Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

12 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи вимоги тим, що відповідач добровільно не бере участі у матеріальному утримані дитини, чим порушує її права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю і пояснив, що він згодний виплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому законом порядку та зазначеному позивачкою розмірі. У добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Він фізично здоровий, не є інвалідом. Інших утриманців не має. Вислухавши пояснення, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позивних вимог (ст.11 ЦПК України), встановив наступне. 18 серпня 2017 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 356, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від цього шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. З часом стосунки погіршилися, втратилось почуття любові та гідності, подальше спільне життя стало і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивачки та гідному вихованню неповнолітньої дитини. В наслідок подружні відносини припинилися. Неповнолітня дитина проживає з позивачкою. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, на його утриманні ніхто не знаходиться, участі у вихованні та догляді неповнолітньої дитини не приймає. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідач [PERSON] офіційно не працює, фізично здоровий. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Згідно з приписом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] не в повному обсязі виконує у відношенні свого малолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька - [PERSON] Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved