Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

13 березня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 27 жовтня 2014 року на перехресті бул. Чоколівського та вул. Уманської сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки «Фольцваген Шаран», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та між автомобілем марки «Тойота Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та постановою судді Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. У результаті дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль отримав механічні пошкодження, вона отримала тілесні ушкодження та майнову шкоду. Також через такі неправомірні дії їй спричинені моральні страждання. Вона та її родина не мають можливості користуватись своїм автомобілем, вона отримала психотравмуючий стрес, отримала тілесні ушкодження і у неї виникли певні фобії. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь: 80922 гривні 17 копійок майнової шкоди, 51000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 960 гривень витрат на магнітно-резонансну томографію, витрати за відеозапис та оплату за перегляд відео дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1002 гривень, витрати на проведення експертизи про визначення вартості матеріального збитку в сумі 1500 гривень та судові витрати в справі. 28 вересня 2015 року позивач у справі подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог у частині відшкодування майнової шкоди за пошкодження її автомобіля та з урахуванням висновку судової експертизи просила суд стягнути з відповідача на її користь 152184 гривні 66 копійок майнової шкоди. Ішші вимоги позивач залишила без змін. У судовому засіданні позивач та її представники підтримали заявлений позов у повному обсязі та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснили суду, що шкода завдана з вини відповідача, тому саме він має сплатити кошти. Автомобіль на даний час не відновлений. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Надали суду письмові заперечення проти позову (а.с. 66-70). Пояснили суду, що відповідач застрахував свою цивільну відповідальність за можливе спричинення шкоди майну та здоров'ю третіх осіб у результаті дорожньо-транспортної пригоди в ПрАТ «Український страховий дім». Відповідач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, тому він звільняється від відповідальності за шкоду в розмірі 50000 гривень (ліміт за полісом), проте сторона позивача вимоги до страхової компанії не заявляла. Відповідач не погоджується з розміром шкоди, яка була завдана позивачу, оскільки відсутні докази того, в якому стані перебуває пошкоджений автомобіль. Також зазначають, що в матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди та будь-яке обґрунтування заявленої суми в розмірі 51000 гривень. При розрахунку розміру завданої моральної шкоди позивач керується методикою А.М. Ерделевського, але до справи не надано жодного експертного висновку, окрім розрахунків позивача, тому сторона відповідача вважає, що це не дає змогу розглядати такі розрахунки як доказ, оскільки зазначена методика затверджена та внесена до відповідного реєстру в Україні, і має використовуватись про визначені розміру моральної шкоди лише сертифікованими фахівцями. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року на перехресті бул. Чоколівського та вул. Уманської з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «Фольцваген Шаран», державний реєстраційний номер [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій зазнав пошкоджень автомобіль марки «Тойота Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачу. На підтвердження своїх доводів щодо вини [PERSON] у пошкодженні автомобіля, позивач посилається на постанову судді Солом'янського районного суду міста Києва від 25 грудня 2014 року (а.с. 7) та постанову судді Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року (а.с. 8-11). Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Постанова набрала законної сили. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Український страховий дім», що підтверджується полісом № АІ/0390093 від 11 квітня 2014 року (а.с. 76). Позивач до страхової компанії відповідача не зверталась та просить стягнути завдану шкоду саме з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - [PERSON] За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2808цс15 та є обов'язковою для застосування (ч. 1 ст. 3607 ЦПК України). За таких обставин, завдана позивачу майнова шкоди підлягає стягненню з відповідача. На підтвердження розміру завданої майнової шкоди, позивач надала суду Звіт № 674 про визначення вартості матеріального збитку від 25 лютого 2015 року, згідно якого вартість матеріального збитку за пошкодження автомобіля позивача складає 80922 гривні 17 копійок (а.с. 23-29). За клопотанням відповідача ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року в справі було призначено судову експертизу. Згідно Висновку експерта № С15-202 судової автотоварозначвчої експертизи від 06 липня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Тойота Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 27 жовтня 2014 року, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди становить 123590 гривень 11 копійок. Вартість матеріального збитку станом на момент проведення експертизи - 152184 гривні 66 копійок (а.с. 90-95). Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Автомобіль позивача на день розгляду справи в суді не відновлений, тому суд вважає, що реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи є сума визначена на день проведення судової експертизи - 152184 гривні 66 копійок (а.с. 94). Суд вважає за можливе покласти в основу рішення при вирішенні заявлених позивачем вимог висновок судової автотоварознавчої експертизи, оскільки при її призначенні експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Судова експертиза проводилась експертом, який має відповідну фахову підготовку, при її проведенні експерту надавались матеріали цивільної справи. Висновок судової експертизи кореспондується з іншими доказами по справі та не суперечить їм. З висновку судової експертизи вбачається, що вартість матеріального збитку визначається як ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу, тобто проведення відновлювального ремонту транспортного засобу недоцільне з економічної точки зору. У такому випадку, оскільки з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість пошкодженого автомобіля, який не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, тому після відшкодування збитків цей автомобіль підлягає передачі відповідачу. У судовому засіданні сторона позивача зазначала, що не заперечує передати пошкоджений автомобіль позивачу після того як отримує кошти. Суд вважає, що ґрунтуються на законі вимоги позивача і про стягнення на її користь 960 гривень витрат на магнітно-резонансну томографію. У дорожньо-транспортній пригоді позивач отримала тілесні ушкодження. Направлення на магнітно-резонансну томографію виписане їй 28 жовтня 2014 року, тобто на наступний день після дорожньо-транспортної пригоди. Понесені витрати на обстеження підтверджуються квитанціями про оплату (а.с. 20). За надання Звіту № 674 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля, перед зверненням до суду з позовом, [PERSON] сплатила 1500 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача. Понесені витрати підтверджуються копією квитанції (а.с.20). Суд вважає, що не підлягають стягнення з відповідача витрати за відеозапис та оплату за перегляд відео дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1002 гривні, оскільки такі витрати не пов'язані з розглядом цивільної справи та не були обов'язковими для позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно з ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Суд вважає, що доводи позивача про відшкодування моральної шкоди як власнику пошкодженого майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено його майно та завдані незручності в повсякденному житті. У дорожньо-транспортній пригоді вона отримала ушкодження, проходила медичне обстеження. Разом з тим, при визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується і те, що тяжких наслідків у результаті дорожньо-транспортної пригоди для позивача не настало, тому з урахуванням наведеного та вимог закону стосовно врахування принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині - в сумі 1500 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1546 гривень 45 копійок за вимоги майнового характеру та 243 гривні 60 копійок за вимоги немайнового характеру.

Outcome: partial