Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

13.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме по 1/2 частці кожному. Посилаючись на те, що добровільної згоди щодо визначення порядку користування спірною квартирою ними не досягнуто, просив виділити у його користування жилу кімнату площею 12,8 кв.м., разом з балконом, а у користування відповідача - жилу кімнату площею 10,5 кв.м. Залишити у спільному користуванні жилу кімнату площею 16,6 кв.м., лоджію, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи просив суд позов задовольнити. Представник позивача, яка діяла на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, оскільки вважає, що запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою буде значно порушувати її права. Крім того, в жилій кімнаті, яку позивач просить виділити йому в користування, знаходяться вбудовані меблі, виділені їй у власність рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2013 року та які не можливо відокремити від цієї кімнати. Також зазначила, що в спірній квартирі зареєстрована та проживає її дочка від першого шлюбу - [PERSON] Представник відповідача [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 11.07.2014 року, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2013 року, ухваленого в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, поділ боргів подружжя, стягнення 1/2 частини кредитів після припинення шлюбних відносин, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], за кожним (а.с. 5-10). Вказана квартира розташована на 4 поверсі 14 поверхового будинку та складається із трьох кімнат, житловою площею 39,9 кв.м., у тому числі ізольованої кімнати, житловою площею 10,5 кв.м., кімнати житловою площею 12,8 кв.м. та кімнати, житловою площею 16,6 кв.м., кухні площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею - 2,5 кв.м., вбиральні - 1,4 кв.м., коридору - 11,9 кв.м., вбудованої шафи - 1,1 кв.м., також квартира обладнана балконом - 0,9 кв.м. та лоджією - 4,0 кв.м. Тобто, на кожного із співвласників припадає 19,95 кв.м. житлової площі квартири, що складає 1/2 її ідеальну частка та кожен з них має право на виділення йому у користування саме такої житлової площі. Позивач просив виділити у його користування жилу кімнату площею 12,8 кв.м., яка обладнана балконом, а у користування відповідача - жилу кімнату площею 10,5 кв.м. Залишити у спільному користуванні жилу кімнату площею 16,6 кв.м., кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Зважаючи на те, що кімнати, які б припадали на ідеальну долю власності позивача у даній квартирі відсутні, в даному випадку неможливо визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою, а запропонований позивачем порядок користування квартирою, суттєво порушує права та інтереси іншого співвласника. Крім того, виділення позивачу на його вимогу у користування балкона, разом з кімнатою житловою площею 12,8 кв.м., позбавить відповідача права на користування ним, оскільки іншим балконом квартира не обладнана, а тому балкон має залишитися у спільному користуванні співвласників квартири. Виходячи з викладеного, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed