Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

13.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа без самостійних вимог: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області. На обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що він є власником будинку №35 по вул. Белгородська в м. Виноградів, Закарпатської області. В даному будинку зареєстрований відповідач по справі, його син - [PERSON], який в будинку не проживає з 2015 року. Його реєстрація порушує право позивача на повноцінне користування власністю, впливає на оплату комунальних послуг, призначення субсидії, тощо, у зв'язку з чим позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини вказані в позовній заяві підтвердив. Відповідач до суду не з'явився, проте надав письмову заяву в якій обставини справи підтвердив та просив позов задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак надав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку №35 по вул. Белгородська в м. Виноградів, Закарпатської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.11.1998 року (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сусідів (а.с.13, 15, 18), заяви самого відповідача та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] у належному позивачу будинку не проживає без поважних причин більше року. У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. За ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача у житловому будинку належному позивачу порушує його право, передбачене ст. 317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу у зв'язку із відсутністю без поважних причин понад один рік, що підтверджується особисто відповідачем, а тому не підлягає доказуванню в судовому засіданні. Зважаючи на вищевикладене, позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved