Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

14.04.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати дії та вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо сплати [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суми боргу в розмірі 66160,00 грн. на підставі договорів № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року протиправними та такими, що порушують права [PERSON], як споживача фінансових послуг, зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» припинити вимагати у будь-який спосіб з [PERSON] боргу на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за договорами № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року; зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» надати позивачу копії договорів з усіма додатками № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року; зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» припинити здійснювати будь-які агресивні форми підприємницької практики по відношенню до [PERSON], а саме здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень щодо сплати нею боргу на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за договорами № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року. Позивач у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Суд за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 04.10.2005 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNH4KS30020234 на купівлю споживчих товарів на суму 3167,00 грн. (а.с. 50-51). Відповідно до надісланої на адресу суду ПАТ КБ «Приватбанк» виписки по рахунку [PERSON] за період з 01.01.2000 року по 23.05.2016 року (а.с. 49) заборгованості по тілу кредиту, а також заборгованість за відсотками, пенею, комісіями відсутня, оскільки як вбачається із виписки відбувались операції з переносу судових витрат в Приват 48 за договором № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року та списання нарахованих судових штрафів, хоча відповідачем не надано суду доказів розгляду справи про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості, крім того порядок стягнення судових витрат передбачений ст.. 88 ЦПК України. 17.12.2015 року на адресу позивача від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла досудова вимога про сплату боргу у сумі 66160,00 грн, в якій зазначалось, що внаслідок того, що позивачем некоректно було надано контактні дані банк не мав змоги з нею зв'язатися для попередження про наслідки прострочень боргових зобов'язань, а також містилось попередження про те, що у даній ситуації банк вимушений буде вжити таких заходів: подача заяви до правоохоронних органів про відкриття кримінального провадження згідно із ст..ст. 190, 192, 222 ККУ; накладення штрафу за ініціювання судової роботи в розмірі від 4469,60 грн.; арешт та примусовий продаж майна боржника, заборона виїзду за межі України; розміщення кредитної справи позивача в Українському бюро кредитних історій (а.с. 5). 22..12.2015 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із листом в якому зазначила, що в 2005 році дійсно користувалась кредитним продуктом у ПАТ КБ «Приватбанк» але розрахунки всі проведено. В 2009 році жодних фінансових відносин між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» не існувало (а.с. 6). 29.12.2015 року позивач надіслав повідомлення про вчинення ПАТ КБ «Приватбанк» кримінального правопорушення за ознаками передбаченими ст..ст. 189, 190 364-1 КК України (а.с. 26). Відповідно до оглянутих у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 120162270010001048 від 04.02.2016 року, слідчим ЧВП ГУ НП в Чернігівській області 27.02.2016 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 120162270010001048 у зв'язку із відсутністю у діяннях ПАТ КБ «Приватбанк» складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України. 30.12.2015 року від ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу позивача надійшов лист в якому містилась рекомендація позивачу звернутися до служби клієнтської підтримки банку (а.с. 7). 22.01.2016 року на адресу позивача в відповідь на її скаргу від 17.12.2015 року (а.с. 29-30) від НБУ України надійшов лист, який по суті питання між сторонами не вирішив (а.с. 27-28). 29.01.2016 позивач надіслала на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» нотаріально посвідчену заяву в якій просила надати їй повну інформацію з приводу заявленого боргу, надати копії кредитних договорів № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року (а.с. 8). 12.02.2016 року на адресу відповідача надійшов лист від ПАТ КБ «Приватбанк» в якому зазначалося, що існує заборгованість за договором № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року, витрати понесені банком при супроводі позову було винесено на окремий рахунок штрафу за договором SAMDN33000708998232, відкритим відповідно до умов кредиту, що також було продубльовано листом від 18.02.2016 року. Щодо інформації про розмір заборгованості то позивачу було запропоновано звернутися до відділення банку (а.с. 9-10). На мобільний телефон позивача від ПАТ КБ «Приватбанк» 30.04.2016 року надійшло декілька СМС повідомлень в яких зазначалось, що остання заборгувала банку 61033,38 грн. та повідомлялось про те, що якщо вона не виплатить заборгованість щодо неї будуть вжиті заходи примусового стягнення (а.с. 31-35). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що на адресу позивача приходили від ПАТ КБ «Приватбанк» листи із вимогами сплати боргу, а також неодноразово здійснювалися телефонні дзвінки з погрозами вжиття до позивача заходів примусового стягнення та СМС з вимогами сплатити неіснуючу заборгованість. Відповідно до ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: 1) надавати неправдиву інформацію про наслідки несплати споживчого кредиту; 2) вилучати продукцію у споживача без його згоди або без одержання відповідного судового рішення; 3) зазначати на конвертах з поштовими повідомленнями інформацію про те, що вони стосуються несплати боргу або споживчого кредиту; 4) вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту; 5) звертатися без згоди споживача за інформацією про його фінансовий стан до третіх осіб, які пов'язані зі споживачем родинними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача; 6) вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою; 7) вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Відповідно до п. 5, 8 ч. 5 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки заборгованість за договором № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року погашена, а договір № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року взагалі не укладався, інших договірних відносин між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» не існує та з огляду на те, що співробітниками відповідача по відношенню до позивача періодично вчиняються дії, що носять ознаки нечесної підприємницької практики, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вимога позивача про визнання дій та вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо сплати [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суми боргу в розмірі 66160,00 грн. на підставі договорів № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року протиправними та такими, що порушують права [PERSON], як споживача фінансових послуг підлягає задоволенню, оскільки відповідачем по відношенню до позивача було вжито агресивні форми підприємницької практики. Позовна вимога про зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» припинити вимагати у будь-який спосіб з [PERSON] боргу на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за договорами № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога позивача «припинити вимагати у будь-який спосіб» носить неконкретний характер і позбавляє відповідача звернутися до суду за захистом свого порушеного права у судовому порядку, а тому підлягає частковому задоволенню. Позовна вимога про зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надати позивачу копії договорів з усіма додатками № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем у судове засідання було надано копію договору № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року, а договору № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року взагалі не існує. Позовна вимога про зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» припинити здійснювати будь-які агресивні форми підприємницької практики по відношенню до [PERSON], а саме здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень щодо сплати нею боргу на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за договорами № SAMDN33000708998232 від 30.12.2009 року та № DNH4KS30020234 від 04.10.2005 року ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Крім того з відповідача на користь держави належить стягнути 1102 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial