Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

13.06.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 10.07.2018 - з уточненою позовною заявою, до [PERSON] з наступними вимогами: визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме належним їй будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] Її чоловік [PERSON] помер [INFO]. З часу народження її син [PERSON] зареєстрований у належному їй будинку, проте за власним бажанням виїхав у 2004 році на заробітки до Російської Федерації, на даний час зв'язку з ним немає, через що його місце проживання їй не відоме. Рішення про виїзд за межі країни син прийняв добровільно. З часу виїзду за кордон, тобто з 2004 року відповідач до її будинку не приїжджав, належних йому речей у будинку немає. Відповідач не бере участі в утриманні належного їй житла, чим спричиняє значні незручності, фінансові втрати, які сплачуються з пенсії, що пов'язані з комунальними послугами, у тому числі із розрахунками з кількості зареєстрованих осіб. На даний час реєстрація відповідача у належному їй будинку унеможливлює оформлення нею субсидії на оплату комунальних послуг. Оскільки відповідач не має наміру приїхати до України для самостійного зняття з реєстрації, є необхідність звернення до суду з позовом про визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вважала, що відповідач добровільно виселився з будинку, який є її приватною власністю, тобто добровільно змінив своє місце проживання, вибувши до іншого місця проживання та з цього приводу він втратив право користування вказаним житловим приміщенням з зазначеного часу. Домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за останнім права користування житловим приміщенням немає. Оскільки відповідач добровільно з реєстраційного обліку не знімається, вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.06.2018 позовна заява [PERSON] залишена без руху. У встановлений судом строк позивач [PERSON] подала уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 11.07.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 13.09.2018. 13.09.2018 в зв'язку з першою неявкою відповідача підготовче засідання було відкладено. 01.11.2018 та 10.12.2018 в зв'язку з відпусткою судді підготовче засідання було відкладено. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.01.2019. 22.01.2019 позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. 25.01.2019 в зв'язку з першою неявкою відповідача судове засідання було відкладено. 15.03.2019 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися. Відповідач [PERSON], який повідомлявся рекомендованими листами, направленими йому судом (а. с. 34, 38, 45, 53, 54), та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 37, 40, 47, 51), не повідомив про причини повторного нез'явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторного нез'явлення відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, не надав будь-яких заяв, у тому числі відзиву, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування відповідача [PERSON] житловим приміщенням у виді будинку [ADDRESS] власником якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Комсомольської селищної ради народних депутатів № 83 від 14.06.1993 та зареєстровано в Зміївському МРП бюро технічної інвентаризації 10.08.1993 року, реєстрова книга №1 під реєстровим номером № 8 (а. с. 8). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 06.12.2002 Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] у віці 44 років (а. с. 27). Факт реєстрації відповідача [PERSON] у вказаному житловому будинку підтверджується відомостями домової книги для прописки громадян, довідки Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 1731/02-19 від 21.06.2018 (а. с. 9-11, 18). Даними актів складених: 22.07.2015 депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON]; 01.10.2016 депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON]; 18.05.2018 депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON] підтверджується, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] - власник будинку, [PERSON] - син, який фактично в будинку не проживає з 2004 року (а. с. 12-14). Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрований в належному їй житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві відмовився від відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України не стягується.

Outcome: approved