Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

14 липня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який з урахуванням уточнень від 16 листопада 2016 року обґрунтував тим, що відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною, з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2008 року по 10 квітня 2015 року. Від спільного життя мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої він сплачує аліменти. В період шлюбу на спільні кошти вони з відповідачкою придбали вантажний автомобіль марки MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Право власності на автомобіль було оформлено на ім'я відповідачки [PERSON] Це майно є спільною власністю подружжя. З січня 2015 року вони з відповідачкою проживають порізно. В січні 2015 року вони вирішили питання щодо спірного автомобіля наступним чином. Він компенсував відповідачці вартість половини автомобіля, а відповідачка передала йому право власності на автомобіль. Автомобіль залишився в його користуванні. Вказані обставини підтверджуються розпискою, яка була написана відповідачкою особисто 22 січня 2015 року. Але право власності на автомобіль на його ім'я переоформлено не було. В червні 2016 року відповідачка [PERSON] з залученням сторонніх осіб забрала в нього автомобіль без його на те згоди. На мою пропозицію компенсувати вартість автомобіля відповідачка відмовилася. 17.06.2016 року згідно договору купівлі-продажу відповідачка [PERSON], від імені якої за дорученням діяв [PERSON], продала спірний автомобіль відповідачу [PERSON]. Продаж вчинено за 20 000 грн. Договір купівлі-продажу є недійсним він згоди в будь-якій формі на відчуження автомобіля відповідачці не давав. Так як в січні 2015 року він компенсував відповідачці вартість 1/2 частини спірного автомобіля, то автомобіль повинен належати йому на праві власності. Вартість автомобіля складає приблизно 160 000 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та з урахуванням останніх уточнень просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], укладений 17 червня 2016 року між [PERSON], в інтересах якої на підставі доручення від 17.06.2016 року діяв [PERSON], та [PERSON] зі скасуванням реєстрації права власності. Визнати за ним право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Стягнути з відповідачів на його користь судові витрати (а.с.2-3, 45-46). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON], який був допитаний також у якості свідка пояснив, що він придбав автомобіль приблизно в зику 2011-2012р. за генеральною довіреністю у Мигулі за 9 тисяч доларів США, це було 90 тис. грн. Потім він почав працювати на цьому автомобілі. У Криму в 2012 році у нього вкрали документи. Довелося оформлювати документи заново і оформили машину на [PERSON] На автомобілі він їздив аж до розлучення. Потім у нього витягнули ключі та документи і сказали відповідач та її батько, що цей автомобіль придбаний у шлюбі і його потрібно поділити. Домовилися, що він віддасть їй кошти за пів машини. Він в присутності її батьків та знайомого віддав відповідну суму та [PERSON] написала розписку. Домовилися, що потім автомобіль переоформить на нього, бо тоді не було на це коштів. Він продовжував користуватися автомобілем два роки. Потім приїхала [PERSON] з чоловіками і погрожували, щоб він віддав автомобіль та ключі, тому він був вимушений подати цей позов. Гроші він віддав [PERSON] у неї на роботі суму 2тис. доларів США та 37тис.грн., що була еквівалентна 4,5тис. доларів США. Машина була придбана у шлюбі, він п'ять років на неї копив. Брали гроші у борг у батьків, але віддавали. [PERSON] шантажувала його автомобілем, тому писала розписку, як їх хотілося, без суми. Представник позивача [PERSON] зазначила, що підтверджень того, що батько відповідача позичив кошти на автомобіль не надано. В розписці не зазначено на які цілі вона брала кошти. Автомобіль було придбано в період шлюбу та є спільною власністю подружжя. Відповідач продала автомобіль без згоди позивача, тому є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити. Пояснила, що автомобіль було придбано в 2012 році, а оформлений на неї у 2013 році. Позивач не був власником автомобіля, він був переданий йому за довіреністю. Власником автомобіля була вона. Вона робила ремонти по автомобілю. Автомобіль було придбано не за кошти позивача. Розписку вона писала, щоб позивач дав їй розлучення. Позивач особисто віддав ключі та техпаспорт у червні 2016 року. Усно домовилися, що вона сама віддасть батькам кошти, що бралися у борг. Тому автомобіль повністю належав їй і вона мала право його продавати без згоди позивача. Позивач у січні 2015 року давав 2тис. доларів США це була частина коштів, що він особисто користувався автомобілем та працював на ньому. Вона пропонувала йому повернути ці кошти але він відмовився. Також від відповідача [PERSON] надійшли до суду письмові заперечення в яких вона зазначає, що в період шлюбу вона, за гроші, які їй дали батьки, купила автомобіль MERCEDES-BENZ 310D, 1999 року випуску та оформила цей автомобіль на своє імя. Спільне життя з позивачем не склалося, між ними не існує порозуміння, у звязку із чим, вона хотіла розірвати шлюб, але [PERSON], постійно її умовляв не розривати шлюб, оскільки йому необхідно було виїжджати за кордон. Питання щодо розірвання шлюбу між нею та [PERSON] піднімалися майже кожний день. Однак в січні 2015 року [PERSON] сказав, що згоден з нею розірвати шлюб, при умові, якщо він дасть їй половину суми вартості автомобіля, а вона йому на праві власності передасть автомобіль, на що, вона звісно погодилася, оскільки життя з позивачем [PERSON] було нестерпне. 22 січня 2015 року [PERSON] передав їй 2000 доларів та змусив написати розписку, яку він сам і продиктував, та зазначив, що якщо вона не напише розписку то, він їй не дасть згоду на розірвання шлюбу Однак на момент укладання правочину її волевиявлення не було вільним та не відповідало внутрішній волі, оскільки розписку вона писала під впливом [PERSON] В червні 2016 року вона продала автомобіль MERCEDES-BENZ 310D. Оскільки автомобіль MERCEDES-BENZ 310D належав на праві власності їй, був куплений за гроші її батьків, а правочин був укладений шляхом вводу її в оману та застосування до неї психологічного тиску, а також те, що на момент подачі позовної заяви до суду автомобіль їй не належить на праві власності, просить відмовити у задоволенні позовної заяви (а.с.28-30). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити. Пояснив, що автомобіль купували [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу. Кошти брали у батьків [PERSON] Була домовленість, що позивач віддасть половину вартості автомобіля, а саме 4,9 тис. дол. США, але віддав лише 2тис. дол. США. Потім домовилися, що позивач віддасть автомобіль. А потім автомобіль було продано [PERSON]. Він особисто за довіреністю від імені [PERSON] займався продажем автомобіля. Він дружив з позивачем поки останній не переїхав у Польщу. Всі обставини йому відомо зі слів його дружини [PERSON] Позивач сам приніс ключі від автомобіля. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що він придбав автомобіль у [PERSON] При укладенні договору купівлі-продажу був присутній [PERSON] та батько відповідача [PERSON]. Він до нотаріуса навіть не заходив. Йому показували розписку, де зазначено, що [PERSON] брала кошти у батька на придбання автомобіля. На той момент претензій ні у кого не було. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~ \~ \~ У відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] та Відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 11 жовтня 2008 року. Шлюб було розірвано 10 квітня 2015 року, що підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 21 квітня 2015 року (а.с.4). Відповідно до розписки від 22 січня 2015 року [PERSON] отримала у [PERSON] п'ятдесят відсотків від вартості автомобіля. Право власності на автомобіль передала [PERSON] (а.с.8, 108). 13 листопада 2012 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися від його імені (продати, обміняти, передавати в оренду, комісію, позичку, заставляти тощо), а також керувати транспортним засобом MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску, колір білий (а.с.94-95). 08 липня 2013 року [PERSON], перебуваючи у шлюбі надала довіреність на ім'я [PERSON] на придбання автомобіля (ас.93). З відповіді Територіального сервісного центру № 1241, що за [PERSON], іпн [NUMBER], з 09.07.2013р. до 17.06.2016р. на праві власності значився транспортний засіб MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску, державний номер АЕ 1098ВВ, свідоцтво про реєстрацію САР 971177 (а.с.22). 17 червня 2016 року [PERSON], який діяв на підставі доручення від імені власника [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за 20000,00грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 17 червня 2016р. Територіального сервісного центру 1242 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області (а.с.36). З відповіді Територіального сервісного центру № 1241, автомобіль MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску перереєстрований на нового власника 17.06.2016р. з [PERSON] на [PERSON] (а.с.104). Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача [PERSON] пояснив, що у жовтні-листопаді 2014-2015рр., точніше він не пам'ятає позивач [PERSON] попросив зустрітися. Він, [PERSON] та мати [PERSON] пішли на роботу до [PERSON], у неї в кабінеті [PERSON] передав кошти у гривнях та доларах, було 2тис. доларів та 37 тис. грн. Потім [PERSON] написала розписку. В кабінеті був і батько [PERSON]. Він особисто віддав [PERSON] ключі та техпаспорт від автомобіля. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він давав доньці [PERSON] у 2012 році 9 тис. доларів США, щоб позивач та відповідач придбали автомобіль та заробляли гроші. Донька писала розписку, щодо отримання коштів. Після цього грошей так і не побачили, тому вирішили забрати автомобіль у позивача. Він просив, щоб не забирали автомобіль і у 2015 році [PERSON] дав доньці 2тис. доларів і все. Обіцяв потім віддати іншу частину, але так і не віддав. У борг вони просили, як родина вдвох. Позивач хотів викупити у повністю автомобіль, бо працював на ньому. Тому було запропоновано повернути 9тис. доларів взятих у борг. Гроші у гривнях донька не брала. У відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до\~\~ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до вимог ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У відповідності з положеннями статей 60, 68 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Положеннями ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1-2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~21.12.2007\~\~№ 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,\~\~69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач [PERSON] не надала суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень, а саме на підтвердження того, що автомобіль було придбано за кошти її батьків і тому він належав лише їй. Також не надано доказів, що на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, малася згода позивача. Навпаки в судовому засіданні підтверджено та не заперечувалося сторонами той факт, що автомобіль MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску придбано під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того суд не бере до уваги надану відповідачем [PERSON] копію розписки (а.с.58) про отримання нею у борг 9 тис. дол. США, оскільки в ній не зазначено на які цілі було взято борг. Отже, оскільки відповідач [PERSON] не довела ту обставину, що на відчуження спірного автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, була отримана згода позивача, договір купівлі-продажу автомобіля не може вважатися таким, що відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають повному задоволенню. Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на автомобіль в цілому за позивачем, то вона не підлягає задоволенню. Позивачем на підтвердження переходу права власності на автомобіль надано розписку, яка не є правочином та не підтверджує право власності. Крім того зі змісту розписки не вбачається, яка сума була передана за частину автомобіля. Таким чином можливо визнати за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля MERCEDES-BENZ 310D номер кузова WDВ9034621Р889399, 1999 року випуску. Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial