Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

13 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство [PERSON] господар» про зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості по заробітній платі, повернення трудової книжки, стягнення моральної шкоди. 24.04.2018 року уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 7910 грн., за період з вересня по листопад 2017 року. 15 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено перше судове засідання на 05 квітня 2018 року. Клопотання позивача, щодо витребування у відповідача наказів про призначення [PERSON], наказу про звільнення та довідки про розмір заборгованості по заробітній платі задоволено, зобовязано ТОВ «Сільськогосподарське підприємство [PERSON]» надати суду вищезазначені документи. 05 квітня 2018 року перше судове засідання відкладено на 03 травня 2018 року. 03.05.2018 року розгляд судового засідання було також відкладено на 14.05.2018 року за клопотанням позивача. Позивач та її представник в судовому засіданні 14 травня 2018 року наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Представники відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство [PERSON] господар» в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначили, що позивач дійсно звільнена 30 листопада 2017 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Посилались на те, що відсутня заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем, так як грошові кошти нараховані, частину їх виплачено, решту позивач по справі добровільно не отримує. В обґрунтування зазначеної позиції просили суд приєднати до матеріалів справі відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують її. Судом клопотання представника відповідача, про приєднання до матеріалів справи відзиву та доданих до нього доказів залишено без задоволення, оскільки вони подані з порушення вимог 83, 84, 178, 278 ЦПК України, а причини порушення порядку подання відзиву, на які посилались представники відповідача по справі судом поважними не визнані, а тому справа розглядається за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебувала у трудових відносинах з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство [PERSON] господар» та звільнена 30 листопада 2017 року, що не оспорюється сторонами. Ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач по справі направила на адресу відповідача по справі заяву про звільнення за власним бажанням від 10.11.2017 року, яку відповідач отримав 25.11.2017 року (а.с.9). 14.12.2017 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову заяву, про видачу їй трудової книжки та здійснення розрахунку по заробітній платі,яка отримана 23.12.2017 року (а.с.10). 30.11.2017 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, позивача було звільнено з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство [PERSON] господар», що не оспорюється сторонами. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ наданої позивачем, заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року становить 7910 грн. 00 коп. Будь які докази, щодо погашення існуючої заборгованості представниками відповідача не надано та відсутні у матеріалах справи. Оскільки представниками відповідача не були надані докази виплати позивачу належної суми при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по зарплаті в сумі 7910,00 грн. за період з вересня по листопад 2017 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704,80 гривень. Повернути [PERSON] суму помилково сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., так як вона була звільнена від сплати судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: approved