Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

13 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що протягом тривалого часу він шукав для себе житло. Наприкінці 2013 року він познайомився з відповідачами, які повідомили йому, що мають заборгованість перед Банком, і тому квартира, яка знаходиться в іпотеці, буде виставлена на торги. Оскільки зазначено житло було в іпотеці у банку, вони з відповідачами звернулися в Банк, де йому запропонували погасити борг, і тоді Банк зніме арешт та вони будуть мати можливість укласти договір купівлі-продажу. На підставі поради представника Банку вони досягли з відповідачами угоди, він передав гроші, відповідач погасив заборгованість та написав розписку, що він зобов'язується протягом місяця передати спірну квартиру у його власність. Наприкінці грудня 2013 року вони звернулися до нотаріусу з метою оформлення договору, однак їм було відмовлено в укладенні угоди, тому як на вказану квартиру накладено арешт Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. У січні 2014 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя було скасовано ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. 20 травня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя було знято арешт з спірної квартири. Після даного рішення арешт було знято Орджонікідзевським ВДВС та потім накладено знову. Відповідач відмовляється звертатися знову до суду, оскільки вважає, що продав йому квартиру і тепер усіма питаннями повинен займатися саме він. З моменту фактичної передачі грошових коштів ним була погашена заборгованість по комунальних послугах, документи на квартиру та ключі були передані йому, дане житло на теперішній час знаходиться в його фактичному користуванні. У зв'язку з тим, що до теперішнього часу не надається можливим оформити право власності на спірну квартиру, змушений був звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що укласти нотаріальний договір купівлі-продажу спірної квартири йому з відповідачами заважає накладений Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області арешт. Також зазначив, що він не має іншого житла та йому нема де проживати. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що дійсно між ним та позивачем була домовленість про продаж квартири [ADDRESS], про що ним була написана розписка. Відповідач надав грошові кошти для оплати заборгованості по кредиту за вказану квартиру, після чого Банком був знятий арешт. На теперішній час оформити нотаріальну угоду не мають можливості у зв'язку з тим, що на вказану квартиру накладений арешт Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі та підтримала пояснення чоловіка - [PERSON] Представник третьої особи Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області Циклаурі К.В., діюча на підставі довіреності, заперечувала проти позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень пояснила, що в неї на виконанні перебуває виконавче провадження № 39569214,а саме: виконавчий лист № 2-141 від 16 липня 2010 року, виданий Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість по кредитному договору від 23 травня 2008 року в загальній суму 666552,94 гривень, який надійшов на виконання до відділу 30 серпня 2013 року, як повторно пред'явлений. 02 вересня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 08 вересня 2011 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 66655,29 гривень. Згідно відповідей БТІ боржнику належить 1/1 приватна частка власності квартири [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. 21 листопада 2013 року державним виконавцем біло здійснено вихід до адреси боржника: [ADDRESS] та складено акт № 85 опису та арешту майна вищезазначеної квартири. 29 квітня 2014 року до відділу ДВС надано рішення колегії Маріупольської міської ради про відмову в передачі на реалізацію квартири [ADDRESS]. На теперішній час ні витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, ні виконавчий збір у розмірі 66655,29 боржником не сплачено. Враховуючи наведене, вважає, що дана позовна заява про визнання права власності на нерухоме майно, не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.15, ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавчо визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу по справі - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON]Ю, що підтверджується витягом БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 15). Як вбачається з наданих позивачем розписок, 25 грудня 2013 року він передав, а [PERSON] отримав грошову суму у розмірі 13400 доларів США, що в еквіваленті станом на 25.12.2013 року складає 110282 гривень для оплати вартості заставної квартири [ADDRESS]. Крім того згідно даної розписки [PERSON] зобов'язався продати [PERSON] зазначену квартиру без боргів та арештів протягом місяця з моменту внесення вищевказаної суми до каси ПАТ «ВТБ Банку» (а.с. 16, 26). Судом встановлено, що заборгованість [PERSON] перед Банком у розмірі 13400 доларів США за кредитним договором, який забезпечений заставою у вигляді квартири [ADDRESS], погашена у повному обсязі (а.с. 13,14). Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 травня 2014 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредиту в загальній сумі 666552,94 гривень, накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності боржнику [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до приписів ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири ) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно статті 344 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як пояснили відповідачі у судовому засіданні, вони не заперечують проти нотарільного укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], однак на теперішній час їм перешкоджає накладений 20 травня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, арешт. Разом з тим, як пояснили у судовому засіданні сторони, постанова про накладення арешту від 20 травня 2014 року ними не оскаржувалася, з позовом до суду про зняття даного арешту з спірної квартири вони не зверталися. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для визнання права власності за позивачем [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована у встановленому законом порядку за [PERSON] та на яку 20 травня 2014 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредиту в загальній сумі 666552,94 гривень, накладено арешт. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: dismissed