Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з 25 листопада 1999 року вона працювала провідним інженером в ДП «ГІРЦ» ДХК «Укрвуглересурс-сервіс», яке в грудні 2001 року було реорганізоване в ДП «ГІРЦ» Міністерства палива та енергетики України. З 01 вересня 2010 року ДП «ГІРЦ» реорганізовано у ВП «ГІРЦ» ДП «Вугілля України». З 26 вересня 2005 року позивачку було переведено на посаду головного економіста виробничо-договірного відділу по Донецькій області. На момент звільнення позивач займала посаду головного економіста виробничо-економічного відділу по Донецькій області, але при отриманні трудової книжки виявила, що відсутній запис про її переведення до цього відділу. Роботодавець відмовився внести відповідні записи до її трудової книжки. Наказом від 15 вересня 2014 року № 60/к її було звільнено із займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України у зв*язку з прогулом без поважних причин. Звільнення було здійснено з грубим порушенням діючого законодавства та її прав, дійсною причиною якого було особисте неприязне відношення до позивачки керівника підприємства. У зв*язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, в районі її проживання склалась обстановка, яка становила небезпеку для життя та здоров*я, через що вона звернулась до керівництва із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати, але отримала відмову. В період часу з 22 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року перебувала на лікарняному, і оскільки згідно медичного висновку потребувала тривалого інтенсивного курсу відновлювально-реабілітаційних заходів, знову звернулась до керівництва із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати з 04 серпня 2014 року. 02 серпня 2014 року стала безпосереднім свідком авіаудару в м.Харцизьку, що негативно вплинуло на стан її здоров*я, у зв*язку з чим виїхала за межі Донецької області і повернулась в Макіївку 07 вересня 2014 року після оголошення про припинення вогню в зоні АТО. 08 вересня та 09 вересня 2014 року виходила на роботу, але виконуючий обов*язки директора [PERSON] не допускав її до роботи та вимагав написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. 11 та 12 вересня 2014 року виконувала протягом дня свої трудові обов*язки. 12 вересня 2014 року вона на вимогу адміністрації підприємства написала пояснення з приводу відсутності на робочому місці 8, 9 та 10 вересня 2014 року і цього ж дня було скликано загальні збори трудового колективу з метою обговорення звільнення, чим принижено її гідність. Згодом їй стало відомо про звільнення за прогул наказом від 15 вересня 2014 року, в час її перебування на лікарняному. Незаконним звільненням їй було завдано моральної шкоди, оскільки привело до глибоких моральних страждань, погіршення стану здоров*я, втрати нормальних життєвих зв*язків, вимагає додаткових зусиль для організації життя. Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ ВО «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» Державного підприємства «Вугілля України» від 15 вересня 2014 року № 60/к про її звільнення згідно п.4 ст.40 КЗпП України; поновити її на посаді головного економіста виробничо-економічного відділу по Донецькій області ВО «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» Державного підприємства «Вугілля України» з 12 вересня 2014 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 вересня 2014 року по день ухвалення рішення у справі та моральну шкоду у розмірі 50000 гривень; зобов*язати відповідача внести до її трудової книжки запис про переведення на посаду головного економіста виробничо-економічного відділу до Донецькій області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Позивач зазначила, що працювала за п*ятиденним графіком з двома вихідними днями - субота, неділя. Представник відповідача в судове засідання не з*явися, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст.ст.74,76 ЦПК України, про що свідчить повідомлення про вручення телеграми, причини неявки суду не повідомив у зв*язку з чим суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці [PERSON] (а.с.7-14) з 25 січня 2000 року позивач по справі працювала провідним інженером виробничо-договірного відділу по Донецькій області ДП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДХК «Укрвуглересурс-сервіс», яке було реорганізоване в Державне підприємство «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» Міністерства палива та енергетики України. 26 вересня 2005 року [PERSON] переведена головним економістом виробничо-договірного відділу по Донецькій області. З 01 вересня 2010 року Державне підприємство «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» реогранізовано у Відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» Державного підприємства «Вугілля України». 12 вересня 2014 року [PERSON] була звільнена згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Як вбачається із змісту дослідженої судом трудової книжки (а.с.7-14) та ювілейної грамоти (а.с.26), [PERSON] неодноразово, а саме 29 серпня 2003 року, 03 березня 2005 року, 26 серпня 2008 року, 06 березня 2009 року, 22 серпня 2013 року нагороджувалась грошовими преміями та їй оголошувалась подяка за сумлінну працю та високий професіоналізм. 16 липня 2014 року позивачка зверталась до в.о. директора ВО «ГІРЦ» ДП «Вугілля України» із заявою про надання йї відпустки без збереження заробітної плати в період часу з 17 липня 2014 року по 15 серпня 2014 року у зв*язку з небезпекою для життя та здоров*я, але, як вбачається із візи на цій заяві, - отримала відмову. В період часу з 22 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно позивач по справі перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності № 667065 (а.с.18). Як вбачається із медичного висновку від 02 серпня 2014 року (а.с.19) [PERSON] рекомендовано тривалий інтенсивний курс відновлювально-реабілітаційних заходів. 08 вересня 2014 року [PERSON] надала пояснення з приводу відсутності на роботі в період часу з 04 серпня по 07 вересня 2014 року, зазначивши причину - погане самопочуття, необхідність лікування, підтверджену медичним висновком та проведення антитерористичної операції у зв*язку з чим вимушена була виїхати за межі м.Макіївка (а.с.17). 12 вересня 2014 року [PERSON] надала пояснення (а.с.20), з якого вбачається, що 08 вересня 2014 року вона об 11 годині 33 хвилини закінчила роботу із вказівки в.о.[PERSON], який наполегливо рекомендував залишити робоче місце. З пояснень [PERSON] вбачається, що 09 вересня 2014 року о 14 годині 20 хвилин вона закінчила роботу у зв*язку з поновленням бойових дій (а.с.21), а 10 вересня 2014 року її не допустив до роботи в.о. директора [PERSON] (а.с.22,62). Суд не приймає до уваги доповідну записку виконуючої обов*язки ПЕО [PERSON] датовану 10 серпня 2014 року, в якій йдеться про те, що [PERSON] 10 вересня 2014 року взагалі не прийшла на робоче міце (а.с.60) у зв*язку з невідповідністю дати складення цієї записки та того, що викладені в ній факти спростовуються даними системи контролю доступу в адмінбудівлю ДП «Макіїввугілля» (а.с.64-65), з яких вбачається, що позивачка [PERSON] в цей день перетинала систему контроля доступу в адміністративну будівлю. З акту, складеного 10 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] в цей день самовільно, без дозволу о 8 годині 18 хвилин залишила роботу і була відсутня до закінчення робочого дня о 16 годині (а.с.61). 12 вересня 2014 року в.о. директора ВП «ГІРЦ» Державного підприємства «Вугілля України» звернувся до первинної профспілкової організації з поданням з приводу надання дозволу на звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин (а.с.66). Цього ж дня первинна профспілкова організація ВП «ГІРЦ» Державного підприємства «Вугілля України» надала згоду на звільнення [PERSON] згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.67). З протоколу № 9 засідання первинної профспілкової організації ВП «ГІРЦ» Державного підприємства «Вугілля України» від 12 вересня 2014 року вбачається, що на засіданні обговорювалось питання самовільного, без дозволу адміністрації залишення [PERSON], робочого місця 8,9 та 10 серпня 2014 року. Наказом ВО «ГІРЦ» Державного підприємства «Вугілля України» від 15 вересня 2014 року № 60/к [PERSON] звільнено з посади головного економіста виробничо-економічного відділу по Донецькій області згідно п.4 ст.40 КЗпП України у зв*язку з прогулом без поважних причин (а.с.14). Про звільнення із займаної посади [PERSON] повідомлено листом від 15 вересня 2014 року № 153/14 (а.с.15). З листів непрацездатності № 670917 (а.с.23), № 950772 (а.с.24) вбачається, що [PERSON] була непрацездатною та перебувала на лікуванні з 15 вересня 2014 року до 11 жовтня 2014 року. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договірдо закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня). Частиною 3 ст.40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого нми органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті). Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно ч.1,3 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ про звільнення від 15 вересня 2014 року № 60/к не містить конкретної вказівки на те, коли саме [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин у зв*язку з чим була звільнена; в доповідній записці виконуючої обов*язки ПЕО [PERSON] датованій 10 серпня 2014 року допущені суперечності з приводу дати; протокол № 9 засідання первинної профспілкової організації ВП «ГІРЦ» Державного підприємства «Вугілля України», який містить дані про залишення [PERSON] робочого місця 8,9 та 10 серпня 2014 року суперечить пояснювальним запискам самої [PERSON], в яких йдеться про 8,9,10 вересня 2014 року. Крім того, оцінюючи поважність причин відсутності слід зважати на причини відсутності [PERSON] на роботі, серед яких, в тому числі, і проведення антитерористичної операції на території Донецької області. Листом від 08 липня 2014 року № 7302/3/14-14/13 Міністерство соціальної політики України вказало на те, що не вихід працівника на роботу у зв*язку з небезпекою для життя та здоров*я через проведення антитерористичної операції слід розглядати як відсутність з поважних причин (а.с.69). На переконання суду роботодавцем в даному випадку всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України при обранні [PERSON] виду стягнення у вигляді звільнення не було враховано поважність причин відсутності, в тому числі, - проведення антитерористичної операції, а також попередню роботу позивачки, яка неодноразово нарогоджувалась за сумлінну працю та високий професіоналізм. Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що позивачка була всупереч приписів ч.3 ст.40 КЗпП України звільнена в період її тимчасової непрацездатності, що підтверджується копією наявного в матеріалах справи листа непрацездатності № 670917 (а.с.23), суд приходить до висновку про те, що звільнення позивачки з ініціативи власника було проведено з порушенням законодавства, тому позовні вимоги про скасування наказу від 15 вересня 2014 року № 60/к та поновлення [PERSON] на посаді головного економіста виробничо-економічного відділу по Донецькій області підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який роглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки [PERSON] підлягає поновленню на роботі, з відповідача на її користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 15 вересня 2014 року по 16 грудня 2014 року включно у розмірі 15659 гривень 24 копійки, виходячи з п*ятиденного графіку роботи на середньоденної заробітної плати в розмірі 233 гривні 72 копійки (а.с.57) з наступного розрахунку : 67 робочих днів х 233 грн 72коп. Пунктом 2.6. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. З досліджених наказу про звільнення від 15 вересня 2014 року та копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що в трудовій книжці останнім є запис про її переведення головним економістом виробничо-договірного відділу по Донецькій області, а звільнено позивачку з посади економіста виробничо-економічного відділу по Донецькій області, тому позовні вимоги про зобов*язання відповідача внести запис про переведення [PERSON] головним економістом виробничо-економічного відділу по Донецькій області підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення з боку відповідача трудових прав [PERSON], оскільки вона була звільнена з порушенням вимог діючого законодавства, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до її моральних страждань та переживань, суд вважає, що виходячи із засад розумності виваженості і справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 4000 гривень. В силу ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі п.4ч.1, ч.3 ст.40, ст.43, ст.ст.147, 147-1, ст.149, ч.2 ст.235, ч.1ст.237-1 КЗпП України, п.2,6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників

Outcome: partial