Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

13 липня 2018 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області звернулось ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та [PERSON], 22.01.2008 року був укладений договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] своїх зобов'язань за договором не виконувала внаслідок чого у неї утворилась заборгованість. Представник позивача у судові засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До позовної заяви позивачем було додане клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлений належним чином. 27.07.2018 року до суду надійшла інформація про те, що [PERSON] померла, [INFO], про що є відповідний актовий запис № 50. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав. 13 липня 2018 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області звернулось ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та [PERSON], 22.01.2008 року був укладений договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] своїх зобов'язань за договором не виконувала внаслідок чого у неї утворилась заборгованість. Підписана банком та [PERSON] анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в спільно з відповідними Умовами і Правилами становлять договір про надання банківських послуг. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.01.2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 30 квітня 2018 року, вбачається, що сума заборгованості становить 15797,12. (а.с.5-7) Відповідно до повідомлення Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що [PERSON], [INFO], померла [INFO], місце смерті с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис про смерть № 50 від 26.05.2012 року. (а.с.29). На запит суду Петропавлівською державною нотаріальною конторою головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області конторою була надана відповідь, де зазначається, що згідно даних архіву Петропавлівської державної нотаріальної контори, спадкова справа після [PERSON], не заводилась. (а.с.35). Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1, ч.3 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до ч.1, ч.3, ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як вбачається з матеріалів справи спадкова справа не заводилась, спадкоємці відсутні, що позбавляє суд можливості визначити коло осіб для залучення їх в якості відповідачів у справі, тож претензії кредитора, є такими, що не підлягають виконанню. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на викладене враховуючи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв'язку з відмовою в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed