Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

13 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: поділ майна подружжя та виділення йому у власність Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони за спільні кошти набули у власність спірний житловий будинок. Оскільки добровільної угоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто, позивач змушений звернутися до суду з позовом про його реальний розподіл. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить про їх задоволення, крім того просила віднести судові витрати на рахунок позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву розгляд справи за її відсутності позов визнає. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносин. Судом встановлено, що з 09 квітня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року. За період спільного проживання сторони набули у власність житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS] (а.с. 13-16, 18). Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України). Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму). Вирішуючи спір щодо вартості спірного майна, суд надає правову оцінку наданим сторонами доказам. Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач надав звіт про оцінку спірного майна, вартість якого визначено в розмірі 41 900 грн (а.с. 17). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав надав суду докази на підтвердження ринкової вартості спірного майна, а відповідачка позов визнала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. За клопотанням представника позивача, суд відносить судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved