Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

13 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON] Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. 22 лютого 2016 року він уклав договір індивідуального замовлення з ФОП [PERSON] на виготовлення кухні модель «Альфа» для задоволення споживчих потреб. Під час укладання договору позивач вніс аванс, що має силу завдатка, в розмірі 3000 грн. за кухню та 1250 грн. за скло скіналі. Також 07 березня 2016 року він оплатив 950 грн. за мийку, а 23 березня 2016 року доплатив всю суму, обумовлену умовами договору. Дата виконання замовлення встановлена в договорі 25.03.2016 року. Але ні у вказаний строк, ні пізніше замовлення не було виготовлено. З урахуванням викладеного, позивач просив суд розірвати договір індивідуального замовлення від 22 лютого 2016 року. Зобовязати відповідача повернути позивачу сплачені ним кошти за умовами договору індивідуального замовлення від 22 лютого 2016 року в розмірі 11880 грн. Сплатити суму завдатку в розмірі 4250 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~ Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року ФОП [PERSON] (виконавець) уклав договір індивідуального замовлення з [PERSON] (замовник) на виготовлення кухні модель «Альфа». За умовами договору, вартість виробу 9700 грн., замовником внесено аванс (який має силу завдатка) у розмірі 3000 грн., + 1250 грн. Дата виконання замовлення 25 березня 2016 року. Договір вступає в силу після оплати замовником авансу (завдатка). Решта до оплати 6700 грн. + 930 грн. Із записів відповідача на договорі також вбачається, що 07 березня 2016 року позивач оплатив 950 грн. за мийку, а 23 березня 2016 року доплатив всю суму, обумовлену умовами договору. Позивач стверджує, що ні у вказаний строк, ні пізніше замовлення не було виготовлено. Відповідач не спростував твердження позивача належними та допустимими доказами. Згідно із ст. 509 ЦК України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку не був укладений. Згідно із ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто, з положень даної статті чітко випливає, що завдаток може існувати лише у тому випадку, коли сторони уклали договір і ним передбачається матеріальне зобовязання однієї сторони перед іншою стороною. Відповідно до ст. 571 ЦК України\~\~встановлено правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України\~\~про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. Аналізуючи вищенаведенні норми Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що сума 4250 грн., яка була передана позивачем відповідачу [PERSON] на підставі договору, є завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне розірвати договір індивідуального замовлення від 22 лютого 2016 року, укладений між сторонами, стягнути на користь позивача з відповідача подвійну суму завдатку, а також кошти, сплачені позивачем згідно умов договору, та отримані відповідачем, згідно його власноручних записів на договорі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved