Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

14 вересня 2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 26 березня 2016 року перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони проживають окремого, спільного господарства не ведуть, причиною чого стали різні життєві погляди подружжя, відсутність взаєморозуміння, що негативно впливало на виховання дитини, яка наразі проживає з позивачем. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки відповідач не повідомив, відзиву не подав, а позивач подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, в якій також наполягала на задоволенні позову в повному обсязі, однак згоди на заочний розгляд справи не висловила. За таких обставин, враховуючи положення ст.211 ч.3, ст.223 ч.3, ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2016 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №76, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб та копією паспорту позивача (а.с.5, 6). 17 липня 2016 року у сторін народилась спільна дитина дочка [PERSON], про що 27 липня 2016 року складено відповідний актовий запис за №247, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а.с.7). Як встановлено\~судом з\~наявних матеріалів\~цивільної справи,\~шлюбні відносини\~між позивачем\~та відповідачем\~наразі фактично\~припинені вже\~тривалий час\~і більше\~не відновлювались,\~подружжя не\~підтримує достатньо\~тісних стосунків,\~проживає окремо,\~спільного господарства\~не веде.\~Причиною припинення\~шлюбних відносин\~стала відсутність\~в родині\~взаєморозуміння,\~різні життєві\~погляди,\~які призводили\~до постійних\~сварок,\~що негативно\~впливало на\~шлюбні відносини\~і виховання\~дитини,\~зробивши шлюб\~в кінцевому\~рахунку неможливим.\~Після розірвання\~шлюбу спільна\~дитина сторін\~ дочка\~[PERSON],\~[INFO],\~яка наразі\~проживає з\~позивачем,\~що підтверджується\~копією довідки\~про реєстрацію\~місця проживання\~особи (а.с.4), продовжить проживати з позивачем. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється і на підставі шлюбу. Нормами ст.ст.24, 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу як його розірвання у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу. У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, а також враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільної дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Крім того, приймаючи до уваги незаявлення позивачем суду про намір змінити своє прізвище після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.10, 294 ЦПК України прізвище позивача, змінене нею при реєстрації шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити незмінним «Василевич». Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 704,8 гривень (а.с.1),

Outcome: approved