Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

13 червня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок №37 по вул. Дружби у с. Городище-1 Луцького району Волинської області. В ньому зареєстрована онука позивача (відповідач). Приблизно 10 років тому невістка позивача забрала дочку та виїхала у Російську Федерацію. Наразі її місце проживання невідоме. З посиланням на положення статей 383, 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №37 по вул. Дружби у с. Городище-1 Луцького району Волинської області. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З огляду на неявку сторін у судове засідання у відповідності до правил статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою Волинська область, Луцький район, с. Городище-1, вул. Дружби, 37 (а.с.4). З будинкової книги на вказаний будинок вбачається, що в ньому зареєстровані позивач, її син [PERSON] та відповідач (а.с.6-7). Як вбачається з листа Луцького районного відділу поліції Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 28 квітня 2017 року №2980/59/02-17, за результатами проведеної перевірки та опитування сусідів встановлено, що відповідач дійсно протягом приблизно 10 років не проживає у будинку. Аналогічна інформація наведена в довідці Баївської сільської ради Луцького району Волинської області від 30 травня 2017 року №190. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] дійсно не проживає у спірному будинку більше року, суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування житловим будинком №37 по вул. Дружби у с. Городище-1 Луцького району Волинської області. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved