Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

13.07.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог, остання редакція від 15.05.2017 (а.с. 201-204) просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь безпідставно набуті 17.09.2012 року грошові кошти в розмірі 16065,82 грн. та стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на свою користь безпідставно набуті 17.09.2012 року грошові кошти в розмірі 9456,68 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його двоюрідний брат [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. Він прийняв його спадщину, про що у визначений чинним законодавством строк подав заяву до Десятої ХДНК. На час смерті [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку, відкритому на його ім'я,знаходилися грошові кошти в національній валюті. Згідно Витягу № 43839075 від 13.05.2016 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадковідоговори), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за параметрами пошуку «ПІБ українською мовою: [PERSON]» і «ПІБ російською мовою: [PERSON]» у Спадковому реєстрі інформація відсутня. 04.06.2011 до Десятої ХДНК звернувся [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON], до якої входять грошові кошти, що знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі заповіту, складеного від імені «[PERSON]», підписаного «[PERSON].» і посвідченого 06.06.2000р. Десятою ХДНК. На вказану заяву Десятою ХДНК була надана відповідь № 1308-01-16 від 04.06.2011, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвище та ім'я, зазначені у заповіті, не збігаються з прізвищем та ім'ям померлого. Діючим ЦК України до видачі державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією нотаріуса. Тільки після отримання свідоцтва про право на спадщину особа яка вважає, що її права порушені, може оскаржити свідоцтво в порядку, передбаченому ст.ст. 1300, 1301 ЦК України. В разі незгоди з діями нотаріуса, пов'язаними з видачею свідоцтва про право на спадщину, особа, яка вважає, що її права порушені, вправі звернутися з відповідним позовом до суду. [PERSON] не використав свого права на звернення до Десятої ХДНК з заявою щодо видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії для оскарження її у судовому порядку в позовному провадженні. 07.10.2011 [PERSON] у Дзержинському районному суді м. Харкова пред'явив позов до ряду відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування, а також до низки банків, в тому числі - до ПАТ КБ «Приватбанк»про визнання права власності на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках [PERSON]., зазначивши третьою особою Десяту ХДНК. 15.11.2011 Дзержинським райсудом м. Харкова по справі № 2-7675/2011 прийнято рішення про задоволення позову [PERSON], в частині вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» суд визнав за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на грошові кошти на рахунку № [NUMBER] у сумі 16075,17 грн., відкритому на ім'я померлого [INFO] [PERSON] у відділенні № 1 Харківського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» згідно депозитного договору SAMDN 18000706644522 від 11.08.2009. Про дане рішення, зазначає позивач, він довідався у 2013 році і оскаржив його в апеляційному порядку, і рішенням Апеляційного суду Харківської області від18.12.2013 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2011 було скасовано і у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013. Таким чином, посилається позивач, спадкове майно, а саме - грошові кошти з вказаного рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» надійшли у власність [PERSON] без достатньої правової підстави, адже рішення, згідно якого грошові кошти були видані [PERSON], скасоване судом вищої інстанції. Також позивач зазначає, що 10.11.2014 він звернувся до Апеляційного суду Харківської області з заявою про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2011. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 відмовлено в задоволенні його заяви, виходячи з наступного: «[PERSON] у дійсній справі не є стороною, він є особою, права та інтереси якої зачіпаються рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2011 року без залучення його до участі у справі. Відповідачі у справі із заявою про поворот виконання рішення суду не звертались таким чином, [PERSON] є неналежною особою для звернення із подібною заявою». Разом з тим, апеляційний суд зазначив: «[PERSON] не позбавлений можливості звернутись до суду із самостійним позовом до [PERSON] про стягнення з нього безпідставно набутих коштів». Крім того, [PERSON] вказує, що ПАТ КБ «Приватбанк»видав грошові кошти у розмірі 16065,82 грн. [PERSON] на підставі рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.11.2011 по справі № 2-7675/2011, яке було скасовано. Не скористався роз'ясненнями апеляційного суду, викладеними в ухвалі від 19.12.2014, щодо можливості подання заяви про поворот виконаннярішення шляхом стягнення з [PERSON] безпідставно отриманих ним 17.09.2012 грошових коштів з процентами за їх використання. Таким чином, на думку позивача, ПАТ КБ «Приватбанк» 17.09.2012 безпідставно набув грошові кошти, чим порушив права клієнта [PERSON] і його як його спадкоємця і проценти за користування грошовими коштами складають 9456,68 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав право представляти свої інтереси представнику [PERSON], який діє на підставі відповідної довіреності. Представник позивача [PERSON], який дії також у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних щодо предмету спору, на стороні позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, просив їх задовольнити з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надавши право представляти свої інтереси представникам [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі відповідних довіреностей. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] у судових засіданнях проти задоволення позову заперечували, при цьому посилались на підстави зазначених у запереченнях. (а.с. 94-96, 213-216) Представники ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» - Калугіна О.А., Кураксіна О.І., які діють на підставі відповідних довіреностей, у судовому засіданні позов не визнали просили відмовити в задоволенні позовних вимог щодо банку. При цьому зазначили, що на виконання рішення суду ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» з депозитного рахунку померлого [PERSON] були видані кошти відповідачу [PERSON], після чого депозитний рахунок було закрито. Дії банку є правомірними та такими, що відповідають діючому законодавству, так як після смерті вкладника відсотки по депозитному рахунку банком не нараховуються. Представник третьої особи Десятої Харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за їх відсутності. Представник третьої особи Національного банку Україниу судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5), який є двоюрідним братом позивача, що підтверджується свідоцтвами, актовими записами і витягами з Реєстру актів цивільного стану громадян про їх батьків [PERSON] і [PERSON] (а.с. 42-48). Позивач [PERSON] після смерті свого двоюрідного брата, подав заяву до Десятої ХДНКпро прийняття спадщину, однак постановою Десятою ХДНК від 26.07.2014 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] (а.с. 57) 04.06.2011 до Десятої ХДНК звернувся відповідач [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON], до якої входять грошові кошти, що знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі заповіту, складеного від імені «[PERSON]», підписаного «[PERSON].» і посвідченого 06.06.2000 Десятою ХДНК (а.с. 58). На вказану заяву Десятою ХДНК була надана відповідь № 1308-01-16 від 04.06.2011 (а.с. 49), що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвище та ім'я, зазначені у заповіті, не збігаються з прізвищем та ім'ям померлого зазначеного у свідоцтві про смерть (а.с. 5). Крім того, рішенням апеляційного суду Харківської області встановлено, що [PERSON] звертався до 10-ої ХДІІК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Листом від 04.06.2011 за вих. №1308/01-16 [PERSON] було роз'яснено, що актовий запис про смерть № 16492 від 05.12.2009 після померлого [INFO] [PERSON] . 21.01.2011 внесено зміни в прізвище померлого з «[PERSON]» на «[PERSON]», тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати неможливо, та запропоновану звернутися до суду. В подальшому, рішення судів різних інстанцій, якими за [PERSON] визнавалось таке право, скасовані судами вищих інстанцій. В останнє, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 12.04.2017 у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права спадкування за заповітом, відмовлено, оскільки юридичний факт належності заповіту у передбаченому законом порядку не встановлено. Зазначене судове рішення набрало законної сили, а відтак вищевказані обставини, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. (зворотна сторона а.с. 245) Таким чином, оскільки юридичний факт належності заповіту у передбаченому законом порядку не встановлено , суд вважає, що після померлого [PERSON] право на спадкування право на спадкування зазаконом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК Кодексу. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України за відсутністю заповіту право на спадкування зазаконом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цього Кодексу. Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкуванняпочергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разівідсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттяними спадщини або відмови від її прийняття, крій випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають ріднідядько та тітка спадкодавця. Відповідно ч. 4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] є позивач [PERSON] За життя [PERSON], на його ім'я у ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито договір SAMDN 18000706644522 від 11.08.2009 в національній валют (а.с. 60) 07.10.2011 [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, а також до низки банків, в тому числі - до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання права власності на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках [PERSON] Рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.11.2011 по справі № 2-7675/2011 прийнято рішення про задоволення позову [PERSON] (а.с. 6-10). В частині вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» суд визнав за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на грошові кошти на рахунку № [NUMBER] у сумі 16075,17 грн., відкритому на ім'я померлого [INFO] [PERSON] у відділенні № 1 Харківського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» згідно депозитного договору SAMDN 18000706644522 від 11.08.2009. 17.09.2012 ПАТ КБ «Приватбанк» було виплачено за заповітом відповідачу [PERSON] грошові кошти відповідачу за договором SAMDN 18000706644522 від 11.08.2009 у розмірі 16 065,82 грн. (а.с. 111, 135, 198-199 ) Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013 рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.11.2011 було скасовано і у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі (а.с. 11-13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013. (а.с. 14). Таким чином, спадкове майно, а саме - грошові кошти з ПАТ КБ «Приватбанк» надійшли у власність [PERSON] без достатньої правової підстави, адже рішення, згідно якого грошові кошти були видані [PERSON] скасоване судом вищої інстанції. Крім того, судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Харківської області у задоволенні заяви позивача про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2011 відмовлено, виходячи з того, що [PERSON] не є стороною, він є особою, права та інтереси якої зачіпаються рішенням суду. Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що [PERSON] не позбавлений можливості звернутись до суду із самостійним позовом до [PERSON] про стягнення з нього безпідставно набутих коштів. (а.с. 15-16) Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула або зберігала його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] без достатньої правової підстави набув майно, а саме грошові кошти у розмірі 16 065,82 грн., суд приходить до висновку, що вимога позивача в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача [PERSON] з приводу необґрунтованості зазначеного позову, так як зазначені посилання представників відповідача, в частині наявності заповіту померлого [PERSON] на ім'я [PERSON], не ґрунтуються на вказаних приписах ЦК України, тому, що в заповіті зазначено прізвище спадкодавця як « [PERSON] ». Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь грошові кошти (відсотки) у розмірі 9456,68 грн. виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов'язанні є правонаступництво. Відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Проте у зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов'язань, а відбувається перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (частина друга статті 1228 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно із частиною п'ятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, то таке зобов'язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 04.09.2013, від 18.09.2013 та від 20.11.2013, які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Розрахунок відсотків: з 11.08.2009 по 11 08.2010 15000(сума вкладу)грн. х 0,2275=3412,50 грн. з 12.08.2010 по12.08.2011 15000 грн. (сума вкладу)х 0,2275 =3412,50 грн. з 13.08.2011по 13.08.2012 15000,00грн. (сума вкладу) х 0,2275= 3412,50 грн. з 14.08.2012 по17.09.2012 15000.00грн. (сума вкладу)х 0,0190=285,00 грн. Всього: 15000(сума вкладу) +10522,50 грн. (проценти) - 16065,82 грн. (сума видана відповідачу [PERSON].) =9456,68 грн. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» з приводу того, що дії банку є правомірними так як після смерті вкладника відсотки по депозитному рахунку банком не нараховуються, оскільки останні не надала доказів відповідно ст. 60 ЦПК України. Крім того, відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі по 243,60 грн. з кожного, так як позивач на користь якої ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з наявністю інвалідності 2 групи. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved