сварки, внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства. За таких обставин примирення між ними є неможливим, тому, що їх шлюб набув формального характеру. Спору про майно немає. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON]. Після реєстрації розірвання шлюбу просить присвоїти їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила задовольнити її в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що матір позивачки заважає їм з позивачкою проживати однією сім'єю. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 14.02.2014 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Ярівської сільської ради Хотинського району, за актовим записом № 01 (а.с.6). Від шлюбу в сторін дітей немає, в даний час сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам однієї із сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 04 серпня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції в Миколаївській області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №146. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст..56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 04 серпня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міського управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №146 (свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане 04 серпня 2001 року - а.с.4). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

13 серпня 2014року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 10 липня 1998року у Костянтинівській сільській раді Новоодеського району Миколаївської області він уклав шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини між ними не склалися та погіршувалися на протязі останнього року через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Позивач вказав, що дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати без його участі та вказав, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1998року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00014203282 від 22.07.2014р. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Оскільки клопотань від відповідача про зміну прізвища після розірвання шлюбу не надходило то суд вважає за доцільне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 01 серпня 2008 року, про що було зроблено актовий запис № 1023. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з червня 2014 року і спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] 01 серпня 2008 року. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов визнає в повному обсязі, проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01 серпня 2008 року, актовий запис № 1023 (а.с. 3). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що підтверджено дослідженими судом доказами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення встановленого індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов»язання за період заборгованості з 26.11.2012 року по 01.08.2014 року в сумі 876 грн. 93 коп. та судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не з«явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що між [PERSON] отримала у позику від позивача грошові кошти в сумі 7000 доларів США та зобов»язувалася повернути в строк до 28.01.2012 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.03.2012 року стягнуто з [PERSON] в рахунок стягнення боргу 55927 грн. 90 коп. та судові витрати. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.05.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача три проценти річних від простроченої суми 3198 грн. 79 коп. та судові витрати. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 17.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування позикою за період з 28 січня 2012 року по 03 квітня 2014 року в сумі 7455 грн. та судові витрати. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Наданий позивачем суду розрахунок заборгованості встановленого індексу інфляції за період з 26.11.2012 року по 01.08.2014 року складає 976 грн. 93 коп., який підлягає стягненню з відповідача. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 22103,93 грн. та судових витрат. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову та просила застосувати строки позовної давності. Заслухавши думку представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 2500,00 грн. (з подальшим його збільшенням до 55000,00 грн.) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування ним відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість в сумі 22103,93 грн., з якої 5132,90 грн. - заборгованість за кредитом, 15442,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1028,76 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано (а.с. 6-10). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору. Судом встановлено, що відповідач отривував від позивача декілька банківських карток, зокрема № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що останні три картки відповідач не одержував, оскільки 03.03.2009 року останній здійснював погашення заборгованості в сумі 350 грн. саме на картку № [NUMBER], що було визнано представником в судовому засіданні. Підстави для застосування строків давності також відсутні, оскільки строк дії належної відповідачу вищевказаної банківської картки було встановлено до січня 2013 року. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 11 листопада 2005 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. На даний час відповідачка перебуває у цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка та відповідач надали заяви з проханням провести розгляд справи за їх відсутності. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без сторін, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 11 листопада 2005 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 460. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено із [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач, звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 травня 1992 року у відділі ЗАГС Кам'янець-Подільського міськвиконкому, актовий запис № 308. В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу мають дочку [PERSON], яка досягла повноліття, але розірвати шлюб через органи ДРАЦС дружина не бажає, тому він вимушений звернутися з позовом до суду. Причиною розірвання шлюбу стало те, що в сім'ї не було взаєморозуміння, поваги, так як мають різні характери та різні погляди на вирішення будь-яких проблем. В серпні 2011 року припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. За час окремого проживання стали чужими людьми та впевнилися, що сім'я існує формально і зберегти її не можливо. За термін який надавався судом для примирення не помирилися. Майнового спору на даний час не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день розгляду справи подомлялася своєчасно, належним чином. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності відповідача і постановити заочне рішення з дотриманням вимог, встановлених законом. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони з 30 травня 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON]. Причиною розірвання шлюбу є те, що в сім'ї не було взаєморозуміння, поваги, не могли знайти спільної мови при вирішенні сімейних проблем. Із-за чого припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. За час окремого проживання стали чужими людьми та впевнилися, що сім'я існує формально і зберегти її не можливо. Майнового спору на даний час не має. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне проживання і збереження сім'ї стали неможливими. Шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 110 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

13 серпня 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2009 року, від цього шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, сторони проживають окремо, спільний бюджет відсутній. У зв'язку з викладеним [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а. с. 3-4). Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 квітня 2009 року, зареєстрованого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 219, від шлюбу спільних дітей не мають, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 5). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на дане положення, суд прийшов до висновку, що прізвище позивачу, яке було змінено нею після реєстрації шлюбу, залишити, а саме: «[PERSON]». Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved