Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

12 січня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та на своє утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 05.08.2011 року. Від шлюбу у них народились дві малолітні дитини: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З 01.11.2016 року відповідач пішов з сім'ї, перестав приймати участь у спільному вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Оскільки вони проживають окремо та діти знаходяться на її утриманні, позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1 / 2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання синів та встановити розмір аліментів після досягнення найстаршої дитини [PERSON] повноліття у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, а також стягнути аліменти у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на її утримання до досягнення малолітнім сином [PERSON] трьох років. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти обов'язку відповідача утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та утримувати позивачку до досягнення дитиною трьох років. Однак, просив врахувати, що зазначені вимоги суперечать ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» та не можуть становити більше ніж 50% від його доходів, просив стягнути аліменти в меншому у розмірі, з урахуванням матеріального стану відповідача. Вважав достатнім стягнути аліменти в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання двох дітей та в розмірі 1 / 6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання позивачки до досягнення молодшою дитиною трьох років. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2011р., що вбачається зі свідоцтва про шлюб (а.с.6). Також у судовому засіданні сторони не заперечували, що на момент розгляду справи рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу у сторін народились дві малолітні дитини: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження (а.с.7-8). Позивачка зазначає, що сторони разом не проживають, діти проживають з нею, знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На даний час діти проживають разом з матір'ю, знаходяться на її утриманні. Як встановлено судом, позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджено довідкою з місця роботи (а.с.16). Вказані обставини, та те, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги позивачці, підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки між сторонами по справі не встановлено домовленості щодо утримання дітей, відповідач до звернення позивачки до суду ухилявся від надання належної матеріальної допомоги, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання позивачки. В той же час, суд визнає, що розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, є завищеною. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує відповідно до вимог ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, матеріальний стан сторін, вік дітей. Зокрема враховується той факт, що відповідач, відповідно до наданої довідки (а.с.97), офіційно отримував протягом 2016 року заробітну плату, яка не перевищувала 2500 грн. в місяць. Суд дійшов висновку про доцільність визначення розміру аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення молодшим сином [PERSON] трьох років та аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання синів. Вказані розмірі аліментів визнаються такими, що не суперечать вимогам ст.ст.84, 182, 183 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» . Що стосується позовної заяви в частині встановлення розміру аліментів після досягнення найстаршої дитини [PERSON] повноліття у розмірі 1/3 частини з усіх доходів відповідача, то варто зазначити, що зазначене питання є передчасним, вирішується у порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial