Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

14.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Із позову вбачається, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 12.08.2004 року. У зазначеній квартирі зареєстрована [PERSON] - колишня дружина позивача. У грудні 2012 року шлюб між ними було розірвано та відповідач з грудня 2012 року за зазначеною адресою не проживає, однак знятися з реєстрації не бажає. Права власності в квартирі відповідач не має. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву з проханням справу слухати у його відсутність та про те, що позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечуює. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином та не надала до суду заяву про відкладення справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутність, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проте відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї, в тому числі й колишнього, права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 12.08.2004 року квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності (а.с.8). Згідно акту КП «СЕЗ» відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з грудня 2012 року по теперішній час. (а.с. 9). Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] (а.с. 11). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved