Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

14.08.2017 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою, в якій просили розірвати шлюб, зареєстрований 27 квітня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 219. В обґрунтування вимог, викладених у заяві, зазначили про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим заявники протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважають неможливим та таким, що суперечить інтересам заявників. Спору щодо визначення місця проживання та утримання дітей не мають. В судовому засіданні заявники [PERSON] та [PERSON] підтримали вимоги, викладені у заяві. Вислухавши пояснення заявників та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 27 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 219, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого повторно 17.03.2015 року. У період перебування у шлюбі у заявників народились дві доньки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 19.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір щодо виховання, визначення місця проживання та забезпечення дітей [PERSON] та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Репкіною А.В. за реєстровим номером 566. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя заявників не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим та таким, що суперечило б інтересам заявників. Протягом тривалого часу заявники не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно вимог ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте вихованні дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі. Враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, суд надходить до висновку про те, що вимоги, викладені у заяві, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved