Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

13 травня 2014 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконкому Добропільської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись в позовній заяві на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON], [INFO] померла його матір - [PERSON]. Після їх смерті залишилось спадкове майно - будинок, розташований за адресою в [ADDRESS]. Після смерті батька його матір не переоформляла житловий будинок на себе в порядку спадкування, договір купівлі-продажу загубився. Після смерті матері він почав мешкати зі своєю родиною в будинку. Із-за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, у нього не має можливості оформити спадщину в установленому законом порядку, хоча після смерті він фактично прийняв спадщину, проживає в будинку, утримує його та користується усіма речами, які в ньому залишились. Просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач, відповідач в судове засідання не з'явились, позивач надав заяву про слухання справи в його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, представник виконкому Добропільської міської ради надали листа з проханням розглянути справу в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає можливим розглянути справу в відсутність позивача, представника відповідача. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позиція суду підтверджується наступним. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено: Згідно до ст. 114 ЦПК України, виключної підсудністю є позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Спірний житловий будинок розташований за адресою в [ADDRESS]. [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 травня 1997 року, актовий запис №227, видане відділом реєстрації актів громадянського стану м. Добропілля Донецької області. [INFO] померла матір позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 листопада 2009 року, актовий запис №499, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Після смерті батьків позивача залишилось спадкове майно - будинок, розташований за адресою в [ADDRESS], на який втрачено всі правовстановлюючі документи. З позовної заяви вбачається, що після смерті батьків позивача, він з родиною мешкає у спірному будинку за адресою в [ADDRESS]. Із-за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, у нього не має можливості оформити спадщину в установленому законом порядку, хоча після смерті він фактично прийняв спадщину, проживає в будинку, утримує його та користується усіма речами, які в ньому залишились. Вказаний факт ніким не оспорюється, та не заперечується. Згідно зі ст. 321 ЦПК України и ст. 41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1216 ЦК України, обумовлюється, що спадкування є перехід прав і обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Як вбачається зі ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved