Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

13 липня 2018 року [PERSON] звернулася до КЖЕП ММР «Зоря» із позовом, яким просить стягнути з відповідача компенсацію майнової шкоди - додаткових витрат на проведення відновлювальних ремонтно-будівельних робіт в розмірі 18 463 грн. 00 коп., а також послуги експерта в розмірі 1 200 грн. 00 коп. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що: -Вона є власником квартири [ADDRESS]; -внаслідок зливи 14.07.2015 року затоплено квартиру позивача; -з метою визначення збитків внаслідок залиття, позивач звернулась до Регіональної ТПП Миколаївської області та згідно кошторисного розрахунку було визначено вартість ремонтно-будівельних робіт по ліквідації залиття на суму 64 355 грн. 00 коп.; -згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №489/5327/17 з відповідача на користь позивача стягнута вказана сума завданої шкоди; -після ухвалення рішення позивачем було замовлено новий кошторис ремонтних робіт, на підставі якого, станом на 30.05.2018 року, вартість відновлювальних робіт зросла до 82 818 грн. 00 коп., через що відповідач має сплатити залишок 18 463 грн. 00 коп. Відповідач згідно наданого відзиву проти позову заперечував та зазначав, що: -по-перше питання, що позивач ставить предметом спору між сторонами вже розглядалось Ленінським районним судом м. Миколаєва, за результатами якого було ухвалено Рішення, що в подальшому Апеляційним судом Миколаївської області було змінено; -в новій редакції кошторису до витрат на відновлення квартири позивача помилково включено витрати на ремонт покрівлі будинку, що жодним чином не стосується права власності позивача та з цього приводу є Постанова Апеляційного суду Миколаївської області від 20.07.2018 року ; -провадження у справі підлягає закриттю, оскільки заявлені вимоги вже були предметом розгляду раніше. Згідно Ухвали від 16.07.2018 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач та представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Зазначали, що у зв'язку зі стрімким збільшенням цін на будівельні матеріали та роботи, відповідач має відшкодувати різницю вартості подорожчання. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказував, що між сторонами відсутній предмет спору та просив про закриття провадження у справі. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані сторонами докази, суд при вирішені справи виходить з такого. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору №10139 купівлі-продажу нерухомого майна від 01.10.1999 року, зареєстрований Південною Товарною Біржею (а.с. 6). 14 липня 2015 року квартира позивача була злита внаслідок зливи, через що вона звернулась до відповідача із листом про стягнення збитків, проте відповідач в добровільному порядку їх відшкодовувати відмовився. Як вбачається із зведеного кошторисного розрахунку, ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] з ліквідації затоплення складають 64 355,00 грн. (а.с. 10-43). У зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не сплатив суму збитків, завдану позивачу внаслідок залиття, остання звернулась до суду за захистом своїх прав. 27.03.2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено Рішення по справі за позовом [PERSON] до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради «Зоря» про відшкодування майнової та моральної шкоди, відповідно до якого стягнуто з комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради «Зоря», код ЄДРПОУ 37104458, на користь [PERSON], [INFO], 69 355 (шістдесят дев'ять тисяч триста п'ятдесят п'ять) гривень майнової шкоди, а також 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2018 року змінено та зменшено розмір майнової шкоди з 69 355 грн. до 28 889 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять гривень). При цьому, Апеляційним судом зазначено, що до збитків позивача не включається визначена кошторисом сума ПДВ, оскільки ремонтні роботи ще фактично не проведені, а також вартість ремонту даху будинку, який необхідно провести для приведення його в належний стан. У зв'язку із значним підвищенням цін на будівельні матеріали позивачем було замовлено новий кошторис, за яким вартість відновлювального ремонту квартири позивача та даху будинку, в якому знаходиться дана квартира складає 82 818 грн. 00 коп. (а.с.44-68), через що, на переконання позивача, відповідач має їй відшкодувати 18 463 грн. 00 коп. додаткових витрат на проведення відновлювальних ремонтно-будівельних робіт. Будівельні роботи по ремонту позивачем на цей час не проведено. Через тривалий проміжок часу від затоплення квартири до ухвалення рішення яке не виконує відповідач, відбулося знецінення коштів. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч.1 ст. 509 та ч.1 ст. 256 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, за змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року № 5). Поняття «інфляція» є загальновідомим і означає знецінення національної валюти (зменшення її купівельної спроможності) внаслідок об'єктивних економічних процесів. Отже будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. До такого висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року, розглянувши справу №6-113 цс 14. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що позивач вже реалізувала своє право на стягнення з відповідача завданої шкоди внаслідок затоплення її квартири. Право позивача на стягнення з відповідача решти збитків внаслідок збільшення вартості будівельних матеріалів, на думку суду, підлягає захисту у вигляді стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України. Положення ч.2 ст.5 ЦПК України вказують на те, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд, відповідно до викладеної в позовній заяві вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд позбавлений можливості застосування положень ч.2 ст.5 ЦПК України до вимог позивача, оскільки вважає, що ЦК України визначає ефективний спосіб захисту порушеного права у даному випадку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через невірно обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права.

Outcome: dismissed