Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

12 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають в належному їй житловому будинку з 2012 року, у сплаті комунальних послуг участі не приймають, а в будинку відсутні їх особисті речі, тому вони втратили право на користування ним. Позивач у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила справу розглядати за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі у судове засідання 02 грудня 2020 року не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили, відзив не подали. Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 23 квітня 2012 року №33922742 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 серпня 2020 року №218728758 позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.12,13). Відповідно до листів Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 30 жовтня 2020 року за №2659/02-54, №2660/02-54, №2658/02-54 відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , але не проживають (а.с.31,32,33). Згідно акту обстеження по факту проживання Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 04 вересня 2020 року №1-80/04.03 відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у спірному будинку не проживають з 2012 року (а.с.11). Спірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника. Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Главою 6 ЖК України не передбачено законодавчого врегулювання порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина. Однак, у відповідності до приписів статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право на житлове приміщення, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Ані норми ЦК України, ані норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника. Згідно приписів статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми). Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючі викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд уважає доведеним факт не проживання відповідачів у спірному будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його повного задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів у рівних долях підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений нею при поданні позову в сумі 840,80 грн. Відповідно до статей 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved