Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

13.06.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особою [PERSON] і просить суд встановити юридичний факт її спільного проживання з травня 2000 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , до часу його смерті [INFO] ; визнати за позивачем право власності у порядку поділу подружнього майна на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] у віці 44 років від ішемічного інфаркту головного мозку внаслідок алкогольного сп`яніння помер [PERSON] , [INFO] . У [PERSON] залишилися батьки, [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] №5 10.05.2018 року, у зв`язку зі зверненням позивача, як спадкоємця 4-ї черги на підставі ст. 1264 ЦК України, була заведена спадкова справа № 215/218 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 51857761 від 10.05.2018 року. Я позивачу стало відомо, відповідач [PERSON] 15.05.2018 року також звернувся до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, а [PERSON] того ж дня надала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь свого чоловіка [PERSON] . Позивач зазначає, що вона є пенсіонеркою за віком. Починаючи з 2000 вона постійно проживала однією сім`єю разом з [PERSON] , який приходився їй цивільним чоловіком. Вони познайомилися 14.05.1998 року, два роки зустрічалися, а у травні 2000 року вирішили жити разом однією родиною. Руслан власної сім`ї не мав, а позивач давно розлучилася і була вільна. Перші півроку вони жили у будинку померлої матері позивача, [PERSON] в [ADDRESS] , а згодом перейшли у трикімнатну квартиру родини [PERSON] по [ADDRESS] . Однак спільне життя з батьками чоловіка одразу не склалися, тому було вирішено продати квартиру і роз`їхатися. На початку літа 2001 року квартиру було продано. Позивач з [PERSON] купили собі 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] , а батьки [PERSON] - однокімнатну квартиру [ADDRESS] . В зазначеному будинку позивач з чоловіком прожили два роки, купили автомобіль ВАЗ-2111, білого кольору, поїхали на відпочинок до моря, жили добре, продовжували вести спільне господарство, а 13.06.2003 року продали будинок і за спільні сімейні кошти придбали у [PERSON] за 13 325 гривень половину дерев`яного, обкладеного цеглою, житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, 1905 року забудови, житловою площею 27,4 кв. м., розташованого в [ADDRESS] . У цьому будинку вони прожили до 2011 року, тобто вісім років поспіль. Це нерухоме майно було оформлено на ім`я чоловіка за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ключніковою В.О. за реєстровим № 3208, дата реєстрації договору у КП «ХМБТІ» 16.07.2003 року. На протязі спільного проживання однією сім`єю чоловік офіційно не працював, останні 12 років не мав постійного доходу і змушений був на дому займатися зборкою і ремонтом автомобілів або братися за підсобну працю, пов`язану з будівництвом. Однак отримані гроші він здебільшого витрачав на придбання спиртних напоїв. Деякий час [PERSON] працював охоронцем на цегловому заводі, потім на хутровій фабриці, але згодом його скоротили, і він зовсім втратив роботу. Позивач постійно працювала у декількох місцях: с 1998 по 2010 роки - медичною сестрою у відділі госпіталізації Управління СМП в лікарні СМП ім. Професора Мєщанінова, потім перейшла працювати дільничною медичною сестрою у другому поліклінічному відділі Харківської міської лікарні №3, але фактично працювала по відрядженню у Жовтневому районному військовому комісаріаті м. Харкова в складі медичної комісії. Окрім постійної роботи позивач завжди мала додатковий прибуток: допомагала хворим на дому і працювала ріелтером в агентстві «Співтовариство» від агентства «Квартал». Її чоловік завжди був дуже доброю і порядною людиною, відверто кохав і поважав позивача, допомагав по господарству, але позивач змушена зазначити, що він завжди зловживав спиртними напоями. З приводу хронічного алкоголізму чоловік перебував на обліку і постійно лікувався у Харківському обласному наркологічному диспансері на вул. Чорноморській, 5, в стаціонарі другого і третього відділень лікарні № 9 на території ХМКПЛ № 3 (раніш № 15). Позивач як медичний працівник часто ставила йому крапельниці вдома, на лікування чоловіка в їх сім`ї витрачалися суттєві кошти. Приблизно з 2005 року чоловік практично знаходився на утриманні позивача, майже нічого не заробляв, тому позивачу доводилося самій забезпечувала родину і харчуванням, і одягом, і ліками. Однак чоловік виконував багато роботи по дому, оскільки вони жили практично без зручностей: у будинку не було ні опалення, ні водопостачання. До того ж до [PERSON] стали постійно приходити якісь п`яниці, разом з якими він пиячив, тому позивач вирішила вмовити чоловіка переїхати у належну їй з 2011 року за правом власності 1/2 частину будинку [ADDRESS] . У цьому будинку їх сім`я і прожила останні роки. Таким чином, як зазначає позивач, вона з чоловіком без реєстрації шлюбу прожили 18 років поспіль: з травня 2000 року і до часу його смерті. [PERSON] неодноразово підіймав питання про одруження з позивачем, хоча жив без паспорта. Справа у тому, що батьки відібрали з нього усі особисті документи. Ще 15.01.2007 року [PERSON] власноруч склав заповіт і показав його позивачу. Там було написано, що на випадок його смерті будинок [ADDRESS] він залишає позивачу. Тоді позивач не звернула ніякої уваги на цю подію, оскільки була впевнена, що помирати чоловіку зарано, і вони надалі будуть жити разом. Однак [PERSON] помер, і відразу після похорон батьки [PERSON] поміняли замки на дверях будинку [ADDRESS] і позбавили позивача можливості користуватись цим приміщенням. Разом з тим позивач вважає, що має право на половину майна, що було набуто нею під час спільного проживання з чоловіком, посилаючись на ст. 74 СК України. Як на докази позовних вимог позивач посилається на надані суду письмові докази, сімейні фото та показання свідків. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~01.08.2018\~року позовну\~заяву [PERSON] \~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~встановлення юридичного\~факту проживання\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу та\~визнання права\~власності на\~1/4\~частину житлового\~будинку з\~відповідною частиною\~надвірних будівель\~і господарчих\~споруд -\~прийнято до\~провадження Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова та призначено підготовче засідання. Разом з тим, від відповідачів [PERSON] та [PERSON] на адресу суду 20.08.2018 року надійшов відзив на позов, в якому останні зазначили, що проти позовних\~вимог вони\~заперечують в\~повному обсязі\~та просять\~суд відмовити\~в задоволенні\~позову з\~наступних підстав.\~ [PERSON] ,\~який народився\~ [INFO] ,\~є їх\~сином,\~відповідно до\~свідоцтва про\~народження.\~ [INFO] [PERSON] \~помер,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть.\~Всіма питаннями\~щодо поховання\~сина займались\~його батьки.\~Згідно з\~рахунком-замовленням\~від 01.12.2017\~року -\~ [PERSON] сплачувала\~за кремацію\~померлого сина.\~ [PERSON] \~за життя,\~був працьовитим,\~працював на\~будівництвах та\~займався ремонтом\~автомобілів.\~Позивача вперше\~вони побачили\~в 2000\~році,\~їх син\~привів [PERSON] \~в нетверезому\~стані з\~компанією.\~В подальшому\~син декілька\~разів зустрічався\~с [PERSON] ,\~вони мали\~періодичні стосунки.\~Після знайомства\~з позивачем\~їх син\~став частіше\~зловживати спиртними\~напоями.\~ [PERSON] позивач\~та їх\~син не\~проживали разом\~як чоловік\~та дружина,\~не вели\~сумісне господарство,\~не мали\~спільного бюджету,\~тому не\~могли спільно\~купувати майно,\~тим більше\~нерухомість.\~Відповідно до\~договору купівлі-продажу\~від 09.06.2001\~року їх\~родина продала\~квартиру [ADDRESS] ,\~яка належала\~на праві\~спільної сумісної\~власності [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] .\~За кошти\~від продажу\~вказаної квартири,\~відповідно до\~договору купівлі-продажу\~від 09.06.2001\~року була\~придбана квартира\~ [ADDRESS] на\~ім`я [PERSON] .\~Також вони\~придбали житловий\~будинок на\~ім`я сина\~-\~ [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на кошти [PERSON] та [PERSON] , де вказані особи проживали та були зареєстровані. За період з 2000 року по час смерті [PERSON] мав відносини з різними жінками, з жодною з них він не створив сім`ю, не мав сімейних прав та обов`язків. Отже вимоги [PERSON] є недоведеними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, яке діяло на час виникнення права власності у померлого сина на спірне майно, тому задоволенню не підлягають. 30.08.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувані судом докази з Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги імені проф. Мещанінова О.І., Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз, Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та з Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~01.10.2018\~року клопотання\~відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~витребування доказів\~ задоволено\~та зобов`язано\~КП «Харківське\~міське бюро\~технічної інвентаризації»\~надати суду\~відповідні докази. Позивачем [PERSON] на адресу суду 13.11.2018 року подано відповідь на відзив, в якому остання позовні вимоги підтримує і додатково визначила правовою підставою позовних вимог ст. 17 Закону України «Про власність», який втратив чинність, але яким було передбачено, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними (т.1 а.с.245-246). 21.11.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, зобов`язано П`яту Харківську державну нотаріальну контору надати суду відповідні докази. 17.01.2019\~року від\~позивача [PERSON] надійшла позовна заява, в порядку уточнення позовних вимог (т.2 а.с.45-47), в якій [PERSON] звертається до відповідача [PERSON] , зазначивши третьою особою [PERSON] , з позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~18.01.2019\~року прийнято\~до розгляду\~уточнений позов\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~ [PERSON] про\~встановлення юридичного\~факту проживання\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу та\~визнання права\~власності на\~1/4\~частину житлового\~будинку з\~відповідною частиною\~надвірних будівель\~і господарчих\~споруд.\~Підготовче провадження\~у цивільній\~справі за уточненим\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третя особа:\~ [PERSON] про\~встановлення юридичного\~факту проживання\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу та\~визнання права\~власності на\~1/4\~частину житлового\~будинку з\~відповідною частиною\~надвірних будівель\~і господарчих\~споруд закрито.\~Призначена справу\~до судового\~розгляду по\~суті. Клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків задоволено, викликані в судове засідання свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Задоволено клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідків, викликані в судове засідання свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 22.11.2019 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення.. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Сугачева Н.Л. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини з відповідними уточненнями. Відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] та їх представник адвокат Мякота О.Ю. проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому відповідач та третя особа, надаючи пояснення, фактично визнали, що протягом тривалого часу [PERSON] була присутня в житті їх сина до його смерті, проживала з [PERSON] за різними адресами у різні періоди часу, зустрічалась із матір`ю [PERSON] під час його відвідування у лікарні, при цьому відповідач зазначив, що не вважав позивача дружиною сина, оскільки син на ній так і не одружився. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що 08.04.1972 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклади шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №138 та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08.04.1972 року (т.1 а.с. 71). [INFO] народився [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис №5842 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.07.1973 року. Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 70). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 09.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда О.Д. вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В п.2 договору зазначено, що вказана квартира належить продавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 18.03.1998 року. Відповідно до п.4 договору продаж здійснено за 37400 грн., ця сума сплачена продавцям в рівних частках кожному [PERSON] до підписання договору (т.1 а.с.75). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. придбала у [PERSON] і стала власником квартир [ADDRESS] . Продаж вчинено за суму 8897 грн., які продавець отримав від покупця ще до підписання цього догвору (т.1 а.с.76). З копії довідки ПФ ПЖЕП-87 №803 від 24.12.2002 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , 1943 року народження, та [PERSON] , 1919 року народження, матір (т.1 а.с.77). [PERSON] померла [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №1372 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.06.2003 року (том №1, а.с.78). [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2001 року, посвідченого Мороз Г.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, купили в рівних частинах кожний у [PERSON] 4/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Продаж вчинено за суму 7700 грн., які продавець одержала повністю від покупців в рівних частинах, ще до підписання цього договору (т.1 а.с.161). З копії витягу з домової книги вбачається, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.79-80). Згідно з копією договору купівлі-продажу від 05.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] 4/10 частин житлового будинку [ADDRESS] здійснено за 17750 грн., які [PERSON] .. [PERSON] отримали в рівних частинах кожний, ще до підпису цього договору. (т. 1 а.с.57). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 13.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О., [PERSON] придбав у [PERSON] 1\\2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Продаж вчинено за суму 13325 грн., які [PERSON] одержала повністю від покупця [PERSON] , ще до підписання цього договору (т.1 а.с.19, 81). Вказані відомості підтверджуються також копією технічного паспорту на вказане домоволодіння від 26.02.2002 року (том №1, а.с. 20-22) та копією витягу від 16.07.2003 року про реєстрацію КП «ХМБТІ» права власності на 1\\2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (том №1, а.с. 23). Позивачем [PERSON] надано суду оригінали товарних чеків щодо придбання будівельних матеріалів, датованих різними датами, здебільшого за 2011 рік, один чек за 2012 рік і два чеки за 2014 рік, в яких зазначена адреса: [ADDRESS] , а також надано чек на придбання екопластику на суму 1336 грн. в 2003 році, однак без вказівки на покупця (т.1 а.с. 231-234). Також позивачем надано оригінал розписки яка дана [PERSON] в тому, що [PERSON] позичає у неї гроші в розмірі 500 доларів США для придбання будинку та зобов`язується повернути не пізніше 01.06.2004 року (т.1 а.с.235). Позивач [PERSON] не одружена, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 11.07.1991 року про розірвання шлюбу 22.09.1981 року (т.1 а.с.18). Відповідно до даних трудової книжки [PERSON] , зокрема, працювала в Харківській лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. Професора О.І. Мєщанінова з 11.08.87 року санітаркою швидкої допомоги, потім медреєстратором кабінету медстатистики, звільнена 06.10.1988 року, після чого в жовтні 1988 року прийнята до Харківського науково-дослідницького інституту терапії МЗ УРСР лаборантом, звільнена 12.05.1989 року. З 01.06.1993 року по 02.01.2010 рік знов працювала на різних посадах в Харківській лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. Професора О.І.Мєщанінова. З 03.09.2010 року зарахована на посаду сестри медичної дільничної Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська лікарня №3» і працювала в різних відділеннях, останній запис про переведення від 01.01.2018 року на посаду сестри медичної (дільничної) 2 терапевтичного відділення центру первинної медико-санітарної допомоги (т.1 а.с. 24-29). Позивачем надано суду довідку про обчислення заробітної плати для обчислення пенсії, отриману [PERSON] 27.07.2018 року за №273 від Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», яка видана на підставі особових рахунків за 1993-1998 роки. Разом з тим суд вважає таку довідку неналежним доказом, оскільки вона не стосується позовного періоду (т.1 а.с.247). Разом з тим позивачем надано форму ОК-5 Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] та свідчить про наявність у неї доходу для призначення пенсії за період роботи з 1998 року по 2018 рік у наступних закладах Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №3 «Харківської міської ради та Комунальній установі охорони здоров`я Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова ( Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради) (т.1 а.с.248-254). [PERSON] є власником 48/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. (т.1 а.с.58-59). [PERSON] отримала за адресою [ADDRESS] кореспонденцію, про що свідчить копія конверту (т.1 а.с.49) Згідно з висновком з питань судово-медичної експертизи на підставі заяви [PERSON] , 1959 р.н., від 15.03.2016 року, у останньої зафіксовано наявність легких тілесних ушкоджень, які спричинив їй батько її чоловіка [PERSON] 13.03.2016 року приблизно о 13.00 годині в будинку [ADDRESS] за обставин зі слів [PERSON] (т.1 а.с.44) Крім того Новобаварським ВП ГУ НП у Харківській області надано копії матеріалів ЖЕО №4533 від 04.04.2016 року, щодо заяви [PERSON] з проханням прийняти міри до батьків її співмешканця, які обманним шляхом додають йому до їжі медичні препарати, в процесі розгляду заяви опитані [PERSON] , яка повідомила, що вона проживає з [PERSON] , а також опитана [PERSON] (т.1 а.с.117-125). Також позивачем надана суду власна медична картка, із зазначенням її адреси по [ADDRESS] (т.2 а.с.94-104). Внаслідок хронічного алкоголізму [PERSON] , [INFO] , перебував у Харківському обласному наркологічному диспансері на обліку з 2010 року по 01.12.2017 року (знятий з обліку у зв`язку зі смертю), проходив лікування в стаціонарі, його забирала швидка допомога, в тому числі 13.03.2016 року за адресою: [ADDRESS] (відмова підписана [PERSON] ), про що свідчить медична документація (т.1 а.с.31-43,45-48, 60). Згідно з відповіддю КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради від 07.09.2018 року, згідно даним первинної медичної документації, наявної в лікарні, а саме супровідного листка № 404/502, [PERSON] , 40 років, був доставлений у супроводі фельдшера Тахненко в складі бригади швидкої допомоги № 502 05.02.2012 року о 21:55 за викликом № 31185, прийнятим о 20:54 з [ADDRESS] з попереднім діагнозом «ЗЧМТ. Ссадна лобу. Закритий перелом правого стегна. Алкогольне сп`яніння?» Більш детальної інформації щодо обставин виклику лікарня не має (т.1 а.с. 126). Як вбачається з відповіді адміністрації Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 28.09.2018 року, перевіркою форм первинної медичної облікової документації встановлено, що 07.09.2015 року службою екстреної медичної допомоги, від особи, яка назвалася: «дружиною [PERSON] », був отриманий виклик до [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , приватний сектор (т.1 а.с. 143). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 44 роки, про що зроблений відповідний актовий запис №17179 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.12.2017 року (т.1 а.с. 15, 72). Крім того, вищевказані відомості підтверджуються копією лікарського свідоцтва про смерть №3205 від 01.12.2017 року та довідкою про причину смерті від 01.12.2017 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] від ішемічного інфаркту головного мозку внаслідок алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.13-14, 73). З відповіді ХОБСМЕ від 25.09.2018 року вбачається, що судово-медичну експертизу трупа громадянина [PERSON] , 1973 р.н., було проведено у відділі судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи 01.12.17 р. на підставі постанови про призначення експертизи слідчого Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області В. Міхєєвої від 30.11.17 р. (реєстраційний № ХОБСМЕ 3205). Труп гр. [PERSON] для поховання, відповідно до ст. 238 КПК України, був виданий на підставі письмового дозволу прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури № 2 Я. Касьяненко матері [PERSON] , 1943 р.н. (т. 1 а.с. 135-141). Згідно з копією рахунку-замовлення від 01.12.2017 року за поховання [PERSON] [PERSON] були сплачено послуги на суму 1 338,52 грн. (том 1 а.с.74). \~ \~ \~ \~ Разом з тим [PERSON] надано суду позову копію договору на виготовлення пам`ятника від 15.05.2018 року. Сума замовлення 1 300 грн. (т.1, а.с. 157), а також світлини, які підтверджують встановлення пам`ятника померлому [PERSON] (т №1 а.с. 220-227) Після смерті [PERSON] , на підставі відповідної заяви позивача [PERSON] , як спадкоємця 4-ї черги(т.\~1,\~а.с.17)\~у Харківській державній нотаріальній конторі №5 10.05.2018 року, на підставі ст. 1264 ЦК України, була заведена спадкова справа № 215/218 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 51857761 від 10.05.2018 року (т.1 а.с.16). З відповіді П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 21.11.2018 року вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ П`ятої харківської державної нотаріальної контори, після померлого [INFO] [PERSON] , була заведена спадкова справа № 215/2018 року. У матеріалах вищевказаної спадкової справи знаходяться: заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 581 від 10.05.2018 року, про прийняття спадщини за законом, згідно ст. 1264 ЦКУ, як спадкоємець четвертої черги від [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] ; заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 603 від 15.05.2018 року, про прийняття спадщини за законом, згідно ст. 1261 ЦКУ, як спадкоємець першої черги від [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] ; заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 602 від 15.05.2018 року, про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , згідно ст. 1261 ЦКУ, як спадкоємець першої черги від [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] . Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] в матеріалах спадкової справи немає. Заповіт не складався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Крім того, П`ятою харківською державною нотаріальною конторою надані Інформаційні довідки зі спадкового реєстру та копію спадкової справи №215/2018 (т.2 а.с. 9-39). Також суду надані копії матеріалів зазначено спадкової справи (т.2 а.с.12-39). Позивачем [PERSON] долучено до матеріалів позову копії рукописних заповітів від 15.01.2007 року та від 07.09.2012 року, за змістом яких [PERSON] на випадок своєї смерті заповідає належний йому на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , з якою прожив 13 років (зазначено в заповіті, датованому 07.09.2012 року). Однак зазначені копії заповітів суд вважає неналежними доказами, оскільки такі «заповіти» не є нотаріально посвідченими, і достовірно встановити автора їх складання - неможливо (т.1 а.с.30, т.2 а.с.68). Судом досліджені багаточисельні світлини, які під час судового розгляду пред`являлись на огляд учасникам справи та свідкам, на яких зображені позивач, померлий [PERSON] та друзі і знайомі позивача в різних життєвих ситуаціях, в тому числі на відпочинку і святкуваннях (т.1, а.с. 165-219). Судом досліджено також особистий лист, в якому [PERSON] звертається до [PERSON] та поздоровляє її зі святом 8 березня, зазначає про почуття любові, однак такий доказ суд також вважає неналежним через неможливість достовірно встановити авторство (т.1 а.с.236). Представник відповідача просила провести розгляд справи буз допиту свідка [PERSON] , яка не може прибути в судове засідання, допитавши замість неї свідка [PERSON] . Крім того представником позивача заявлено клопотання про замінену свідка [PERSON] на свідка [PERSON] . Вказані клопотання судом задоволені. Допитані за клопотанням сторони позивачів свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які доводяться друзями, знайомими та сусідами [PERSON] , пояснили в судовому засіданні, що в різний час та за різних обставин познайомились з позивачем та померлим на даний час [PERSON] , однак стверджували, що вказаних осіб вони сприймали як сім`ю чоловіка та дружину, які познайомились до 2000 року і згодом почали проживати разом, змінюючи адреси проживання вели спільне господарство [PERSON] готувала їжу, працювала ріелтером і в лікарні, надавала медичну допомогу [PERSON] , коли було необхідно у зв`язку з його захворюванням алкоголізмом, [PERSON] також офіційно та неофіційно працював ремонтував автомобілі, займався ремонтами будівель за гроші; [PERSON] та [PERSON] разом ходили на ринок та купували продукти як для себе так і для собак, інших тварин, яких тримали вдома, приймали та відвідували гостей, разом проводили свята та їздили на відпочинок. Свідки підтвердили, що [PERSON] проживала з [PERSON] у його батьків до продаду їх приватизованої квартири, потім хазяйнувала як за місцем проживання [PERSON] в будинку по [ADDRESS] , також [PERSON] проживав за місцем реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] , разом зі [PERSON] вони доглядали стареньку бабусю [PERSON] зі свідків не підтвердив достеменно за чиї гроші придбавалось нерухоме майно під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , однак стверджували, що [PERSON] придбавала будівельні матеріали для ремонту, оскільки працювала, а [PERSON] особисто займався ремонтними роботами вдома. Лише свідок [PERSON] підтвердила, що дійсно [PERSON] займала в неї 500 доларів США і пояснювала, що ці гроші необхідні для купівлі будинку, однак адресу будинку назвати не змогла. Також свідки давали показання про те, що у [PERSON] та [PERSON] були теплі добрі стосунки як у подружжя, більшість зі свідків навіть були здивовані, що [PERSON] і [PERSON] офіційно не одружені, дійсно, у подружжя були періоди непорозумінь з приводу подружніх зрад [PERSON] , однак [PERSON] поновлювала спілкування, пробачала і опікувалась [PERSON] та його здоров`ям до його смерті останнього, намагалась його врятувати, відвідувала у лікарні, а після смерті дуже сумувала, організувала поминки і встановила пам`ятник на могилі. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитані за клопотанням сторони відповідачів, в судовому засіданні і надаючи пояснення щодо сімейних конфліктів в родині [PERSON] та щодо проблем, які виникали через інших жінок [PERSON] та його алкоголізм, не спростували, а підтвердили, що [PERSON] багато років була присутня в житті [PERSON] , мала з ним близькі стосунки та проживала з ним в різні періоди та за різними адресами, в тому числі з батьками [PERSON] до продажу їх спільної з [PERSON] квартири. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до яких обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є інші юридичні факти. Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство\~Сімейним Кодексом України і закріплений, зокрема, у ст. 74 СК України. Згідно пункту 1\~Розділу VII СК України\~цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності\~Цивільним Кодексом України. Пунктом першим Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України\~встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми\~ст.74 СК України\~розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Отже положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, отже не тягне юридичних наслідків. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові \~від 24.01.2020р. по справі № 546/912/16-ц. Частиною другою статті 3 СК України, чинного з 01 січня 2004 року визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Окрім цього, відповідно до судової практики Верховного Суду, а саме постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року, справа № 588/350/15-ц, навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання іншим із подружжя коштів протягом, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.\~ Між тим Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 у справі №643/6799/17 нагадав, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Суд зазначив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. В даному випадку з огляду на досліджені судом письмові докази, показання свідків, багаточисельні світлини, визнання певних обставин відповідачем та третьою особою, суд приходить до висновку що між позивачем [PERSON] та померлим на даний час [PERSON] за життя останнього виникли стосунки, які притаманні подружжю: вказані особи не перебували в інших шлюбах, разом змінювали адреси проживання і проживали під одним дахом, мали спільний побут, разом опікувались та виконували обов`язки по домогосподарству, позивач мала постійне офіційне місце роботи, а [PERSON] офіційно працював нетривалий час, однак заробляв підробітками, вносив свій вклад в спільний бюджет також шляхом роботи по дому, вказані особи мали спільний відпочинок. Допитані в судовому засіданні свідки, навіть з боку відповідача, наголошували на тому, що вказаних осіб вони сприймали як чоловіка та дружину і деякі зі свідків навіть не здогадувались, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано, оскільки вони робили все разом купували продукти, ходили в гості, утримували вдома тварин та доглядали за ними, разом долали проблеми зі здоров`ям, пов`язані з алкоголізмом [PERSON] , і ззовні їх стосунки виглядали так, що свідчили про наявність почуття любові. Крім того, в ряді досліджених судом документів [PERSON] фігурує як дружина [PERSON] . Зазначені обставини також фактично визнані відповідачем та третьою особою, які перебували у конфліктних стосунках з [PERSON] , однак не заперечували, що [PERSON] досить тривалий час та до смерті їх сина була присутня в житті останнього як жінка, з якою він мав близькі стосунки, навіть проживала в їх родині, а після смерті сина встановила пам`ятник на могилі та влаштовувала поминки. Отже суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] , [INFO] ,\~з [INFO] до часу смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відмовляючи в задоволенні позовних вимог про встановлення такого факту з травня 2000 року по 1 січня 2004 року через відсутність юридичного значення такого факту та належних доказів конкретного часу виникнення таких стосунків. Стосовно інших позовних вимог спірним є 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частина якого була придбана 13.06.2003 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] . Продаж вчинено за суму 13325 грн., які [PERSON] одержала повністю від покупця [PERSON] , ще до підписання цього договору. В судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердила факт отримання грошей саме від [PERSON] . Оскільки вказане майно придбано до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним Кодексом України, режим такого майна не може визначатись відповідно до ст. 74 СК України та глави 8 цього кодексу, тому вказане майно не може бути визнано з цих підстав об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Що стосується інших підстав, з яких спірне майно може набути статус спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, і з урахуванням що на такі підстави додатково посилався представник позивача під час розгляду справи, звертаючи увагу суду на положення ст. 17 Закону «Про власність» та норми ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. \~ Статтею 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991\~року,\~який втратив\~чинність 20.06.2007 року, було передбачено: \~ \~ \~ \~1. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 2. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»\~(у редакції, яка була чинною на момент придбання спірного майна), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17\~Закону України «Про власність», відповідних норм\~ЦК Української РСР\~та з урахуванням пункту 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей\~22,\~28,\~29 КпШС України\~в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із частиною першою статті 17\~Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (придбання спірного майна), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою\~статті 112 ЦК Української РСР 1963 року\~визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час придбання майна), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність»,\~статті 22 КпШС України),\~а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю\~(пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Аналіз наведених роз`яснень суду касаційної інстанції дає підстави для висновку про те, що спільна сумісна власність у період придбання спірної частини будинку (13.06.2003 року) згідно із законодавством, яке діяло у той час, виникала у таких випадках: - майно придбане подружжям за час шлюбу; - майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї; - майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що це майно є сумісною власністю. У досліджуваний період на момент придбання [PERSON] спірного майна, він з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував, також за вказаний період судом не встановлено юридичний факт проживання вказаних осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] не була членом сім`ї [PERSON] у розумінні приписів ст.6, ст.12, ст.13, ст.22, ст.95, ст.96 КпШС\~УРСР, оскільки за змістом наведених норм закону поняттям «члени сім`ї» охоплювалося коло осіб, які мали кровний зв`язок, або ж їхні взаємовідносини виникали внаслідок встановлення опіки (піклування), усиновлення. Поняття «член сім`ї», яке визначене ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК України\~не може бути застосоване до спірних правовідносин, так як зазначеними нормами закону врегульовані виключно питання користування житлом, належним наймачу чи власнику. Відповідно до ч.2\~ст.430 ЦК УРСР 1963 року\~ громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. За змістом п.2 ч.1\~ст.44 ЦК УРСР\~такий договір мав укладися у письмовій формі. \~Докази існування певної угоди між [PERSON] та [PERSON] щодо створення спільної власності відсутні. А підстави для виникнення у вказаних осіб часткової власності позивачем взагалі не наводились і не доведені.\~\~ Судом встановлено, що під час угоди 13.06.2003 року щодо придбання частини будинку [ADDRESS] продавець будь-яких грошей від [PERSON] не отримувала, положення договору містять вказівку на те, що гроші отримані продавцем самі від [PERSON] . При цьому надані позивачем докази, зокрема, боргова розписка щодо займу [PERSON] 500 доларів США для придбання будинку без визначення адреси такого будинку, показання свідків, жоден з яких не зміг визначити походження коштів на придбання спірного майна 13.06.2003 року, а також докази щодо наявності у [PERSON] певного доходу у цей період і чеки щодо придбання нею будівельних матеріалів в 2011 та 2014 роках не можуть свідчити про набуття такого майна спільною працею або за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] , отже такі докази є недостатніми для висновку про встановлення щодо спірного майна режиму спільної сумісної або спільної часткової власності вказаних осіб. Більш того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] до угоди щодо придбання спірного майна, купував та продавав нерухомість разом з батьком і отримав від таких угод певний дохід. З огляду на викладене, суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності у порядку поділу подружнього майна на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав і про доведеність позовних вимог лише в частині встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] , [INFO] ,\~з [INFO] до часу смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується розподілу понесених сторонами судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. За приписами ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~у разі задоволення позову - на відповідача;\~у разі відмови в позові - на позивача;\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В даному випадку позивачем [PERSON] при зверненні з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1300 грн. (т.1 а.с.2) та 352, 40 грн.(т.1 а.с.3), тобто в загальній сумі 1652, 40 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2018 року між [PERSON] та адвокатом Сугачевою Н.Л. було укладено угоду №27 про надання правової допомоги (том №2, а.с.209), повноваження адвоката як представника позивача підтверджені ордером (т.1 а.с.153-а) . Згідно з оригіналами квитанцій від 09.10.2018 року та від 17.10.2018 року [PERSON] сплачено адвокату за надання правової допомоги суму у загальному розмірі 8 475,00 грн. (т.2 а.с. 210, 211), що відповідає також акту виконаних адвокатом робіт від 29.01.2020 року, підписаного адвокатом і клієнтом (т.2 а.с.208). Крім того між [PERSON] , [PERSON] та адвокатом Мякота О.Ю. 30.08.2018 року та 16.08.2018 року укладені договори про надання правової допомоги, а також додаткова угода №1 до Договору від 16.08.2018 року з [PERSON] , в якій визначено вартість послуг за надання правової допомоги відповідачу, на підтвердження повноважень представника відповідача та третьої особи надані ордери (т.1 а.с.90-93,97, т.2 а.с.42). Також адвокатом Мякота О.Ю. та [PERSON] підписано 10.12.2019 року та 15.01.2019 року акти приймання-передачі виконаних робіт, за які замовник сплатив адвокату відповідно 5120, 00 грн. та 4800,00 грн., отже відповідачем понесені витрати на правову допомогу в загальній сумі 9920 грн. (т.2 а.с.43, а.с.206-207). Жодний з учасників даної справи не заявляв клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу . У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704, 80 грн., враховуючи задоволення лише немайнової вимоги позивача про встановлення факту. В іншій частині сплачений позивачем судовий збір суд з відповідача не стягує. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на половину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] половину понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 8475 грн.: 2 = 4237, 5 грн., і навпаки стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] половину понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 9920 грн. : 2 = 4960 грн. Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, оскільки з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 704, 80 грн. + 4237, 5 грн. = 4942, 3 грн., а в свою чергу з позивача [PERSON] підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] судові витрати в розмірі 4960 грн., суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю сум судових витрат у розмірі 4960 грн. - 4942, 3 грн. = 17, 70 грн., звільнивши сторони від обов`язку сплатити одна одній іншу частину судових витрат. З огляду на викладене та

Outcome: partial