Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

14.04.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 08 травня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстрував шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №447. В шлюбі народилася донька - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що упродовж двох останніх років спільне життя між сторонами не склалося через постійні конфлікти та суперечки, які в сімї відбувалися з ініціативи відповідача, внаслідок чого втратили почуття любові, довіри, взаємоповаги. Подальше збереження шлюбу та примирення позивач вважає неможливим. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дитину залишити на проживання з відповідачем. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що сімейне життя не склалося з відповідачем через те, що між ними часто виникали конфлікти та скандали, свідками яких були діти. Упродовж двох років з дружиною проживають окремо, спілкується виключно з питань виховання дочки. На даний час фактично створив іншу сімю, так як проживає з іншою жінкою, з якою очікують народження дитини. Наполягає на припиненні шлюбу, просить шлюб розірвати, дочку [PERSON] залишити проживати з відповідачем, судові витрати з розгляду справи стягнути з нього, а не відповідача. Відповідач у судовому засіданні 05.06.2015 року суду пояснила, що хоч і не проживає з позивачем, однак сторони є батьками малолітньої [PERSON], заради якої вони повинні зберегти сімю. 30.04.2015 року та 08.05.2015 року відповідач в судове засідання не зявилась, попередньо 07.05.2015 року подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, зазначивши, що їй необхідно отримати консультацію фахівця в галузі права та підготувати і подати заперечення проти позову. Відповідач зявилася у судове засідання 20.05.2015, однак за її клопотанням розгляд справи відкладено у порядку п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України для виклику у судове засідання позивача для надання ним особистих пояснень. За клопотанням відповідача ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05.06.2015 року вжито заходи до примирення подружжя: сторонам надано строк для примирення один місяць та зупинено провадження у справі. У звязку з непримиренням сторін 15.07.2015 провадження у справі відновлено. В наступні судові засідання 15.07.2015 та 11.08.2015 року [PERSON] не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем проживання, що підтверджується корінцями повісток та повідомленнями про вручення їй поштових відправлень (а.с. 52-53). Також 04.08.2015 року подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, зазначивши, що до 24.08.2015 року перебуватиме на морі в м. Затока Одеської області для оздоровлення та відпочинку дітей, у заяві підтвердила, що з позивачем примирення не досягнуто (а.с. 54). 02.09.2015 року відповідач в судове засідання не зявилась, за результатами пошукового сайту Укрпошти поштове відправлення за номером 7601834981717 на даний час не вручено. Однак в судовому засіданні позивачем повідомлено, що відповідач дійсно проживає на даний час за адресою: [ADDRESS], за якою їй направлено судову повістку про виклик до суду, та зі слів позивача [PERSON] відомо про судове засідання 02.09.2015 року о 10 год.15 хв. Відповідно до абз.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на те, що сторонам надавався строк для примирення подружжя та після закінчення строку примирення між сторонами не відбулося, позивач наполягає на припиненні шлюбу, вказуючи, що подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам як одного з подружжя, відповідачем надано пояснення по суті позову у судовому засіданні 05.06.2015, поведінка відповідача містить ознаки її зловживання процесуальними правами при розгляді даної справи, а тому суд вважає за можливе вирішувати справу по суті за неявки відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ №106787 від 08 травня 2012 року (а.с. 15) сторони зареєстрували шлюб 08 травня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №447. В шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивач миритися не бажає. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача як одного з подружжя, тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, дитину залишити проживати з матірю. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 104, 110, 111, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved