Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

14 червня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В своїй заяві позивач зазначила,що вона є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], в якому проживає разом із донькою - [PERSON]. Крім неї, у вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік - [PERSON], який більше трьох років з ними не проживає. Одразу після розірвання шлюбу він погоджувався на зняття з реєстрації добровільно, але на даний час хоч і не заперечує проти цього, проте не приїздить у м. Глобине, так як проживає у Харківській області та часто виїжджає на заробітки. Таким чином, вирішити це питання у добровільному порядку виявилося неможливим. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просила суд визнати [PERSON]таким, що втратив право користування [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримувала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту серія [NUMBER], виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 18 жовтня 2004 року, [PERSON] народилася [INFO] в м. Глобине Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно Витягу № КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6268470 від 20 січня 2005 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Глобинською держнотконторою за р. №1-2048 ( а.с. 8, 9). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області №25-1/02-01/5309 від 11 червня 2018 року, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], колишній чоловік - [PERSON], донька - [PERSON] (а.с. 5). Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2013 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], розірвано ( а.с.14). Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], після розірвання шлюбу [PERSON] виїхав на заробітки в Харківську область та більше трьох років в [ADDRESS], не проживає. [PERSON] проживає за вказаною адресою з донькою ( а.с. 21, 25). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником спірного житлового будинку, позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрований колишній чоловік - [PERSON], який не є членом її сім'ї, і більше трьох років не проживає в будинку, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved