Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

14.03.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява [PERSON], заінтересована особа, - Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті, в якій заявник просить суд винести рішення, яким: - встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 26.12.2015 року, та прожив на день смерті за адресою: [ADDRESS], місце смерті, - Україна, м. Донецьк. Свої вимоги заявник [PERSON] обґрунтовує наступним. До недавнього часу він проживав в м. Донецьк, протее, був змушений переїхати проживати в інше місто. Наразі проживає за вказаною вище адресою . Його батько - [PERSON], [INFO], помер 26.12.2015 року вдома, - в м. Донецьку, про що видано довідку про причину смерті № 4219 від 16.01.2016 року та видано Свідоцтво про смерть від 16.01.2016 року, зареєстроване Київським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної реєстраційної [PERSON] юстиції Донецької Народної Республіки. Вказані документи є недійсними на території України, і у зв'язку з цим він не має можливості звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції для внесення запису факту смерті свого батька, - [PERSON] до Єдиного державного реєстру України. Таким чином, зареєструвати смерть батька у встановленому законом порядку він не може, а відтак і реалізувати свої спадкові права. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ. їх військової техніки, а також бойовиків танайманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення нравочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст. 257 1 ЦПК України, - заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно дост.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану»(за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово - медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку, тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Відповідно до вимог ч.2 ст. 259 ЦПК України рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті. Згідно з вимогами ч.4 ст. 257 - 1 ЦПК України судове рішення підлягає негайному виконанню. 14.03.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної цивільної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 14.03.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 11, 122, 234, 257 1 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 14.03.2017 року. 14.03.2017 року слухання справи було відкладено на 15.03.2017 року в зв»язку з неявкою учасників процесу. В судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2017 року, заявник [PERSON] вимоги, викладені в заяві підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині заяви. В судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2017 року, представник заявника [PERSON], - [PERSON] вимоги, викладені в заяві [PERSON] підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині заяви. В судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2017 року, свідок [PERSON] показала наступне: Вона є громадянкою РФ, але на даний час на підставі тимчасової посвідки на проживання. Проживає за адресою: [INFO], де проживає з своїм чоловіком [PERSON]. Підверджує факти, які викладені в мотивувальній частині заяви [PERSON] Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення вимог, викладених в заяві, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Заявником по даній справі є громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], паспорт громадянина України серії ВК 347620, виданий 02 лютого 2007 року Київським РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: Україна, [ADDRESS]. Згідно довідки від 23 січня 2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник по справі, - [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, та тимчасово зареєстрований за адресою: 09246, Київська область, Кагарлицький район, с. Переселення, провулок Кільцевий, будинок № 7. Заявник [PERSON] подав заяву про встановлення факту смерті свого рідного батька, - [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, паспорт громадянина України серії ВА 673357, виданий 13 травня 1997 року Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, зареєстрованого за адресою: [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]. Факт спорідненості заявника [PERSON] та особи, щодо якої вирішується питання про встановлення факту смерті, - [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження серії І НО № 267694, яке видане 19 лютого 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стануБудьонівського районного управління юстиції м. Донецьк, в якому вказано наступне: - [PERSON] народився 12.12.1990 року в місті Донецьк Донецької області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20 грудня 1990 року зроблено відповідний запис за № 894. В графі «батько» зазначений [PERSON], - особа, відносно якої вирішується встановлення факту її смерті. Відповідно, [PERSON] є належним заявником в даній справі в розумінні п. 1 Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990 VIII. Що стосується вимог, викладених в заяві щодо встановлення факту смерті [PERSON], то дані вимоги слід задовольнити з огляду на наступне. Особа, відносно якої судом встановлюється юридичний факт, - [PERSON], [INFO], помер 26.12.2015 року вдома, - в м. Донецьку, про що видано довідку про причину смерті № 4219 від 16.01.2016 року та видано Свідоцтво про смерть від 16.01.2016 року, зареєстроване Київським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної реєстраційної [PERSON] юстиції Донецької Народної Республіки. Вказані документи є недійсними на території України, і у зв'язку з цим заявник [PERSON] не має можливості звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції для внесення запису факту смерті свого батька, - [PERSON] до Єдиного державного реєстру України. Таким чином, зареєструвати смерть батька у встановленому законом порядку [PERSON] не може, а відтак і реалізувати свої спадкові права. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України (далі за текстом ЦПК України) суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення майнових або інших прав громадян. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз»яснень, викладених в пункті 1 Постанови пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за нормами ЦПК в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Наведений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ст.. 257 1 ЦПК України: Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Згідно з ч. 2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ. їх військової техніки, а також бойовиків танайманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення нравочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану»(за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово - медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку, тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Згідно ч.2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод і законних інтересів осіб, що переселилися з тимчасово окупованої території України і знаходяться на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Отже, враховуючи вищенаведені роз»яснення та положення ЦПК України, наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що від встановлення факту смерті [PERSON] залежить дотримання законодавства України щодо спадкування, зокрема, дотримання законних прав та інтересів [PERSON], суд вважає за необхідне встановити факт смерті [PERSON]. Проте, суд відмовляє в задоволенні вимоги, викладеної в заяві [PERSON], що стосується того, що померлий [PERSON] на час смерті постійно проживав за адресою: [INFO], так як заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження такого факту, відповідно, суд може лише встановити факт та місце смерті. Відповідно до вимог ч.2 ст. 259 ЦПК України рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті. Згідно з вимогами ч.4 ст. 257 - 1 ЦПК України судове рішення підлягає негайному виконанню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial