Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

13 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права на частку у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Уточнивши свої позовні вимоги (а.с.57-59), позивач позов обґрунтувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 1999 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу та її покійній матері [PERSON], яка померла 11 січня 2016 року. Вказує, що після смерті її матері відкрилася спадщина, яка складається з права власності на частину вищевказаної квартири, оскільки розмір часток кожного співвласника на квартиру не визначено. Вона є спадкоємицею заповітом після смерті матері, оскільки 04 квітня 2008 року спадкодавець склала заповіт, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, заповідала її дочці. Спадщину позивач після смерті [PERSON] вона прийняла шляхом подання у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу. Однак, приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки у правовстановлюючому документі на спірну квартиру, не визначено і не зареєстровано розмір частки кожного співвласника квартири. Просить суд визначити ідеальні частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] за нею [PERSON] та [PERSON], яка померла 11 січня 2016 року, по ? частці за кожною та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 11 січня 2016 року, на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, подали суду заяву, в яких просять розглянути справу у їх відсутність, позовну заяву підтримують у повному обсязі та просять її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] в судове засіданні не зявилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, при розгляді справи поклалася на розсуд суду. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 1999 року, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області на підставі розпорядження від 08 лютого 1999 року з №57, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та [PERSON], без визначення частки кожного (а.с.14 зі звороту). Оскільки спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, то частки кожного із співвласників є рівними, тобто по 1\\2 частці. 11.01.2016 року померла [PERSON] в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі , з частини квартири [ADDRESS]. Позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], оскільки 04 квітня 2008 року спадкодавець склала заповіт, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, заповідала [PERSON] Інших спадкоємців за заповітом та спадкоємців за законом не має, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON]І.(а.с.34-47). Спадщину після смерті матері позивач прийняла шляхом подання у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу. Однак приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу [PERSON] листом за № 340/02-31 від 19 липня 2016 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки у правовстановлюючому документі на квартиру під № 18, яка розташована за адресою: смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, вул. Молодіжна в будинку під № 8, не визначено і не зареєстровано відповідним чином в КП «ВООБТІ» розмір частки у праві власності на квартиру співвласника [PERSON], яка померла 11 січня 2016 року, а отже не визначено склад спадкового майна, що підтверджується листом від 19.07.2016 року №340 (а.с.21). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 1 статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], оскільки квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому їх частки у праві власності на квартиру є рівними і мають дорівнювати по 1/2 частці на кожного. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина саме на 1/2 частку вищезазначеної квартири . Судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володіла і користувалась своєю часткою у спірній квартирі, а позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після неї, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Outcome: approved