Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

13 березня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] в розмірі 31 388,24 грн. за кредитним договором № б/н від 17.08.2015 року, зазначаючи, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та на підставі заяви отримав кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 19.01.2020 року виникла заборгованість в сумі 12 545,47 грн., яка складається з: -18 402,25 грн. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 198,94 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; -18 203,31 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; -4 754,59 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦПК; -6 260,53 грн. нарахована пеня; -500 грн. - штраф (фіксована частина); -1470,87 грн. - штраф (процентна складова). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 13.04.2020 року розгляд справи відкладено на 18.05.2020 року. Ухвалою суду від 18.05.2020 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача, виклик повторено та здійснено відповідне оголошення на сайті судової влади. У судове засідання 10.06.2020 року представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх, проти прийняття заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву [PERSON] не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направляв. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ретельно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі наявні докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» з огляду на наступне. Позивач стверджує, що 17.08.2015 року [PERSON] підписав Заяву згідно з якою отримав кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Велика Палата Верховного Суду 03.07.2019 року розглянула справу № 342/180/17 про отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанком. Постанова ВП ВС від 3 липня 2019 року містить наступні висновки: ?оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома; ?банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; ?споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений; ?роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування; ?оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову; ?за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; ?правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені; ?пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Дослідивши представлену позивачем завірену копію Анкети-Заяви від 17.08.2015 року вбачається лише заповнення особистих даних відповідача та його підпис. Проте відсутні будь-які посилання чи вказівки на укладення двостороннього чи одностороннього договору взагалі. Не зазначена сума (розмір) отриманого кредиту, процентна ставка, строк дії договору, тощо. Останній абзац Анкети-Заяви містить наступні положення: «Я згоден з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в буклеті, складають між мною і банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту мені роз`яснено і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами і правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування мною отримано». Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Які саме умови містились в так званому «рекламному буклеті», з якими погодився відповідач, суду не відомо, з представлених матеріалів встановити не можливо. Відповідно не можливо і встановити чи порушувались відповідачем ці умови, якими правами та обов`язками наділялись сторони за вказаним договором. За ч.1 ст.626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Більш того, з наданих позивачем матеріалів навіть не вбачається яку саме суму кредиту відповідач взяв в Приватбанку 17.08.2015 року. Який саме тариф (вид кредиту) надається [PERSON] . В самому позові банк зазначає про кредитний ліміт у розмірі 4000 гривень, що взагалі не підтверджуються наданою анкето-заявою (договором). Крім того, як було зазначено Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 року, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Позиція щодо обов`язку банка підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, також не може бути застосована по даній справі, оскільки не відомо які саме умови діяли на той час та за якими умовами сторони досягли згоди. Інших достовірних доказів обґрунтованості своїх вимог банк не надав, з клопотанням про їх витребування не звертався. З власної ініціативи витребовувати докази суд не в змозі. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст..13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Підсумовуючи викладене, суд не може дійти висновку про виникнення між сторонами будь-яких кредитних відносин, отже виникнення у відповідача зобов`язань які він порушив. Згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи правові висновки Великої палати та обставини справи, а саме відсутність договору, суд вважає, що позовні вимогу банку не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.. 81 ЦПК). Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на відсутність підстав для задоволення позову, а отже і стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed