Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

13 січня 2020 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вищевказаний жилий будинок належить їй з 17 березня 2010 року на праві приватної власності. 25 лютого 2015 року відповідачі зареєструвалася у цьому будинку, проте фактично в ньому не проживають, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та актом про підтвердження факту не проживання. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Очаківської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення спору залишив на розсуд суду, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Враховуючи згоду позивачки, суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 лютого 2011 року позивачка на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №135, набула у власність будинок [ADDRESS] (а.с. 7-11). За змістом довідки про склад сім`ї (а.с. 13) та акту підтвердження кількості зареєстрованих та фактично проживаючих осіб у будинку (а.с. 12), виданих відділом забезпечення діяльності центру надання адміністративних послуг Очаківської міської ради, відповідачка [PERSON] є невісткою позивачки, а [PERSON] - донькою останньої, які зареєстровані за адресою [ADDRESS] . З акту підтвердження про кількість зареєстрованих та фактично проживаючих осіб у будинку від 09 січня 2020 року слідує, що [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] з 2015 року за місцем реєстрації не проживають (а.с. 12). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають зареєстроване місце проживання в Російській Федерації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41\~Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦПК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне [PERSON] речове право право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обтяжене правом користування цим майном іншими особами, які фактично це право не реалізують. На підставі зазначеного,

Outcome: approved