Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

14.04.2014 року року [PERSON] звернулась до суду з позовом, а 04.06.2014 року з уточненою позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у виді жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], який належав померлій на підставі рішення виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів №289 від 21.08.1990 року, але свідоцтва про право власності на будинок [PERSON] за життя не отримувала. [PERSON] склала заповіт, яким все, що буде належати їй на час смерті заповідала своїм онукам - позивачу та [PERSON] До нотаріальної контори з метою прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, але позивач постійно проживала у будинку, належному спадкодавці та проживає у ньому по теперішній час, що вказує на те, що вона прийняла спадщину. В свою чергу відповідач [PERSON], спадщину не прийняв, оскільки одразу після смерті бабусі виїхав на постійне місце проживання до Росії і на даний час місце його перебування не відоме. Тобто, відповідач [PERSON] не вчинив жодних дій, що свідчать про прийняття ним спадщини, а відповідно є таким, що відмовився від спадкового майна. Позивач [PERSON] наголосила на тому, що не має змоги в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавця за життя не отримувала свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З огляду на те, що вона єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину вцілому, у встановленому законом порядку та невчинення відповідачем жодних дій, що свідчать про прийняття ним спадкового майна, просила задовольнити її позов та в цілому визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, довірила представляти свої інтереси в суді представнику - адвокату [PERSON], яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позов задовольнити у повному з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача - Шелудьківської сільської ради у судове засідання не з'явився, подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечували проти задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи, в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав, тому зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Батьками [PERSON], [INFO] були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. (а.с.9,10,11,12) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO]. (а.с.8) [PERSON], яка є бабою позивача, померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. (а.с. 7) За життя [PERSON], належав житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 05.12.2013 року про те, що згідно по господарської книги №2, зазначений будинок значиться за [PERSON] ( а.с.16) Відповідно до довідки КП «Зміївське БТІ» від 20.01.2014 року №30, згідно архівних матеріалів БТІ, житловий будинок [ADDRESS], належить [PERSON], згідно рішення виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів №289 від 21.08.1990 року. Свідоцтво про право власності на житловий будинок не було оформлено. Дійсна інвентаризаційна вартість будинку на надвірних будівель, станом на 20.01.2014 року складає 166262 грн. ( а.с.11) Технічний паспорт та будинок [ADDRESS] виготовлено на ім'я [PERSON] ( а.с.13-15) За життя, а саме 26.03.1992 року, [PERSON] склала заповіт, яким все, що буде належати їй на час смерті заповідала [PERSON] та [PERSON] ( а.с.17) У відповідності до довідки Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 05.05.2014 року, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини, у встановлений шестимісячний термін, ніхто із спадкоємців не звертався. ( а.с.36) З огляду на те, що правовідносини, що є предметом розгляду даної справи, а саме відкриття спадщини, після смерті [PERSON] (1992), мало місце до 1 січня 2004 року, суд дійшов висновку про необхідність застосування чинного на той час законодавства, зокрема правил Цивільного кодексу Української РСР. ( в редакції 1963 року) та положеннями діючого ЦК України. Таким чином, відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та спадщини після смерті [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. З огляду на зазначене вище, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Судовим розглядом встановлено та підтверджується належними доказами, що після померлої [INFO] [PERSON], ніхто із спадкоємців з заявою про прийняття чи відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін, не звертався. Згідно довідки Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 14.11.2013 року за №31135, [PERSON], [INFO] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] з 1973 року по час смерті - [INFO]. Крім [PERSON] на день смерті та по теперішній час були зареєстровані: онука [PERSON] з 1973 року, онук - [PERSON] з 1973 року по 01.08.1992 року, дружина онука - [PERSON] з 1991 року по 10.01.1993 року, правнук - [PERSON] з 1991 року по 10.01.1993 року. Крім них за даною адресою проживає [PERSON] з 1999 року по теперішній час. ( а.с.18) Таким чином, згідно положень статей 526 і 549 ЦК, з місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Отже, з аналізу досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею, що вступила в управління та володіння спадковими майном - будинком [ADDRESS], після смерті - [INFO] своєї баби [PERSON], що передбачено нормами ЦК України в редакції 1963 року, оскільки [PERSON] не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини, його належить вважати таким, що відмовився від неї. Аналогічна ситуація викладена в ухвалі Верховного Суду України від 21 жовтня 2009 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2011 року, при вирішенні справ, що виникли з подібних правовідносин, де містяться висновки про те, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки судом встановлений факт належності померлій [PERSON] житлового будинку [ADDRESS], а спадкоємицею померлої за заповітом, яка прийняла спадщину шляхом виконання вимог ст. ст. 548, 549 ЦК України є [PERSON], з урахуванням відмови [PERSON] від спадщини в контексті ст. 553 ЦК України, суд дійшов висновку про можливість визнати право власності за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом, на вищевказаний житловий будинок. Крім того, приймаючи рішення про задоволення позову, суд враховує, що оформити свої спадкові права [PERSON] в позасудовому порядку змоги не має, оскільки відсутні правовстановлюючі документи - свідоцтво про право власності спадкодавці на нерухоме майно.

Outcome: approved