Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

14 грудня 2018 року, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14 липня 2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Великомихайлівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про було зроблено відповідний актовий запис № 45. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Спору щодо місця проживання доньки немає, нею та відповідачем досягнуто згоди з приводу визначення місця проживання дитини - за місцем проживання матері. З березня 2018 року шлюбні відносини фактично припинились, їх спільне проживання з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Також між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставала їх донька, що тяжким чином впливало на їх психічний стан та кожен раз спричиняє їй та відповідачу душевні страждання. Спільне життя з відповідачем не склалося з ряду об'єктивних причин. Через постійні сварки вони втратили повагу один до одного, що зробило неможливим їх подружнє життя. Вони втратили один до одного почуття любові та поваги, виявилися людьми з різними характерами, з різними поглядами на життя, через, що не можуть порозумітися, подальше спільне життя та збереження сімї є неможливим. Спільне господарство ними разом не ведеться, спору про поділ майна також не має. Тому просить суд, розірвати між нею та [PERSON], зареєстрований 14 липня 2017 року Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 45. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просять суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, строк на примирення не потрібен, після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, строк на примирення не потрібен. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2017 року Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №45, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14 липня 2017 року Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Від спільного життя мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини з березня 2018 року, і однією сім'єю на даний час не проживають, сторони відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірвання шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]», що підтверджується її письмовою заявою. Спір стосовно поділу майна подружжя не вирішено. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved