Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

14 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Бердянської міської ради Запорізької області, в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав у відношенні його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Позовна заява мотивована тим, що 16 березня 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 16 травня 2013 року рішенням Калінінського районного суду м.Донецька шлюб між сторонами було розірвано. Влітку 2014 року позивач разом з дитиною та відповідач переїхали до м.Бердянська, де проживали окремо. Через деякий час відповідач поїхав до АР Крим де почав постійно мешкати. Після цього відповідач деякий час приймав участь у вихованні сина, надавав кошти на утримання (відповідно до домовленостей між сторонами), один-два рази на рік приїздив до м.Бердянська та зустрічався з сином та спілкувався з ним телефонним та інтернет зв`язком. Приводом звернення до суду є те, що фактично з січня 2019 року, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, не виявляє до неї батьківської турботи та уваги, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним шкільного виховання. З цього часу жодного разу не допомагав у придбані медичних препаратів, коли син хворів і потребував допомоги. Жодного разу не відвідував його, не поздоровляв з Днем народження і в загалі з ним не спілкувався. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача згідно письмової заяви позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, просив розглянути справу за його відсутності, а також, вирішити питання щодо повернення з державного бюджету п`ятдесяти відсотків судового збору. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно нотаріально засвідченої заяви просив розглянути справу за його відсутності, зазначив, що викладені в позові обставини він підтверджує, дійсно в теперішній час він мешкає в АР, Крим і не має часу зустрічатись з сином, свої права знає, наслідки позбавлення батьківських прав розуміє, позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16.03.2002 року, шлюб розірвано 16 травня 2013 року рішенням Калінінського районного суду м.Донецька. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.02.2009 року. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини матір`ю є відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 08.10.2020 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виховання та виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується, не цікавиться, не утримує дитину, не готує до самостійного життя, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує згідно нотаріально посвідченої заяви. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved