Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

13 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, мотивуючи тим, що згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 21.03.2013 року, їй на формі приватної власності в розмірі 1/1 частини належить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] З 28 грудня 1988 року по 11 вересня 2015 року перебували з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, 11 вересня 2015 року рішенням суду, шлюб між ними розірвано. [PERSON] зареєстрований в будинку позивачки, який знаходиться в [ADDRESS] Дунаєвецького району Хмельницької області, однак протягом двох років сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, відповідач не платить за комунальні послуги, не бере участі у витратах по догляду за будинком. З 2013 року по сьогоднішній день відповідач за місцем своєї реєстрації не з'являється, оскільки постійно перебуває та проживає у Російській Федерації, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивачки, на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст. 156, 162 ЖК України, не вчинив і про свої наміри на майбутнє з даного приводу взагалі не повідомляє. Наявність реєстрації відповідача за адресою жилого приміщення, власником якого є позивачка, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює їй перешкоди в користуванні своєю власністю, а тому позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та пояснила, що одружилися з відповідачем в 1988 році і спільно проживали до жовтня 2013 року, а потім відповідач поїхав на заробітки і більше не приїжджав. Будинок у власність дістався по спадкуванню, хоче зняти з реєстрації відповідача, оскільки він тривалий час не проживає в будинку і вони не є сім'єю , не ведуть спільного господарства, відповідач не несе витрат по утриманню домоволодіння. Відповідач мав намір виписатися з будинку, однак не приїжджав , а тому я звернулася до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчать поштові повідомлення, акт від 18.12.2015 року, складений депутатом Маківської сільської ради та оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №1 від 05 січня 2016 року, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником жилого будинку в [ADDRESS] Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER] зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу за №280-2012 та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 21.03.2013 року, серія [NUMBER] Судом також встановлено, що в [ADDRESS] Дунаєвецького району Хмельницької області з 12.01.1998 року зареєстрований відповідач, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS], довідкою від 15.10.2015 року виданою Дунаєвецьким РС УДМС України в Хмельницькій області та довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені (будинку) осіб №2292 від 08.10.2015 року. Згідно рішення Дунаєвецького районного суду від 11 вересня 2015 року, сторони перебували у шлюбі з 28 грудня 1988 року, а 11 вересня 2015 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією рішення. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до актів від 04.11.2014 року, 01.12.2014 року, 02.06.2015 року та 08.09.2015 року, складених депутатом Маківської сільської ради видно, що в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрований [PERSON], але з жовтня 2013 року в вищезазначеному домоволодінні не проживає, особистого майна відповідача не виявлено. У судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивачка є їх сусідкою, відповідач в господарстві позивачки не проживає більше двох років, з 2013 року не бачили його і він не з'являвся в селі. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сім'ї власника житла. За чинним житловим законодавством, членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сім'ї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивачки, разом з позивачкою в будинку не проживає і не веде спільне господарство, відповідач не проживає в будинку з жовтня 2013 року і не несе обов'язків по утриманню житла. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідач не проживає разом з позивачкою - власником житла з жовтня 2013 року та не веде із нею спільного господарства, а тільки зареєстрований в будинку позивачки, а тому на нього не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сім'ї власника цього житла, оскільки вони не є членами сім'ї позивачки і не ведуть з ним спільне господарство. Зважуючи на ту обставину, що відповідач вибув на інше місце проживання, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивачки на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст. 156, 162 ЖК України, не вчинив і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомив, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивачка, відповідно до положень статті 107 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність реєстрації відповідача за адресою жилого приміщення, власником якого є позивачка, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачці [PERSON] у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню і відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved