Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

13 травня 2014 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до місцевої територіальної громади в особі Красилівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 21 разом з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, в якому постійно проживала померла. Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та прийняла спадщину, оскільки у встановленому законом строк повідомила та подала заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, як за законом так і за заповітом, окрім неї, немає. При зверненні до приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у видачі такого свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки на вказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності померлої. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок разом із господарськими будівлями. У судове засідання позивач не прибула, подала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розгляд справи у її відсутність. Відповідач участі представника у судовому засіданні не забезпечив, надіслав лист, в якому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, при розгляді справи покладається на розсуд суду та просить розглянути без участі представника сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 05.09.2013 року, виданим Красилівською сільською радою Новоград-Волинського району (а.с.5). Спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON]. Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Красилівської сільської ради Новоград-Волинського району 20 травня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі № 30 [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] - позивачу у справі (а.с.4). Позивач у встановленому законом строк повідомила та подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.05.2014 року, винесеною державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 21 разом з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлої на цей житловий будинок (а.с.3). Відповідно до довідки № 111 від 17.02.2014 року, виданої виконкомом Красилівської сільської ради [PERSON] на момент смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS]. На день смерті та протягом шести місяців після смерті в житловому будинку зареєстровані та проживаючі громадяни відсутні (а.с.9). Красилівська сільська рада Новоград-Волинського району інформацією про родичів помелої [PERSON] не володіє, що підтверджується довідкою № 553 від 04.08.2014 року (а.с.36) Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу, спадкоємицею всього майна [PERSON] за заповітом є [PERSON] (а.с.20). За померлою [PERSON] рахується будинок по [ADDRESS], що підтверджується записом в по господарській книзі № 8 (а.с.8). Відповідно до повідомлення КП «Новоград-Волинське МБТІ» № 475 від 14.04.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с.10). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами: постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.02.2014 року (а.с.3), копією заповіту (а.с.4), копією свідоцтва про смерть (а.с.5), копією паспорта позивача (а.с.6-7), копією довідки № 112 від 17.02.2014 року (а.с.8), копією довідки № 111 від 17.02.2014 року (а.с.13), копією довідки № 475 від 14.04.2014 (а.с.10), копією технічного паспорта (а.с.11-12), довідкою № 553 від 04.08.2014 року (а.с.36). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). В силу вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця по даній справі, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом внесення у по господарську книгу сільської ради відповідного запису та відкриття особового рахунок на ім'я власника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Рішення про оформлення права власності та реєстрацію будинків увалювалось сільськими, селищними, районними радами народних депутатів на підставі погосподарських книг із додатками списків громадян, яким належали ці будинки. Тобто, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (правовстановлюючих документів), що підтверджують право власності. Таким чином, за змістом норм, чинного на той час законодавства, виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права і наявність такого права власності не пов'язувалась з його державною реєстрацією. Щодо сучасної правової оцінки таких правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved