Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

14 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа: [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого, послався на таке: він є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира йому належить на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2020 року, право власності якого зареєстровано у Витягі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2020 року. Колишні співвласники квартири, відповідачі по справі [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстровані за зазначеною вище адресою, однак в порушення п. 5,6 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири не знялися з місця реєстрації у спірній квартирі, але тривалий час там не мешкають, а саме з 2018 року. Наразі позивач не має можливості користуватися своєю власністю на свій розсуд та сплачувати комунальні платежі ще і за відповідачів. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. \~ \~ \~ \~Позивач до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі до судового засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надали. Від третьої особи до суду також надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2020 року (а.с.8), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2020 року (а.с.10). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ВК Первомайської міської ради Харківської області, однак за місцем реєстрації не мешкають, згідно акту № 1354 від 13.08.2020 року, складеного комісією у складі майстра РІМ Кузьменко О.О., економіста по ДПР [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Позивач не має можливості володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном на свій розсуд, що порушує його права, як власника, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. \~ \~ \~ \~На думку суду, відповідачі, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання у квартирі позивача більше року, визначили для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту № 1354 від 13.08.2020 року, що у спірній квартирі відповідачі не мешкають. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved