Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

14 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якому просив суд шлюб, зареєстрований 27.03.1993 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 363, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. \~ \~ \~ \~Стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], 77 600 грн. (сімдесят сім тисяч шістсот гривень), що становить 1/2 частину автомобіля марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску. Ухвалою суду від 22.02.2017 року розєднані позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ майна подружжя у самостійні провадження. Позивач свій позов обґрунтовував тим, що в період шлюбу, а саме у 2009 році, за спільні кошти Позивач та Відповідач придбали автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску. Право власності на автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску було зареєстровано 22.05.2009 року за Відповідачем. Проте фактично автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску, знаходився у постійному користуванні Позивача. 22.05.2009 року до реєстраційних документів транспортного засобу, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було внесено запис про надання Позивачу права користування автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску. 27.02.2016 року, Відповідач, перереєструвала право власності на автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску, отримала нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Про повторну реєстрацію права власності Відповідачем на автомобіль Позивач дізнався 02.03.2016 року. Ухвалою суду від 22.02.2017 року було призначено автотоварознавчу експертизу. В судовому засіданні представник [PERSON] позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та просив позовні вимоги задовольнити згідно оцінки експерта. Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд при вирішенні справи виходить з такого. 27 березня 1993 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], про що 27.03.1993 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 363. В період шлюбу, а саме у 2009 році, за спільні кошти Позивач та Відповідач придбали автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску. Право власності на автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску було зареєстровано 22.05.2009 року за Відповідачем. 22.05.2009 року до реєстраційних документів транспортного засобу, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було внесено запис про надання Позивачу права користування автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску. 27.02.2016 року, Відповідач, перереєструвала право власності на автомобіль марки Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску, отримала нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 27.04.2016 року відповідач перереєструвала права власності на транспортний засіб Nissan Aimera Classic 1.6, номерний знак BE 4472 АР, 2007 року випуску на доньку - [PERSON]. Згідно Постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.06.2016 року щодо притягнення до адміністративно вбачається, що внаслідок ДТП, яке відбулося 11.04.2016 року близько 22.40 т/з отримали механічні пошкодження. Згідно висновку №17-505 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу складеного 28 липня 2017 року, на основі проведених досліджень та розрахунків визначається наступна ринкова вартість автомобіля [NUMBER], з врахування факторів викладених в дослідницькій частині, складає - 59116,21 грн. Також з вказаної експертизи вбачається, що сумма матеріального збитку завданого власнику ТЗ на основі проведених розрахунків складає 55039,43 грн. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні. А тому присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Як передбачено ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано доказів та не доведено факту, що автомобіль придбаний за власні кошти і є його особистою власністю. Отже, суд вважає доведеним те, що автомобіль марки Nissan\~Aimera\~Classic\~1.6,\~номерний знак\~BE\~4472\~АР,\~2007\~року випускує спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані сторонами за спільні кошти, в період спільного проживання. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме стягненні половини вартості автомобіля виходячи з розрахунку (59116,43 грн. /2 (розрахунок ринкової вартості автомобіля ) + 55039,43 грн. /2 (сума матеріального збитку, завданої автомобілю внаслідок ДТП) = 57077,82 грн.). Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - 570 грн. 77 коп..

Outcome: partial