Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

14 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 23 червня 2000 року в Краматорській філії Донецької товарної біржі між його батьком - [PERSON] та відповідачем по справі було укладено договір купівлі-продажу № 1789Н, відповідно до умов якого батько позивача придбав у власність ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 30 червня 2000 року в Костянтинівському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на підставі зазначеного договору купівлі-продажу було зареєстровано право власності на ? частину будинку. [INFO] [PERSON] помер. Оскільки договір купівлі-продажу ? частини будинку [ADDRESS] не був посвідчений нотаріально, в теперішній час він позбавлений можливості оформити та реалізувати спадкові права після смерті батька. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу ? частини будинку [ADDRESS] № 1789 Н від 23 червня 2000 року, укладений між Костянтинівською об*єднаною державною податковою інспекцією та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Костянтинівської об*єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Донецькій області в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача, з*ясувавши позицію по справі представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 23 червня 2000 року в Краматорській філії Донецької товарної біржі між Костянтинівською об*єднанню податковою інспекцією та [PERSON] було укладено договір № 1789 Н відповідно до п.п.1.1 якого [PERSON] придбав у продавця за 1658гривень ? частину жилого будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. Згідно п.2.1 договору сторони обумовили, що до моменту його укладення розрахунки між ними проведені в повному обсязі. Як вбачається із змісту договору, 30 червня 2000 року в Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2000 року було зареєстроване право власності на ? частину будинку [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.4). Згідно листа Костянтинівської державної нотаріальної контори від 22 липня 2014 року № 1300/01-16 (а.с.14) та інформаційної довідки із Спадкового реєстру (а.с.15) спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] в нотаріальній конторі немає. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин -23 червня 2000 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу житлового будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку, укладеного між його батьком, який помер [INFO] та Костянтинівською об*єднаною державною податковою інспекцією 23 червня 2000 року та зареєстрований в Краматорській філії Донецької товарної біржі під № 1789Н є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47,224, 227 УК УРСР від 18 липня 1963 року,

Outcome: approved