Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

13 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 24.10.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав. Спільне подружнє життя не склалося, так як у них близько 10 років відбуваються сварки та фізичне насилля, яке відповідач вчиняв, перебуваючи в нетверезому стані, в результаті чого позивач [PERSON] була змушена втікати з дому до сусідів, до батьків, звертатися в поліцію. У позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки, які призвели до непорозумінь та конфліктів, в результаті чого вони втратили почуття любові, можливості зберегти сім`ю немає, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна між позивачем та відповідачем немає. Ухвалою суду від 15.03.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою суду від 08.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 20-21, 26-27). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 21.06.2019 року через канцелярію подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду невідомі, відзиву на позов не подав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1639, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2016 року позивача з відповідачем позбавлено батьківських прав (а.с. 6-10). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, так як у них близько 10 років відбуваються сварки та фізичне насилля, яке відповідач вчиняв, перебуваючи в нетверезому стані, в результаті чого позивач була змушена втікати з дому до сусідів, до батьків, звертатися в поліцію. У позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки, які призвели до непорозумінь та конфліктів, в результаті чого вони втратили почуття любові, можливості зберегти сім`ю немає, спільного господарства не ведуть, спору про поділ майна між позивачем та відповідачем немає. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя на збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved