Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

13 січня 2016 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ Приватбанк до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 20640 грн. 49 коп., в якій зазначено, що відповідно до договору № б/н, укладеного між сторонами у справі 07 02 березня 2009 року, відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] неналежним чином виконувала взяті на себе зобов*язання з повернення кредиту, у зв*язку з чим виникла заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним 02 березня 2009 року, станом на 30 листопада 2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5925 грн. 92 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11845 грн. 99 коп., заборгованості по пені та комісії в розмірі 1647 грн. 60 коп., фіксованої частини штрафу у розмірі 250 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 970 грн. 98 коп., а всього 20640 грн. 49 коп., а також відшкодувати витрати, пов*язані зі сплатою судового збору, в сумі 1378 грн. У судове засідання представник позивача не з*явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, в якій підтримав заявлені позовні вимоги (а.с. 3 зворот). Надавши письмові пояснення (а.с. 45-55), зазначив, що кредитний ліміт відповідачу було збільшено на умовах кредитного договору, процентна ставка була збільшена відповідно до умов договору, з якими був ознайомлений та їх прийняв позичальник, заява про дострокове розірвання договору від нього не надходила, тому твердження відповідача щодо необґрунтованого збільшення відсоткової ставки є хибними. Укладення договору здійснюється в даному випадку за принципом договору приєднання, його зміст зафіксовано в декількох документах: в заяві позивальника, умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах, таким чином між сторонами укладено договір у письмовій формі. Одночасне стягнення штрафу та пені за кредитним договором відповідає вимогам діючого законодавства. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, надавши письмові заперечення проти позову та розрахунок заборгованості (а.с. 37, 43), зазначивши, що проведений банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору, також, умови надання кредиту, додані до позову, відповідачем не підписані, тому не є частиною договору. Нарахування процентів банком має здійснюватися на суму кредитного ліміту 250 грн., як то передбачено кредитним договором, крім того, умовами договору комісія не передбачена, а пеня не відображена у розрахунку заборгованості. Просив застосувати позовну давність, звільнити відповідача від сплати штрафних санкцій, пені, у зв*язку з проживанням у зоні проведення антитерористичної операції (а.с. 37 зворот). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви (а.с. 7) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 8-13). Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в сумі 250 грн., у подальшому збільшений банком згідно умов договору, що відображено в довідці про зміну умов кредитування (а.с. 58); базова кредитна ставка за користування кредитом визначена 2,5% на місяць на залишок заборгованості, комісія за кредитним договором не передбачена, що вбачається з заяви позичальника та виписки за картковим рахунком (а.с. 7 зворот, 75-77). Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п.п. 5.3 банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов*язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 клієнт зобов*язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов*язань за договором, на вимогу банку виконати зобов*язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту чи овердафту), сплати винагороди банку. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до копії анкети-заяви [PERSON] (а.с. 7 зворот) сторони узгодили, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов*язань, передбачених договором, більше, ніж на 120 днів, клієнт зобов*язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень +5% від суми позову. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 4-6) станом на 30 листопада 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором, укладеним між сторонами у справі, складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5925 грн. 92 коп,. заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11845 грн. 99 коп., нарахованої пені та комісії в розмірі 1647 грн. 60 коп., фіксованої частини штрафу у розмірі 250 грн. та процентної складової штрафу у розмірі 970 грн. 98 коп., а всього 20640 грн. 49 коп. 22 березня 2016 року до суду від позивача надійшов розрахунок заборгованості станом на 29 лютого 2016 року, згідно якого загальний розмір заборгованості відповідача складає 25519 грн. 49 коп., при цьому, заява про уточнення (збільшення) розміру позовних вимог від позивача суду не надходила (а.с. 78-83). Судом встановлено, що у заяві, підписаній відповідачем, остання підтвердила факт ознайомлення і згоди з умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтвердила факт отримання ним інформації про умови кредитування в ПриватБанку, згоду з тим, що ця заява разом з пам*яткою, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає договір між сторонами про надання банківських послуг, визнала право банку збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (а.с. 7 зворот). Зазначене свідчить про обізнаність відповідача з порядком та умовами погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших платежів. При цьому із розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року проценти за кредитною заборгованістю відповідача нараховувались позивачем у збільшеному розмірі, а саме у розмірі більше ніж 2,5% на місяць, що підтвердив представник позивача у письмових поясненнях. В той же час, довідку про тарифи, яка згідно заяви позичальника є складовою кредитного договору та має відображати відомості щодо умов кредитування з використанням кредитної картки, та доказів у підтвердження правомірності такого підвищення позивачем суду не надано. Отже, підвищення в односторонньому порядку, без погодження з відповідачем, процентної ставки не відповідає вимогам Закону України від 22 вересня 2011 року № 3795-У1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким було викладено у новій редакції статтю 1056-1 ЦК України (набув чинності 16 жовтня 2011 р.), та яким визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Витребуваний судом за клопотанням представника відповідача розрахунок заборгованості [PERSON] за базовою процентною ставкою позивачем суду не надано. Таким чином, при визначенні розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом суд дійшов до наступного. Як вбачається з заяви позичальника та не оспорюється сторонами при укладенні кредитного договору погоджена процентна ставка по кредиту 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Отже, проценти за користування кредитом, за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року включно виходячи з базової процентної ставки 2,5% на місць повинні дорівнювати: 14 місяців х 2,5% х 5925,91 грн. = 2074,07 грн. До цієї суми слід додати проценти, нараховані позивачем виходячи із процентної ставки 2,5% на місяць до 01 вересня 2014 року у розмірі 1209,74 грн. Загальний розмір процентів за користування кредитом складає: 2074,07 грн. + 1209,74 грн.= 3283,81 грн. Також, враховуючи заявлене представником відповідача клопотання (а.с. 37), суд вважає неправомірним нарахування позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором неустойки (пені та штрафів), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Проведення антитерористичної операції на територіях, визначених Кабінетом міністрів України, та той факт, що проведення антитерористичної операції не припинено до наступного часу, суд визнає загальновідомими обставинами, які доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованою за адресою: [INFO]. Відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30 жовтня 2014 року № 1053-р м. Костянтинівка було включено до зазначеного переліку. Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» віднесено м. Костянтинівку Донецької області. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом відповідач припинив здійснювати платежі за кредитним договором з липня 2014 року. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 30 листопада 2015 року без врахування нарахованих пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 5925 грн. 92 коп., - заборгованості по процентам за користування кредитом за базовою процентною ставкою у розмірі 3283 грн. 81 коп., а всього 9209 грн. 73 коп., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі. Клопотання представника відповідача про стягнення суми заборгованості в межах строку позовної давності на думку суду не підлягає задоволенню (а.с. 37), оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на липень 2014 року відповідачем вчинялися дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, що призвело до переривання перебігу позовної давності. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору (а.с. 1).

Outcome: partial