Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

13 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про застосування наслідків недійсності правочину. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 15 листопада 2016 року уклав договір фінансового лізингу №1890 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ». Відповідно до умов даного договору, його предметом є транспортний засіб, визначений у ст.1 договору, а саме: транспортний засіб марки Great Wall, моделі Haval H3, комплектації Elitе, об'єм двигуна 2.0, тип КПП МТ, привід 4х4. Позивач зазначає,що згідно з п.8.2 ст.8 договору, вартість предмета лізину становить 17 072,24 доларів США, що в еквіваленті за комерційним курсом станом на дату укладення договору становило 449 000 гривень. Позивач вказує,що на виконання умов договору в день його підписання 15 листопада 2016 року сплатив Відповідачу 35 000 гривень в якості авансного платежу. Так Позивачем зазначено, що договір фінансового лізингу №1890 від 15 листопада 2016 року, який укладений між ним та Відповідачем, не було посвідчено нотаріально, а отже відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України такий договір є нікчемним і не породжує жодних правовідносин та не підлягає виконанню. [PERSON] вказує, що згідно з ч.1 ст.216 ЦК України Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» має повернути отримані від нього кошти у повному обсязі. У судове засідання представник Позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в судове засідання представника не направило. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив розглянути справу у заочному порядку згідно з положеннями ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2016 року між [PERSON]та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» було укладено договір фінансового лізингу №1890, предметом якого є транспортний засіб марки Great Wall, моделі Haval H3, комплектації Elitе, об'єм двигуна 2.0, тип КПП МТ, привід 4х4, вартістю 17 072,24 доларів США, що в еквіваленті за комерційним курсом станом на дату укладення договору становило 449 000 гривень (а.с.6-13). На виконання умов договору Позивач сплатив 35 000 гривень, що підтверджується квитанцією Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» №0.0.651886783.1 від 15 листопада 2016 року (а.с. 16). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст.799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №1890 від 15 листопада 2016 року, укладений між [PERSON]та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», нотаріально посвідчено не було, а тому в силу закону він є нікчемним та недійсним. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Також, згідно з п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені ст.216 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, вимоги Позивача про стягнення сплачених ним 35 000 гривень ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України, стягненню з Відповідача на користь Позивача також підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved