overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 27.07.2013 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, спільно господарства не ведуть з 2013 року. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення, спільно господарства не ведуть з 2013 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 27.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-БВ № 114278, актовий запис № 1172. Від шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-БВ № 257196. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.09 2016 року було зупинено провадження по справі, та надано строк для примирення сторін терміном чотири місяці. Впродовж даного терміну сторони не примирились. Позивач та відповідач вважають, що збереження сімї є неможливим. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначає, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03 вересня 1994 року. Від даного шлюбу у подружжя є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що спільне життя між ним та [PERSON] не склалося через подружню зраду. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з січня 2016 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій розгляд справи просив провести у її відсутність. Позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу згодна. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1994 року. Шлюб зареєстровано Новооріхівською сільською радою Лубенського району Полтавської області, актовий запис- № 12 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 травня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із відповідачем. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого постійно виникали сварки та конфлікти. Шлюбні відносини припинила у 2010 році та з того часу вони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 травня 2005 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 119 (а.с. 21). 21 жовтня 2005 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені у 2010\~році, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.04.2016 року по 25.08.2016 року в розмірі 7418 грн. 12 коп. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та просила стягувати середній заробіток по час постановлення рішення суду. Представник відповідача подав письмові заперечення проти задоволення позову та одночасно зазначив, що нарахування повинно здійснюватися на 49 робочих днів, оскільки позивач працював при 4-денному робочому тижні за період з 25.05.2016 року по 26.09.2016 року. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у відповідача та наказом №348/к від 07.12.2015 року була звільнена з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін з 08.12.2015 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 травня 2016 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 3585 грн. 95 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7309 грн. 03 коп. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові належних йому сум, підприємство зобовязано виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 109 грн. 09 коп. Таким чином, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за період з 25.05.2016 року по 26.09.2016 року, що становить 49 робочих днів в розмірі 5345 грн. 41 коп. При цьому виплату вказаних сум провести після утримання податків та інших обов'язкових платежів на користь держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився,про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Ухвалою суду справа розглянута у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] Згідно довідки Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради №2444 від 29.08.2016 року, за зазначеною вище адресою зареєстрована [PERSON] та [PERSON] Відповідач не проживає за місцем свого проживання. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Факт непроживання [PERSON] за зазначеною вище адресою підтвердили сусіди позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у своєму Акті про непроживання від 29.08.2016 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, у відповідності у відповідності зі ст. 405 ЦК України, суд дійшов до висновку про відсутність відповідача понад один рік в будинку [ADDRESS], враховуючи тривалість не проживання, без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 19 липня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають доньку Евеліну, [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через протилежні погляди на шлюб та сім'ю, внаслідок чого втрачено почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили та на даний час проживають окремо. Спору щодо утримання дитини не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 29). Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст.\~224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2013 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області зроблено відповідний актовий запис за №\~812 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). 24 серпня 2015 року у сторін від шлюбу народилась донька Евеліна (а.с. 5). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім'ю, у звязку з чим виникали сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені. В позовній заяві позивач наполягала на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дати подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу, що складають 2 000 грн. До початку судового засідання через канцелярію суду представник позивача подав суду письмову заяву, в якій просив позов задовольнити, а справу розглядати без його участі, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщався у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.05.2011. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5), який мешкає разом з матірю та перебуває на її утриманні. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, і зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховуючи обовязок батька утримувати неповнолітню дитину, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з п. 2 ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За правилом\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приєднаною до справи квитанцією від 20.07.2016 № 32/16 підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 2 000,00 грн., проте суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката не є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, у звязку з чим підлягають відшкодуванню в розмірі 600,00 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою 39 в будинку 13 по вул.Сташкова в м.Павлограді, посилаючись на те, що відповідач її син, зареєстрований в квартирі, але з листопада 2011 року фактично в ній не проживає, не приймає ніякої участі в утриманні житла, не сплачує за комунальні послуги. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником двокімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. У квартирі за даною адресою зареєстрована [PERSON] та її син [PERSON], який фактично не мешкає в квартирі з листопада 2011 року, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою житлово-будівельним кооперативом № 26 «Фестивальний» (а.с.4). Факт непроживання відповідача в квартирі з листопада 2011 року підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач член сім'ї власника квартири [PERSON] не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Зважаючи на відсутність у відповідача майнових прав на квартиру [ADDRESS] суд дійшов висновку про наявність у позивача права, передбаченого ст. ст. 383, 391 ЦК України, вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою 39 в будинку 13 по вул.Сташкова у м.Павлограді. Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору при зверненні до суду у розмірі 551 грн 20 коп підтверджуються квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача як передбачено ч.1 ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

14 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що є власником квартири № 1, яка розташована в житловому будинку № 5, по провул. Дружби у м. Нова Одеса Миколаївської області. Зазначила, що відповідач колишня невістка була зареєстрована у її квартирі в 2010 р., але фактично в ній з вказаного часу не проживала. До того ж є громадянкою іншої держави і на території України не проживає, а вона як власник будинку змушена сплачувати за неї комунальні послуги. З посиланням на ст. 405 ЦК України просила визнати відповідача такою, що втратила право користування у вищевказаній квартирі. У судове засідання позивач не зявилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечувала про постановлення судом рішення у заочному порядку. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач є власником квартири № 1, яка розташована в житловому будинку № 5, по провул. Дружби у м. Нова Одеса Миколаївської області. Відповідач [PERSON] була дружиною її сина [PERSON] у звязку з чим зареєстрована у квартирі позивача з 26 вересня 2000 року. 25 лютого 2016 р. відповідач [PERSON] і син позивачки шлюб розірвали. Судом зясовано, що відповідач з моменту реєстрації і до цього часу у квартирі позивача не проживає. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження будинку складеним комісією Новоодеської міської ради. За такого, суд дійшов висновку, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, а тому наявні правові підстави вважати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у вищезазначеній квартирі.

Outcome: approved