Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

14 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що з 1994 року і по теперішній час він користується гаражем по вулиці Небесної Сотні (бувша 9 Січня), 7-Б, який належав іншій особі. На установку вказано гаража Виконавчим комітетом Фастівської міської ради йому був наданий тимчасовий дозвіл № 152. Оскільки позивач більше 20 років відкрито, безперервно користується вказаним гаражем, утримує його в належному стані, до теперішнього часу з приводу звільнення чи повернення гаража до нього ніхто не звертався, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на гараж, який розташований за адресою: вул. Небесної Сотні, 7-Б, м. Фастів. В судове засідання позивач не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, від нього через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений вчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Відповідно до тимчасового дозволу № 152, [PERSON] отримав дозвіл на установку металевого гаражу по вулиці 9-го Січня 8. (а.с. 5-6). 22.04.2016 року на замовлення позивача був складений технічний паспорт на гараж по вул. Небесної Сотні № 7-Б. Починаючи з 1994 року і до цього часу позивач користується гаражем, утримує його в належному санітарному стані, добросовісно за ним слідкує. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо іншене встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межіх заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з положень ст.ст. 59-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, на підставі належних та допустимих доказів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном протягом більше, ніж 20 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свобод чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. При таких обставинах суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на\~\~гараж по вулиці Небесної Сотні, 7-Б за набувальною давністю.

Outcome: approved