Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

12 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , просив визнати за ним право власності на гараж загальною площею 35,6 кв. м, який розташований в [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] входить збудований ним гараж загальною площею 35,6 кв. м, який розташований в [ADDRESS] . [PERSON] за життя не виготовив на гараж правовстановлюючі документи. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв він (позивач) та його мати (дружина спадкодавця) [PERSON] . Між ним (позивачем) та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому частку квартири, а він (позивач) усе інше майно [PERSON] 22 березня 2017 року на його (позивача) ім`я нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0076 га, яка надана для будівництва індивідуальних гаражів. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений гараж у зв`язку із тим, що право власності на нього не зареєстровано. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим 8 травня 2018 року у підготовчому засіданні суд постановив ухвалу, якою зупинив провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника [PERSON] . Ухвалою від 28 січня 2019 року провадження у справі було поновлено, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі [PERSON] , як правонаступника [PERSON] . 28 січня 2019 року судом було також постановлено ухвалу, якою замінено відповідача [PERSON] у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на гараж у порядку спадкування належним відповідачем Мринською об`єднаною територіальною громадою в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Ухвалою від 19 квітня 2019 року підготовче засідання по справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті. 25 лютого 2020 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовної вимоги, в якій фактично змінив предмет позову, просив визнати за ним майнове право на гараж загальною площею 35,6 кв. м, який розташований в [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та надати йому дозвіл на здійснення державної реєстрації свого речового права на вказаний гараж, мотивуючи ці вимоги тим, що оскільки за життя [PERSON] не набув право власності на зазначений гараж, то і він (позивач) не вправі набути право власності на нього у порядку спадкування. У судове засідання позивач та його представник адвокат Мозговий О.О. не з`явилися, позивач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі представника з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника за наявними у ній матеріалами. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Частиною 5 ст. 49 ЦПК України встановлено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Ураховуючи те, що заява позивача від 21 лютого 2020 року про уточнення позовної вимоги, якою позивач фактично змінив предмет позову, була подана з порушенням вимог частин 3 та 5 ст. 49 ЦПК України (після закриття підготовчого засідання, не додано докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи), суд не приймає її до розгляду та вважає за необхідне повернути позивачу. Таким чином, суд розглядає вимоги позивача, заявлені при поданні до суду позовної заяви від 11 квітня 2018 року. У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 49 від 4 квітня 2001 року [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,003 га для будівництва гаража та надано дозвіл на будівництво гаража в [ADDRESS] , що підтверджується копією будівельного паспорта на забудову присадибної земельної ділянки (а.с. 14-18). Рішенням сорок четвертої сесії шостого скликання Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 2 жовтня 2015 року «Про перейменування вулиць» вул. Щорса було перейменовано на вул. Молодіжна. 7 вересня 2017 року виконавчий комітет Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області прийняв рішення № 122 «Про присвоєння поштової адреси нежитловому будинку (гараж)», яким присвоїв адресні реквізити нежитловій будівлі (гаражу) [ADDRESS] , що підтверджується копіями відповідних рішень (а.с. 12; 19). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли син [PERSON] та дружина [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом. Між ними було укладено договір про поділ спадкового майна, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві, та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 березня 2017 року (а.с. 22). З копії постанови приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. № 204/02-31 від 30 березня 2018 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, який розташований в [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація щодо зазначеного гаража. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] , на ім`я якого [INFO] листопада 2018 [INFO] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 39; 46). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються державою. Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме до 3 серпня 2004 року, нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У судовому засіданні встановлено, що гараж загальною площею 35,6 кв. м, який розташований в [ADDRESS] , був побудований у 2004 році, тобто після набрання чинності ЦК України, що підтверджується копією технічного паспорта на гараж (а.с. 9-11). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України (у редакції, яка була чинною станом на 2004 рік) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Станом на 2004 рік порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні визначався Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 7 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (далі Тимчасове положення). Відповідно до пунктів 1.4, 1.5, 1.6 Тимчасового положення (у редакції, яка була чинною станом на 2004 рік) реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ. Обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об`єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Пунктом 6.1 Тимчасового положення (у редакції, яка була чинною станом на 2004 рік) встановлено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] у встановленому законодавством України порядку не зареєстрував за собою право власності на збудований ним у 2004 році гараж загальною площею 35,6 кв. м, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується обставинами, викладеними у постанові приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. № 204/02-31 від 30 березня 2018 року (а.с. 7) та довідці комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради № 158 від 12 березня 2018 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об`єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягає. У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачена сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed