Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

13 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку, площею 2,1437 га, кадастровий номер 0725586500:03:002:0108, та земельну ділянку, площею 0,4835 га, кадастровий номер 0725586500:03:002:0119, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Соловичівської сільської ради Турійського району Волинської області. За життя [PERSON] заповіту не складала. 26 листопада 2019 року позивач з відповідачем [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна та 9 березня 2021 року - договір про внесення змін та доповнень до договору про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого вказані земельні ділянки переходять у власність позивачу. Вказуючи, що він у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на земельні ділянки на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 35), 14 травня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без його участі (а. с. 38). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена (а. с. 36), 14 травня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю, просить задовольнити та розглядати справу без її участі (а. с. 41). Представник відповідача Турійської селищної ради Ковельського району Волинської області у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 4 червня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 69). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 9) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшли дві земельні ділянки: площею 2,1437 га, кадастровий номер 0725586500:03:002:0108, та площею 0,4835 га, кадастровий номер 0725586500:03:002:0119, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Соловичівської сільської ради Турійського району Волинської області. Належність вищевказаних земельних ділянок спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копією державного акта про право власності на земельну ділянку (а. с. 16) та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень, з яких видно, що земельні ділянки належать на праві приватної власності [PERSON] ( а. с. 17-22). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Частиною третьою статті 1268 ЦК Ураїни передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] є дітьми спадкодавця (а.с. 10, 47 на звороті). Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] (а. с. 52). Спадкодавець на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована разом із онуком [PERSON] у селі Обенижі Турійського району Волинської області (а. с. 11). Заповітів за життя [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 49). 3 квітня 2008 року позивач та відповідач [PERSON] подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 45 на звороті), 26 листопада 2019 року, як спадкоємці першої черги за законом, уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, а 9 березня 2021 року - договір про внесення змін та доповнень до договору про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого належні спадкодавцю земельні ділянки площею 2,1437 га, кадастровий номер 0725586500:03:002:0108, та площею 0,4835 га, кадастровий номер 0725586500:03:002:0119, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Соловичівської сільської ради Турійського району Волинської області, перейшли у спадщину до позивача - [PERSON] (а. с. 13-14). Постановою приватного нотаріуса від 9 березня 2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на земельні ділянки та їх належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 15). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 205/08 до майна померлої [PERSON] (а. с. 45-66). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно відповідно до умов укладеного між ними договору про поділ спадкового майна. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 454 грн; стягнути з відповідачів в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - по 227 грн з кожного. На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273, 1275 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved