overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла сестра її чоловіка [PERSON] - [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS]. Однак [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю витягу з реєстру права власності на нерухоме майно та правовстановлюючого документа про належність нерухомого майна спадкодавцю за життя. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте телефонограмою повідомив суд про неможливість з'явитись в судове засідання, просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини регулюються: - ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном.; - ч.1 ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична особа або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO], була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS]; [PERSON], як єдиний спадкоємиць за законом впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини подав до нотаріальної контори заяву про її прийняття, але через відсутність реєстру права власності на нерухоме майно та правовстановлюючого документа про належність нерухомого майна спадкодавцю за життя, не може отримати свідоцтво про право на спадщину, то з метою захисту майнових прав [PERSON], необхідно встановити факт володіння житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами на праві приватної власності, прийняття спадщини, визнати право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, яку було доповнено 21 жовтня 2014 року, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на 1/2 частину майна в порядку спадкування. Від представника третьої особи надійшла заява, яку підтримала [PERSON], про її позову без розгляду, а також про повернення надмірно сплаченого судового збору. Сторона позивача проти задоволення вказаної заяви не заперечувала. Представник відповідача при вирішення заяви покладалась на розсуд суду. Суд вважає, що позов третьої особи може бути залишено без розгляду, так як це не суперечить закону і інтересам сторін. В той же час, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням). В зв'язку з викладеним, суд вважає, що в частині заяви про повернення судового збору необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

13 жовтня 2014 року Балтський районний суд Одеської області задовольнив позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Заявник звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, стверджуючи, що у вище вказаному рішенні суду не вирішено питання щодо зазначення її прізвища після розірвання шлюбу, просить залишити їй прізвище «[PERSON]», розглянути справу без її участі. [PERSON] до судового засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Розглянувши заявлені вимоги, матеріали справи суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки згідно ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Такою вимогою є зазначення в рішенні суду прізвища заявника після розірвання шлюбу «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

13 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт належності державного акту на право приватної власності на землю IV-ДП № 041894 від 07 вересня 1998 року, виданого Новоолександрівською сільською радою [PERSON], фактично [PERSON]. В обґрунтування заявник зазначає, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю IV-ДП № 041894 від 07 вересня 1998 року, виданого Новоолександрівською сільською радою, його прізвище було вказано, як [PERSON]. Так само було вказано і в паспорті, виданого за часів СРСР. У паспорті громадянина України АМ 047692, який він отримав 15 листопада 2000 року, його прізвище зазначено як [PERSON]. При отриманні нового паспорту він не звернув увагу на зміну прізвища. Тому, довелося замінити довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та внести відповідні зміни у державний акт на право власності на землю. Однак, при зверненні до реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції йому було вказано, що зміни в державному акті неприпустимі і потребують звернення до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу. У судове засідання заявник не з’явилася, але надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції судове засідання не з’явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився 18 липня 1937 року в с. Ново-Обінка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії АМ 047692 (а.с.15). У даному документі вірно зазначено прізвище заявника як «Федоріщев». Як вбачається із матеріалів справи, в державному акті на право приватної власності на землю IV-ДП № 041894 від 07 вересня 1998 року, прізвище заявника зазначено як [PERSON], тоді як правильне, відповідно до паспорту [PERSON]. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у державному акті на право приватної власності на землю IV-ДП № 041894 від 07 вересня 1998 року була допущена помилка у прізвищі заявника, а саме: замість [PERSON], вказано [PERSON]. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне встановити факт належності акту на право приватної власності на землю IV-ДП № 041894 від 07 вересня 1998 року – [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

13 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1966 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.10.2014р. о 16 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.10.2014р. о 16 год. 55 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий після двох генералізованих судомих нападів перестав спати, розмовляти з навколишнім, почав ламати меблі у будинку, вдарив матір. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне ураження головного мозку складного генезу (нейроінфекція, ЧМТ), виражений психоорганічний синдром із виходом в деменцію, змішаний варіант з генералізованими тоніко-клонічними судорожними припадками, вираженими змінами особистості і психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

13 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.10.2014р. о 13 год. 10 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.10.2014р. о 13 год. 10 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора виказує маячні ідеї відношення до сусідів, вважає їх сепаратистами. Мислення паралогічне. Критика відсутня. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

13 жовтня 2014 року заявниця звернулася до суду з заявою, мотивуючи її тим, що з [PERSON] вона знайома більше року. Виявилось, що у них багато спільного, їхні погляди на життя співпадають, вони покохали одне одного, і на протязі останнього року зустрічались як хлопець і дівчина, та, перебуваючи у близьких стосунках з [PERSON], вона завагітніла і на даний час знаходиться на обліку в жіночій консультації Коломийської ЦРЛ Івано-Франківської області. Вони з [PERSON] вирішили зареєструвати шлюб і звернулись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області щоб подати заяву про реєстрацію шлюбу. Однак їй було роз'яснено, що вона не досягла віку, з якого можна зареєструвати шлюб, як це передбачено законодавством України, а тому їй необхідно надати судове рішення про дачу права на укладення шлюбу. На даний час їй виповнилось 16 років і 3 місяці, визнання права на укладення шлюбу для неї є необхідним і відповідає її інтересам, оскільки на даний час вона вже вагітна терміном 31-32 тижнів, а тому просить суд надати їй право на шлюб. Заявниця подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересовані особи подали до суду заяви про слухання справи без їх участі, проти заяви не заперечують. З'ясувавши обставини, на які заявниця посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] бажають офіційно зареєструвати шлюб і створити повноцінну сім'ю. Заявниця перебуває на 31-32 тижні вагітності, що підтверджується довідкою № 104, виданою Коломийським пологовим будинком від 30 квітня 2014 року /а.с.4/. Заявниці [PERSON] виповнилося 16 років і 3 місяці, що підтверджується копією паспорта /а.с. 8/. В зв'язку з тим, що вона не досягла шлюбного віку, то право на шлюб слід їй надати за рішенням суду. На підставі ст.,ст. 22, 23 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

13 жовтня 2014 року ПАТ «Альфа-банк» уклало з [PERSON] кредитний договір № 500962000, яким надало кредит в сумі 24614 грн. 80 коп., строком по 14 жовтня 2017 року зі сплатою 15,99 % річних і комісійної винагороди за користуванням кредитом у розмірі 2,52% від суми кредиту. Посилаючись на те, що [PERSON] має 23533 грн. 08 коп. заборгованості за кредитом, 2160 грн. 66 коп. заборгованості за відсотками, 7507 грн. 41 коп. заборгованості за комісією, у звязку з чим їй нараховано 2400 грн. штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення цих сум. В судове засідання сторони не зявились, в направленій до суду заяві представник позивача просив розглядати справу у його відсутності. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У відповідності з п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.6, 2.8 кредитного договору № 500962000 від 13 жовтня 2014 року та анкетою-заявою на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів», ПАТ «Альфа-банк» надало [PERSON] кредит в сумі 24614 грн. 80 коп. шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитними договорами № 500413536 від 17 вересня 2013 року та № 500431972 від 20 листопада 2013 року строком по 14 жовтня 2017 року зі сплатою 15,99 % річних, а також комісійної винагороди за користуванням кредитом у розмірі 2,52% від суми кредиту. Згідно з додатком № 1 до кредитного договору відповідач повинна була сплачувати в рахунок погашення заборгованості до 14 числа кожного місяця по 620 грн. 29 коп. з останньою датою погашення 14 жовтня 2017 року. Як вбачається з п. 4 кредитного договору, у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій та/або інших платежів за договором [PERSON] зобовязалась сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно). При цьому, у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу відповідач зобовязалась сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожен випадок допущеного прострочення платежу. Суду надано виписку з особових рахунків, згідно з якою з рахунку [PERSON] було перераховано гроші за цільовим призначенням відповідно до кредитного договору від 13 жовтня 2014 року. Як вбачається з розрахунку позивача, станом на 11 березня 2016 року відповідачу нараховано 23533 грн. 08 коп. заборгованості за кредитом, 2160 грн. 66 коп. заборгованості за відсотками, 7507 грн. 41 коп. комісій і 2400 грн. штрафу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. На підставі наведеного і ст. 526, 549, 611, 1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

13 жовтня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте телефонограмою повідомив суд про неможливість з'явитись в судове засідання, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явлася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких міркувань. 31.01.2012р. між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № б/н, за яким відповідачці був наданий кредит у розмірі 27000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору кредиту позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 36332 грн. 30 коп., яка складається з наступного: · заборгованість за кредитом 24892 грн. 70 коп.; · заборгованість по процентам за користування кредитом 8655 грн. 02 коп.; · заборгованість по комісії за користуванням кредитом 578 грн. 28 коп.; · штраф (фіксована частина) 500 грн.; · штраф (процентна складова) 1706 грн. 30коп. Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідачка станом на 31.08.2014р. заборгувала ПАТ КБ «Приватбанк» 36332 грн. 30 коп., та добровільно не сплачує борг, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 363 грн. 32 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

13 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 01 грудня 2012 року був укладений шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1276. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В лютому 2013 року шлюбні відносини були припинені; їх сім'я розпалася з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного, в зв'язку з чим між ними стали виникати сварки, були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. Майнового спору та спору по вихованню дитини сторони не мають. Позивач вважає, що зберегти сім'ю не можливо, просила позовні вимоги задовольнити, розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просила справу розглянути без її участі. (а.с. 16) Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Судом встановлено, що між сторонами 01 грудня 2012 року був укладений шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1276. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.11). В лютому 2013 року шлюбні відносини були припинені; їх сім'я розпалася з причин різних поглядів на життя, нерозуміння одне одного, в зв'язку з чим між ними стали виникати сварки, були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. Майнового спору та спору по вихованню дитини сторони не мають. Відповідно до ст.ст.104, 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розлученні та не згоден на примирення як і відповідач. Тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що при реєстрації шлюбу позивачка своє дошлюбне прізвище не змінювала, тому підстави для зміни прізвища чи відновлення іншого відсутні.

Outcome: approved