Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

13.05.2021 року позивач, від імені і в інтересах якої діє представник адвокат С.С. Собковський, звернулася в суд з позовом до відповідача, про визнання виконавчого напису від 23.10.2020 року №78524, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» заборгованість в розмірі 4559, 25 грн, таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 21 грудня 2020 року позивач отримала від приватного виконавця Р.В. Клименка постанову про відкриття виконавчого провадження №63935797 від 16.12.2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.12.2020 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2020 року. Підставою для відкриття даного виконавчого провадження є виконавчий напис №78524, виданий 23.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу О.С. Гораєм про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 4 559, 25 грн на користь відповідача. Позивач зазначає, що жодних кредитних договорів з відповідачем не укладала та не отримувала від нього будь-яких коштів. Спірний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням умов щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. 14.05.2021 року на запит суду (ас 35) надійшла інформація про місце реєстрації позивача (ас 36), оскільки дана інформація впливає на визначення територіальної підсудності у даній категорії справ (частина 12 статті 28 ЦПК України). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 14.05.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 03.06.2021 року, яке було відкладено на 06.07.2021 року у зв`язку із залученням до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича і приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича. 06.07.2021 року у зв`язку з відсутністю у суду відомостей про вручення приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Гораю Олегу Станіславовичу повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, підготовче засідання відкладено на 22.07.2021 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 22.07.2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 05.08.2021 року. Учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи (ас 103-114). Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача за наявними в справі матеріалами (ас 89). Суд ухвалив судове засідання проводити у відсутності учасників справи, на підставі частини 1 статті 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач відзиву на позовну заяву [PERSON] не подав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, пояснення на позовну заяву не подали. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. Згідно копіїї виконавчого напису від 23.10.2020 року, зареєстрований у реєстрі №78524, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу О.С. Гораєм, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік), запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» заборгованість за кредитним договором №56964190612 від 12.06.2019 року в сумі 3 359, 25 грн; за вчинення виконавчого напису 1 200, 00 грн, а всього - 4 559, 25 гривень (ас 57). Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №63935797 від 16.12.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Р.В. Клименко відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 78524, виданого 23.10.2020 року (ас 12). Згідно постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №63935797 від 16.12.2020 року, визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат - 669, 00 гривень (ас 13). Постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2020 року у ВП №63935797 постановлено стягнути з боржника основну винагороду у сумі 455, 93 гривні (ас 14). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01.03.2021 року у ВП №63935797, звернено стягнення на доходи [PERSON] (ас 15). Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.03.2021 року у ВП №63935797, звернено стягнення на доходи [PERSON] (ас 16). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону (в редакції чинній, на момент вчинення виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно статті 89 Закону, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Таким чином, за результатами аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. З матеріалів справи вбачається, що позивач не визнала заборгованість вказану у виконавчому написі та зазначила, що не укладала нотаріально посвідчений кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт». Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача щодо неукладення останньою з ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» нотаріально посвідченого кредитного договору №56964190612 від 12.06.2019 року. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання спірного виконавчого напису від 23.10.2020 року №78524, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» заборгованість в розмірі 4559, 25 грн, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути на користь позивач, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, на загальну суму 1 362 гривні. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.05.2021 року (ас 28), оригінала ордера про надання правової допомоги від 05.05.2021 року (ас 32), адвокатом С.С. Собковським (ас 31) надавалася правнича допомога [PERSON] у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до копії розрахунку до договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.05.2021 року така допомога полягала у: - попередній консультації щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції (витрачений час 1 год) - вартість 500 грн; - вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (витрачений час 2 год) - вартість 1000 грн; - підготовка та подання до суду позовної заяви (витрачений час 3 год) - вартість 1500 грн; - підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову (витрачений час 1 год) - вартість 500 грн; - представництво інтересів у суді - вартість 1500 гривень. Загальна сума оплати послуг професійної правничої допомоги складає 5000 гривень. Копією квитанції до прибуткового касового ордера від 05.05.2020 року № 27 підтверджено сплату [PERSON] адвокату Собковському С.С. коштів в розмірі 5000 грн за договором про надання правової (правничої) допомоги від 05.05.2021 року (ас 30). Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду ухвалено на його користь, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним по відношенню до обставин, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що вимоги позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу є підставними, обгрунтованими і таким, що підлягають до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved