Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

14 лютого 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, визнати за нею право власності на 2 зернозбиральні комбайни марки Massey Ferguson MF 38 (заводський номер : F9947, двигун № [NUMBER], 1997 року випуску, обємом двигуна 12500 см. куб та заводський номер : 51495, двигун № 16-05736, 1995 року випуску, обємом двигуна 12500 см. куб) реєстраційні номери : 07516 ВН та 02921 ВН, стягнути з відповідача на свою користь 170000 грн. вартості ремонту одного з комбайнів та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 8000 грн., мотивуючи це письмовими розписками від 12.01.2007 р. та від 07.05.2008 р. про особисте отримання відповідачем грошової суми у загальному розмірі 40000 дол. США для придбання вищевказаних зернозбиральних комбайнів, які, згідно письмової розписки відповідача від 09.10.2008 р., останній, після придбання комбайнів, зареєстрував їх на своє ім`я для подальшого використання як субєкт підприємницької діяльності за призначенням прибирання зернових культур з зобовязанням ремонту вказаних комбайнів у випадку їх поломки та з виплатою позивачці 50% від прибутку, який буде отриманий ним після сплати всіх обовязкових платежів. Однак, починаючи з 2015 р., робота комбайнів фактично припинилась у звязку з відсутністю договорів на прибирання зернових, один з комбайнів знаходився у неробочому стані, а у 2016 р. відповідач зупинив свою підприємницьку діяльність як ФО-підприємець та на вимогу позивачки переоформити право власності на спірні комбайни на неї, відповідач повідомив про існування арештів, накладених постановами ДВС на спірні комбайни у звязку з боргами відповідача, а тому коштів на відшкодування їй вартості спірних комбайнів у нього немає. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та його представниця позов визнали частково, в частині визнання права власності на спірні комбайни за відповідачкою і в частині стягнення з відповідача на її користь судового збору 8000 грн., однак позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми витрат на ремонт комбайна у сумі 170000 грн. не визнали у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 604 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.ст. 610,612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Умовами ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до приписів ст. 639 ЦК України - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Суд встановив, що на підставі письмових розписок відповідача з його особистими підписами від 12.01.2007 р. та від 07.05.2008 р., відповідач отримав від позивачки грошові суми у загальному розмірі 40000 дол. США для придбання 2 зернозбиральних комбайни марки Massey Ferguson MF 38 (заводський номер : F9947, двигун № [NUMBER], 1997 року випуску, обємом двигуна 12500 см. куб та заводський номер : 51495, двигун № 16-05736, 1995 року випуску, обємом двигуна 12500 см. куб) реєстраційні номери : 07516 ВН та 02921 ВН, які зареєстрував на своє ім`я, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних машин серії АС № 177353 від 07.09.2011 р. та серії СА № 177354 від 08.09.2011 р., що підтвердив відповідач в судовому засіданні. При чому, у вказаних розписках, відповідач письмово зазначив, що отримав вищевказані грошові кошти від позивачки для придбання для неї вищевказаних комбайнів (а.с. 5,6,9). Крім цього, суд з`ясував, що згідно письмової розписки відповідача від 09.10.2008 р., останній, після придбання комбайнів та реєстрації їх на своє ім`я, використовував комбайни як субєкт підприємницької діяльності за призначенням, а саме прибирання зернових культур з зобовязанням ремонту вказаних комбайнів у випадку їх поломки та з виплатою позивачці 50% від прибутку, який буде отриманий ним після сплати всіх обовязкових платежів, що також було підтверджено відповідачем в судовому засіданні (а.с. 7). Таким чином, суд дійшов висновку, що 09.10.2008 р. між сторонами у простій письмовій формі було укладено договір про спільну діяльність з метою отримання прибутку між сторонами договору, який ділився між сторонами договору в рівних частках, по 50% кожному від прибутку і сплати відповідачем всіх обовязкових платежів, як ФО-підприємцем. Однак, як пояснила позивачка та підтвердив відповідача, починаючи з 2015 р., робота комбайнів фактично припинилась у звязку з відсутністю у відповідача договорів на прибирання зернових. При чому, один з комбайнів знаходився у неробочому стані, а у 2016 р. відповідач зупинив свою підприємницьку діяльність як ФО-підприємець та на вимогу позивачки переоформити право власності на спірні комбайни на неї, повідомив позивачку про існування арештів, накладених постановами ДВС на спірні комбайни у звязку з його боргами, а тому коштів на відшкодування їй вартості спірних комбайнів у нього немає, у звязку з чим, відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині визнання за позивачкою права власності на вищевказані спірні комбайни, які були придбані за особисті грошові кошти позивачки, для неї та на її прохання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині визнання за позивачкою права власності на спірні комбайни підлягає задоволенню, як законний і обґрунтований з урахуванням визнання відповідачем цих позовних вимог, як і позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми судового збору за розгляд справи у сумі 8000 грн. в порядку ст. 88 ЦПК України, як підтверджених позивачкою документально (а.с. 2). Однак, на думку суду, в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки в рахунок ремонту комбайна 170000 грн. слід відмовити, враховуючи, що вказані позовні вимоги не підтверджені документально, в порядку ст.ст. 57-60 ЦПК України, а саме без надання позивачкою суду належних та допустимих документальних доказів на підтвердження вищевказаної суми ремонту комбайна, і як показала суду позивачка, такі докази у неї відсутні, а вказана сума є приблизною, без підтверджуючих доказів ремонту.

Outcome: partial