overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог позивач вказала, що з 02.12.2006 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини припинені, мешкають окремо один від одного, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що є обтяжуючим фактором для позивача. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття дочки. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач до суду не зявився, про причину не явки суду не повідомив. 09 листопада 2015 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено. Сторони взяли шлюб 02 грудня 2006 року, зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1182. Від шлюбу, подружжя мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджені матеріалами справи (а.с. 6-7). Після фактичного припинення шлюбних відносин, дитина залишилась проживати з матірю, позивачкою по справі та перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі самостійно забезпечувати та утримувати неповнолітню дитини. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище, аліментних стягнень на користь третіх осіб не має. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими, що відповідають вимогам ст. 180 СК України, а тому підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судовий збір по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1988 року, актовий запис № 814, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], 2006 року народження. З вересня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками, які виникають у зв'язку із зловживанням спиртними напоями відповідачем [PERSON] Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 24). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення (а.с. 16, 22). За таких обставин з письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 18 листопада 1988 року зареєстрували шлюб (а.с. 6), від якого мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка згідно довідки Житлово-комунального відділу Костянтинівського хімічного заводу №3/75 від 01 жовтня 2015 року проживає з позивачкою (а.с. 5). З вересня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що з 16 жовтня 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем по справі. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час припинили сімейні стосунки, а донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Просила суд стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі на її користь на утримання доньки у розмірі 1000грн. щомісячно. \~У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що згодний з заявою щодо стягнення аліментів на утримання доньки, але він на даний час не працює, інших доходів, крім допомоги від батьків, не має. Згодний сплачувати аліменти у розмірі 500грн. на місяць. Дослідив \~докази, суд прийшов до наступного. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. В силу ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує у натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.3) сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-ФП №197643. Сторони по справі припинили сімейні стосунки і проживають на теперішній час окремо, а дитина проживає з позивачкою за адресою: вул.Космонавтів, 17, с.Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області, що вони стверджували у судовому засіданні. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач позивачці не надає, але є працездатним і взмозі надавати дитині матеріальну допомогу, з урахуванням його майнового стану і його думки, у розмірі 600грн. на місяць, що буде становити більше 30% прожиткового мінімуму на дитину віком до шести років з 01 вересня 2015 року і не перевищуватиме 50% розміру мінімальної заробітної плати з 01 вересня 2015 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню з урахуванням наданих сторонами доказів та матеріального становища відповідача. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по сплаті судового збору на користь держави у розмірі 487грн.20коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

12 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 38880,31 доларів США, що за курсом 21.71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2015 року складає 844091 грн. 53 коп. У судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином через оголошення у пресі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк «Приват Банк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CNKMAK00040010, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 8914,46 доларів США на купівлю автомобіля а також у розмірі 2040,81 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,96% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував у звязку з чим станом на 04 серпня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 38880,31 доларів США, з якої 4315, 59 доларів США - заборгованість по кредиту, 9310,16 доларів США заборгованість по процентам, 378,93 доларів США заборгованість по комісії, 24875,63 доларів США пеня, що підтверджується розрахунком (а/с 5-6). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося, а тому рішенням Богуславського районного суду Київської області від 26.08.2016 року, шлюб між ними було розірвано. Їхня спільна малолітня дочка [PERSON] проживає на даний час разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] є працездатною особою з відповідним рівнем освіти та кваліфікації, на даний час отримує доходи та відповідно може та зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу на утримання малолітньої дочки, але не бажає цього робити в добровільному порядку, а тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів їхньої малолітньої дитини, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але звернулаcя із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі. Вимоги підтримує та просила позов задовольнити (а.с.25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але звернувся із заявою, в якій просить розглянути справу без його участі. Вимоги визнає і не заперечує проти стягнення аліментів (а.с.26). Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві вказав, що 29 грудня 2003 року він уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстровано виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №20. Від даного шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідачки не склалось, разом вони не проживають більше чотирьох років. Посилаючись на викладене, позивач просив розірвати шлюб, укладений з відповідачкою, дитину залишити проживати з матір'ю. Позивач у судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, справу просила розлянути без її участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить наступного. Судом встановлено, що 29 грудня 2003 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.4). Від цього шлюбу вони мають доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 29 грудня 2003 року, актовий запис №20 (а.с.5). Сімейне життя у сторін не склалося, разом вони не проживають. Дитина залишилась проживати з відповідачкою. У відповідності з ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує характер спірних правовідносин та вважає, що судові витрати сторони мають нести в рівних частках, а тому з відповідачки стягується половина сплаченого позивачем при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 04 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним і [PERSON], актовий запис № 20. Після укладення шлюбу [PERSON] прізвища не змінювала. Від шлюбу дітей не мають. Позивач зазначив в заяві, що подружнє життя не склалося в звязку з відсутністю взаєморозуміння та несхожості характерів, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння на побутовому ґрунті, він та відповідач [PERSON] з лютого 2016 року не підтримують сімейні відносини, не ведуть сумісного господарства, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, в звязку з чим. судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Встановлено, що сторони не мають малолітніх, неповнолітніх дітей. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з лютого 2016 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони з 26 жовтня 1996 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Позивач, посилаючись на те, що він з відповідачем з серпня 2016 року не проживає через різні погляди на сімейне життя та врату почутів та взаємоповагу один до одного, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.74 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26 жовтня 1996 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, згідно свідоцтва про одруження серії І - СР №000698 (а.с.3). З серпня 2016 року позивач спільно з відповідачем не проживає, через втарту взаємопочуттів та взаємоповаги один до одного та різні погляди на сімейне життя, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 23 листопада 2007 року; шлюб зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 800. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 23 листопада 2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 800 (л.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 7). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідача вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved