Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

12 серпня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява з ухвалою Апеляційного суду м. Києва про визначення підсудності. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 3 362,81 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.03.2012 року між АТ «Просто-страхування» та [PERSON] було укладено договір, поліс № АВ/1554193 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Опель» державний номер [NUMBER]. Крім того позивач зазначає, що 25.09.2012 року в м. Ялта на вул. Московській відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіль «Опель», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 13.12.2012 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення правил дорожнього руху [PERSON] 04.10.2012 року [PERSON] звернувся до АТ «Просто-страхування» із повідомленням про настання страхового випадку. Як зазначає позивач, внаслідок даної пригоди потерпіла особа [PERSON] зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля, відповідно до Акту виконаних робіт №852 від 18.10.2012 року вартість відновлювального ремонту становить 4 679,42 грн. 07.11.2012 року [PERSON] звернувся до АТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. 29.11.2012 року співробітниками АТ «Просто-страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування №5355, та 18.12.2012 року [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3 362,81 грн. Як зазначає позивач, відповідач не повідомив страховика про настання страхової події, а тому у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач має відшкодувати позивачу сплачене страхове відшкодування. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.02.2012 року між ЗАТ «Просто-страхування» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АВ/1554193), за яким застраховано цивільну відповідальність власника автомобіля «Опель», державний номер [NUMBER] в період з 24.03.2012 року по 23.03.2013 року. 04.10.2012 року [PERSON] звернувся до АТ «Просто-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, який стався 25.09.2012 року о 13 год. 05 хв. Відповідно до Акту виконаних робіт №852 від 12.10.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] становить 4 679,42 грн. 07.11.2012 року [PERSON] звернувся до АТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування №5355 від 29.11.2012 року, страхове відшкодування, що належить до виплати потерпілій особі - [PERSON] становить 3 362,81 грн. 20.12.2012 року [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3 362,81 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №4953 від 20.12.2012 року. Відповідно до ст.980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що після сплати страхового відшкодування, у сторони позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Стаття 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин - 25.09.2012 року) визначає, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що відповідач, як особа цивільна відповідальність якої застрахована повідомив страховика про настання страхового випадку 04.10.2012 року. Вказане підтверджується копією повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку. Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав суду доказів повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду у строки, визначені Законом. Відповідно до положень статті 38.1 зазначеного Закону, Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема у разі, ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена й у ст.27 Закону України «Про страхування». Відтак, оскільки існує спеціальний порядок регулювання порядку сплати страхового відшкодування в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України), суд не може взяти до уваги посилання позивача на положення ст. 1191 ЦК України. У вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, а не на регресі. Відповідно до цієї норми, до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Отже, оскільки позивач на виконання умов договору виплатив страхове відшкодування, відповідач не повідомив позивача про настання страхової події у строки, визначені Законом, позивач має право в порядку суброгації стягнути сплачену суму з відповідача, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 3 362,81 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved