Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

12 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором про намір від 20.08.2011 року в сумі 16000,00 грн., моральної шкоди у сумі 10000 грн., витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн. та сплаченого судового збору. В позовній заяві позивач вказала, що у серпні 2011 року вона мала намір придбати житло і звернулася за послугами до АН «Чугуївська нерухомість» в особі ФО-П [PERSON], яка запропонувала їй ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала відповідачу. Вона вирішила придбати цей будинок і 20 серпня 2011 року між нею та відповідачем був укладений договір про намір, на підставі якого відповідач має намір передати ? частину будинку у її власність, тобто нотаріально оформити договір купівлі-продажу, а вона має намір прийняти та сплатити до 20 жовтня 2011 року кошти за ? частину вказаного будинку. У пункті 2 договору про намір вказана вартість цієї частини будинку - 56000 грн., що еквівалентно 7000 доларів США. Після укладення договору про намір вона в якості гарантійного виконання обов'язків передала відповідачу кошти в сумі 16000 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, які враховувалися як частина платежу за будинок. Однак на теперішній час відповідач відмовляється передати нерухомість у її власність та повернути гарантійну суму у розмірі 16000 грн., у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Представник позивача у судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив стягнути кошти отримані відповідачем в забезпечення зобов'язань за договором наміру, оскільки відповідач відмовляється продавати свою частину будинку позивачу і відмовляється добровільно повернути кошти. Відповідач у судовому засідання проти отримання коштів не заперечувала та пояснила, що на даний час вона передумала продавати свою частину будинку, а вирішила її залишити онучці, але повертати кошти не бажає, оскільки позивач проживала протягом 2 років у будинку і не сплачувала їй за проживання. Третя особа ФО-П [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] надала заяву про визнання позовних вимог в частині стягнення коштів у сумі 16000 грн., які вона отримала від [PERSON] згідно договору про намір, 8000 грн. передала директору агентства «Чугуївська нерухомість». Представник позивача надав суду заяву про залишення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу та судового збору без розгляду. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду справи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 20 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про намір, на підставі якого [PERSON] як покупець, має намір прийняти та сплатити в строк до 20 жовтня 2011 року кошти за ? частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] як продавець, має намір передати цю 1/2 частину будинку у власність [PERSON] (а.с. 64). У п. 1 цього договору про намір вказано, що під передачею нерухомості у власність, розуміється нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між продавцем та покупцем. Пункт 2 договору про намір передбачає, що ціна частини будинку становить 56 000 грн., що еквівалентно 7 000 доларів США. Відповідно до п. 9 цього договору [PERSON] передала в якості гарантійного виконання обов'язків [PERSON] гарантійну суму в розмірі 16 000 грн., що еквівалентно 2000 доларів США і ця гарантійна сума є частиною платежу за об'єкт нерухомості, який вона мала купити. У пункті 10 цього договору зазначено, що продавець, у випадку невиконання ним договірних зобов'язань, зобов'язується повернути покупцю гарантійну суму в двохкратному розмірі, протягом трьох днів, починаючи з дати, вказаної у пункті 1. У випадку прострочення повернення вищевказаної суми, продавець сплачує покупцю прострочку у розмірі 2% за кожен день прострочки. Пунктом 12 договору про намір передбачено, що гарантійна сума передається на зберігання [PERSON] У встановлений згідно договору про намір час відповідач своє зобов'язання передати нерухомість у власність позивача, укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку не виконав. На теперішній час відповідач відмовляється повернути гарантійну суму відповідно до п.12 цього Договору в розмірі 16 000 грн. Укладений Договір про намір за своєю правовою природою та змістом є попереднім договором, адже в договорі про намір йшлося про подальше нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного часу (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до п. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі- продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Зі змісту ч. 2 ст. 215 ЦК України вбачається, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до вимог ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. З урахуванням встановлених обставин, договір про намір укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним, оскільки при укладанні договору сторони порушили вимогу його обов'язкового нотаріального посвідчення, а тому з [PERSON] підлягає стягненню сплачена гарантійна сума у розмірі 16 000 грн., яку вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення коштів переданих позивачем відповідачу в якості гарантії виконання обов'язків відповідно до договору про намір обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved