Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

12 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 19 березня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені у березні 2013 року. Життя із відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння та довіри. Діти проживають спільно із нею, спір щодо визначення місця проживання дітей відсутній. Вважаючи, що примирення між ними неможливе та шлюб розпався остаточно, просила його розірвати та повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, судові повістки надсилались рекомендованими листами на його ім'я за місцем реєстрації в Україні, проте, були повернуті на адресу суду за закінченням термінів зберігання. З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 19 березня 2012 року, актовий запис № 23. У шлюбі сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved