Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

14 листопада 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, посилаючись на наступне. [INFO] помер її чоловік [PERSON], не залишивши заповіту на своє майно, спадкоемцями на це майно є позивач та син [PERSON], який як відповідач по справі, не заперечує проти оформлення спадщини на позивачку. Чоловіку позивачки належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS], на праві договору дарування 1/4 частини будинку від 08.06.1994 року, та договором пожиттевого утримання від 08.06.1994 року на 3/4 частини цього будинку, посвідчених за реєстром № 12426 книзі в Костянтинівській держконторі. Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено так як чоловіком не проведено первинної реєстрації цього будинку на право власності. Державним реєстратором реєстраційної служби Костянтинівського МРУЮ Донецької області 31 жовтня 2013 року за № 7436301 була дана відповідь на її заяву про відмову державної реєстрації майна, де вказано що позивачу в цьому відмовлено як неналежній особі, було рекомендовано позивачу звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] до суду на розгляд справи з'явився, не заперечував проти задоволення позову, про що написав відповідну заяву (а.с. 35). Представник відповідача виконавчого комітету Костянтинівської міської ради до суду на розгляд справи не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справу у його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 36-37). Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача [PERSON], розглянувши заяву представника позивача виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до висновку єксперта - суб'єкту оціночної діяльності (а.с. 7-14) житловий будинок по [ADDRESS] введений доексплуатації (літ. А-1) у 1956р., сарай (літ Б) - у 1965, а другий сарай (літ. В) - у 1960 році. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 160 (а.с. 6). На підставі договору-дарування від 16 червня 1994 року [PERSON] за життя прийняв у дар 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою надвірних будівель від [PERSON], що посвідчено у реєстрі № 12426 кн.31 (а.с. 24). На підставі договору пожиттевого утримання від 08 червня 1994 року, яке видане [PERSON] від 08.06.1994р., остання отримала у власність 3/4 частини будинку [ADDRESS], що посвідчено за реєстром № 12426 кн.31 Костянтинівським нотаріусом (а.с. 25-а) Після смерті чоловіка позивачка [PERSON] проживає у вказаному будинку, фактично прийнявши його у своє управління, вона також опікується спадковим майном. Позивачка звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Рішенням Реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області № 7436301 від 31 жовтня 2013 року відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначений будинок з причини звернення неналежної особи (а.с. 5). Те, що позивачка [PERSON] була дружиною нині померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про їх одруження від 07 лютого 1981 року, серії [NUMBER], виданим відділом РАГС Костянтинівського виконкому (а.с. 3), тобто остання є спадкоємцем за законом 1-ї черги. Відповідно до п. 3 постанови КМ України від 27.02.2012р. № 148 «Про внесення змін де деяких Постанов Кабінету Міністрів України та визнання такою, що втратила чинність постанови КМ України від 22 липня 2009 року № 759» Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 13.06.2012р. виданий наказ № 304, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 09.07.2012р. за № 1132/21444. Відповідно до вказаного наказу затверджені зміни до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадібних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж (надалі Порядок). Вказаним наказом змінена редакція п. 3.1. Порядку, відповідно до ч. 2 якого документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, спірний будинок, який належав померлому чоловіку позивачки, був побудований ще у 1956 році, що підтверджується витягом з домової книги про реєстрацію [PERSON] в зазначеному будинку. Відповідно до статті 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з нормами статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Але закон, крім судового, інших шляхів набуття права власності в даному випадку не передбачає. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню - визнанню права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON]. як за спадкоємцем після померлого чоловіка.

Outcome: approved