Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

13 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. Право власності на будинок набуте на підставі договору купівлі-продажу. У зазначеному будинку він мешкає разом з дружиною [PERSON], також в ньому зареєстровані їх донька та онук. В квітні 2014 року вони виїхали в невідомому напрямку. Згодом до їх будинку почали навідуватися працівники СБУ, які повідомили їм, що їх онук перебуває у збройних формуваннях ДНР. Вони не спілкуються з [PERSON] та [PERSON] з 2014 року, де вони фактично перебувають їм невідомо. У зв'язку з тим, що їх донька та онук зареєстровані в належному йому будинку, порушується його право власності. Оскільки бездіяльність [PERSON] та [PERSON] обмежує його права, як власник, він змушений звернутися до суду. Просив визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] громадян [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.28). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору №1096 від 05 червня 2016 року, будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити (а.с.29). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, відомостей про причини неявки суду не надали, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, судовими повістками (а.с.21, 22) та через оголошення у засобах масової інформації (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №122 (5742) від 02 липня 2016 року) (а.с. 27). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 1990 року, який зареєстровано в реєстрі за №3-860 (а.с.5-6). Як вбачається з довідки керівника комітету мікрорайону Черевківка м.Слов'янська №436 від 10 червня 2016 року, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою - [ADDRESS], де також зареєстровані члени його сім'ї - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Зазначене підтверджується також копією домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с.9-16). У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що з квітня 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірному будинку не мешкають, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладали, участі у витратах по утриманню будинку не приймають, спірним житлом не цікавляться, перепон у користуванні будинком їм ніхто не чинив. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ №263766 від 18 січня 2012 року, [PERSON] є інвалідом першої групи (а.с.7). Згідно п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Таким чином, у відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved