Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

14.12.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, Комунального підприємства «Керуюча компанія «Приморська», третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання рішення Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 25.05.2015 року №30 незаконним та його скасування. В обґрунтування позовних вимог зазначили наступне. Квартира [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Маріуполя. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] , вказана житлова площа надавалася у користування [PERSON] та членам його родини, а саме дружині [PERSON] та дітям: [PERSON] , [PERSON] . У подальшому, у зв`язку виїздом до Сахалінської республіки Російської Федерації на період працевлаштування, квартиронаймачі звернулися до Управління міського майна Маріупольської міської ради за бронюванням житлового приміщення. 29 листопада 2007 року Управлінням міського майна Маріупольської міської ради було видано [PERSON] Охоронне свідоцтво (бронь) № 9. Бронювання продовжувалося до 05.11.2015 року. [INFO] помер основний квартиронаймач [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] . Як вбачається з копії особового рахунку № [NUMBER] у 2008 році у квартирі реєструється на постійне місце проживання [PERSON] , 1973 року народження (як племінниця) та [PERSON] , 2001 року народження (як син племінниці). В порушення норм ЖК України, Приморська районна адміністрація ММР 25.02.2015 року за заявою [PERSON] щодо переоформлення договору найму житлового приміщення та подання ККП «КК «Приморська» щодо зміни договорів найму житлового приміщення, приймає рішення №330 від 25.02.2015 року «Про переоформлення договору найму житлового приміщення», який надає дозвіл ККП «КК «Приморська» переоформити договір найму житлового приміщення на кв. [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 36,85 кв.м., на племінницю - [PERSON] , складом сім`ї - 4 особи, у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача її тітки [PERSON] . Однак, таке рішення є незаконним, оскільки: на 2008 рік - час вселення до житлового приміщення [PERSON] , квартира була заброньована наймачем та членами його сім`ї. На квартиру видане [PERSON] (свідоцтво) броня №9 від 29.11.2007 року, термін дії з 04.11.2006 року по 04.11.2009 року. Тому [PERSON] повинна була бути зареєстрована у квартирі не постійно, а як тимчасовий мешканець або за договором піднайму та тільки на час дії охоронюваного свідоцтва; відповідачем [PERSON] не надано доказів родинного зв`язку з наймачами квартири; заяву на ім`я директора ККП «КК «Приморська» про переоформлення договору найму квартири та особового рахунку, у зв`язку зі смертю [PERSON] написана [PERSON] 09.02.2015 року, заяви від [PERSON] та [PERSON] про згоду на переоформлення договору найму квартири на ім`я [PERSON] датовані 16.02.2015 року та цією ж датою ККП «КК «Приморська» направляє подання голові Приморської РДА про переоформлення особового рахунку у зв`язку зі смертю [PERSON] , у додатках до нього додаються заяви [PERSON] та [PERSON] . Постає питання, яким чином нотаріально завірені оригінали зазначених заяв день у день були отримані ККП «КК «Приморська» з м. Южно - Сахалінськ Сахалінської області РФ та долучені до подання?; у мотивувальній частині спірного рішення Приморської РДА вказано, що рішення прийнято на підставі ст.ст. 61, 64,103, 104,106, 107 ЖК РСР, що є незаконним, оскільки правовідносини стосовно цієї квартири регулюються статтями 71,73, 75-78, 91-99 Житлового кодексу та стосуються житла, на яке видане Охоронне свідоцтво (бронь). Заочним рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2019 року позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради задоволено у повному обсязі. Рішення Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 25.02.2015 року № 30 «Про переоформлення договору найму житлового приміщення» - визнано незаконним та скасовано. 12 березня 2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення, у якому вона посилається на несвоєчасність отримання нею судових повісток та рішення, а також неможливості бути присутньою у судовому засіданні з огляду на хворобу та перебування у відсутні. Ухвалою судді прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення до розгляду. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2019 року заяву [PERSON] задоволено, рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2019 року скасовано. 05.08.2019 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. 06.04.2015 року на підставі рішення колегії Приморської РДА за №30 від 25.02.2015 року ККП «КК «Приморська» вона переоформила особовий рахунок на дві кімнаті у квартирі [ADDRESS] на себе та дитину [PERSON] , [INFO] . З моменту прописки і по теперішній час вона сплачує комунальні послуги за дві кімнати, площею 23,1 кв.м., в зазначеній квартирі і будь-яка заборгованість по комунальним платежам у неї відсутня. У передбачені законом терміни (з 25.02.2015 року по грудень 2018 року) виконавчий комітет ММР дане рішення колегії Приморської РДА за №30 від 25.02.2015 року не оскаржував, у зв`язку з чим вважає, що в даний час законних підстав для його оскарження немає. На підставі положення Приморської РДА ММР, затверджено 25.07.2017 року рішенням ММР за №7/20-1724 в компетенцію Приморської РДА входить прийняття рішення про зміну умов договору найму житлових приміщень за заявою громадян (п.4.4.29) з урахуванням відкликання та наданих Приморською РДА документів вважає рішення колегії Приморської РДА №30 від 25.02.2015 року законним та підстав для його оскарження немає. В даний час є рішення Приморського районного суду м. Маріуполя, які набрали законної сили «Про вселення» (справа №266/4926/16) і «Про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування рішення Приморської РДА ММР №30 від 25.02.2015 року» (справа №266/4700/17), за якими суд визнав її сторону та виніс відповідне рішення на її користь. В апеляційній інстанції на стороні відповідача у справі №266/4926/16 брала участь представник виконавчого комітету ММР, у зв`язку з чим, їй достовірно було відомо про існування зазначених рішень суду і за наявності яких, розгляд поданого виконкомом позову вважає неправомірним і суперечить ст. 71 ЗУ «Про місцеве самоврядування», а саме, що органи виконавчої влади не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоуправління. На підставі чого, просить відмовити у позовних вимогах виконавчогоо комітету ММР. 15.08.2019 року до суду від представника Виконавчого комітету ММР надійшли заперечення в яких зазначено наступне. Що до факту реєстрації та зміни договору найму [PERSON] підстава для винесення оскаржуваного рішення колегії Приморської РДА ММР від 25.02.2015 року №30 була заява [PERSON] та подання ККП «КК «Приморська», які подані з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: відповідач була зареєстрована у 2008 році у спірній квартирі на яку у той час було видано Охоронне свідоцтво (броня) №9 від 29.11.2007 року, терміном дії з 04.11.2006 року по 04.11.2009 року. Тому, [PERSON] була зареєстрована у квартирі не постійно, а як тимчасовий мешканець. В нотаріально завірених заявах [PERSON] та [PERSON] , в яких вони надавали свою згоду на зміну договору найму на [PERSON] вказано іншу адресу: [ADDRESS] . Ці заяви датовані 16.02.2015 року та цією ж датою 16.02.2015 року ККП «КК «Приморська» направляє подання голові Приморської РДА ММР Петрову В.В. про переоформлення особового рахунку у зв`язку зі смертю [PERSON] , у додатках до нього додаються заяви [PERSON] та [PERSON] , тому яким чином ці нотаріально завірені оригінали заяв день у день були отримані ККП «КК «Приморська» з м. Южно-Сахалінськ Сахалінської області РФ та долучені до подання? Щодо терміну звернення до суду. Позивачу стало відомо про спірне рішення Приморської РДА - 28.08.2018 року коли до ММР надійшов лист заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 від 22.08.2018 року №46р про розгляд в межах повноважень звернення громадянки [PERSON] (якій належить одна кімната у квартирі [ADDRESS] ) щодо захисту її прав. Позивачем були витребувані з ККП «КК «Приморська» та Приморської РДА копії документів, які стосувалися вселення, реєстрації та переоформлення договору найму житлового приміщення на громадянку [PERSON] . Також, 10.09.2018 року Департаментом по роботі з активами ММР було обстежено спірне житлове приміщення, про що складено акт б/н та встановлено, що дві кімнати у квартирі [ADDRESS] вільні з літа 1988 року; у кімнатах зареєстровані дві особи [PERSON] та [PERSON] , однак вони ніколи не мешкали у квартирі. Оскаржуваним рішенням Приморської РДА ММР було надано дозвіл ККП «КК «Приморська» переоформити договір найму житлового приміщення на кв. [ADDRESS] на [PERSON] . Виконавчий комітет ММР вважає, що цим рішення були суттєво порушені його права та захист на право розпорядження своїм майном. На підставі чого, просили позовні вимоги задовольнити. 16.04.2020 року до суду від представника позивача надійшли пояснення щодо клопотання представника відповідача про застосування позовної давності. 22 червня 2020 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із прийняттям Верховним Судом рішення за аналогічним позовом про той самий предмет і з тих самих підстав. 31.07.2020 року від представника відповідача надійшли пояснення на клопотання представника відповідача про закриття провадження. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача. Також, ухвалою суду від 25.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явився,надав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Представник відповідача Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача ККП «КК «Приморська» Шумейко В.І., у судове засідання не з`явився, просив проводити судове засідання за його відсутності та ухвалити рішення суду відповідно до чинного законодавства. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. У серпні 1985 року родина [PERSON] у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули у користування квартиру [ADDRESS] . Вказані особи зареєструвалися у квартирі з 09 серпня 1985 року як постійні мешканці. Квартиронаймачі, сім`я [PERSON] вибула з квартири у 1988 році, що вбачається з Охоронного свідоцтва (броні) № 9 від 29.11.2007 року, виданого відповідно до ст. 73 Української РСР, у зв`язку із виїздом до Сахалінської області Російської Федерації. (а.с.15). У подальшому, бронювання житла продовжувалося, про що свідчать Охоронне свідоцтво (бронь) № 2 від 03.02.2010 року та Охоронне свідоцтво (бронь) № 1 від 24.04.2013 року.(а.с.16-17). З метою забезпечення належного утримання житла, 14 лютого 2008 році у квартирі зареєструвалася [PERSON] з сином [PERSON] . (а.с.14). 09 лютого 2015 року до Комунального комерційного підприємства «Керуюча компанія «Приморська» звернулася [PERSON] з питання переоформлення договору найму та особового рахунку квартири [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю її тітки [PERSON] (а.с.13). 16 лютого 2015 року ККП «КК «Приморська» звернулась з поданням до голови Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради на переоформлення особового рахунка на кв. [ADDRESS] на [PERSON] , у зв`язку із смертю квартиронаймача [PERSON] . До подання додавався особовий рахунок, заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копія паспорта [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] , свідоцтво про народження [PERSON] та охоронне свідоцтво. (а.с.11). Рішенням колегії Приморської районноїадміністрації Маріупольської міської ради від 25 лютого 2015 року за № 30,дозволено ККП «КК «Приморська» переоформити договір найму житлового приміщення на кв. [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат загальною площею 36,85 кв. м на племінницю - [PERSON] , у зв`язку зі смертю головного квартиронаймача, її тітки - [PERSON] . (а.с.10). 22.08.2018 року на адресу ММР надійшов лист заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 за №46р про розгляд в межах повноважень звернення громадянки [PERSON] щодо захисту її прав. (а.с.20-21). Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 10.09.2018 року , складеного комісією Департаменту по роботі з активами ММР, за участю [PERSON] , було проведено перевірку кв. [ADDRESS] та встановлено, що квартира складається з трьох кімнат, дві кімнати у квартирі [ADDRESS] вільні з літа 1988 року, у кімнатах зареєстровані дві особи [PERSON] та [PERSON] , однак вони ніколи не мешкали у квартирі. (а.с.19). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Пунктом першим статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Між сторонами виник спір з приводу найму та піднайму квартири. Ці правовідносини регулюються нормами ЖК Української РСР та ЦК України. Верховний суд неодноразово висловлювався про те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Вказана правова позиція узгоджується із Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 грудня 2020 року по справі № 182/7347/18 та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку, передбачених законом. За ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -житлово-експлуатаційною організацією(а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення,правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім`ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Ст. 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до ст. 103 ЖК УРСР, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Статті 104 - 106 Житлового кодексу Української РСР встановлюють вичерпний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зміни договору найму житлового приміщення. До них відноситься: смерть наймача, втрата ним права на житлове приміщенням, згода усіх повнолітніх членів сім`ї наймача, об`єднання у одну сім`ю осіб, із якими укладено окремі договори найму житла. Зокрема, статтею 104 цього Закону передбачено, що член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Також, статтею 105 ЖК Української РСР, громадяни, які проживають в одній квартирі і користуються в ній жилими приміщеннями за окремими договорам найму, в разі об`єднання в одну сім`ю вправі вимагати укладення з ким-небудь з них одного договору найму на все займане приміщення. Стаття 106 ЖК Української РСР передбачає, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За змістом вказаних норм закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї, члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Однак, з огляду на те, що наймачем може бути визнано лише члена сім`ї наймача, який користується житловим приміщеннямна підставі діючого договору найму, необхідно встановити наявність такого права у заявника та факт дотримання ним порядку вселення у житлове приміщення. Одночасно необхідно враховувати наявність або відсутність бронювання житлового приміщення, що передбачено ст. 73 - 78 ЖК Української РСР, де за тимчасово відсутнім наймачем зберігаються права та обов`язки за договором найму жилого приміщення (у тому числі щодо забезпечення належного утримання житла). До того ж, задля можливості виконання своїх обов`язків за договором найму, наймач наділяється правом здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91-99 ЖК Української РСР. Частиною 1, 2 ст. 91 ЖК Української РСР передбачено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Згідно ст.92 ЖК УРСР договором піднайму може бути передбачено, що разом з піднаймачем у надаване йому жиле приміщення вселяються і члени його сім`ї. Подальше вселення піднаймачем членів сім`ї допускається лише за згодою наймодавця, наймача та інших осіб, зазначених у ч.1 і ч.3 ст.91 цього Кодексу. Згідно зі статтею 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 818 ЦК України встановлено, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред`явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Судом встановлено, що у період з 26 серпня 1988 р. по 05 листопада 2015 року, житлове приміщення було заброньоване [PERSON] . [PERSON] та її, на той час, неповнолітній син [PERSON] зареєструвалися у квартирі 14 лютого 2008 року. Тобто, у період дії охоронного свідоцтва (броні) № 9 від 29 листопада 2007 року. Згідно ст.76 ЖК УРСР, якщо наймач та члени його сім`ї не повернулися у заброньоване жиле приміщення протягом шести місяців після закінчення строку дії броні, договір найму жилого приміщення за позовом наймодавця може бути розірвано в судовому порядку. Зі змісту положень чинного законодавства вбачається, що вселення відповідача та її неповнолітнього сина у квартиру [ADDRESS] було здійснено у період дії охоронного свідоцтва, з чого випливають ознаки піднайому житлового приміщення. У рішенні колегії від 25 лютого 2015 року № 30 Приморською районною адміністрацією Маріупольської міської ради не враховано тимчасовий характер права користування [PERSON] квартирою [ADDRESS] , яке було набуто у період дії охоронного свідоцтва, що унеможливлює застосування статей 61 - 65 Житлового кодексу Української РСР щодо користування житловим приміщенням як члена сім`ї наймача, а як наслідок й положення ст. ст. 103-106 щодо зміни наймача житлового приміщення. Підставою для прийняття рішення були нотаріальні заяви [PERSON] та [PERSON] , які надавали згоду на переоформлення договору найму та особового рахунку на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, така заява не стосується житлового приміщення, яке було предметом рішення районної адміністрації, а тому не може вважатися належною згодою наймача щодо переоформлення договору найму житла. Також, здача квартири у піднайом дозволяється лише з дозволу наймодавця, яким відповідно до чинного законодавства України є виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті, що управляють житловим фондом місцевих Рад та здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі ст. 11 вищевказаного закону, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Згідно зі ст.60 ЖК України, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження виконавчого комітету в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема делеговані повноваження з обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Згідно із ст.15 Житлового кодексу виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад народних депутатів на території району, міста, району в місті: здійснюють управління житловим фондом місцевих рад; здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради та видають ордери на жилі приміщення. Враховуючи відсутність згоди власника майна на переоформлення договору найму житлового приміщення та здачу його у піднайом, прийняття рішення на підставі нотаріальної заяви наймачів щодо іншого житлового приміщення, а також встановлення у такому рішенні родинного зв`язку [PERSON] із наймачами за відсутності документів, які б підтверджували спорідненість, Приморська районна адміністрація Маріупольської міської ради діяла поза межами наданих їй діючим законодавством повноважень. Належним чином оцінивши докази, надані сторонами, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що рішення Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради №30 від 25.02.2015 року ухвалене безпідставно та з порушенням процедури, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved