Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

13.08.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] . Позивач просить стягнути борг за розпискою від 05.05.2020 у розмірі 2\~000\~000 грн. 26.08.2021 відкрито провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю. Відповідач в судові засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялася, проте на адресу суду повертались поштові відправлення з причин відсутності адресата за адресою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.05.2020 між ним та [PERSON] було укладено договір позики у вигляди боргової розписки. Отримання відповідачем грошей підтверджується наявністю оригіналу розписки у [PERSON] . За умовами договору [PERSON] взяла в борг кошти та повинна була повернути їх у строк до 11.05.2020. Позивач просив відповідача добровільно повернути кошти, але його вимога залишена без задоволення. Відзив на позов не подавався. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з розпискою, складеною 05.05.2020 (оригінал в матеріалах справи) [PERSON] позичила в [PERSON] кошти в розмірі 2\~000\~000 грн. з умовою повернення 11.05.2020. Гроші отримала 05.05.2020. Після закінчення вказаного строку зобов`язується повернути кошти за вимогою. 04.03.2021 [PERSON] направив письмову вимогу [PERSON] про повернення боргу за розпискою від 05.05.2020. Кошти не повернуто. Вирішуючи спір суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, а ч.1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.2 ст. 640 ЦК України зазначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція відповідає судовій практиці Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, у постанові у справі № 6-50цс16 від 24 лютого 2016 року. Отже, досліджуючи боргову розписку, необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 8 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, у судовому засіданні досліджено оригінал розписки від 05.05.2020. Розписка підтверджує факт укладення договору позики грошових коштів, в ній зазначені умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у визначені строки та у визначеному порядку. Судом встановлено, що за розпискою [PERSON] отримала від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 2\~000\~000 грн. Строк повернення коштів 11.05.2020. Після закінчення строку кошти повертаються за вимогою [PERSON] . Позивачем 04.03.2021 направлена поштою [PERSON] вимога про повернення коштів за розпискою від 05.05.2020 у розмірі 2\~000\~000 грн. Факт укладення між сторонами договору позики, передачі позивачем відповідачу обумовлених в розписці коштів, підтверджено належними доказами. Отже, розписка від 05.05.2020 підтверджує боргове зобов`язання відповідача перед позивачем, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, а також власноруч написана розписка є доказом укладення договору та посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, аргументи [PERSON] щодо наявності у [PERSON] простроченого грошового зобов`язання за договором позики, оформленого борговою розпискою від 05.05.2020 в розмірі 2\~000\~000 грн. обгрунтовані. Відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу за розпискою від 05.05.2020, строк повернення коштів до 11.05.2020 (крім того, позивачем 04.03.2021 направлена вимога про повернення коштів), тому позовні вимоги є доведеними. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 11\~804 грн.

Outcome: approved