Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

13.07.2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 22.05.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №HMBWGA00007413, відповідно до якого останньому наданий кредит в розмірі 40000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, строки та порядку, встановлених кредитним договором. В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 204360,40 грн. з них: 36569.76 грн. заборгованості за кредитом, 64909,97 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 88547,45 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. (фіксована частина) та 9719,54 грн. (процентна складова), згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також судові витрати по справі. В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги зменшив. Просив стягнути із відповідача 107056,07 грн. заборгованості за кредитом, яка складається із 33003,06 заборгованості за кредитом, 28171,87 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 4530,10 заборгованості по комісії за користування кредитом, 37815,79 пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) і 3285,25 грн. штрафу (процентна складова). Відповідач та його представник, [PERSON], позов не визнали. Відповідач подав до суду заперечення та його представник в судовому засіданні вказала, що позивач безпідставно, в порушення умов кредитного договору, з 01.02.2009 року збільшив процентну ставку по кредиту з 14,04.% річних до 26.83 % річних без повідомлення позичальника. Звертався до відповідача з позовом про повне погашення кредиту шляхом стягнення на предмет іпотеки. Незважаючи на наявність рішення суду про зобов'язання позивача здійснити перерахунок кредиту виходячи із процентної ставки 14.04 % річних позивач з 11.02.2011 року рішення суду не виконує. Останній платіж по погашенню кредитних зобов'язань відповідачем було здійснено 15.09.2010 року, а позивач дізнався про це у жовтні місяці 2010 року, коли ним не був здійснений черговий щомісячний платіж. У цей же строк позивач звернувся до суду з позовом про повне стягнення заборгованості за кредитними договором, тим самим визначив новий строк виконання зобов'язання. Таким чином для позивача почав текти новий строк позовної давності, який відраховується від 22.09.2010 року. Позивач повинен був звернутися за захистом своїх порушених прав до 22.09.2013 року, проте не скористався своїм правом і звернувся до суду лише 24 червня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. Оскільки позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просили відмовити у позові за пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» в особі керівника «Іпотечного напрямку» ХФ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HMBWGA00007413, згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу на строк з 22 травня 2007 року по 19 травня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 44500,00грн. (з них 4500,00 грн. на сплату страхових платежів) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1.17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1.5 % від суми виданого кредиту, інших платежів відповідно до умов договору. Сторони погодили, що періодом сплати вважати період з 22 по 27 число кожного місяця. Погашення кредиту проводиться у строки відповідно до Графіка погашення кредиту. Пунктом 7.1 Договору сторони передбачили, що у разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі), передбаченому Графіком погашення заборгованості на 120 календарних днів, - Позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотки, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Забезпеченням виконання зобов'язання за кредитним договором Позичальником було укладено договір поруки та договір іпотеки домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS]. П.п. 2.3 та 2.3.3 сторони також погодили, що при виникненні подій, у тому числі і порушення Позичальником зобов'язань, передбачених умовами, Банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі, При цьому щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав на дату, вказаній у повідомленні. На цю дату позичальник зобов'язався повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов»язання за договором. Відповідач, отримавши кредитні кошти, відповідно до умов договору та Графіку погашення погашав кредит до вересня 2010 року. Останній платіж відповідачем проведено 15 вересня 2010 року. З вказаної дати погашення кредиту відповідачем припинено. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору 04.10.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №HMBWGA00007413, шляхом стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області №2-11/11 від 11 лютого 2011 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON], виселення його із вказаного житлового будинку зі зняттям з реєстраційного обліку, стягненням судових витрат по справі відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПравитБанк» про визнання недійсним рішення про внесення змін до кредитного договору щодо збільшення процентної ставки за користування кредитом та зобов'язання проведення перерахунку та зарахування сплачених коштів на погашення кредиту, судових витрат по справі, задоволено. Рішення публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПравитБанк» про внесення змін до кредитного договору НМВWА00007413 від 22.05.2007 року щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом з 14.04 до 26.83 річних з 1.02.2009 року визнано недійсним. Зобов'язано публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок погашення [PERSON] вказаного кредиту з 1.02.2009 року виходячи із процентної ставки 14.04 річних. З 11.02.2011 року по дату звернення до суду з позовом рішення суду не виконане. 20.11.2012 року позивач повторно звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення на предмет іпотеки. За ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області №2201/1469/2012 від 26 грудня 2012 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] та виселення зі зняттям з реєстраційного обліку закрито. Підставою для закриття провадження в справі стала наявність рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішення судів набрали законної сили. Вказані обставини визнаються сторонами. Оцінюючи докази в їх сукупності суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що передбачено ст.526 ЦК України. Статтею 611 даного Кодексу встановленою, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вказаних норм права та положень п.п. 7.1, 2.3 та 2.3. 3 Кредитного договору, після порушення відповідачем умов кредитного договору та припинення погашення кредиту банк використав своє право та звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом стягнення на предмет іпотеки. Тобто, за умови пред'явлення банком боржникам позовних вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту банк в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання, а пред'явлення вимоги про дострокове стягнення суми заборгованості є настанням строку основного зобов'язання за кредитним договором. Вказана правова позиція висловлена ВС України 24 вересня 2014 року у справі за № 6-106цс14, 17 вересня 2014 року у справі №6-125цс14 та 27 січня 2016 року у справі №6-990цс 15 Позивачу було відмовлено у стягненні заборгованості шляхом стягнення на предмет іпотеки, проте суд вважає, що після набрання рішенням Білогірського районного суду у справі №2-11/11 від 11 лютого 2011 року законної сили (03.06.2011 року) для позивача почав текти строк звернення до суду за захистом порушеного права (позовна давність). Відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 264 ЦК України визначені випадки коли перебіг позовної давності переривається де в ч. 2 цієї статті вказано, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому ч.1 ст. 265 цього Кодексу встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. 20.11.2012 року позивач вдруге звертався до суду з аналогічним позовом до відповідача про стягнення на предмет іпотеки, при цьому з порушенням вимог статей 119, 122 ЦПК України. Провадження у справі закрито. Вказане не свідчить про переривання строку позовної давності. Вказана правова позиція висловлена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-895цс15, де вказано, що за змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Таким чином позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з пропуском строку позовної давності, який для нього закінчився 03.06.2014 року. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач просить застосувати строк позовної давності і підстав для відмови йому суд не вбачає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed