Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

13 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття та в розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу на її утримання до досягнення сином трирічного віку. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 липня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у зв»язку із погіршенням сімейних відносин позивачем була також подано позовну заяву про розірвання шлюбу, із припиненням шлюбно-сімейних відносин сторони проживають окремо. Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільного неповнолітнього сина, а також на її утримання, при цьому аліменти іншим особам відповідач не сплачує, інших неповнолітніх та повнолітніх дітей він не має, офіційно працевлаштований. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали пред»явлений позов та просили його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково. Так, не заперечували щодо задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини сторін в розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Проте заперечували проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/8 від усіх видів доходу (заробітку) на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, з тих підстав, що позивач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, надавши письмові заперечення на позовну заяву та докази на обґрунтування своїх заперечень, а також розрахунок грошових коштів, що будуть залишатися у відповідача при задоволенні позову, з урахуванням розміру його заробітної плати, стану його здоров»я та щомісячних витрат пов»язаних із утриманням майна. У своїх запереченнях відповідач, серед іншого зазначає, що в разі задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, залишок доходу позивача не зможе забезпечити йому прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб, крім того він має зобов»язання морального характеру перед батьками в результаті яких він постійно надає їм матеріальну допомогу, а також витрати які він несе на оплату послуг ЖКГ та подій які мали місце 19 квітня 2016 року, в результаті яких йому були створені негативні побутові умови. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 6). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2016 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 33. Після розірвання шлюбу шлюбне прізвище позивача [PERSON] було змінено на дошлюбне прізвище «[PERSON]». З матеріалів справи вбачається, що малолітній син позивача і відповідача проживає разом із матір»ю, що підтверджується Довідкою Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 13 вересня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Генеральної Асамблеї ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що обов'язок по утриманню дитини, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків. З урахуванням визнання позову відповідачем, в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що не суперечить закону, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 травня 2016 року. Вирішуючи питання щодо пред»явленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку у розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу), суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] працює у Маловисківській районній державній адміністрації Кіровоградської області на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату районної державної адміністрації. Згідно ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу . Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. В ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України зазначається, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В обґрунтування безпідставності та необґрунтованості позовної вимоги щодо стягнення з нього користь позивача, відповідач та його представник посилаються на самовільне вивизення позивачем з квартири у якій вони спільно проживали предметів спільної власності подружжя, на придбання найнеобхідніших з яких відповідачу необхідно витрачати грошові кошти, наявність у нього зобов»язань з погашення кредитних зобов»язань, що були набуті під час шлюбу, витрат пов»язаних з утриманням квартири, у якій зареєстрована як за місцем свого проживання позивач, проте не проживає у ній, послуг інтерактивного телебачення, відсутності субсидії для відшкодування послуг за житлово-комунальні послуги, одержання якої були припинено внаслідок того, що шлюб між подружжям було розірвано, проблем зі станом здоров»я матері, якій він як син повинен надавати допомогу, а також проблем із власним здоров»ям, пов»язаних із зором для відновлення якого необхідне лікування та придбання ліків, наявності зобов»язань пов»язаних зі сплати (повернення) грошових коштів своєму батьку [PERSON], які одержувалися в борг для придбання квартири. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Законодавцем чітко визначено, що дружина має право після розірвання шлюбу на утримання до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що зобов»язання відповідача по утриманню квартири в якій він проживає і у якій не проживає позивач, у зв»язку із чим відповідач повинен одноособово нести витрати по утриманню квартири не є підставою для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги, оскільки відшкодування понесених відповідачем витрат може бути вирішено у порядку передбаченому чинним законодавством, як і грошові зобов»язання, що виникли у подружжя під час шлюбу, питання щодо яких може бути вирішено під час розгляду іншої справи про поділ майна подружжя, і як було визнано відповідачем на даний час в провадженні Маловисківського районного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа про поділ майна подружжя. Крім того, суд вважає, що одержання позивачем допомоги згідно Закону України «Про допомогу сім»ям з дітьми» до 31 липня 2017 року не може бути підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги на одержання позивачем утримання від відповідача, оскільки згідно зазначеного вище Закону він встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення і сторони одержувати вказану допомогу почали починаючи з 01 липня 2014 року, тобто ще під час перебування у шлюбі між собою. Разом із цим, суд вважає, що позивачем не було доведено у суді можливість відповідача сплачувати аліменти на її утримання саме в розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, з урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства та обов»язку надання доказів, що роз»яснювалося судом, особам, що беруть участь у справі (а.с. 105). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, враховуючи майновий стан позивача, наявність проблем із власним здоров»ям, а також проблем зі здоров»ям його матері [PERSON], суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять можливість відповідача, оскільки він офіційно працевлаштований та одержує заробітну плату, сплачувати аліменти на утримання дружини, з якої проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, проте в меншому розмірі ніж про це просить позивач, у зв»язку із чим позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню. Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням того, що до розірвання шлюбу подружжя [PERSON] мало можливість забезпечувати свої потреби, під час перебування позивача у декретній відпустці по догляду за дитиною, за рахунок заробітної плати відповідача, разом із цим як пояснив відповідач розмір його заробітної плати з 01 травня 2016 року, як державного службовця, збільшився з 1500,00 грн. проте чіткий розмір заробітної плати він не може вказати, у зв»язку із затримкою у її виплаті, так як він одержує 2300,00 грн., що становить близько 60% від її загального розміру, суд приходить до висновку, що правильним буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/12 (однієї дванадцятої) частки від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення [PERSON], [INFO], трьох річного віку, починаючи з 13 травня 2016 року, на думку суду такий розмір сплати стягнутих аліментів не поставить відповідача у вкрай скрутне матеріальне становище, навіть з урахуванням розміру аліментів, що будуть також стягуватися на утримання неповнолітнього сина, а також дасть змогу позивачу одержувати грошові кошти на своє утримання, оскільки як вона пояснила на даний час вона продовжує перебувати у декретній відпустці по догляду за дитиною. Разом із цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно ст.ст. 80, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial