Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. В обгрунтування позову посилається на те, що з 2005 року по 16 лютого 2011 року вона проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу в них 05 травня 2005 року народилася донька - [PERSON], яка проживає біля неї і перебуває на її утриманні. Їхня сім'я розпалась і вони проживають окремо та між собою майже не спілкуються. Місце перебування відповідача на даний час їй не відоме. Зазначає, що враховуючи конфліктні ситуації з колишнім чоловіком та особливості своєї гідності, вона не зверталась до суду з вимогою про стягнення аліментів. В свою чергу [PERSON] жодного разу не допоміг матеріально при навчанні їхньої спільної доньки, під час її хвороб, участі у її вихованні він не приймає, її розвитком не цікавиться. Їхня неповнолітня донька періодично хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне перебування та відпочинок дитини на морі. Скрутне матеріальне становище та життєві обставини змусили її з 2010 року періодично виїжджати працювати за кордон в Італію, де вона вже отримала легальні документи. Зазначає, що вона сама матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та на даний час має можливість повезти доньку в Італію на оздоровлення, однак [PERSON] відмовляється надати, в передбаченому законодавством порядку, дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки за межі України для оздоровлення, оскільки створює всілякі перешкоди, зокрема: не повідомляє про своє місце знаходження, в більшості випадків відмовляється від спілкування по телефону, створює конфліктні ситуації, а тому вона вважає, що відповідач безпідставно не дає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали відмову не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої [PERSON], шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному розвитку, порушує право дитини на гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїх батьківських прав. Тому підтримуючи вищевикладене та зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, а також безпідставне небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за межі України просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але від її представника [PERSON] надійшла заява, в якій вона позовні вимоги позивача підтримує, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи через засоби масової інформації, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав, доводів позивача не спростував. Тому суд зі згоди позивача ухвалює в справі заочне рішення. Представник третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, також зазначив, що служба у справах дітей Хотинської РДА не заперечує, щодо надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 2005 року по 16 лютого 2011 року проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Також судом встановлено, що 16 лютого 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про народження 05 травня 2005 року у сторін народилася донька - [PERSON] (а.с. 8), яка в даний час проживає біля позивача та перебуває на її утриманні. Із матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] відноситься до групи часто хворіючих дітей (ГРВІ), часто хворіє, а саме 4-5 разів на рік та потребує постійного оздоровлення та періодичного санаторно-курортного лікування, що підтверджується довідкою лікаря (а.с.11). Із викладеного в позовній заяв вбачається, що відповідач в справі [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, її розвитком не цікавиться, що підтверджується також характеристикою виданою на [PERSON] Хотинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 та висновком служби у справах дітей Хотинської районної державної адміністрації (а.с.9-10). Крім того, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] періодично хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне перебування та відпочинок дитини на морі, що підтверджується довідкою лікаря 9 (а.с.11). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також, із матеріалів справи вбачається, що позивач має можливість повезти доньку в Італію на оздоровлення, однак відповідач [PERSON] відмовляється надати, в передбаченому законодавством порядку, дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки за межі України для оздоровлення. Довідкою № 02.20-342 від 04.08.2015 року Хотинської міської ради, підтверджується, той факт, що [PERSON] [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], однак в даний час по місцю проживання відсутній. Також із цієї довідки підтверджується той факт, що [PERSON] в даний час тимчасово перебуває в Італійській Республіці (а.с.13). Крім того судом досліджено розписку позивача надану відповідачу про те, що вона в майбутньому не буде звертатися до суду та інших компетентних органів України з вимогою про стягненння аліментів на її користь на утримання доньки з відповідача [PERSON] (а.с.14), що також підтверджується і довідкою ВДВС Хотинського РУЮ про неотримання позивачем аліментів (а.с.12). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон ( лише для дітей віком від 14 до 18 років ). З відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року: п.2-2. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обовязків батьків відносно дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані поважати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своїми батьками.ідповідно до п. 1 Статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Отже, як було встановлено судом відповідач [PERSON] участі у вихованні неповнолітньої доньки не бере, місце його проживання та перебування на даний час суду невідоме, позивач не має змоги отримати дозвіл від батька дитини на виїзд дитини за кордон, оскільки останній приховує свої місце перебування та місце знаходження на даний час, а тому отримати дозвіл від нього на перетинання кордону його доньки неможливо. Отже, як встановлено судом, виїзд за межі України є необхідним для оздоровлення та лікування неповнолітньої [PERSON] Таким чином, виходячи з вищенаведеного, оцінивши наявні докази в справі суд вважає необхідним надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved