Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

14.01.2016 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 4200 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.07.2015 року відповідачка за взаємною домовленістю придбала у нього зерно пшениці на суму 3900 грн., крім того він витратив на доставку зерна відповідачці ще 300 грн. При цьому була домовленість, що гроші [PERSON] поверне йому протягом місяця, але до теперішнього часу не розрахувалась, в звязку з чим він вимушений звернутись до суду, так як вважає, що між ними був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого одна сторона позивач, передала другій стороні відповідачу майно, за яке той має сплатити грошові кошти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали і просили в його задоволенні відмовити. При цьому представник відповідача пояснила, що протягом літа 2015 року позивач з відповідачкою співмешкали, вели спільне господарство, і тому говорити про купівлю-продаж зерна не має підстав. Більш того, позивач дійсно привозив зерно додому відповідачці, але через деякий час його вивіз. Крім того, будь-яких доказів яке зерно, в якій кількості, якої вартості та на яких умовах [PERSON] передав [PERSON] ніяких доказів позивачем не надано, а пояснення відповідачки, викладені в протоколі допиту її в Первомайському ВП ГУНП в Миколаївській області в якості свідка ніякої доказової сили не мають, так як кримінальне провадження закрите в звязку з відсутністю будь-якого складу злочину. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 639 ч.ч.1, 2 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений в будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Ст. 691 ч.ч.1, 2 ЦК України передбачає, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленої у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо ціну встановлено залежно від ваги товару, вона визначається за вагою нетто, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. На підставі викладеного, враховуючи що ніяких письмових підтверджень укладення та умов договору купівлі-продажу позивачем в судовому засіданні не надано, свідки, які були допитані за його клопотанням пояснювали, що їм відомо про укладення договору купівлі-продажу зерна лише зі слів самого [PERSON], а протокол допиту відповідачки в якості свідка в Первомайському ВП ГУНП в Миколаївській області 28.11.2015 року суд також не може розцінювати як письмовий доказ позовних вимог, то суд знаходить, що позивач не надав доказів своїх позовних вимог, а тому в задоволенні його позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed