Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

13.05.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів та одноразової грошової допомоги (один раз на рік), на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вимоги заявника мотивовано тим, що вона з 28.10.2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але 12.05.2017 року, за рішенням суду цей шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON]. На даний час позивач разом з дітьми проживає окремо від відповідача та відповідач, що офіційно не працює, але має дохід від ведення домашнього господарства та оренди земельної ділянки, ухиляється від батьківських обов'язків по матеріальному утриманню своїх дітей. В судове засідання позивачка не зявилась. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився та подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти стягнення з нього аліментів не заперечив. При даних обставинах, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності сторін. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: - батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є позивач та відповідач, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії І-НО № 368048 від 23 лютого 2004 року та серії І-НО № 484809 від 25 вересня 2012 року, виданими Великоновосілківським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради Донецької області від 12.05.2017 року, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матірю, позивачем по справі за однією адресою та за змістом позову знаходяться на повному утриманні та вихованні матері, а відповідач, в свою чергу, фінансової та моральної допомоги на утримання та виховання дітей не надає, в той час як працездатний та такий, що не має на утриманні інших непрацездатних осіб. Доказів на підтвердження іншого, відповідачем не представлено. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. За змістом ст. 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183, ст. 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 783 грн., стягуючи їх до повноліття [PERSON], але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~\~з моменту звернення позивачки до суду, тобто\~\~з 13.05.2017 року. Також суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 677 грн., стягуючи їх до повноліття [PERSON], але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~\~з моменту звернення позивачки до суду, тобто\~\~з 13.05.2017 року. Таким чином, враховуючи, що відповідач є фізично здоровим, на утриманні не має інших непрацездатних осіб, офіційно не працевлаштований, суд вважає доводи позивачки такими, що знайшли своє часткове підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ухвалюючи таке рішення суд виходить із захисту інтересів дітей та з вимог діючого законодавства. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення по 3000 грн. для кожної дитини щорічної одноразової вимоги позивача про стягнення з відповідача один раз на рік матеріальної грошової допомоги заявлено надмірно а їх стягнення не передбачено законодавством України, тому, в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial