Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

14.09.2009 року позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON], з участю третьої особи [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( в порядку регресу) в розмірі 8 260, 02 грн. та стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 15.07.2006 року відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом марки „Форд д.н. 445 98 ТВ на а/д Київ-Чоп, рухаючись -заднім ходом, не впевнилася в безпеці руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Міцубіші» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушила вимоги п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2006 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Міцубіші» д.н. АА 9959, що належить [PERSON] на праві власності, завдано технічних пошкодження-вартість ремонтних робіт становить 8260,02 грн. За умов договору страхування, укладеного 16 березня 2006 року між [PERSON] та ВАТ „Страхова компанія „ПЗУ України, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування, відповідно до платіжного доручення від 14.09.2006 року за проведення ремонтних робіт автомобіля [PERSON] в ТОВ „НІКО-У країна. Оскільки добровільно відшкодувати завдані збитки відповідач відмовляється, тому страхова компанія звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача ПАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 07.10.2010 року не зявилась, хоча належним чином про час та місце розгляду справи була повідомлена під розписку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав позов частково та пояснив, що не заперечують того, що ДТП сталось з вини відповідачки [PERSON], однак заперечують суму відшкодування та вважають її завишеною. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився хоча належним чином про час та місце розгляду справи був повідомлений. Суд вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. 16 березня 2006 року між [PERSON] та ВАТ „Страхова компанія „ПЗУ України укладено договір страхування транспортного засобу, предметом якого є страхування автомобіля марки „Міцубіші, дер.реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2006 року відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом марки „Форд д.н. 445 98 ТВ на а/д Київ-Чоп, рухаючись заднім ходом, не впевнилася в безпеці руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Міцубіші» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушила вимоги п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2006 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова суду є чинною, що не заперечив в судовому засіданні і представник відповідача. Ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що постанова суду у справі про про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалену постанову, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом безспірно встановлено вина відповідачки [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зазначеної вище. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки між [PERSON] та страховою компанією „ПЗУ України було укладено договір страхування транспортного засобу 16 березня 2006 року, то відповідно до умов договору страховик відшкодував шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Міцубіші» д.н. АА 9959, що належить [PERSON] на праві власності, завдано технічних пошкодження- вартість ремонтних робіт становить 8260,02 грн. Перелік та вартість пошкоджень застрахованого автомобіля у результаті зіткнення визначається на підставі долучених до справи письмових доказів (а.с.9-20). Згідно акту виконаних робіт вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля становить 8260,02 грн. В судовому засіданні встановлено, що страхова компанія виплатила відповідно до платіжного доручення від 14.09.2006 року за проведення ремонтних робіт автомобіля [PERSON] ТОВ „НІКО-Україна зазначену вище суму. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частина 1 ст. 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Оскільки власник автомобіля [PERSON] реалізував своє право на відшкодування завданої йому шкоди шляхом виплати страхового відшкодування від страхової компанії „ПЗУ Україна, а не від особи, відповідальної за завдані збитки, право вимоги до такої особи, тобто до відповідачки, переходить до страхової компанії. Враховуючи вищенаведене, обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. З відповідачки слід стягнути в користь страхової компанії 8260,02 грн. та судові витрати по справі в сумі 82 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн..

Outcome: approved