Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

15.01.2016 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що з 29.04.2010 перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Спільне життя з [PERSON] не склалось, з літа 2015 року відносини припинені, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Зазначає, що почуття взаємоповаги та любові між ними втрачено, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. У зв'язку із цим, шлюб зареєстрований з відповідачем просить розірвати. Крім того вказує, що їх спільний син є малолітнім, а тому перебуває у тісному психологічному зв'язку із нею. Вона офіційно працевлаштована, забезпечена житлом, спроможна забезпечити всі необхідні передумови для його духовного та фізичного розвитку. На даний час дитина проживає разом з відповідачем, відповідач перешкоджає їй спілкуватись з дитиною, належним чином про інтереси дитини не дбає. З цих підстав просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Розмір аліментів на дитину просить визначити у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнав, проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем не заперечував. Щодо вимог про стягнення аліментів заперечував в частині розміру аліментів, що просить стягнути позивач. Представник третьої особи органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації вирішення позову залишила на розсуд суду, згідно заяви просила розглядати справу у її відсутності. Третя особа орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації подала висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] Вказаний висновок був підтриманий представником третьої особи під час розгляду справи в суді. В судове засідання 19.08.2016 представники третіх осіб не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим суд знаходить можливим провести розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. У відповідності до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2010, що вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 2.04.2010 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 19.05.2011 ВРАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві. Як зазначила [PERSON] шлюбні відносини с [PERSON] припинені, вони окремо проживають, не ведуть спільного господарства і подальше збереження сім'ї не можливе. В данній частині [PERSON] позовні вимоги визнав. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини справи, доводи сторін, які вони підтвердили в судовому засіданні, те що тривалий час сторони разом не проживають і подальше спільне життя і збереження сім'ї не можливі, а також зважаючи на те, що в ході розгляду справи з 15.01.2016 позиції сторін не змінились, суд вважає необхідним позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити. Як видно з матеріалів справи, після припинення спільного проживання сторін малолітній [PERSON] залишився проживати з батьком за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до актів обстеження умов проживання, складених працівниками служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації 21.01.2016 та 01.06.2016, за вказаною адресою житлово-побутові умови малолітнього незадовільні. Кімната занедбана, завалена мотлохом, в квартирі брудно, повноцінне харчування для дитини відсутнє, холодильник для зберігання продуктів відсутній, на підлозі лежали дроти підключені до розетки. Як зазначено позивачем з червня 2016 року малолітній [PERSON] проживає з нею за адресою її реєстрації, а саме: [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 23.06.2016, складеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, за вказаною адресою створені задовільні умови для проживання та розвитку малолітнього, у дитини тимчасово (зі слів матері) відсутнє окреме спальне місце. Як видно з мотивувальної частини висновку органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до висновку психологічного обстеження малолітнього, наданого Міським центром дитини служби у справах дітей КМДА, з'ясовано, що психічний розвиток дитини не відповідає віковим нормам, простежуються мовні проблеми. З'ясовано, що [PERSON] має високий рівень емоційної прихильності до батька. Разом з тим дитина висловлює позитивне ставлення до матері. Мати для нього є центром безпеки та комфорту, з батьком дитина спокійна та захищена від негараздів. Згідно довідки від 17.03.2016 №02-15/95 представленої позивачем, слідує, що остання офіційно працевлаштована, отримує регулярний дохід. Згідно наявних характеристик [PERSON] характеризується позитивно. У відповідності до положень ч. 1 та 2 ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно висновку від 22.07.2016 року орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації,

Outcome: approved