Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

13 листопада 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.10.2016 року в розмірі 74453,27 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1921 гривня. Заочним рішенням Славутицького міського суду від 16.01.2020 року, ухваленому по справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 26.10.2016 року в сумі 68081 гривню 49 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Крім того стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1755 гривень 79 копійок. 30 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона не була присутня при розгляді справи, оскільки у період пред`явлення позову та його розгляду займалась пошуком роботи у м. Чернігові та проходила стажування у роботодавця, тимчасово проживала в м. Чернігові, періодично повертаючись до місця реєстрації. Під час перебування за місцем реєстрації жодних повідомлень із суду не надходило, вона не знала і не могла знати про час та дату судових засідань, чим її позбавлено права бути присутньою при розгляді її справи, подавати докази, пояснення, відзив. Одночасно просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 16.01.2019 року. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 16 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 січня 2020 року за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено сторонам що відповідно до вимог ч.7 ст.279 ЦПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Також роз`яснено сторонам, що в даному випадку вони мають право надати з урахуванням нового розгляду справи позивач додаткові обгрунтування позову та відповідь на відзив, а відповідач додатковий відзив та заперечення на відзив. 18 серпня 2020 року відповідачем [PERSON] отримано ухвалу про скасування заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 січня 2020 року, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення та зворотнім поштовим повідомленням, на якому міститься особистий підпис відповідача (а.с.104-104а). Відзиву відповідачем [PERSON] на позовну заяву не подано. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначила, що позивач, як на підставу своїх вимог, посилається на укладення кредитного договору з відповідачем, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 14000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання бан\-ківських послуг в ПриватБанку, в якій вона зазначила свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації, номера мобільного та домашнього телефонів. Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами та Правилами користування основними умовами об\-слуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився з дого\-вором про надання банківських послуг до його укладення, і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом са\-мостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Таким чином, навіть кредитор посилається на те, що Позичальник отри\-мав кредит у розмірі 14 тисяч гривень, але суд у своєму рішенні зазначає: «стяг\-ненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 39784,01 гривень та простроченим тілом кредиту в сумі 28297,48 гривень, всього на загальну суму 68081,49 гривень». За таких обставин є очевидним непра\-вильне визначення суми (тіла) кредиту, що вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що недоведеним є і ознайомлення Позивача саме з наданими Позивачем суду Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами та Правилами кори\-стування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в ре\-кламному буклеті. З яких пір та на підставі якого закону рекламний буклет потрапив у перелік документів, на підставі яких укладається договір ні Позивач у позові, ні суд у рішенні не навели і не можуть навести в силу невідповідності зазначених ви\-сновків закону (а.с.84-85). 28 серпня 2020 року представник позивача - АТ КБ «ПриватБанк» надіслали на адресу суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення в якому позовні вимоги підтримують, просять суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Зазначили, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 26.10.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 14000 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. 14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю Заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на офіційному сайті Банку. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в Заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування. Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового розрахунку різними можливими шляхами. Також вважають, що сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Вважають, що отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач належним чином умови Договору не виконує, чим порушує свої договірні зобов`язання. Зазначене призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на сьогодняшній день не погашена. Таким чином, твердження відповідача [PERSON] , що її заборгованість за кредитною карткою була погашена в повному об`ємі є помилковими, адже заборгованість було переведено на сервіс «Миттєва розстрочка», внаслідок чого відбувалося щомісячне стягнення грошових коштів. Просять суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі (а.с.105-109). Оскільки, у справі було неможливо ухвалити законне та обгрунтоване рішення без проведення судового засідання та виклику сторін для дачі пояснень, ухвалою судді від 24 вересня 2020 року призначено судове засідання на 21.10.2020 року. В призначене судове засідання представник позивача не з`явився, про день судового розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просили судовий розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про день судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. 21 жовтня 2020 року о 14год. 30хв. на електрону адресу суду надійшла заява [PERSON] у якій, зазначила, що враховуючи віднесення м.Чернігова (місце проживання відповідача) до червоної зони встановленого КМУ карантину та обмеження у русі транспорту відповідач не зможе бути присутньою у судовому засіданні, тому просить суд розглядати справу за її відсутності. Додатково пояснює, що відповідач отримала позику у розмірі 14 000 гривень і нових позик не отримувала. В межах зазначеної суми відповідач періодично знімала кошти і до повернення раніше позиченої суми додаткові кошти зняти не мала можливості в силу встановлення технічної заборони на це позивачем в програмно-апаратних пристроях (терміналах тощо). За таких обставин, зазначення позивачем суми позики (основний борг) більшої, ніж було дозволено останнім 14 000 гривень суперечить обставинам справи, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. Також вважає, необгрунтованим і незаконним нарахування позивачем зазначених у позові процентів, штрафів тощо, оскільки при отриманні кредиту така вимога не ставилась, інакше відповідач на укладення договору не погодилась би. Крім того, цивільним кодексом встановлено обмеження строку на звернення до суду за захистом порушеного права, а також- скорочений строк на звернення до суду із позовом про стягнення штрафу, пені, неустойки, тощо. Вважає, що позивачем такі строки пропущено, що є підставою для відмови у задоволені позову. Просить розгляд справи здійснювати за відсутності [PERSON] , у задоволенні позову відмовити з урахуванням строків позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом з матеріалів справи встановлено, що 26 жовтня 2016 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 14000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій вона зазначила свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації, номера мобільного та домашнього телефонів. Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами та Правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення, і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язується виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank. ua. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором б/н від 26.10.2016 року станом на 15.07.2019 року становила в загальній сумі 74453,27 гривень, яка складається з наступного: 39784,01 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 28297,48 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2350,20 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; штрафи - 4021, 58 гривень. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, дійшов наступних висновків. У відповідності до ст.ст.12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч. 2 п. 1). Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч.2 ст.215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1). Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 цього Кодексу правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). У анкеті - заяві позичальника від 26 жовтня 2016 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та простроченого тіла кредиту, стягнути відсотки за користування кредитними коштами і штрафи за несвоєчасну сплату боргу. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 жовтня 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 жовтня 2016 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 листопада 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 26.10.2016 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг і саме в тій редакції, витяги з яких надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви. Між тим, в самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, підписаній відповідачем, не зазначені ні процентна ставка, пеня, штрафи, ні строк надання банківських послуг, ні будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у ній. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс19. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, дату їх затвердження, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 жовтня 2016 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 26 жовтня 2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.10.2016 року, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувалася грошовими коштами у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 26.10.2016 року, але несвоєчасно погашала заборгованість, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 39784,01 гривень та простроченим тілом кредиту в сумі 28297,48 гривень, всього на загальну суму 68081,49 гривень. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення відсотків та штрафів є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. До посилань відповідача, що Банк пропустив строк позовної давності, і необхідно застосувати позовну давність до позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд ставиться критично, оскільки як вбачається з поштового конверту, який долучено до матеріалів справи, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відправив на адресу Славутицького міського суду Київської області позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором - 06.11.2019 року. [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 26.10.2016 року. Тобто АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як позивач у справі, звернувся до суду в межах процесуального строку, встановленого законом. Щодо надіслання відповідачу на її офіційну адресу відзиву на заяву про перегляд заочного рішення та інші документи судової справи слід зазначити наступне, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.41) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів, який долучений до відзиву позивачем (а.с.117-117 зворот), АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направляв [PERSON] відзив на заяву про перегляд заочного рішення 22.08.2020 року за останнім відомим АТ КБ «ПРИВАТБАНКУ» зареєстрованим місцем проживання відповідача, у встановлений строк для подання відзиву. Тому посилання відповідача про не отримання документів від позивачів є безпідставними. СУДОВІ ВИТРАТИ. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 гривня, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 68081,49 грн. х 100: 74453,27 грн. = 91,4 % (відсоток розміру задоволеного позову); 1921 х 91,4 :100 = 1755,79 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial