Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

14 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 20 грудня 2015 року помер її дідусь [PERSON], який до смерті проживав та був похований у м. Донецьку. Згідно із ЗУ «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року» №1207, встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті 9, є недійсним і не створює правових наслідків, а тому єдиною підставою для державної реєстрації смерті фізичної особи є рішення суду про встановлення факту смерті, у звязку із чим, заявник змушена була звернутися до суду із даною заявою. Встановлення факту смерті фізичної особи їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть. У звязку із викладеним, заявник просила суд винести рішення яким встановити факт, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], Красноярського краю Російської Федерації, громадянин України, помер 20 грудня 2015 року за місцем свого проживання: м. Донецьк 34, [ADDRESS]. Заявник [PERSON], у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві. Зазначила, що під час спроби зареєструвати у встановленому законом порядку смерть дідуся [PERSON], у ВДРАЦС м. Словянська заявниці було повідомлено, що для належної реєстрації смерті в органах РАЦС та отримання чинного витягу та свідоцтва про смерть, [PERSON] необхідно надати документи передбачені ст. 17 ЗУ «Про акти цивільного стану», а саме, документи встановленої форми про смерть, видані закладом охорони здоровя, або рішення суду про оголошення особи померлою чи про встановлення факту її смерті. У звязку з тим, що отримати у м. Донецьку відповідні медичні документи неможливо, оскільки медичних установ підконтрольних уряду України у місті не має, заявник змушена була звернутися до суду із даною заявою. Також пояснила, що дідусь як переселенець був тимчасово зареєстрованим у [INFO], але на час смерті перебував у м. Донецьку. Довідка про смерть видана на території непідконтрольній владі України. Похованням дідуся займалася заявниця, її мати та брат. Дідусь помер удома, був похилого віку, хворів. Отримання свідоцтва про смерть їй необхідно для того, щоб зняти [PERSON] з реєстрації як у м. Донецьку, так і за тимчасовою адресою реєстрації у м. Словянську, отримати свідоцтво про смерть. Представник заінтересованої особи ВДРАЦС по м. Словянську\~будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, натомість суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи, рішення винести згідно із вимогами діючого законодавства. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є подругою заявниці, у них по вул. Плеханова, 71-А проживала заявниця із сімєю, як переселенці, при цьому вони були за вказаною адресою зареєстровані. Потім дідусь [PERSON] повернувся до м. Донецька, де 20 грудня 2015 року помер. Вона особисто була присутня на похованні дідуся [PERSON], може ствердити, що дійсно [PERSON] був похований у м. Донецьку. Свідок [PERSON] дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних їм доказів. Як видно з копії свідоцтва про народження [PERSON]: V-НО №360836 (а.с. 20) заявник [PERSON] народилась 01 січня 1983 року та є донькою [PERSON], [INFO]. Відповідно свідоцтва про народження Серії:І-УР №912820 (а.с.19) [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], яка згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу Серії:ІІІ-НО №363255 (а.с. 19), 10 січня 1981 року вийшла заміж, змінивши таким чином дошлюбне прізвище «Соколова» на «Сугоняко». Згідно із довідкою №1429038501 від 17 вересня 2015 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення, [PERSON] тимчасово значиться зареєстрованим за адресою: [INFO] «а» (а.с. 14). Судом встановлено, що заявник [PERSON], 14 січня 2016 року зверталась до Відділу ДРАЦС по м. Словянську із заявою про державну реєстрацію смерті дідуся, однак, у реєстрації їй було відмовлено. Так, як видно зі змісту розяснення ВДРАЦС по м. Словянську № 94/03.2-45, від 14 січня 2016 року (а.с. 6, 6 з.б.) провести реєстрацію смерті та видати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки підставою для реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоровя чи судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно із представленого суду лікарського свідоцтва про смерть №939 від 21 грудня 2015 року, [PERSON], [INFO] помер 20 грудня 2015 року у Пролетарському районі м. Донецька по вул. Єрмакова, буд. 30, у кв. 1 (а.с. 7, 7 з.б.). Відповідно довідки про причину смерті, [PERSON] помер у віці 87 років, причиною смерті стала хронічна судинно-мозкова недостатність церебральний атеросклероз ІІІ ст.. Згідно із розрахунковою квитанцією РК-1 №178312 , на поховання було витрачено грошові кошти на загальну суму у 3\~350 грн. 00 коп., а саме: гроб 1700 грн.; хрест 1000 грн.; постіль 650 грн. (а.с. 21). Судом оглянуті фотознімки із зображенням могили [PERSON]Г.(а.с. 22). Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.\~ Відповідно п. 8 ч.1ст. 256\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зі змісту Наказу міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Донецька. Як видно з наданих заявником медичних документів, як то, лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, їх було сформовано на території м. Донецьк після припинення доступу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Донецьк. Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Встановлення такого факту в даному випадку необхідне заявниці з метою отримання свідоцтва про смерть та зняття [PERSON] з реєстрації як у м. Донецьку, так і за тимчасовою адресою реєстрації у м. Словянську Донецької області. Заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть її дідуся, оскільки у неї на даний час відсутнє лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть), у звязку з тим, що смерть її дідуся відбулася на території, де безпосередньо проводиться АТО, та дана територія не підконтрольна владі України. Відповідно роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні медичні документи, котрі хоч і не є офіційними документами, які створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які у сукупності із показаннями свідків [PERSON]Ю, та [PERSON], які у судовому засіданні під присягою ствердили, що дійсно [PERSON] помер 20 грудня 2015 року, і вони були присутні при його похованні, документами, які підтверджують витрати на поховання, фотозображеннями могили [PERSON], дають можливість суду дійти висновку, що смерть [PERSON] настала 20 грудня 2015 року за вказаних у заяві обставин. Суд також зазначає, що приймаючи до уваги вказані письмові докази, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже у тому становищі, у якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті свого рідного дідуся, а тому звертаючись до суду, надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації. Суд також зазначає, що вищенаведені медичні документи, документи, які підтверджують витрати на поховання, фотозображеннями могили [PERSON], показання свідків, на думку суду є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що [PERSON], [INFO], помер 20 грудня 2015 року у м. Донецьку. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі\~\~\~\~ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених відповідно його обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового засідання. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved