Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

12 жовтня 2021 року адвокат Єрмоленко Лілія Володимирівна (далі - представник позивача), яка діє від імені та в інтересах позивача [PERSON] (далі - позивач),звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (далі - відповідач, ПАТ «ПУМБ»), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна (далі - третя особа, приватний нотаріус), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказала, що 13 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №12396, за яким стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» борг за кредитним договором GP№7502604 від 12.03.2015, який за інформацією стягувача був укладений між позивачем та АТ «Банк ренесанс капітал». Згідно з вказаним виконавчим написом боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості здійснюється за період з 06.12.2017 по 06.12.2018 включно на суму 23990,03, що складається з: 15646,91 грн - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 6727,49 грн - простроченої заборгованості за комісією, 1615,63 грн - простроченої заборгованості за процентами, плати за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом у розмірі 430,00 грн. Загальна заборгованість [PERSON] становить 24420,03 гривень. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, а саме 13 грудня 2018 року. За даними автоматизованої системи виконавчого провадження за даним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 21.01.2019 відкрито виконавче провадження №58136069, звернено стягнення на доходи боржника. Позивач вважає, що приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акта, а також при його вчиненні не переконався у безспірності вимог стягувача, чим порушив Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з вище викладеними обставинами позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16 листопада 2021 року. Ухвалою суду відповідачу було визначено, що він має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву, у порядку та формі, визначеній в ст.178 ЦПК України, також має право, відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами були направлені відповідачу та третій особі. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, у приватного нотаріуса було витребувано документи, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис, та встановлено строк для їх надання до 06 грудня 2021 року. Однак на час розгляду справи витребувані документи до суду не надано. Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, а саме зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №12396 від 12.03.2015 року. Позивач, представники позивача, відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, прохав задовольнити позов на тих підставах, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи з їх участю суду не надав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 13 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №12396, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» борг за кредитним договором GP№7502604 від 12.03.2015, який за інформацією стягувача був укладений між позивачем та АТ «Банк ренесанс капітал». Так, згідно з вказаним виконавчим написом боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості здійснюється за період з 06.12.2017 по 06.12.2018 включно на суму 23990,03, що складається з: 15646,91 грн - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 6727,49 грн - простроченої заборгованості за комісією, 1615,63 грн - простроченої заборгованості за процентами. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 430,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість [PERSON] становить 24420,03 гривень. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, а саме 13 грудня 2018 року. За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень від 11.10.2021 за вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 21.01.2019 відкрито виконавче провадження №58136069 та звернуто стягнення на доходи боржника. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до пункту 3 глави 16 наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. 26.11.2014 до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку із визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору. Станом на 03 березня 2021 року постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Укладений між АТ «Банк ренесанс капітал» та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. З матеріалів справи вбачається, що для одержання вищевказаного виконавчого напису, відповідач не надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, оригінал кредитного договору. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі № 750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі № 6-887цс17. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є законною та обґрунтованою. Суд вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ). Відповідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову витрати покладаються на відповідача. За подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та заяви про забезпечення позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 908 грн та 454 грн відповідно, а всього 1362,00 грн, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ПАТ«ПУМБ». На підставі викладеного,

Outcome: approved