Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

14 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] В обґрунтування вимог зазначила, що [INFO] помер її дідусь [PERSON], а [INFO] померла бабуся [PERSON], які за життя вчинили заповіт подружжя та заповіли позивачу квартиру [ADDRESS]. У передбачений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено з причин відсутності (ненадання) спадкоємцем правовстановлюючого документу на успадковане майно у вигляді квартири. Посилаючись на неможливість оформити спадкові права у позасудовому порядку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, [PERSON] вважала, що є підстави для визнання за нею судом права власності на вказану квартиру. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Представник Татарбунарської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав заяву, в якій позов визнав, просив розглядати справу без його участі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] року в м.Татарбунари Одеської області помер [PERSON]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08 серпня 2012року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №102 (а.с.8). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 11 березня 2016року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, вбачається, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с.9). З матеріалів справи слідує, що за життя [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеним 02 липня 1992 року з [PERSON], придбав трикімнатну квартиру під [ADDRESS] (а.с.7). З домової книги для прописки громадян слідує, що крім власника [PERSON], померлого [INFO], в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] та знята з реєстрації 02.04.2016року у зв'язку зі смертю (а.с.а.с.10-14). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вбачається, що квартира, має загальну площу 65,7кв.м. та складається з 3-х кімнат, коридору, кухні, туалету, ванної, кладової, та лоджії (а.с.14). Судом встановлено, що 27 травня 2005року [PERSON] та [PERSON] вчинили заповіт подружжя, яким заповіли належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] своїй онуці [PERSON] (а.с.6). Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 14 лютого 2009 року відділом реєстрації цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, вбачається, що 14 лютого 2009 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.5). В судовому засіданні також встановлено, що за заявою позивача приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. 30.08.2016року заведено спадкову справу №225/2016 до майна [PERSON], померлої [INFO] (а.с.а.с.34-38). З відповіді приватного нотаріуса від 30.08.2016року №857/02-14 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за після [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на успадковане майно - квартиру (а.с.16). Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). Частиною 2 ст.1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. Згідно з частиною 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.3 ст.1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом зазначеного вище строку. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначене узгоджується з позицією, висловленою Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача як спадкоємця не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням того, що [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем за заповітом подружжя, позбавлена можливості оформити у позасудовому порядку спадкові права на квартиру, співвласниками якої були її дідусь та бабуся, беручи до уваги те, що позивач вчасно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, за відсутності заперечень Татарбунарської міської ради проти позову, суд доходить висновку про те, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом подружжя. З огляду на викладене,

Outcome: approved