Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

14.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої виробничою травмою посилаючись на те, що він з відповідачем знаходився у трудових відносинах з 08.07.1993 року, працюючи на різних посадах та 14.02.2014 року був звільнений в зв'язку з невідповідністю роботі за станом здоров'я на підставі п.2 с.40 КЗпП України. 16.06.2013 року під час виконання трудових обов'язків в якості помічника начальника дільниці з ним стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав ушкодження здоров'я у вигляді закритого компресійного перелому тіла Д12 хребця та закритого перелому бокової маси кресця зліва, про що було складено акт №16 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 19.06.2014 року. В результаті завданих травм він перебував на стаціонарному лікуванні в ДЦМЛ з 16.06.2013 по 09.12.2013 року, з 19.11.2013 року по 09.12.2013 року проходив стаціонарне лікування в Донецькій обласній лікарні відновного лікування. Після цього і по теперішній продовжує лікуватися амбулаторно. Висновком МСЕК м.Красноармійська Донецької області від 05.02.2014 року йому встановлено 3 групу інвалідності і 60% втрати професійної працездатності строком до 01.03.2015 року та протипоказана тяжка фізична праця, праця у вимушеному положенні тіла, праця в підземних умовах. Він вважає, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я, яке він зазнав внаслідок нещасного випадку 16.06.2013 року у нього погіршилося здоров'я, що призвело до порушення особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він постійно проходить лікування на що змушений витрачати немалі кошти, на теперішній час обмежений у виборі роботи, тому вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку повинен сплатити відповідач у розмірі 50000,00грн., заподіяної професійним каліцтвом, справу просив розглянути у його відсутність за участю представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, рішення по справі винести на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» знаходився у трудових відносинах з 08.07.1993 року, працюючи на різних посадах та 14.02.2014 року був звільнений в зв'язку з невідповідністю роботі за станом здоров'я на підставі п.2 с.40 КЗпП України (а.с.5-8). 16.06.2013 року під час виконання трудових обов'язків в якості помічника начальника дільниці з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав ушкодження здоров'я у вигляді закритого компресійного перелому тіла Д12 хребця та закритого перелому бокової маси кресця зліва, про що було складено акт №16 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 19.06.2014 року (а.с.9-12) та складено акт спеціального розслідування нещасного випадку (а.с.13-16). В результаті завданих травм позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ДЦМЛ з 16.06.2013 року по 09.12.2013 року (а.с.19), з 19.11.2013 року по 09.12.2013 року проходив стаціонарне лікування в Донецькій обласній лікарні відновного лікування (а.с.20). Після цього і по теперішній продовжує лікуватися амбулаторно. Висновками МСЕК м.Красноармійська Донецької області від 05.02.2014 року йому встановлено 3 групу інвалідності (а.с.17) і 60% втрати професійної працездатності (а.с.18) строком до 01.03.2015 року та протипоказана тяжка фізична праця, праця у вимушеному положенні тіла, праця в підземних умовах. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику «внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з нещасним випадком на виробництві позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 60% працездатності, йому встановлено 3 групу інвалідності, у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. 16.06.2013 року позивач [PERSON] отримав виробничу травму внаслідок нещасного випадку на виробництві і при цьому мало місце не тільки порушення позивачем вимог нормативно-правових актів з охорони праці під час ведення робіт на висоті та Правил безпеки у вугільних шахтах» а також при цьому мала місце протиправність дій відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» пов'язаних з незадовільним технічним станом засобів виробництва (а.с. 15). Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 60% та встановлена 3 група інвалідності до 01.03.2015 року, тобто не безстроково, а також позивач одержує щомісячні виплати Фонду соціального Страхування у зв'язку з одержаною травмою (а.с.36-37), суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості на користь позивача необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 18 000.00 грн. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору - в розмірі 243,60грн., на користь позивача понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial