Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

14.02.2017 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» /далі [PERSON]/ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26850,71 грн. та судових витрат. В обґрунтування вказує, що згідно кредитного договору від 22.06.2012 року /далі Договір/ [PERSON] надав [PERSON] кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, та згідно інших умов. Відповідно до Договору та п.п.2.1.1.5.6-2.1.1.7.6, п.п. 2.1.1.12.4-2.1.1.12.7.4 Умов та правил надання банківських послуг/ далі Умови/ відповідач зобовязався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісії щомісяця. Відповідно до ст.ст.525-530 ЦК України - зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте [PERSON] не виконує свої зобовязання по Договору, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2016 року становить 26850,71 грн. і складається з наступних сум: 1938,13 грн. заборгованість за кредитом, 19974,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3183,34 грн. заборгованість за пенею і комісією, та штрафи в сумі 500,00 грн., та 1254,80 грн. Представник Банку [PERSON] надав до суду з заявою про підтримання позову, та розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду письмові заперечення. Вказує, що вона укладала з банком договір на обслуговування картки для отримання соціальних виплат, ніякого іншого договору вона не підписувала, не ознайомлювалася з Умовами та правилами надання банківських послуг. Вона не користується карткою понад три роки, тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 22.06.2012 р. між Банком та [PERSON] було укладено анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг,а.с.6. Анкета-заява складається із довідки про умови кредитування при використанні кредитної картки «Універсальна», Умов і Правил надання Банком послуг. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Норми ст.ст.10, 60 ЦПК України зобовязують сторони довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень на засадах змагальності. Суд вважає, що [PERSON] не довів в суді належними доказами заявлений позов, та пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права. Так згідно ст.ст.625-628 ЦК України - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із заяви наданої Банком а.с.6, взагалі не зрозуміло що саме було отримано відповідачем та з якою метою була складена вказана заява. Банком не доведено сам факт отримання відповідачем платіжної картки і коду до неї, не доведено факт отримання відповідачем грошей з кредитної картки, на яку посилається позивач в позові. Таким чином суду не надано доказів домовленості обох сторін по Договору, погодження з [PERSON] Умов і Правил надання банківських послуг. Згідно ст.638 ч.1-2 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору якими є предмет договору, та умови які.. є істотними для договорів даного виду. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, виходячи з наведених норм обовязковою передумовою укладення договору є досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов, серед яких ст.1054 ЦК України визначає як істотні умови про розмір кредиту, відсотків по кредиту, строк повернення коштів. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства…; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підставі вищевикладеного судом зроблено висновок, що відсутні докази домовленості сторін по суттєвим умовам договору, згідно доказів, наданих позивачем, не можливо встановити предмет договору, тобто про що та на яких умовах відбулася домовленість сторін, тому суд вважає , що такий договір є недійсним та в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 526, 625-628, 638, 215, 1054, ЦК України,

Outcome: dismissed