Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

14 лютого 2020 року позивач ( далі - Департамент) звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої допомоги, посилаючись на те, що відповідачка перебувала з жовтня 2014 року на обліку в управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту наслеення Миколаївської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505. Допомога була призначена на підставі її 10 заяв про призначення щомісячної адресної допомоги , з якими вона зверталася кожні 6 місяців на період з 13.11.2014 року по 19.01.2018 року щомісячно у розмірі 884,0 гривен, та за період з 20.01.2018 року по 17.05.2019 року в сумі 1000 грн щомісячно. У своїй заяві [PERSON] зазначила, що у будь-кого з членів сім`ї немає у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, що згідно п.6 Порядку є підставою у відмові у призначені щомісячної адресної допомоги. Згідно заяви відповідачки від 08.05.2019 року стало відомо, і таке підтвердилося відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що у володінні [PERSON] - чоловіка [PERSON] з 19.04.2011 року є житло розташоване за адресою [ADDRESS] . Таким чином, відповідач надав недостовірні відомості, тобто вказав відсутність житла розташованого за межами тимчасово окупованої територія України, що призвело до надмірно виплаченої допомоги за період з 13 листопада 2014 року по 17 травня 2019 року у сумі 49512 , 28 гривен. [PERSON] під особистий підпис отримала повідомлення про необхідність повернення надміру отриманих коштів за вказаний період та про термін їх повернення. Станом на день подачі позову загальна сума виплачених коштів у розмірі 49512 грн. 28 коп. не відшкодована на розрахунковий рахунок департаменту. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка та її представник адвокат Колєсніков О.М. в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили про відмову в задволенні позову, також заявили про застовування строку позовної давності. [PERSON] , суду пояснила, що фактично вона припинила подружні стосунки з чоловіком ще в 2012 році , а коли виникла потреба переїхати з тимчасово окупованої території, то її колишній чоловік дозводив їй проживати у його квартирі. Оскільки вона вважажал, щщо сокільки не пороживає з чоловіком однією сім`єю, отже і не потрібно зазначати його дитло як житло членів родини. При цьому на питання суду повяснила, що купували вони цю квартиру в миколаєві в 2011 році за спільні кошщти, коли ще проживали однією сцм`єю як подружжя, щоб в подальшому квартира залишилася їх доньці. Шлюб між ними до теперішнього часу не розірваний. Представник позивача заявиви, що позивач мав самсотійно перевіряти подані заявником відомості, отже, якщо таким правом не сокритався, то і не має прваа витребовувати ці кошти, як надміру виплачені, адже тоді вона їх отримувала в законному порядку. До того ж така державна допомога є такою мізерною, що її все одно б не вистачило на оплату навіть комунальних послуг. Вислухавши пояснення учасників процесу, дслідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява за позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про стягнення надміру виплаченої допомоги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з 13.11.2014 року на обліку в управління соціальних виплат та компенсацій в Центральному районі Департаменту за адресою проживання [ADDRESS] , як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Допомога була призначена згідно рішення позивача від 14.11.2014 року на підставі заяви від 13.11.2014 про призначення щомісячної адресної допомоги на період з 13.11.2014 року по 12.05.2015 року щомісячно у розмірі 884,0 гривен. В подальшоум на підставі її заяв, кожні шість місяців виплата такої допомоги продовжувалася відповідачкці до 17.05.2019 року включно. Як вбачається з поданих [PERSON] заяв за весь вказаний період, вона особисто зазначала, що приїхала без чоловіка ( пребуває у шлюбі) . Не має наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення АТО та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, що згідно п.6 Порядку є підставою у відмові у призначені щомісячної адресної допомоги. Відповідно до п. 5 Порядку у заяві зазначаються відомості про наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у володінні [PERSON] не перебуває нерухоме майно - первірка здйснювалася позивачем з 2018 року, коли вони отримали, за поясненнями представника позивача доступ до Відповідних Державних реєстрів. При зверненні з черговою заявою на переофрмлення державної допомоги 08.05.2019 року [PERSON] , зазначила, що перебуває у шлюбі з [PERSON] , на території Укрїни житла не має, а у чоловіка є житло. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у володінні [PERSON] , чоловіка відповідачки, на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2011 року наявна у власності однокімнатна квартира , розташоваае за адресою [ADDRESS] . Наявність житла відповідач не заперечувала. При цьому суд не може взяти до уваги заперечення відповідачки, що ця квартира є власністю чловіка, а з ним прпинені сміейні відносини ще в 2012 році, отже вона не подавала недостовірних відомостей до Департаменту. Так, по-перше, відповідно до положень ст. 104 СК України, підставами припинення шлюбу є смерть одного з подружжя або оголошення його померлим та розірвання шлюбу. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] не розірвано в установленому законом порядку , доказів встановлення режиму окремого проживання подружжя відповідно ст. 119 СК України - суду не надано. Жодного рішення суду про встановлення часу припинення сімейних віднсин між відповідачкою та її чоловком суду не надано, і на таке [PERSON] , не посилалася. По-друге, відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже право спільної сумісної власності відповідачки та її чоловіка на вказану квартиру презюмується в силу вимог закону і доказів іншого суду не надано. Таким чином, суд встановив, що відповідачка надала недостовірні відомості, тобто вказала відсутність житла розташованого за межами тимчасово окупованої територія України, що призвело до надмірно виплаченої допомоги за період з 13.11.2014 року по 17.05.2019 року у розмірі 49512,28 гривен. 15 травня 2019 року [PERSON] під особистий підпис отримала повідомлення про необхідність повернення надміру отриманих коштів за вказаний період з 01.09.2016 року по 22.04.2018 року у розмірі 49512,28 гривен - строк5ом до 15 жовтня 2019 року. Станом на час розглячду справи вказана сума виплачених коштів не відшкодована на розрахунковий рахунок департаменту. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно п.п.2, 3 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Відповідно до п.3 вказаного Порядку, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї. Відповідно до п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Відповідно до абз. 2 п. 11 Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п. 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Відповідно до ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). 3а змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач не був позбавлений можжливості перевіряти подані відповідачкою відомості в заявах про призначення їй державної допомоги , суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування строку позовної давності підлягає частковому задоволенню. При цьому суд вважає вірним обчислення строку позовної давності з тогго моменту, як позивач дізнався про порушення своїх прав - а саме з 15 жовтня 2019 року, коли достовірно стало відомо, що відповідачка не виконує вимогу про повернення надміру виплачених коштів у встановлений строк. На підставі викладеного, у зв`язку із набуттям відповідачкою коштів без достатньої правової підстави, оскільки у власності члена її родини чоловка [PERSON] перебуває квартира в м.Миколаєві, де і проживає відповідачка, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Департаменту про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, але в межах загального трирічного строку позовної давності за останні три роки - з 15 жовтня 2016 року в розмірі 29 207 грн 43 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК України та статей п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 292 грн 08 коп пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial