Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

12 лютого 2015 року до Карлівського районного суду надійшло подання старшого державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Полтавської області Качур О.В. про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] до виконання судових наказів №2-н-34/10 від 02.09.2010 року та №2-н-21/10 від 09.02.2010 року, виданих Карлівським районним судом Полтавської області, а також вимог та штрафних санкцій УПФУ в Карлівському районі на загальну суму 118281,27 грн. На протязі двох років рішення суду та вимоги не виконується, боржник ухиляється від виконання вказаних вимог. Державним виконавцем вчинено ряд дій на виконання рішення в примусовому порядку, зокрема: направлено запити до реєструючи органів, накладено арешт на майно боржника, здійснено виїзд за адресою боржника. В судовому засіданні державний виконавець повністю підтримала подання та просила його задовольнити. Вислухавши державного виконавця, дослідивши додані до подання матеріали, суд встановив, що боржник [PERSON] має заборгованість згідно судових наказів №2-н-34/10 від 02.09.2010 року та №2-н-21/10 від 09.02.2010 року, виданих Карлівським районним судом Полтавської області, а також вимог та штрафних санкцій УПФУ в Карлівському районі на загальну суму 118281,27 грн. До теперішнього часу рішення суду та вимоги в добровільному порядку не виконано. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань. Згідно ст. 3771 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Статтею 90 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього закону. За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Суд вважає, що державним виконавцем не доведено того, що боржник відмовляється виконувати розпорядження державного виконавця щодо проведення виконавчих дій та ухиляється від виконання зобов'язань за судовими наказами та вимогами УПФУ. Так, до подання додано копії: судових наказів №2-н-34/10 від 02.09.2010 року та №2-н-21/10 від 09.02.2010 року; вимоги про сплату боргу від 08.11.2011 року; рішення №745 від 26.09.2012 року про застосування штрафних санкцій; постанови про відкриття виконавчих проваджень; відповідей на запити реєструючи органів; акту державного виконавця від 18.09.2014 року. Підтвердження про направлення та отримання копій постанов про відкриття виконавчих проваджень боржником в доданих до подання матеріалах немає. Відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не може слугувати ознакою ухилення від виконання зобов'язань за судовими наказами та вимогами УПФУ. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В зв'язку з викладеним, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed