Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

13.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом від імені позивача [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] народився 03 січня 1961 року в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області. Також у нього був рідний брат [PERSON], [INFO]. Їхніми батьками були [PERSON] та [PERSON], які постійно проживали у [INFO]. Батько [PERSON] помер 05 квітня 2006 року, а мати [PERSON] померла 14 червня 2012 року. Після смерті матері позивач та його брат [PERSON] звернулися до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте свідоцтв про право на спадщину не отримали. 20 травня 2014 року його брат [PERSON] помер. Після його смерті єдиною спадкоємицею є його донька [PERSON] Олександрівна- відповідач у справі. Вкінці грудня 2015 року позивач випадково довідався, що відповідач [PERSON] через суд оформила право власності на усе нерухоме майно в с. Писарівка по вул. Немирівське шосе, 13. Ознайомлюючись із з матеріалами цивільної справи №128/1923/15-ц, позивач що побачив у цих матеріалах Договір дарування від 25 травня 1994 року, посвідчений нотаріально, відповідно до якого його мати [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] житловий будинок № 13 по вулиці Немирівське шосе в с. Писарівка Вінницького району. Право власності за новин власником було зареєстроване у Вінницькому обласному бюро технічної інвентаризації 30 травня 1994 року. У 1994 році позивач в с. Писарівка не проживав, а тому аж до кінця 2015 року він нічого не знав про існування договору дарування. Така ситуація позбавила його права на спадкування разом із братом по 1/2 частині майна після смерті батьків, про що в їхній сім'ї була домовленість. Вважає, що вказаний договір дарування має бути визнаний недійсним з підстав, що передбачені нормами Цивільного кодексу України, який діяв на час укладення договору дарування. Оскільки його мати [PERSON] не була і не могла бути власницею спірного будинку, оскільки будинок № 13 по вул. Немирівське шосе у с. Писарівка належав батькам його батька [PERSON], що видно із погосподарської книги. Відтак після смерті його діда [PERSON] спірний будинок в порядку спадкування перейшов до його батька [PERSON], і тільки після смерті батька в порядку спадкової трансмісії право власності перейшло до матері. Проте існування договору дарування вказує на те, що відбулися якісь інші події, які вчинені не в межах закону і правовідносини, що виникли в результаті тих подій, не можуть існувати такому виді. Також вказує, що не існує жодних документів, які б вказували на правомірність набуття матір'ю [PERSON] права власності на спірний будинок, вона його не успадкувала та він не був їй відчужений на підставі будь-якої угоди. Проте із договору дарування вбачається, що цей жилий будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради народних депутатів 13 травня 1994 року за № 319, зареєстрованого в Вінницькому ОБТП травня 1994 року за № 324. Вважає, що свідоцтво про право особистої власності на спірний будинок виконкомом сільської ради було видано їхній матері [PERSON] неправомірно. Мати земельну ділянку під будівництво не отримувала, даний будинок не будувала, а лише проживала у ньому на правах невістки власника будинку [PERSON] Тому вважає, що це свідоцтво про право особистої власності, є недійсним. А неправомірні дії виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів сприяли тому, що його батька [PERSON] було свавільно позбавлено права власності. Крім цього, при посвідченні договору дарування нотаріусом було допущено порушення закону, яке також сприяло незаконному позбавленню батька [PERSON] права власності на будинок. Із договору дарування не вбачається, що його батько давав згоду на дарування будинку, в якому на той час проживав він із дружиною, їх сини та внуки. Вважає , такі порушення закону є підставою для визнання недійсним договору дарування від 25 травня 1994 рок будинку, на підставі ст.48 ЦК України (в редакції 1963 р.) як угоди, що не відповідає закону. Вказує, що крім цього, біля старого будинку, який було незаконно подаровано, батьки розпочали будувати інший житловий будинок, який наразі є незакінчений будівництвом, 39% готовності, тобто фактично у вигляді будівельних матеріалів, а також господарські споруди. Оскільки після смерті батьків позивач та його брат прийняли спадщину, то кожен із них отримав право на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку (будівельних матеріалів) з господарськими будівлями. Після смерті брата [PERSON] спадкоємицею є його донька [PERSON], яка тепер має право на належну йому 1/2 частину спадщини. Позивач вказує на те, що про порушення свого права на отримання спадщини він довідався лише вкінці 2015 року, отже трирічний строк позовної давності був пропущений із поважної причини. Тому позивач просить суд визнати поважною причину пропуску ним строку позовної давності; визнати недійсним договір дарування від 25 травня 1994 року будинку № 13 по вулиці Немирівське шосе у селі Писарівка Вінницької району та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті 15.06.2012 року матері [PERSON] право на 1/2 частину спадкового майна, що складається із житлового будинку під літерою «Д» (незавершений будівництвом 39% готовності); веранди під літерою «д»; ґанку з козирком; сараю під літерою «Е»; сараю літерою «Ж»; погребу під літерою п/Ж (В); воріт з хвірткою №1 та криниці №2, вартістю 152 826 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі з підстав зазначених у ньому, просив його задовольнити та надав пояснення аналогічні зазначеним у ньому. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні також позов підтримав у повному обсязі , просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, суду зазначила, що не відповідає дійсності твердження позивача про те, що він не знав про існування договору дарування житлового будинку, адже мати позивача [PERSON] повідомляла про дарування обом синам. Під час дарування [PERSON] проживав зі своєю першою дружиною в м. Вінниці по вул. Складській, вони мали окреме житло, яке їм допомогла набути саме мати [PERSON] Однак, після розірвання шлюбу [PERSON] залишив дану квартиру своїй першій дружині та синові. Також не відповідає дійсності і твердження [PERSON] про те, що мати [PERSON] не набула права власності на будинок, а також не будувала його. Так, наявні відповідні дозволи на будівництво «Племптахорадгоспу «[PERSON]» від 15 травня 1974 року щодо надання дозволу на будівництво житлового будинку [PERSON] на її присадибній земельній ділянці 0,31 га. Також наявне рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 04 червня 1974 року про надання дозволу [PERSON] жилого будинку в с. Писарівка. Тому вважає, що [PERSON] була власником будинку на законних підставах , та мала право на укладати договор дарування, який також вважає законним. Суду зазначила, згідно рішення [PERSON] сільської ради Вінницького району 30 сесії 5 скликання від 20 листопада 2009 року про приватизацію земельних ділянок її батьку було безкоштовно передано у приватну власність: земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: с. Писарівка, вулиця Немирівське шосе, 13 та земельну ділянку площею 0,06 га, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: с. Писарівка, вулиця Немирівське шосе, 13. Батько розпочав процес приватизації земельних ділянок, але не встиг його завершити в зв'язку зі смертю. За життя батько вирішив здійснити на присадибній земельній ділянці будівництво нового житлового будинку, (незавершений будівництвом 39% готовності) , а старий будинок під літерою «А», а також старі господарські будівлі, які зазначені в договорі дарування від 25 травня 1994 року, були ним знесені. 20 травня 2014 року помер її батько [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина вищевказаний житловий будинку, який вона прийняла. У подальшому за судовим рішенням за нею визнано право власності на будівельні матеріали та припинено право власності на старий будинок у звязку з його знищенням. Також зазначає, що 07 листопада 2016 року Вінницьким районним судом відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до неї і [PERSON] сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить відмовити у позові, застосувавши положення ч. 4 ст. 267 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову з підстав зазначених відповідачем. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району- Науменко Д.О. просив провести розгляд справи у його відсутності, при вирішення справи поклався на розсуд суду. Суд, з урахуванням міркування присутніх учасників справи, які не заперечували , вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Заслухавши пояснення учасників справи , дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, оглянувши інвентаризаційну справу, суд вважає, що позов необґрунтований та такий, що підлягає відмові у задоволенні, виходячи з такого. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 25.05.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1570, [PERSON] подаровано [PERSON] цілий жилий будинок з господарськими будівлями в с. Писарівка по вул. Немирівське шосе, № 13 Вінницького району Вінницької області, що розташований на присадибній земельній ділянці. Даний договір дарування був належним чином зареєстрований в КП «ВООБТІ» 30.05.1994 року за реєстровим номером 324, в реєстровій книзі № 2 (а.с.8-9, 81-82). [PERSON] являвся сином [PERSON], що не заперечується сторонами по справі та підтверджується копією свідоцтва про народження серії IV-УР № 048488 (а.с.126). Іншим сином [PERSON] є позивач по справі [PERSON], що також не заперечується сторонами по справі та підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-АМ № 239671, виданого повторно (а.с.4). Батьками [PERSON] та [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], які померли, відповідно 05.04.2006 року та 14.06.2012 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії І-АМ № 335916, виданого повторно, та серії І-АМ № 247671, виданого повторно (а.с.6, 7). Після смерті матері [PERSON] її син [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак не отримали свідоцтв про право на спадщину, що підтверджується копією спадкової справи № 407/2012 (а.с.140-147). 20 травня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 335745 (а.с.5, 79). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] являється його дочка відповідач по даній справі [PERSON], що підтверджується копіє свідоцтва про народження серії IV-АМ № 322052 (а.с.80). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.07.2015 року, яке набуло законної сили 12.02.2016 року згідно з ухвалою Апеляційного суду Вінницької області (а.с.72-74, 75-78), визнано за [PERSON] право в порядку спадкування за законом після смерті 20 травня 2014 року батька [PERSON] на будівельні матеріали, з яких збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № по 13 вулиці Немирівське шосе в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області, що згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» 27.03.2015 року, складається з: житлового будинку під літерою «Д» (незавершений будівництвом 39% готовності); веранди під літерою «д»; ганку з козирком; сараю під літерою «Е»; сараю під літерою «Ж»; погребу під літерою п/Ж (В); воріт з хвірткою № 1 та криниці № 2; припинено право власності, в звязку зі знищенням (знесенням), на житловий будинок під літерою «А», що розташований за адресою: с. Писарівка Вінницького району Вінницької області, вулиця Немирівське шосе, будинок № 13, що належав [PERSON], який помер 20 травня 2014 року, згідно договору дарування від 25 травня 1994 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1570, даний договір дарування був належним чином зареєстрований в КП «ВООБТІ» 30.05.1994 року за реєстровим номером 324, в реєстровій книзі № 2. Також вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON], як власник житлового будинку № 13 по вул. Немирівське шосе в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області згідно з договором дарування від 25.05.1994 року, набув і відповідне право користування земельною ділянкою, відповідно до норм чинної на той час\~ст. 30 ЗК України\~в редакції 1990 року. Тобто, мав законне право на приватизацію земельної ділянки, на якій даний будинок розташований і яка раніше перебувала у користуванні його матері [PERSON], яка і подарувала йому зазначене будинковолодіння. Згідно записів в земельно-шнуровій книзі [PERSON] сільської ради за [PERSON], а в подальшому за [PERSON] в с. Писарівка по вул. Немирівське шосе, 13 рахувалася земельна ділянка площею 0,31 гектарів. Згідно з ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР в редакції 1970 року, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад. Відповідно до ч. 1\~ст. 30 ЗК України\~в редакції 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених\~статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно зі ст.\~120\~ч. 1,\~2 ЗК України\~в редакції 2001 року, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до рішення [PERSON] сільської ради Вінницького району 30 сесії 5 скликання від 20 листопада 2009 року про приватизацію земельних ділянок, [PERSON] було безкоштовно передано у приватну власність: земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: с. Писарівка, вулиця Немирівське шосе, 13 та земельну ділянку площею 0,06 га, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: с. Писарівка, вулиця Немирівське шосе, 13. Таким чином, [PERSON] розпочав процес приватизації земельних ділянок, розташованих за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Писарівка, вулиця Немирівське шосе, 13, але не встиг його завершити в звязку зі смертю. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, [PERSON] має законне право, як спадкоємець за законом після смерті батька [PERSON], на оформлення свої спадкових прав і відповідно на перехід до неї, як до спадкоємця батька всіх прав, що належали йому на момент смерті. За життя [PERSON], як власник житлового будинку № 13 по вул. Немирівське шосе в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області, вирішив здійснити на присадибній земельній ділянці будівництво нового житлового будинку, а старий будинок під літерою «А», а також старі господарські будівлі, які зазначені в договорі дарування від 25 травня 1994 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1570, були ним знесені, що підтверджується наявною відміткою в технічному паспорті, виготовленому КП «ВООБТІ» 27.03.2015 року. Згідно з\~ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. В 1997 році [PERSON] розпочав будівництво нового житлового будинку та господарських будівель на присадибній земельній ділянці за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Писарівка, вулиця Немирівське шосе, 13, оскільки до нього перейшло і відповідне право користування земельною ділянкою за даною адресою. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» 27.03.2015 року, наявні наступні будівлі за даною адресою: житловий будинок під літерою «Д» 1997 року будівництва (незавершений будівництвом 39% готовності); веранда під літерою «д» 1997 року будівництва; ганок з козирком 1997 року будівництва; сарай під літерою «Е»1997 року будівництва; сарай під літерою «Ж»1997 року будівництва; погріб під літерою п/Ж (В) 1975 року побудови; ворота з хвірткою № 1 та криниця № 2. \~\~\~\~ Відповідно до п.п. 7, 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Згідно з п. 4.2. Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 775 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/ 6445 розділ Реєстру прав закривається у разі знищення нерухомого майна за заявою власника майна. \~В звязку із тим, що власник знищеного житлового будинку під літерою «А», який розташований по вул. Немирівське шосе, 13 в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області, помер, судом були задоволені позовні вимоги [PERSON] про припинення права власності на знищене майно та визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на будівельні матеріали , з яких збудовано житловий будинок № 13 по вул. Немирівське шосе у с. Писарівка Вінницького району ( 39% готовності) , оскільки остання набула усіх прав та обовязків, що належали спадкодавцеві [PERSON] Крім того, Апеляційний суд Вінницької області в своїй ухвалі від 12.02.2016 року зазначив, що помилковими є доводи [PERSON] про те, що вищезазначеним рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.07.2015 року порушуються його права, оскільки єдиним власником будинковолодіння № 13 по вул. Немирівське шосе у с. Писарівка Вінницького району Вінницької області був [PERSON], який помер і спадщину якого прийняла його дочка [PERSON] Також суд звернув увагу, що [PERSON] не звертався за захистом своїх прав, якщо вважав їх порушеними, після смерті його матері [PERSON] та батька [PERSON] Позивач та його представник стверджують , що вищезазначений договір дарування від 25.05.1994 року, укладений між матірю [PERSON] та братом [PERSON] позивача, слід визнати недійсним відповідно до ст.48 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору дарування. Статтею 48 ЦК України 1963 року визначено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Позивач [PERSON] та його представник зазначають , що мати [PERSON] позивача не була і не могла бути власницею спірного будинку, оскільки будинок належав батькам його батька [PERSON], а після смерті його діда [PERSON] спірний будинок в порядку спадкування перейшов до його батька [PERSON] З цих підстав позивач вважає, що виконкомом [PERSON] сільської ради народних депутатів неправомірно було видане його матері свідоцтво про право власності на спірний будинок, що сприяло свавільному позбавленню його батька права власності на даний будинок. Однак, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували його доводи. Твердження позивача про те, що спірний будинок в с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області належав його діду [PERSON], після смерті останнього в порядку спадкування перейшов його батьку [PERSON], є помилковими. Так, згідно записів погосподарської книги по будинковолодінню за адресою: с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області з 1961 року по 25.05.1994 року головою двору була [PERSON], а з моменту укладення договору дарування від 25.05.1994 року головою двору був [PERSON], що підтверджується виписками з такої погосподарської книги (а.с.15-28). В довідці виконкому [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.02.2016 року № 83/02-19 повідомляється, що відповідно до записів погосподарської книги № 2 за 1991-1995 роки громадянка [PERSON] була головою двору, який належав до суспільної групи господарства «робочий». Юридичних чи інших документів, які б свідчили про її право власності на житловий будинок у виконкомі сільської ради немає (а.с.98). Також в матеріалах даної цивільної справи наявний наказ № 41 «Племптахорадгоспу «[PERSON]» від 15 травня 1974 року, яким надано дозвіл на будівництво житлового будинку [PERSON] на її присадибній земельній ділянці 0,31 га (а.с.84), а рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради депутатів трудящих від 04 червня 1974 року також надано дозвіл [PERSON] на забудову жилого будинку в с. Писарівка (а.с.83). В інвентарній справі № 349 за адресою: с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області наявне свідоцтво № 319 про право приватної власності на будинковолодіння від 13.05.1994 року, видане на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року. Дане свідоцтво підтверджує, що дійсно [PERSON] на праві приватної власності належить цілий житловий будинок з господарськими будівлями в с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13. Таким чином, будь-які докази, які б вказували на те, що спірний будинок належав не [PERSON], а іншій особі, позивачем не надано, а також такі докази відсутні і в матеріалах даної цивільної справи, і в інвентарній справі на будинковолодіння за адресою: с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області. Крім того, позивач та його представник стверджують, що договір дарування від 25.05.1994 року було вчинено без згоди його батька [PERSON], однак також жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надають. Підсумовуючи вищевикладене, з доказів, досліджених в судовому засіданні під час розгляду даної справи, а також з обставин, встановлених судовими рішеннями під час розгляду іншої справи, суд приходить до висновку, що будь-яких підстав для визнання недійсним договору дарування будинку в с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області, укладеного 25.05.1994 року між [PERSON] та [PERSON], немає. Крім того, незавершений будівництвом житловий будинок в с. Писарівка, вул. Немирівське шосе, 13, Вінницького району Вінницької області, на 1/2 частину якого позивач просить визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], не входить до спадкового майна, яке залишилося після смерті 14.06.2012 року [PERSON]. Виходячи з наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають відмові у задоволенні, оскільки будь-які права позивача порушені не були, а його позовні вимоги є необґрунтованими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. безпідставними. Оскільки суд відмовив позивачу у задоволені позову позові за необґрунтованістю, тому не вирішував питання про пропуск позивачем строку позовної давності чи його поновлені. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Пунктом 1 частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Стаття 137 ЦПК України регламентує питання витрат на професійну правничу допомогу . Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, представником відповідача було надано розрахунок вартості за надану правову допомогу та акт приймання-передачі виконаних робіт, згідно якого [PERSON] були понесені витрати на правову допомогу під час розгляду даної справи в сумі 3000 грн. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, з останнього підлягають до стягнення на користь відповідача [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу адвоката Так як такі витрати є співмірними у розумінні положень ч.4 ст.137 ЦПК України. В свою чергу, клопотань від позивача або його представника про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги із доведення не співмірності таких витрат- суду не заявлялися.

Outcome: approved