Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

13 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» про визнання трудового договору розірваним. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він працював у ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» з 03 липня 2007 року по 18 листопада 2011 року на посаді водія погрузника 8 розряду. На даний час вказане підприємство припинило свою діяльність, посадові особі звільнені, зробити відповідний запис у його трудову книжку нікому, тому він не може довести юридичний факт його звільнення з підприємства. У зв'язку з чим УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя утримує з нього прибутковий податок , як з працюючого пенсіонера у розмірі 15%, що порушує його законні права та призводить до матеріальних витрат. Просив суд визнати трудовий договір, укладений між ним та ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» розірваним з 18 листопада 2011 року. Позивач до судового засідання не з'явився, надіславши до адреси суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Цегельний завод «Перспектива», у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з урахуванням думки позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України чітко визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У відповідності до ст. 1 КЗпП України, Кодекс Законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. Згідно положень ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Ч. 3 ст. 24 КЗпП України зокрема передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до відомостей трудової книжки, заведеної 15 листопада 1963 року на імя [PERSON], останній був прийнятий на роботу до ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» 03 липня 2007 року водієм погрузника 8 розряду, на підставі наказу № 209/к від 03 липня 2007 року. Інші відомості після даного запису в трудовій книжці відсутні. Отже судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Цегельний завод «Перспектива», працюючи на даному підприємстві на посаді водія з 03 липня 2007 року. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Цегельний завод «Перспектива» зареєстровано в ЄДР юридичних осіб, проте, як вбачається з листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області № 20-22-13-Р-5 від 20 жовтня 2015 року, у зв'язку зі звільненням працівників, в.о. директора та головного бухгалтера, господарська діяльність ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» припинена з 18 листопада 2011 року, посада керівника Товариства залишається вакантною. Відповідно до відповідей, у тому числі Уповноваженого ВРУ з прав людини, вбачається, що господарська діяльність ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» (ЄДРПОУ 13479857) фактично припинена з 18 листопада 2011 року. Згідно відомостей, наданих Управлінням Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, зокрема, індивідуальних відомостей про застраховану особу від 05 жовтня 2015 року, в базі даних страхові внески на імя [PERSON] [PERSON] «ЦЗ «Перспектива» останній раз сплачувалися у жовтні 2011 року, з листопада 2011 року відсутні відомості щодо сплати внесків. Судом встановлено, що позивач звертався із заявою до відповідача про звільнення, але поштова кореспонденція повернулася із відміткою про закінчення строку зберігання. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із трудових правовідносин. Згідно ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права, одним із способів якого є припинення правовідносин. Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, до трудової книжки заносяться зокрема відомості по роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом міністрів України. Так, на підставі п. 3-4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З п.п. 4.1 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійним. Враховуючи той факт, що ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» фактично припинило свою господарську діяльність ще з 18 листопада 2011 року зі звільненням у тому числі керівного складу підприємства, не оформивши при цьому належним чином розірвання трудового договору з позивачем, що у подальшому порушило право останнього на працю та її оплату, а наразі тягне за собою наслідки у вигляді відрахувань з пенсії, як працюючого пенсіонера, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання трудового договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Цегельний завод «Перспектива» розірваним з 18 листопада 2011 року на підставі ст. 38 КЗпП України, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та іншими вимогами, та іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved