Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

14.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, посилаючись на те, що 21 грудня 2015 року з вини відповідача, який є власником та проживає у [ADDRESS] була затоплена водою квартира №18 того ж будинку, яка належить їй на праві власності. Внаслідок недбалого ставлення до сантехприладів з боку відповідача позивачці було спричинено матеріальні збитки, які за попередніми розрахунками останньої складають 5000 гривень, які вона просила стягнути з [PERSON] Також просила стягнути моральну шкоду в сумі 3000 гривень, що безумовно пов'язано зі стресом, зміною звичного устрою життя. Крім того, просила стягнути судові витрати у розмірі 4500 гривень. Під час розгляду справи, а саме 19.04.2016 року відповідач виплатив на користь позивачки в рахунок погашення матеріальних збитків грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень, а також моральну шкоду на суму 1000 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями, що містяться у матеріалах справи. З урахуванням відшкодування шкоди, за клопотанням представника позивачки позовні вимоги в частині стягнення моральної і матеріальної шкоди були залишені без розгляду. Разом з цим, позивачка наполягала на стягненні на її користь судових витрат, пов'язаних із розглядом справи. Просила стягнути сплачені суми судового збору у розмірі 551,20 гривень та 1378 гривень щодо вимог відповідно майнового та немайнового характеру, а також витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач не був присутній у судовому засіданні. Попередньо надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Визнав той факт, що залиття квартири позивачки відбулося з його вини. Пояснив, що раніше звертався до останньої для врегулювання конфлікту мирним шляхом, однак це не призвело бажаних результатів. Після того, як дізнався, що позивачка звернулася до суду із вказаним позовом про стягнення шкоди, добровільно відшкодував суму у розмірі 5000 гривень (матеріальна шкода), а також у сумі 1000 гривень (моральна шкода), які проте вважає завищеними та необґрунтованими. Заперечував проти задоволення позову в частині відшкодування судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, оскільки взагалі не вбачав необхідності у судовому розгляді. Представник відповідача заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Пояснила, що в силу положень п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі залишення заяви розгляду за клопотанням позивача сплачена сума судового збору йому не повертається. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 14 вересня 1994 року належить на праві спільної сумісної власності (1/1) [PERSON] та [PERSON]. Відомості відображено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20813124 від 23 квітня 2014 року. В свою чергу, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності (1/1) [PERSON], підстава виникнення - договір купівлі-продажу від 06 травня 2009 року за реєстраційним номером №786, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. Із акту від 21 грудня 2015 року, складеного ККП «КК «Західна», вбачається, що з вини мешканців квартири [ADDRESS], внаслідок недбалого ставлення до приладів сантехніки, сталося залиття водою квартири №18 цього ж будинку, що спричинило пошкодження шпалер та вхідної двері до ванної кімнати, тобто майна [PERSON] У зв'язку з цим,з метою захисту своїх прав позивачка була змушена звернутися до суду. В ході розгляду справи відповідачем на користь позивачки було частково відшкодовано в рахунок погашення матеріальних збитків грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень, а також моральну шкоду на суму 1000 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями від 19.04.2016 року, що містяться у матеріалах справи. Вказане свідчить про часткове визнання позову відповідачем. Після цього, ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26 травня 2016 року позовні вимоги в частині стягнення моральної і матеріальної шкоди за заявою представника позивачки були залишені без розгляду. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, скориставшись власним диспозитивним правом, [PERSON] звернулася до суду. При цьому, при поданні позовної заяви нею було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 гривень та 1378,00 гривень за пред'явлення вимоги майнового характеру та про стягнення моральної шкоди відповідно. Відповідно до положень ч.1 ст.89 ЦПК якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. В свою чергу, п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачає, що визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Відповідно до положень ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати на правову допомогу. На разі, позивачкою для участі у розгляді справи та її представництва у суді було залучено представника по довіреності [PERSON]. Із квитанцій до прибуткового касового ордера №141 від 04 березня 2016 року, №188 від 01 квітня 2016 року, №260 від 29 квітня 2016 року та №84 від 08 лютого 2016 року вбачається, що [PERSON] в рахунок залучення правової допомоги було сплачено сумарно 4000,00 гривень. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до журналів судових засідань загальна кількість часу, витраченого адвокатом на представництво інтересів позивачки в суді, становить 2 години 18 хвилин, з яких: 25 хв. у судовому засіданні 05 лютого 2016 року; 25 хв. у судовому засіданні 25 лютого 2016 року; 30 хв. у судовому засіданні 11 березня 2016; 33 хв. у судовому засіданні 26 травня 2016 року; 03 хв. - 31 травня 2016 року; 22 хв. - 08 червня 2016 року. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата з 1 січня становить 1378 гривень. Виходячи з зазначеного розміру мінімальної заробітної плати та часу, протягом якого адвокат брав участь у справі, - граничний розмір на правову допомогу становить: 1201,60 гривень (1378,00 х 40:100=5510,20 х 2 години 18 хвилин = 1201,60). Інші документи на підтвердження витрат на правову допомогу суду не надані. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки, судового збору пропорційно до задоволених вимог майнового та немайнового характеру, тобто відповідно: у розмірі 551,20 гривень, оскільки відповідач виплатив заявлену суму у розмірі 5000 гривень, та 459,33 гривень, оскільки відповідач виплатив 1000 гривень від заявленої суми 3000 гривень (1378 гривень х 1/3). На підставі Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,

Outcome: partial