Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

14 вересня 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, який було уточнено 06 жовтня 2017 р., у якому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], а також неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] 07.09.2005р. рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська їх шлюб було розірвано, стосунків після розлучення не мають. Фактично шлюбні стосунки було припинено з липня 2004 року, сторони проживають окремо, діти проживають з позивачем. Відповідач з моменту їх окремого проживання ніколи не приймав участі у вихованні та утриманні дітей, виховує та утримує їх позивач. Спорів стосовно міста проживання дітей не було, відповідач не заперечував, що діти будуть проживати з позивачем. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже майже п'ятнадцять років, батько не спілкується з нею, вона за всі ці роки пам'ятає зустріч з ним один раз. Також в спілкуванні з позивачем ніколи про нього не питала та не цікавилась. Позивач разом з дітьми проживають в чотирикімнатній квартирі. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та донькою склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Вони займаються в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, позашкільних навчальних закладах. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Донька навчається у загальноосвітній школі. Дитина знаходиться на обліку в дитячій міській поліклініці, їй вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. З чотирьох років дитина замається художньою гімнасткою, вона є ученицею спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву з художньої гімнастики. Донька сторін є чемпіонкою України серед кандидатів у майстри спорту у групових вправах 2016 року, бронзовою призеркою чемпіонату України в індивідуальної першості, срібною призеркою чемпіонату України у групових вправах, багаторазовою чемпіонкою Дніпропетровської області у індивідуальній першості та групових вправах, багаторазовою переможницею міжнародних та всеукраїнських турнірів, бронзовою призеркою Всеукраїнського турніру в рамках Кубка Дерюгіної 2017року, членом збірної команди Дніпропетровської області з 2011 року, резерв збірної України з 2015 року, членом юнацької збірної України з художньої гімнастики з 2017 року. Донька робить дуже великі успіхи у спорті та робить гарний вклад у підтримку спортивного престижу України у міжнародних змаганнях, а відповідач, її батько, не тільки ніколи не допомагав позивачу ані дієвою участю, ані матеріальним забезпеченням виховання, утримання, лікування, дозвілля, навчання, розвитку та тренування доньки та сина, не тільки ніколи не надавав навіть моральної підтримки дитині та не цікавився її успіхами, але й вчиняє перешкоди у розвитку її спортивної кар'єри, відмовляючись надавати дозволи на її виїзд закордон на змагання. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої сторони у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, свідків, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Як випливає з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] від 19.09.2005р. виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, актовий запис №211 (а.с.8,42). Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9,43). Згідно з характеристикою, що видана директором КЗО «Спеціалізована багатопрофільна школа №23 з поглибленим вивченням англійської мови» Дніпропетровської міської ради позивач приділяє належну увагу вихованню та навчанню доньки, завжди цікавиться її шкільним життям, тісно підтримує зв'язок з класним керівником, бере активну участь у житті класу (а.с.10,44). Довідкою, що видана директором КПНЗ СДЮСШОР №74 від 23.08.2017р., підтверджується, що [PERSON] проживає разом з мамою - [PERSON], вихованням займається мати, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і спортивної школи, батько дитини вихованням дитини не займається, в школі жодного разу не був (а.с.11,45). Відповідно до довідки, що видана завідуючим дитячим поліклінічним відділенням ПАТ «Українська залізниця» філії «Центр охорони здоров'я» Дніпропетровської клінічної лікарні на залізничному транспорті №87 від 28.08.2017р., [PERSON] проживає з мамою, умови проживання дитини задовільні, мають все для нормального розвитку та проживання дитини. На прийом до лікаря дівчинка приходить з позивачем, постійно та своєчасно проходить профілактичний огляд, нарікань щодо виконання мамою рекомендацій та призначень лікарів не має, мати належним чином піклується про здоров'я дитини. Батько дівчинки ніколи до медичного закладу не приходив, про стан здоров'я дитини не цікавився (а.с.12,46). Як випливає із заяви старшого тренера-викладача КПНЗ СДЮШОР м.Дніпро з гімнастики художньої, судді 1 міжнародної категорії FIG [PERSON] від 22.02.2017р., засвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, їй відомо, що [PERSON] важко переживає небажання її батька, [PERSON], підримувати її в її захопленнях та в спортивній кар'єрі. [PERSON] жодного разу не бачила відповідача на відкритих уроках, організаційних зборах групи і школи. Відповідач жодного разу за 10 років занять [PERSON] в спортивній школі, не поцікавився рівнем її досягнень, також не відвідав її на спортивних зборах, і жодного разу не супроводжував її на змагання, не був присутній на відкритих уроках (а.с.101). Згідно з характеристикою, що видана директором ТОВ Керамплюс №05-08/8 від 22.08.2017р., позивач сама виховує двох своїх дітей, сина та доньку, ставиться до них з великою увагою та завжди піклується про їх добробут, здоров'я та розвиток (а.с.17,50). Довідкою, що видана керівником ТОВ «Керамплюс» №КР000000019 від 22.08.2017р. підтверджується, що позивач займає посаду головного бухгалтера та її дохід за період з 01.02.2017р. по 31.07.2017р. складає 27000грн. (а.с.18,51). Як випливає з відповіді директора КЗО СБШ№23 від 01.11.2017р. №896, протягом 2016-2017 навчального року у 8-А класі, де навчалася [PERSON], батьківські збори проводилися чотири рази, проте, батько [PERSON] не був присутнім на батьківських зборах у 8-А класі жодного разу. Протягом І семестру 2017-2018 навчального року, батьківські збори проводилися один раз, проте, [PERSON] на цих зборах також не був присутнім. [PERSON] протягом 2017-2018 навчального року не цікавився успіхами [PERSON], не запитував інформацію, які вона отримує оцінки та як відвідує заняття у школі, ані в директора КЗО СБШ№23, ані у класного керівника 9-А класу, ані у вчителів (а.с.78). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради надано висновок, у якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.92). Згідно з листом центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Соборної районної у місті Дніпрі ради від 22.11.2017р. №892/01-13 позивач мешкає разом з двома дітьми, з чоловіком (батьком дітей) розлучена з 2005р. На теперішній час існує проблема виїзду доньки за кордон на спортивні змагання. Зі слів позивача, відповідач мешкає у Болгарії, з дітьми не зустрічається, у вихованні дітей участь не бере, аліменти сплачує не в повній мірі, має нову сім'ю. У ході бесіди [PERSON] вела себе відкрито, невимушено. З її слів, вона погано пам'ятає свого батька, в пам'яті зосталась лише одна зустріч з ним у своєї бабусі, коли вона там гостювала. [PERSON] дуже хотіла б, щоб батько приїжджав до неї, гуляв з нею в парку, зустрічав за школи, відвідував змагання, але такого ніколи не було. Також повідомила, що писала особисто батькові [PERSON] листа, що вона дуже хоче поїхати на змагання, просила надати їй дозвіл, але він відповів, що не вважає доречними її заняття спортом (а.с.104-105). Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У відповідності до ст.171 СК України у судовому засіданні (у присутності психолога) було вислухано думку неповнолітньої дитини - [PERSON], яка зазначила, що батька за тринадцять років бачила один раз, роки чотири тому, на дачі у бабусі. Десь за місяць до змагань у Болгарії написала батькові, він не відповів на листа. Вона зауважила, що за тринадцять років відповідач батьком не захотів бути і вже, на її думку, не захоче, він зовсім нею не цікавиться, не відвідує. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що у 2007р. вона допомагала позивачу з доглядом дітей, уроки робила з дітьми, на тренування водила. У літній час діти знаходились у неї на дачі. Відповідача ніколи не бачила. У [PERSON] була приблизно у 2010-2011р. операція, батько її здоров'ям не поцікавився. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивача знає десь з 2007р. і почали тісно підтримувати стосунки з 2012р. [PERSON] і [PERSON] бачить практично кожного дня. При ній [PERSON] про батька не говорила. Вона колись їздила на змагання в Болгарію і він до неї не прийшов. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є тренером з художньої гімнастики [PERSON]. [PERSON] знає біля десяти років з 2007р. Мати на заняття її приводить, батька не бачила жодного разу. Всі фінансові справи, усю підтримку надає лише мати. Батько на кубок світу в 2016р. не прийшов до дитини, вона була у Болгарії на змаганнях. Зазначила, що жодного разу не бачила, щоб [PERSON] по телефону чи скайпу з батьком спілкувалась. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що їй відомо, що відповідач п'ять років відсутній в м.Дніпрі. У 2014р. залишив Крим і зараз проживає у Болгарії. В грудні 2014р. приїздив і забрав другу жінку з дитиною. Син переїхав до Криму у 2012р., [PERSON] було 8 років, а [PERSON] 10 року і, вони (дід і баба) почали спілкуватися нормально, на дачі з дітьми. При ній останні три роки син з [PERSON] спілкувався. [PERSON] останній раз з батьком по скапу спілкувалась в 2013р., коли він в Криму був. Один раз після переїзду на постійне місце проживання приїздив у 2014р. за жінкою и дитиною, з [PERSON] не бачився, вона була в таборі. Позивач хотіла, щоб відповідач бачився з донькою у її присутності. Син присилає їй гроші на дітей, вона купує їм подарунки. Щодо переїзду відповідача на постійне місце проживання за кордон, то про це вона у 2014 році повідомила дітям, коли відповідач вже переїхав до Болгарії. Відповідач [PERSON] телефонував один раз за цей час. Відповідач проти того, щоб його донька займалася великим спортом. До від'їзду в Крим син бачився з [PERSON] 3-4 рази. На дачі у моїй присутності відповідач з донькою бачились 2 рази. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що син [PERSON] живе за кордоном з 2014р. До того два роки у Криму проживав. При зустрічах сина був присутній з донькою. Жити окремо сторони стали в 2004-2005р. Частіше син зустрічався з сином. У [PERSON] мало часу - спортсменка, рідше у них бувала. До 2012р. всі зустрічі з дітьми були в його присутності. Вони ходили в органи опіки 2004-2005р., мати не давала спілкуватись з дітьми. З кінця 2008-2009р. почали спілкуватись з онуками. Син спілкувався з [PERSON] один раз на місяць, раз на два місяці. По телефону і скапу, він із [PERSON] (сином) лише спілкувався. Завів телефон для [PERSON], десь у 2014р., йому не відомо чи телефонував він доньці. За період 2005-2012рр. [PERSON] спілкувався з [PERSON] декілька десятків разів (приблизно). У його присутності відповідач технічними засобами не спілкувався з донькою. У 2009р. і 2011р. [PERSON] в лікарні була [PERSON] жодного разу дитину не відвідав (відвідували вони з дружиною). [PERSON] позивач не забороняла бачитись із дітьми. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що роки три тому по скайпу відповідач спілкувався з дітьми. Він у той час жив у Криму. У бабусі дома спілкування було, один раз бачила, що по скайпу спілкувався десь три роки тому. Сама свідок спілкується з [PERSON] по скайпу на свята, дні народження. Їх розмови в основному про дітей, її [PERSON], його [PERSON], про [PERSON] та її досягнення. Чому спілкуватися не хоче відповідач з [PERSON] вона не знає. Чому він не спілкувався з донькою, коли та знаходилась у дідуся і бабусі (його батьків), їй невідомо. Суд не бере до уваги письмові пояснення [PERSON] (а.с.20,53) і [PERSON] (а.с.25,57), оскільки ці особи не були допитані у судовому засіданні як свідки. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.ч.3,4 ст.155 цього Кодексу відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, наведені вище обставини дають підстави для висновку, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню доньки, оскільки не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею. Перешкод у спілкуванні з донькою йому ніхто не чинив і не чинить, що підтверджено також показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні (у тому числі і свідків з боку відповідача). Відповідно до роз'яснень, наданих в п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно з ч.3 ст.4 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.ч.1-4 ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з вимогами ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. У судовому засіданні представником відповідача не було доведено жодними належними і допустимими доказами того, що відповідач дійсно піклується про здоров'я своєї доньки [PERSON], її фізичний, духовний та моральний розвиток, натомість позивачем було доведено протилежне. Крім того, необхідно також зазначити, що відповідач жодного разу протягом розгляду справи не з'явився до судового засідання, щоб висловити свою думку щодо предмету спору, не подав жодної письмової заяви (оскільки він перебуває за межами території України), хоча б засобами електронного зв'язку, у якій би висловив свою позицію про недоцільність позбавлення його батьківських прав, хоча як зазначила його представник, а також свідок [PERSON] - його мати, про розгляд цієї справи у суді, а також про усі судові засідання йому було достеменно відомо. Також суд вважає за необхідне зауважити, що посилання представника відповідача на те, що відповідач надає доньці матеріальну допомогу (що не заперечувалось і позивачем тобто визнано сторонами у справі) (і прямо передбачено нормами ст.180 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття), жодним чином не спростовує того, що він не піклується про здоров'я своєї доньки [PERSON], її фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у її вихованні. З огляду на вищевикладене, суд, враховуючи показання свідків, думку дитини, характер поведінки відповідача, пояснення позивача, дані у судовому засіданні про те, що відповідач близько десяти років взагалі не цікавився своєю донькою, його ставлення до дитини, а також те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, також з урахуванням інтересів дитини, яка особисто висловила свою думку у судовому засіданні про відносини із відповідачем, суд доходить висновку, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved