Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

14 лютого 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власницею житлового будинку що знаходиться за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року. В даному будинку крім неї, зареєстрована її сестра [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] не мешкає у належному їй житловому будинку більше ніж сім років, усі свої речі вона вивезла, жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає їй матеріальні збитки. Де зараз мешкає [PERSON] позивачу невідомо. Наявність реєстрації відповідача перешкоджає здійсненню її права власності, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Справу розглянуто за відсутності сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у її відсутності, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 30 березня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як вбачається з Інформаційної довідки №645 від 04.02.2020 року про склад зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої уповноваженому власнику житлового приміщення [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , до складу зареєстрованих входять [PERSON] . Зазначена інформація, а саме реєстрація [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується також відомостями відділу обліку та моніторінгу інформації про місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області. Актом обстеження депутата Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] від 06.02.2020 року підтверджено, що [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не мешкає з 2013 року. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належній йому квартирі, порушує його права, як власника, оскільки він змушений сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням його прав. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його такими, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім*ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою [ADDRESS] , її реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника [PERSON] . Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає тривалий час, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування вищевказаним будинком.

Outcome: approved