overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

12 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідні обставини позивач обґрунтовує тим, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальне утримання дитині не надає, хоча відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 2000 грн щомісячно, починаючи з 12 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодився сплачувати 1 500 грн. щомісячно. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2013 року до 12 серпня 2016 року. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідні обставини підтверджуються копією свідоцтва про розірвання шлюбу та копією свідоцтва про народження дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей закріплений в ст.180 СК України. Право вибору способу стягнення аліментів надано тому із батьків з ким проживає дитина, зокрема кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідне право передбаченеу ст.181 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. При цьому судом враховується, що відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід, з 17 квітня 2018 року перебуває у шлюбі з [PERSON], яка на час розгляду перебуває у стані вагітності, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, спроможний та згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 500 грн. Судові витрати по справі становлять 704 грн 80 коп., однак враховуючи, що позов задоволено частково на суму 1 500 грн, що становить 75 відсотків від ціни позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 528 грн 60 коп = 704 грн 80 коп. х 75%/100%.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

12 квітня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому зазначила, що 18 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 2279. Позивач просить суд розірвати їх спільний з відповідачем шлюб і в обґрунтування своїх вимог зазначає, що вони з чоловіком мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім»я розпалась остаточно і примирення є неможливим. У судове засідання позивач не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що свої позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти задоволення позову не заперечив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між [PERSON], 12.09.1993 р. н., і [PERSON], 21.06.1992 р. н., зареєстровано шлюб, актовий запис № 2279. Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю. Від можливості призначення судом строку на примирення позивач відмовилась, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивач довела дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.112 СК України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст.1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Отже, судом встановлено, що сімя розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

12 квітня 2018 року до суду надійшла заява завідуючого 3-м відділенням Комунального закладу Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни [PERSON] про госпіталізацію в примусовому порядку без усвідомленої згоди [PERSON], [INFO], зареєстрованої в [INFO] до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, у зв'язку з погіршенням психічного стану, за повідомленням її опікуна. Рішенням Конотопського міськрайонного суду [PERSON] визнана недієздатною. 11.04.2018 року за направленням лікаря-психіатра будинку-інтернату та на прохання опікуна недієздатна [PERSON] була госпіталізована до КЗ СОР 1-ша ОСЛ м.Ромни у відповідності до приписів Закону України «Про психіатричну допомогу». [PERSON] з 1996 року перебуває в Конотопському будинку-інтернаті. З 2011 року інвалід 2 групи по псих.захворюванню безтерміново. Лікувалася в 1-й ОСЛ з 28.02.2013 року по 15.08.2013 року. Психічний стан погіршився, почастішали напади немотивованої агресії, зненацька накидається на оточуючих, б»ється, вириває волосся, руйнує майно. Проявляє ознаки ауто агресії, кусає себе, відмовляється від прийому ліків. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Дала пояснення стосовно стану хворої. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з»явився подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти госпіталізації [PERSON] в примусовому порядку без її усвідомленої згоди. В судовому засіданні [PERSON] погодилась на лікування, вважала, що їй це необхідно . Пояснити своє місце перебування на даний час не змогла. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 21 квітня 2004 року [PERSON], [INFO] була визнана недієздатною та над нею встановлено опіку. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2005 року опікуном [PERSON] призначено директора Конотопського дитячого будинку-інтернату [PERSON] З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 12.04.2018 року вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у вигляді: «Помірної розумової відсталості з порушенням поведінки». Вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії , що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Особа,що надає правову допомогу не заперечував проти задоволення даної заяви, зазначив, що лікування буде в інтересах хворої. Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе , а також вона не може задовольняти життєві потреби на рівні, що забезпечують її життєдіяльність. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

12 квітня 2018 року завідуючий 5-м відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни звернувся до суду із заявою про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 26 травня 2017 року [PERSON] було визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] До лікарні був госпіталізований 09.10.2017 року по заяві та у супроводі опікуна. 02.04.2018 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів, яка прийшла до висновку , що на теперішній час [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розгляду , який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та може завдати суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану , у разі, якщо особі не буде надана психічна допомога, пацієнт не здатен задовільнити життєві потреби на мінімальному рівні. Тому просив продовжити примусову госпіталізацію [PERSON] строком до 3 місяців. У судовому засіданні представник 5 відділення КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти заяви. Заінтересована особа [PERSON] та особа, що надає правову допомогу не заперечували проти заяви. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2017 року [PERSON] було встановлено над недієздатним [PERSON] опіку та призначено його опікуном [PERSON] На підставі рішення Роменського міськрайонного суду від 12 жовтня 2017 року [PERSON] було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку . [PERSON] страждає вродженою недоумкуватістю у вигляді : « Помірна розумова відсталість з порушенням поведінки». По ствоєму стану є безпорадним, не може задовільнити життєві потреби на достатньому рівні. Такий стан є посійним. Потребує продовження госпіталізації в примусовому порядку строком 3 місяці. Це підтверджується як висновком комісії лікарів, так і поясненнями в судовому засіданні лікаря- психіатра [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки 1 ОСЛ м.Ромни від 11.04.2018 року [PERSON] є інвалідом 2 групи безтерміново, знаходиться на обліку у лікаря психіатра з 1964 року. Неодноразово лікувався в психіатричні й лікарні , остання госпіталізація з 16.03.2017 року. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого не може задовольнити свої життєві потреби на достатньому рівні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

12 квітня 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.04.2018р. [PERSON], був госпіталізований до психіатричного стаціонару. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не створює небезпеку для себе та оточуючих, не є безпорадним і може самостійно задовольняти основні життєві потреби, а наявність у нього психічного захворювання не є підставою для його примусової госпіталізації. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

12 квітня 2018 року , позивач, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 15 лютого 2008 року в Світлогірській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області, між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають.\~ Сторони припинили спільно проживати та вести господарство. На даний час позивач бажає створити нову сімю, в звязку із чим прохає суд даний шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Ухвалою судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 квітня 2018 року провадження по даній справі відкрито та по справі призначено підготовче засідання. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, однак подала до суду заяву, в якій підтримала позов та прохала його задовольнити. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу.\~ Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року в Світлогірській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Педан) [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 01 (а.с. 7). Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. Спору про спільне майно у сторін не має. Спільні неповнолітні діти - відсутні. В звязку з вище викладеним, відповідно до ст. 112 СК України шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що після розірвання шлюбу відповідача слід надалі іменувати прізвищем [PERSON]. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

12 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~[PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 02 червня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року вони припинили сімейні стосунки, сумісне господарство не ведуть. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо, на примирення позивач не згодна. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надав. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~ 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; \~2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; \~3) відповідач не подав відзив; \~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначив у позовній заяві. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони одружилися 02 червня 2006 року та зареєстрували свій шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області,\~актовий запис\~№ 308 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

12 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з 23 січня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Неповнолітніх дітей у шлюбі не мають. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям на сьогодення фактично припинені, проживають окремо. Причина розпаду сімї полягає у відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, часто виникаючих сварках. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно та не бажаючи примирення, просив його розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула з невідомих причин,\~ будь-яких заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, не надала. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом\~ про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 23 січня 2015 року, актовий запис № 39. Неповнолітніх дітей у шлюбі сторони не мають. Про наявність спору майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, не зазначив свого прагнення до збереження шлюбу, а отже не оспорює наявності підстав для його розірвання. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved