Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

14 листопада 2013 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 17/ДІУ-2008/142, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 217 020 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних, зі строком погашення кредиту до 15.04.2038 року, на придбання квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідно до п. 5.2.4. Кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку утворення заборгованості по сплаті кредиту, процентів, невиконання обов'язку застрахувати предмет іпотеки. Так як [PERSON] не виконував належним чином свої зобов'язання по кредитному договору, то утворилась заборгованість по кредитному договору, яка станом на 22.10.2013 року складала 223 487,67 грн., з яких: заборгованість по кредиту 210039,89 грн., прострочена заборгованість по кредиту 826,98 грн., прострочені проценти 12 061,09 грн., пеня 559,71 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 15.04.2008 року було укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Визначена договором іпотеки вартість квартири становить 289 360 грн. Дана квартира належить відповідачу на праві власності за договором купівлі-продажу від 15.04.2008 року. Так як дана квартира придбана відповідачем [PERSON] під час шлюбу з [PERSON], то позивач притягує і дружину [PERSON] відповідачем у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на норми ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Банк просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 223 487,67 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом 210 866,87 грн., заборгованість по процентам 12061,09 грн., пеня 559,71 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], шляхом надання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права від свого імені продажу будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу даної квартири з початковою ціною реалізації, встановленою судовою експертизою. Також Банк просить виселити з квартири [ADDRESS] відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх малолітню дитину, посилаючись на норми ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ч. 2 ЖК України, зазначаючи, що Банк направив відповідачам письмові вимоги про виселення їх з іпотечної квартири. Крім того, Банк просить суд визнати за ним право на отримання від інших осіб дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та з метою забезпечення права іпотекодержателя просить зобов'язати Глухівську держану нотаріальну контору видати Банку дублікат договору купівлі-продажу квартири (предмета іпотеки). Також Банк зазначає, що для укладення правочину про відчуження нерухомості необхідно мати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Сам відповідач [PERSON] своє право власності на квартиру в новому Державному реєстрі прав не зареєстрував, а Банк позбавлений такої можливості зареєструвати в новому реєстрі право власності [PERSON] Тому з метою реального задоволення права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки Банк просить суд визнати право Банка на звернення до реєстраційної служби, визнати право Банка на отримання витягу з Державного реєстру про право власності [PERSON] на іпотечну квартиру та зобов'язати реєстраційну службу надати Банку витяг з Державного реєстру прав про право власності [PERSON] на іпотечну квартиру. Крім того, Банк просить передати Банку в управління іпотечну квартиру з метою захисту прав іпотекодержателя для уникнення ситуації самовільного вселення мешканців до квартири, а також для охорони квартири, запобігання можливої втрати майна або його істотного пошкодження. Під час розгляду справи, 02.12.2013 року, представник позивача надіслав суду письмову заяву про уточнення позовних вимог в частині уточнення початкової ціни реалізації предмета іпотеки та просив вказати початкову ціну реалізації на рівні оцінки суб'єкта оціночної діяльності дійсної на момент продажу майна (а.с.73-74). Також, 29.01.2014 року, представник позивача надіслав суду письмову заяву про уточнення позовних вимог в частині суми заборгованості за кредитним договором, в зв'язку з частковим погашенням відповідачем суми заборгованості (сплачено відповідачем 10650 грн.), та остаточно визначив суму заборгованості за кредитним договором 212 837,67 грн., що складається із: заборгованості по кредиту 210 866,87 грн., прострочені проценти 1411,09 грн., пеня 559,71 грн. Також зазначив, що у випадку надання відповідачем до суду до дня розгляду справи доказів нових платежів, просить суд при винесенні рішення врахувати ці платежі, відповідно зменшивши суму заборгованості. В решті вимог позов підтримує в повному обсязі (а.с.115-116). Відповідач [PERSON] в суді проти позову заперечував, пояснив, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем він дійсно протягом останнього року несвоєчасно погашав платежі за кредитом, зв'язку з чим і виникла прострочена заборгованість. Однак станом на 05 лютого 2014 року заборгованість за простроченими платежами вже повністю погашена, він вийшов в графік поточного погашення, і є лише платіж за поточний місяць, який ще не прострочений. Просив суд не звертати стягнення на квартиру, так як він має намір і надалі своєчасно погашати кредит за графіком до кінцевого строку погашення у 2038 році. Надав суду копію квитанції від 03.02.2014 року про сплату ним на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» останньої суми на погашення заборгованості по кредиту 6300 грн. (а.с.119). Просить суд в задоволенні позову відмовити в зв'язку з погашенням ним простроченої заборгованості за кредитним договором. Відповідачка [PERSON] в суді проти позову до неї заперечувала, вважаючи, що вона є неналежним відповідачем у даній справи, з огляду на наступне. Так, кредитний договір було укладено Банком з [PERSON] Право власності на квартиру, яка передана в іпотеку, зареєстровано лише за [PERSON], тобто він є єдиним власником квартири. Відповідачка не виступає зобов'язаною стороною ні в яких відносинах з Банком. Крім того, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ще 13.12.2012 року. Відповідачка разом з малолітньою дитиною з вересня 2012 року не проживає в спірній квартирі, проживає та офіційно зареєстрована за іншою адресою, а тому вимога про її виселення з іпотечної квартири є необґрунтованою. Також [PERSON] зазначила, що спору про поділ спільного майна у них з відповідачем [PERSON] немає, вона не претендувала і не претендує на частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] і визнає за [PERSON] повне право власності на вказану квартиру. Вона не здійснювала платежів по кредитному договору, і вважає, що маючи всі права на квартиру, [PERSON] має виконувати і всі обов'язки щодо даної квартири, в тому числі і по погашенню кредиту. Також відповідачка зазначила, що їй як особі яка не є власником іпотечної квартири, не претендує в майбутньому на дану квартиру і не проживає в ній - в цілому байдужа подальша доля вказаної квартири, відповідачка лише просить виключити її зі списку відповідачів, так як вважає, що вона не має жодних зобов'язань ні перед Банком, ні перед відповідачем [PERSON] (а.с.87-88). Представник відповідача Реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області Данильченко Н.Л. в суді проти позову заперечувала, пояснила, що вимоги Банку до реєстраційної служби є необґрунтованими і передчасними. Так, звернення Банку до реєстраційної служби із вимогами про державну реєстрацію права власності [PERSON] та надання витягу з Державного реєстру прав та обтяжень щодо зареєстрованого права власності [PERSON] - суперечать ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як ці дії Закон пов'язує безпосередньо з особою власника. Крім того, представник реєстраційної служби вказує, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержавтеля або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому представник реєстраційної служби вважає, що право Банка в частині реєстрації права власності взагалі не порушено, оскільки ще не вирішено питання про звернення стягнення на спірну квартиру (предмет іпотеки). Просить в задоволенні позову в частині вимог до реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції - відмовити за необґрунтованістю (а.с.58-59). Представник відповідача Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області державний нотаріус Сіманенко Т.П. в суді проти позову заперечувала, пояснила, що вимоги Банку до державного нотаріуса є необґрунтованими. Пояснила, що вимога Банка про видачу Банку дублікату договору купівлі-продажу квартири, належної [PERSON] - не відповідає вимогам ч. 5 ст. 8, ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат», оскільки довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документі, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним і юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (а.с.63, 91). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідачів, представників відповідачів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині вимог Банку до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, з таких підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 17/ДІУ-2008/142, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 217 020 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних, зі строком погашення кредиту до 15.04.2038 року, на придбання квартири [ADDRESS] (а.с.17-22). Згідно п. 2.4 вказаного кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно до 15 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки у складі щомісячних ануїтетних платежів в розмірі 2066,73 грн. відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.17). Судом встановлено, що [PERSON], починаючи з 22 жовтня 2012 року, не виконує належним чином зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 22.10.2013 року у нього виникла заборгованість у розмірі: 223 487,67 грн., що складається з заборгованості по кредиту 210039,89 грн., простроченої заборгованості по кредиту 826,98 грн., прострочених процентів 12 061,09 грн., пені 559,71 грн. Стосовно вказаної суми заборгованості Банком надано відповідний розрахунок (а.с. 11-14). При цьому суд бере до уваги ту обставину, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт наявності у нього заборгованості перед Банком по кредитному договору, підтвердивши, що протягом останнього року у нього виникли матеріальні складнощі, в зв'язку з чим він протягом декількох місяців не вносив щомісячних платежів. З розрахунком простроченої заборгованості відповідач погоджується, крім того, він фактично визнав борг, оскільки під час розгляду справи в суді відповідач частково погасив заборгованість, на загальну суму 10 650 грн., і дані суми платежів були враховані Банком станом на 27 січня 2014 року при уточненні позовних вимог та визначенні остаточної суми заборгованості (а.с.116). Крім того, після цього, 03 лютого 2014 року відповідач здійснив ще один платіж на погашення заборгованості на суму 6 300 грн. (а.с.119). Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору (п. 3.1, п. 3.2 кредитного договору) між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 15.04.2008 року було укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Визначена договором іпотеки вартість квартири становить 289 360 грн. (а.с.24-26). Дана квартира належить відповідачу на праві власності за договором купівлі-продажу від 15.04.2008 року (а.с.28) Право власності відповідача [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано (а.с.29). Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», та ст. 589 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вимагати дострокового повернення кредиту передбачено п. 5.2.4 кредитного договору, де зазначено, що кредитор має право припинити видачу кредиту, відмовити позичальнику у продовженні строку дії цього Договору, а також вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за Іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку: прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування Кредитом понад 2 (двох) місяців; порушень позичальником в період дії цього договору будь-яких умов цього Договору, у тому числі позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів, позичальник не сплатив або сплатив несвоєчасно чи не в повному обсязі комісійну винагороду, тощо (а.с. 18, 19) Право ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернути стягнення на предмет іпотеки та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки визначені п. 2.1.10, п. 2.1.15 Іпотечного договору (а. с. 24). Так як [PERSON] протягом більше ніж два місяці (з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року) не виконував належним чином своїх зобов'язань по договору про іпотечний кредит, що фактично визнано відповідачем у судовому засіданні, то у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникло право за договором вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту та право звернути стягнення на предмет іпотеки, і тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги наданий Банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, який також визнається відповідачем [PERSON], з урахуванням сум погашеної відповідачем заборгованості під час розгляду справи в суді, і остаточно визначає заборгованість за кредитним договором в розмірі 206 537,67 грн. = 212 837,67 грн. - 6300 грн. (яка за розрахунком Банку за уточненими повними вимогами станом на 27.01.2014 року складала 212 837,67 грн., з яких заборгованість за кредитом 210 866,87 грн., прострочені проценти 1411,09 грн., пеня 559,71 грн.(а.с.116), а також враховуючи, що 03 лютого 2014 року відповідач сплатив на погашення заборгованості по кредиту ще 6 300 грн. (а.с.119). Враховуючи положення ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», щодо встановлення ціни продажу предмета іпотеки та відповідні роз'яснення пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд вважає за необхідне встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Стосовно позовної вимоги про виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з їх малолітньою дитиною з квартири, що є предметом іпотеки, судом встановлено наступне. Як вбачається з довідки Глухівського МС УДМС України в Сумській області, відповідач [PERSON], 11.07.1983року народження, зареєстрований за місцем проживання: [ADDRESS] (а.с. 47). Як вбачається з довідки Глухівського МС УДМС України в Сумській області, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за місцем проживання: [ADDRESS] (а.с. 46). В судовому засіданні сторони підтвердили, що вони фактично не проживають у [ADDRESS], яка є предметом іпотеки. Відповідач [PERSON] хоча і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки). Однак з матеріалів справи вбачається, що він фактично проживає за іншою адресою, що підтверджується і листуванням банку з відповідачем (а.с.37). Крім того, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням Глухівського міськрайонного суду від 13.12.2012 року (а.с.90), сторони проживають окремо, дитина мешкає разом з матір'ю [PERSON] Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст. 109 Житлового кодексу України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною четвертою ст. 9 Житлового кодексу України, ст.ст. 39,40 ЗУ «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення його мешканців. Відповідно до положень п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що Банком було направлено листом за вихідним № 351/08-13 від 08.08.2013 року [PERSON] на адресу: [ADDRESS] та листом за вихідним № 10-07/912 від 11.11.2013 року [PERSON] на адресу: [ADDRESS] письмові вимоги про виконання порушеного зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку непогашення заборгованості та вимоги про виселення предмету іпотеки, що підтверджується квитанціями про оплату поштових послуг від 08.08.2013 та від 11.11.2013 (а.с. 37, 38), однак доказів отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] вказаних вимог і відмови їх у добровільному порядку звільнити квартиру - позивачем суду не надано. Крім того, з пояснень відповідачів [PERSON], [PERSON] вбачається, що вони фактично не проживають в іпотечній квартирі, а відповідачка [PERSON] з дитиною не зареєстровані в іпотечній квартирі (а.с.46). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх малолітньої дитини з квартири за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки. Позовні вимоги Банку до Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області, реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області - суд вважає необґрунтованими і передчасними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В даному випадку Банк не довів в судовому засіданні, що його право щодо реєстрації права власності, отримання витягу та дублікату документу порушене, невизнане чи оспорене. Так, вбачається, що до вирішення судом питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, право Банку на проведення будь-яких дій, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки - ще не виникло. Законом же не передбачено такого способу захисту прав та інтересів, як захист їх від можливого порушення в майбутньому. Таким чином, позовні вимоги Банку до Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області, реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області про надання Банку права та про зобов'язання вчинити дії - не підлягають задоволенню. Враховуючи часткове задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 2 065, 38 грн. понесених позивачем судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.. 9, 109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial