Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

14.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою про встановлення факту прийняття спадщини. Зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті батька залишилася спадщина, що складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай), що знаходиться на території Копистиринської сільської ради Шаргородського району та із житлового будинку під [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем після смерті батька за законом. Інші спадкоємці після смерті батька [PERSON], - її брати та племінники - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину не прийняли і на неї не претендують, про що подали відповідні заяви. Спадщину після смерті батька вона прийняла, так як вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном батька: похоронила останнього, розпорядилася його домашніми та особистими речами, утримує будинок, присадибну земельну ділянку. Проте при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, їй відмовлено у зв'язку з тим, що не підтверджено факт прийняття нею спадщини після смерті батька, оскільки відсутні записи про її спільну реєстрацію з батьком в одному будинку. Просить встановити юридичний факт прийняття нею спадщини після смерті батька - [PERSON], котрий помер [INFO], шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Костриця В.С. заявлені вимоги підтримали, зсилаючись на ті самі обставини. Просили встановити факт прийняття спадщини заявницею [PERSON] після смерті батька останньої - [PERSON], що сталася [INFO]. Своєчасне прийняття спадщини після смерті [PERSON] заявницею підтверджується тими обставинами, що остання похоронила батька, розпорядилася його особистими речами, утримує та впорядковує з часу смерті батька спадковий будинок та присадибну земельну ділянку. Представник заінтересованої особи - Копистиринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, [PERSON], що діє на підставі довіреності від 29.06.2016 року (а.с.23), в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви [PERSON] Суду пояснила, що на час смерті [PERSON], що сталася [INFO], ні вона, ні сільський голова не працювали, тому сільська рада не видала заявниці довідку про прийняття спадщини після смерті батька. По даних, що містяться у погосподарських книгах, які знаходяться у сільській раді, вбачається, що спадкодавець [PERSON] на погосподарському номері проживав один. Проте, сільська рада не має заперечень щодо задоволення заяви [PERSON], оскільки факт прийняття нею спадщини після смерті батька підтверджується показаннями свідків, сусідів заявниці, не заперечується іншими спадкоємцями [PERSON], які спадщини не прийняли і на неї не претендують. Крім того, їй, як секретареві сільської ради відомо, що заявниця здійснює поточні ремонти спадкового будинку, постійно обробляє присадибну земельну ділянку. Вислухавши пояснення заявниці та її представника, думку представника Копистиринської сільської ради, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8), який по день смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) члена КСП ім. Шевченка с. Копистирин та житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с.10-11). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є дочка останнього - заявниця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії [NUMBER] (а.с.7). Інші спадкоємці померлого [PERSON] - сини [PERSON], [PERSON], онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті батька та діда, не прийняли і на неї не претендують, про що написали відповідні заяви (а.с.12-16). Судом встановлено, що заявниця [PERSON] вступила у фактичне володіння майном її померлого батька - [PERSON], [INFO], уродженця с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, який проживав у с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області по день смерті, що сталася [INFO], оскільки провела поховання батька, проводила поминальні обіди, проводила ремонтні роботи будинку, належного спадкодавцю, обробляла присадибну земельну ділянку, доглядала за господарством, розпорядилася особистими речами покійного. Зазначений факт в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, її представника та представника заінтересованої особи, показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася 1955 року в с. Копистирин Шаргородського району, де і постійно проживає. Вона проживала по сусідству із спадкодавцем [PERSON], який помер у 1996 році. Заявниця [PERSON] є донькою померлого [PERSON], яка здійснила поховання батька після смерті, протягом шести місяців після смерті останнього розпорядилася майном померлого, доглядає і ремонтує будинок, обробляє земельну ділянку. Свідок [PERSON] суду показав, що з 1978 року проживає у незареєстрованому шлюбі з [PERSON], тому йому достовірно відомо, що заявниця після смерті батька [PERSON], що сталася [INFO], похоронила останнього, розпорядилася особистими речами, доглядає за будинком та присадибною земельною ділянкою. Протягом шести місяців після смерті батька заявниця не подавала заяву про відмову від спадщини. Встановлений судом факт підтверджується також свідоцтвом про народження заявниці серії [NUMBER] (а.с.7); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.8); довідкою Копистиринської сільської ради від 24.02.2016 року за №06, з якої вбачається, що [PERSON] проживав на час смерті на погосподарському номері один (а.с.9); сертифікатом на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON] (а.с.10); свідоцтвом про право власності на жилий будинок на ім'я [PERSON] від 26.11.1990 року (а.с.11); заявами спадкоємців за законом померлого [PERSON] - синів [PERSON], [PERSON], онуків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що спадщини, що залишилася після смерті батька та діда, вони не прийняли і на неї не претендують (а.с.12-16). 08.04.2016 року завідуючою Шаргородською ДНК Вінницької області [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, оскільки не надано доказів про прийняття спадщини (а.с.6). Встановлення означеного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК УРСР, ЦПК України. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до положень ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п.113 Наказу Міністерства юстиції України №18/5 від 18.06.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців…документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Факт прийняття спадщини заявницею спадщини після смерті батька [PERSON], крім проаналізованих вище доказів, також підтверджується наявністю в заявниці свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], виданого [PERSON] на підставі рішення виконкому Шаргородської районної ради Народних депутатів №244 від 23.10.1987 року, а також наявністю сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER]. За правилами п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, ніж передбачені в ч.1 ст.256 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Outcome: approved