Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

14 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який в подальшому 08 жовтня 2018 року уточнив, та в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2001 року. Відповідач [PERSON] є його сином, [PERSON] невісткою, а [PERSON] та [PERSON] онуками. Їх майна у квартирі немає, оскільки вони виїхали з квартири у 2009 році. Ніякої участі у витратах з оплати комунальних послуг та утримання житла вони не приймають. Факт реєстрації відповідачів порушує права позивача та заважає отримати житлову субсидію. За відсутності добровільної згоди відповідачів він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. У судовому засіданні від 04 березня 2019 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 23 травня 2019 року за № 15517 надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання їх було повідомлено належним чином. 23 травня 2019 року за № 15439 від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає. Справу просить розглянути без його участі. Зазначив, що дійсно він, його дружина [PERSON] та їх діти [PERSON] , [PERSON] не проживають у квартирі по [ADDRESS] зі вказаного у позовній заяві періоду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає позивача [PERSON] , оскільки він є батьком її знайомого [PERSON] . [PERSON] її знайомий [PERSON] проживав по [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] та двома синами [PERSON] та [PERSON] . Вони там проживали приблизно з 1997 року по 2009 рік. Вони жили у сусідньому під`їзді на третьому поверсі. У 2009 році вони перестали проживати у вказаній квартирі, коли [PERSON] розійшовся з жінкою. Їй відомо, що власником квартири є батько її знайомого [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 207-Н від 02 липня 2001 року (а.с. 3) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 138951773 від 25 вересня 2018 року (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22 березня 2016 року, шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, про що 27 червня 2003 року складено відповідний актовий запис № 217 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 20). Рішенням Артемівської міської ради від 25 листопада 2015 року № 6/74-1322 вулицю Радянську перейменовано на вулицю Незалежності. Постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року\~ № 984-VIII\~«Про перейменування\~окремих населених\~пунктів та\~районів» місто Артемівськ Донецької області було перейменоване на місто Бахмут Донецької області. Згідно довідок Бахмутської міської ради, які надійшли до суду 12 жовтня 2018 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за реєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-30). До теперішнього часу у спірній квартирі залишаються зареєстрованими відповідачі, які у квартирі по [ADDRESS] не проживають тривалий час: [PERSON] з квітня 2018 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2009 року, квартирою не цікавляться, оплату комунальних послуг не здійснюють, їх особистого майна та речей у квартирі немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема актом про не проживання від 01 жовтня 2018 року року (а.с. 19). Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно\~\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 78 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України)\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірній квартирі відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2009 року, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved