Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

14.09.2020 року представник позивача Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення у розмірі 40 398,96 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно із вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.01.2020 року по справі № 639/254/20, провадження №1-кп/639/231/20, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, який набрав законної сили, відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. За вказаним кримінальним провадженням позивача визнано потерпілою стороною. Також зазначеним вироком встановлено, що відповідач завдав позивачеві шкоди на загальну суму 43 598, 96 грн., зазначена шкода стала наслідком заволодіння державними грошовими коштами шляхом шахрайства. Отже в результаті неправомірних та винних дій відповідача позивачеві було заподіяно матеріальну шкоду, яка відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Також позивач зазначає що обставини, які встановлені рішенням суду за умови набрання ним чинності, не потребують додаткових доказів та вважаються доведеними. Одночасно позивач вказує, що після проголошення вищевказаного вироку сума завданої шкоди була частково компенсована відповідачем. Однак, станом на 01.09.2020 року залишається несплаченою сума завданої шкоді у розмірі 40 389, 96 грн. При цьому позивач звертає увагу суду на те, що після проголошення вироку, а саме з 01.08.2020 року, відповідно до рішення 36 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 24.06.2020 № 2140/20 Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради змінило назву на Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.10.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Призначено судове засідання. У судове засідання сторони не з`явились, однак 16.11.2020 року представник позивача Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради Савченко І.А. позовні вимоги підтримав, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що надав відповідну письмову заяву. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.01.2020 року [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. Вирок набрав законної сили 27.02.2020 року (а.с.4-8). Також вказаним вище вироком суду встановлено, що відповідач [PERSON] завдав позивачу шкоди на загальну суму 43 598, 96 грн., та ця шкода стала наслідком заволодіння державними грошовими коштами шляхом шахрайства. Разом з тим, після проголошення вищевказаного вироку сума завданої шкоди була частково компенсована відповідачем [PERSON] та станом на 01.09.2020 року залишається несплаченою сума завданої шкоді у розмірі 40 389, 96 грн., що підтверджується довідкою від 07.09.2020 року за №781 (а.с.9-10). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В частині 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 цієї статті, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку протиправність дій [PERSON] , його вина, причинний зв`язок між протиправними діями та їх наслідками, а також розмір шкоди, спричиненої потерпілому (позивачу у даній справі) на загальну суму 43 598, 96 грн. - встановлено вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.01.2020 року, який набрав законної сили. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши надані позивачем письмові докази, враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, виходячи з наведених вище положень закону, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана вчиненням кримінального правопорушення у розмірі 40 398,96 грн. Враховуючи викладене, позов Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору у розмірі 420,40 грн., від сплати якого позивач при зверненні з позовом звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved