overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

14.06.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей обгрунтовавши свої вимоги тим, що рішенням Краматорського міського суду від 09.03.2016 року відповідача було позбавлено батьківських прав у відношенні до її дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням виконкому Краматорської міськї ради від 18.05.2016 року позивачку було призначено опікуном над її онуками [PERSON] та [PERSON]. З 2012 року діти мешкають у її родині. Відповідачка ніякої допомоги на утримання дітей не надає. Скрутне матеріальне становище змушує її звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на дитину. Відповідачка аліменти нікому не сплачує. Просила стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 долі усіх доходів відповідачки, кожного місяця до повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що матірью дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є відповідачка [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду від 09.03.2016 року відповідачку було позбавлено батьківських прав у відношенні до її дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням виконкому Краматорської міськї ради від 18.05.2016 року позивачку було призначено опікуном над її онуками [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно п.2 ч.2 ст.179 Сімейного Кодексу України, опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини та її опікуна, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 долі усіх видів заробітків (доходу) щомісяця до повноліття дітей. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

14.06.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей обгрунтовавши свої вимоги тим, що рішенням Краматорського міського суду від 09.03.2016 року відповідача було позбавлено батьківських прав у відношенні до його дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням виконкому Краматорської міськї ради від 18.05.2016 року позивачку було призначено опікуном над її онуками [PERSON] та [PERSON]. З 2012 року діти мешкають у її родині. Відповідач ніякої допомоги на утримання дітей не надає. Скрутне матеріальне становище змушує її звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на дитину. Відповідач аліменти нікому не сплачує. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 долі усіх доходів відповідача, кожного місяця до повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином., клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що батьком дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду від 09.03.2016 року відповідача було позбавлено батьківських прав у відношенні до його дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням виконкому Краматорської міськї ради від 18.05.2016 року позивачку було призначено опікуном над її онуками [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно п.2 ч.2 ст.179 Сімейного Кодексу України, опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини та її опікуна, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 долі усіх видів заробітків (доходу) щомісяця до повноліття дітей. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

14.06.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем вона перебуває з 19.09.2009 року у зареєстрованому шлюбі. Через складні відносини вони припинили спільне життя. Від цивільного шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. На утримання сина відповідач матеріальної допомоги не оказує, і не бажає добровільно це робити, хоча має таку можливість. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку і до повноліття дитини, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісяця для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку відповідача і до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечував. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтвапро народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

14.06.2016 року, представник позивача за довіреністю, [PERSON], звернувся\~\~до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором\~\~у розмірі\~\~59478,87 грн.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачка не виконує умови кредитного договору від 27.11.2013 р., за яким [PERSON], отримала\~\~від ПАТ «[PERSON] банк»\~кредит у сумі 39086,62 грн.. 30.09.2014 року, ПАТ «[PERSON] банк»\~відступив право грошової вимоги на частину договорів ТОВ «Дата [PERSON]», в тому числі і вказаний договір з [PERSON], що підтверджується копією додаткової угоди та договором факторингу від 30.09.2014 року. Однак, станом на 19.05.2016 року, відповідачка не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, та має прострочену заборгованість за кредитом 59478,87 грн. В судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача надав заяву про слухання справи у його відсутність,\~\~на позові наполягав. Відповідачка\~\~до суду не з'явилася, по причинам, суду невідомим, але спрямувала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала беззаперечно та просила суд розглядати справу у її відсутність. Судом встановлено, що 27.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] банк» був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 39086,62 грн. 30.09.2014 року ПАТ «[PERSON] банк» відступив право грошової вимоги за цим договором ТОВ «Дата [PERSON]». На підставі розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 19.05.2016 року вбачається, що заборгованість по кредитному договору [PERSON] перед ТОВ «Дата [PERSON]» складає 59478,87 грн., яка складається з\~заборгованості за \~кредитом 39086,62 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 13259,91 грн; заборгованість по комісії 7132,34 грн. Відповідачці було неодноразово\~\~направлено лист про стан заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимогам чинного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаям ділового обігу або іншим вимогам, які звично ставляться. Таким чином, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідачка не належним чином виконує умови кредитного договору, при розгляді справи у суді нею не було вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь ТОВ «Дата [PERSON]» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

14.06.2016 року рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області задоволено позов [PERSON] до МПП «Карєв» про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Стягнуто з МПП «Карєв» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 4073,52 грн.; середній заробіток за час затримки виплати компенсації у сумі 21725,44 грн. При ухваленні вказаного рішення, суд не вирішив питання про судові витрати. Тому суд з власної ініціативи вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення. В судове засідання позивач, [PERSON], не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, МПП «Карєв», в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України присутність сторін не є обов'язковою. У відповідності до п. 4 ч. 1\~ст. 220 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що 14.06.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області постановлено рішення по справі за позовом [PERSON] до МПП «Карєв» про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Позовні вимоги [PERSON] були задоволені. При ухваленні вказаного рішення, суд не вирішив питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1102,40 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь держави, з урахуванням того, що рішення ухвалено на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

14.06.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулась із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. В обґрунтування клопотання заявник послався не те, що 17.03.2011 року Малиновським районним судом м.Одеси ухвалено рішення про стягнення на користь АКІБ «УКРСИББАНК» заборгованості за кредитним договором. За договором факторингу від 21.09.2015 року між банком та заявником до останнього перейшло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи викладене, товариство в порядку ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» просило замінити стягувача у виконавчому провадженні. Сторони та заінтересовані особи в судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд заяви. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Дослідивши заяву, матеріали цивільної справи №1519/2-2122/11, суд вважає, що заява непідлягає задоволенню з наступних підстав : Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Зазначене узгоджується із ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження». Судом встановлено , що 17.03.2011 року Малиновським районним судом м.Одеси ухвалено рішення, яким на користь ПАТ «УкрСиббанк» з [PERSON], [PERSON] тсолідарно стягнута заборгованість за кредитним договором. Рішення суду набрало законної сили. За договором факторингу від 21.09.2015 року між банком та заявником, до останнього перейшло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Водночас, ані заява, ані додані до неї матеріали, ані матеріали цивільної справи №1519/2-2122/11відомостей про відкриття виконавчого провадження не містять. При цьому, заявник в судове засідання не зявився, просив розглянути заяву за його відсутності. Вищевикладені обставини виключають задоволення судом заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну в порядку ст. 378 ЦПК України сторони виконавчого провадження.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

14.06.2016 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 06.05.2014 р. вона уклала шлюб з відповідачем, від спільного проживання в шлюбів них народилася дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем вона рік тому фактично припинила подружні стосунки, оскільки після народження дитини у неї були важкі пологи та через стан здоровя змушена була переїхати на тимчасове проживання до своїх батьків, які їй допомагали з дитиною. Відповідач відмовився переїзжати з нею, та фактично залишив сімю, з тих пір не підтримують сімейних стосунків, проживають окремо, відповідач не цікавиться життям та здоровям дитини, матеріально не допомагає, тому вважає, що подальше збереження сімї та спільне проживання стало неможливим і це суперечить, як її інтересам, так і інтересам відповідача і просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] на розгляд справи не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що є відмітка в справі. Причини неявки суду невідомі, заперечення до заявленого позову відповідачем не подано.. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 06.05.2014 р., більше року сторони як одна сім'я спільно не проживають не підтримують жодних стосунків, заперечення щодо розірвання шлюбу від відповідача до суду не надано. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову [PERSON].. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

14.06.2016 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 27.01.2016 р. сторони уклали шлюб, від спільного проживання в шлюбі дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу стало те, що на протязі тривалого часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, на грунті особистих непорозумінь між ними постійно виникали суперечки, які переростали у сімейні конфлікти та скандали, вже тривалий час фактично не живуть разом, як нормальна сімя, перебувають в поганих стосунках, тому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримала повністю, просить такі задоволити та не надавати терміну для примирення. Відповідач [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу з позивачкою. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 27.01.2016 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають, не підтримують жодних стосунків, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову [PERSON]. Судових витрат по справі не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

14.06.2016 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що з відповідачем по справі вони проживали спільно в не зареєстрованому шлюбі з 2009 року. За час спільного проживання в даному шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], 22.07.2011 року та син [PERSON], [INFO] Батьком дітей є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. В листопаді 2015 року вони припинили спільне проживання, відповідач покинув сімю та проживає окремо із цього часу припинив надавати їй будь-які кошти на утримання дітей та не бере жодної участі у їх вихованні, діти перебувають на її повному утриманні, тому просить стягувати аліменти з відповідача на утримання двох дітей в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Позивачка [PERSON]. позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила двох неповнолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визначаючи розмір аліментів, суд згідно ст. 182 СК України бере до уваги такі обставини: [PERSON] утримує двох неповнолітніх дітей, ніде не працює. Враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За вищевстановлених обставин суд приходить до висновку, що позов є обгрунтовно доведеним і підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved