Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

13 травня 2020 року [PERSON] здала на пошту позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, в якій вказує, що їх донька [PERSON] , [INFO] , навчається в технікумі «Заклад підвищення кваліфікації у Хелмі», що знаходиться в м. Хелм, Республіки Польща. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі ј частини його заробітку, починаючи стягнення з 25 лютого 2020 року. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 21). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо\~своєї адреси\~суду не\~надав,\~а тому\~відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 16, 20). Третя особа [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 19). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Остання проживає разом з матір`ю (а. с. 6). З довідки технікуму «Заклад підвищення кваліфікації у Хелмі», що в м. Хемл, Республіки Польща, від 20 лютого 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є ученицею третього класу вказаного закладу, соціальної стипендії не отримує. Навчальний заклад має повноваження державної школи і є безкоштовним. Форма навчання денна, термін закінчення навчання 31 серпня 2021 року. На даний час між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення спільної повнолітньої дитини. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на положення ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що повнолітня донька сторін навчається на денній формі у навчальному закладі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, тому є всі підстави для стягнення з батька аліментів на утримання доньки на період навчання. З огляду на обставини справи, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд приходить висновку, що аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача відповідатимуть потребам [PERSON] у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] аліментів починаючи з 25 лютого 2020 року, суд приходить наступних висновків. Як вбачається зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів від [PERSON] на утримання доньки, а останній ухилявся від їх сплати, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити та стягнути аліменти з дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення останньою двадцятитрьохрічного віку, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. З огляду\~на положення\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~держави слід\~стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial