Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

12 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про усунення порушень прав споживача комунальних послуг та визнання недійсним вимоги сплати грошових коштів, зобовязання зробити перерахунок сум за спожиті комунальні послуги, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд: визнати КП «Жилкомсервіс» порушником прав споживача комунальних послуг [PERSON]; визнати недійсним вимогу КП «Жилкомсевіс» про сплату [PERSON] 7\~184, 07 грн. за послуги водопостачання; зобовязати КП «Жилкомсервіс» зробити перерахунок суми заборгованості за спожиті комунальні послуги станом на 01.06.2017 року з одночасним перерахунком за особовим рахунком споживача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, щопозивач успадкувала спадкове майно за адресою: м. Харків, вул. Старицького, б. 9, кв. 34 після [PERSON], яка померла 08 січня 2013 року у м. Харкові. Матірю [PERSON] була [PERSON], яка померла 03 грудня 2012 року. Її донька [PERSON] померла через місяць 08 січня 2013 року, була зареєстрована та постійно проживала з матірю за тією ж адресою, обидві користувалися соціальними пільгами. У березні позивач отримала вимогу КП «Жилкомсервіс» про сплату грошових коштів у сумі 7\~184, 07 грн. та 02.06.2017 року рахунок у розмірі 7\~387, 87 грн. Позивач звернулась до КП «Жилкомсервіс» та отримала роздруківку кількості наданих послуг та періоду їх надання, з якої їй стало зрозуміло, що довідка містить відомості стосовно послуг, нарахованих за період не тільки з 01.01.2014 року по 01.01.2017 року, а і за період 2011-2014 роки та враховує обсяг послуг нарахованих на дві особи, які померли три року тому. Враховуючи вище викладене позивач вважає, що вимога КП «Жилкомсервіс» про сплату 7\~184, 07 грн. станом на 02.06.2017 р. є завищеною, вимога КП «Жилкомсервіс» про сплату 7\~184, 07 грн. від березня 2017 року є незаконною і вимагає перерахунку суми нарахованих комунальних послуг за особовим рахунком споживача. Представник позивача, [PERSON], який діє на підставі довіреності від 29.07.2016 року, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач по справі в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 03 грудня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 553662, виданим 09 серпня 2016 року, Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкові, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. (а.с. 3) 08 січня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 09.08.2016 року № 00015971847. (а.с. 4) Померлі [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [INFO], б. 9, кв. 34, що підтверджується Довідкою Виробничого Житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства, Житлово-експлуатаційна дільниця № 32, від 23.08.2005 року № 1810 та Довідкою КП «Жилкомсервіс», Дільниця № 2, від 01.02.2010 року № 239. (а.с. 13, 14) Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] 06.01.2017 року, та зареєстровано в реєстрі за №6-5, спадкоємцем права власності на квартиру № 34, що знаходиться в місті Харкові, вулиця Старицького, будинок № 9, яка належала [PERSON], [INFO], яка померла 08 січня 2013 року, є її двоюрідна сестра, [PERSON], [INFO]. Вказаний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.01.2017 року № 77817135. (а.с. 10, 11) Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні було встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна. Таким чином новий власник майна не зобовязаний платити за борги попереднього власника, якщо суд встановить, що він не брав на себе обовязку про сплату таких боргів. Договори про надання послуг не обтяжують майно, таким чином за відсутності умови по сплаті боргів попереднього власника в договорі по відчуженню нерухомого майна, суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник нерухомого майна. Поряд із тим, у випадку, якщо новий власник набув право власності у порядку спадкування, то на нього, відповідно до ст. 1218 ЦК України, переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті в розмірі вартості спадкового майна. Отже, до позивача [PERSON] разом із спадковим майном у вигляді квартири за адресою: м. Харків, вул. Старицького, б. 9, кв. 34, перейшов обовязок по сплаті заборгованості за комунальні послуги. У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, діючим законодавством чітко передбачений обовязок власника щодо утримання майна, яке належить йому на праві власності. У березні 2017 року позивач отримала вимогу КП «Жилкомсервіс», в якій повідомлялося, що по її особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01.01.2017 року виникла заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» в сумі 7\~184, 07 грн. (а.с. 21) Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. На думку позивача, вказана вимога КП «Жилкомсервіс» є такою, що порушує її права як споживача послуг та підлягає визнанню її недійсним у зв'язку з тим, що при нарахуванні заборгованості КП «Жилкомсервіс» не були застосовані строки позовної давності та послуги були нараховані на померлих осіб. Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» Дільниця № 2 від 02.06.2017 року № 1620, за адресою: м. Харків, вул. Старицького , б. 9, кв. 34 проживає [PERSON], інших членів сім*ї у вказаному житловому приміщенні не зареєстровано. [PERSON] була виписана з квартири 08.05.2013 року, а [PERSON] 05.02.2013 року. (а.с. 35) Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, всупереч вказаним вимогам закону, з матеріалів справи не вбачається, і позивачем також не було надано жодних належних та допустимих доказів, неправомірності нарахувань суми заборгованості КП «Жилкомсервіс», а саме доказів того, що заборгованість нараховувалася на осіб які вже померли та не зареєстровані в [INFO]. Окрім того, позивач посилається на те, що КП «Жилкомсервіс» при нарахуванні заборгованості не враховано строк позовної давності. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 2 ст. 267 ЦК України вказує, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З аналізу вище зазначених норм вбачається, що строк позовної давності застосовується до винесення судом рішення у разі розгляду позову про стягнення заборгованості тощо. Враховуючи те, що в провадженні суду не перебуває позову про стягнення заборгованості за комунальні послуги з [PERSON], то строк позовної давності у даному випадку не може бути застосовано судом. Щодо вимоги про зобовязання КП «Жилкомсервіс» провести перерахунок суми заборгованості за спожиті комунальні послуги станом на 01.06.2017 року з одночасним перерахунком за особовим рахунком споживача, то так як суду не було надано доказів щодо неправомірності нарахувань заборгованості, та доказів того, що позивач самостійно зверталась до відповідача з вимогою про проведення перерахунку і їй в цьому було відмовлено, то суд приходить до висновку щодо не обґрунтованості позовних вимог. Отже, враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що у діях КП «Жилкомсервіс» не вбачається порушень прав [PERSON] як споживача послуг, а отже і відсутні підстави для задоволення її позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Враховуючи те, що відповідачем не були понесені судові витрати, то вони і не компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed