Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

14.04.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», Акціонерного товариства «Львівгаз», яким враховуючи уточнення до позовних вимог просить визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» щодо нарахування йому за спожитий природний газ із 01.01.2017 року за показами будинкового лічильника газу; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» здійснити перерахунок оплати за газопостачання в сторону зменшення [PERSON] , котрий проживає за адресою: [ADDRESS] за період з січня 2017 року по день ухвалення рішення згідно норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, що затверджена постановами КМУ від 08.06.1996 року №619, від 27.02.2019 року №143.В обґрунтування позову зазначив, що проживає у квартирі [ADDRESS] , яка забезпечена комунальною послугою газопостачання. 17.11.2020 року на його адресу надійшла претензія «Львівгаз збут», згідно якої йому нараховано заборгованість за споживання газу в розмірі 2675,15 грн. Вказує, що заборгованість у зазначеному розмірі виникла у зв`язку із нарахуванням йому за спожитий природний газ відповідно до показів загальнобудинкового лічильника, а не за нормами споживання. Вважає, що відповідачами порушено його права як споживача, оскільки поставлено в нерівні умови в порівнянні з споживачами, в помешканнях яких встановлені індивідуальні лічильники газу, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 15.04.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 28.05.2021 року, яке відкладено на 02.07.2021 року у зв`язку із неотриманням відзиву позивачем та станом здоров`я представника позивача. 27.05.2021 року від відповідача ТОВ «Львівгаз збут» надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. У позивача фактичний об`єм споживання визначається за показаннями загальнобудинкового лічильника газу, що передбачено абзацом п`ятим п.5.5. договору розподілу природного газу, укладеного з позивачем. Абзацом дев`ятим п.5.5. Розділу V договору розподілу природного газу, передбачено у випадку, якщо споживач розміщений у багатоквартирному будинку, що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків, визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу за споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 р. №620. Оскільки до кола обов`язків ТОВ «Львівгаз збут» не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків, а тому вимоги позивача про визнання протиправними дій ТОВ «Львівгаз збут» в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку, а також зобов`язання здійснити перерахунок оплати за газ вважає безпідставними. Також 27.05.2021 року надійшов відзив на позов відповідача Акціонерного товариства «Львівгаз», у якому зазначено, що в даному випадку АТ «Львівгаз» на законних підставах проводиться нарахування обсягів спожитого газу за показниками загальнобудинкового лічильника газу, оскільки індивідуальний лічильник у квартирі позивача відсутній, тому дії АТ «Львівгаз» вважає правомірними. При цьому також вказує, що висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного суду від 06.11.2019 року у справі №161/15083/16-ц. 31.05.2021 року представник позивача подав відзив на позов, у якому вказує, що за змістом Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями за власний рахунок лічильників для такої категорії споживачів природного газу як населення саме у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволять визначити обсяг споживання газу кожним окремим споживачем.Загальнобудинковий лічильник газу не забезпечує і не може забезпечити облік споживання газу кожного окремого споживача, що є порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні 02.07.2021 року, яке проводилося в режимі відеокоференції оголошено перерву у зв`язку із закінченням часу відведеного на проведення такої до 20.08.2021 року. У зв`язку із першою неявкою у судове засіданні належним чином повідомленого позивача 20.08.2021 року по справі продовжено перерву до 06.09.2021 року. Також було продовжено перерву по справі 06.09.2021 рок до 10.09.20021 року. 08.09.2021 року надійшли пояснення представника позивача, у якому останній звертає увагу на те, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який не використовувався споживачем. Вважає безпідставними посилання представника відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 року по справі №161/15083/16-ц, оскільки ці справи не є тотожними. Ухвалою від 10.09.2021 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №212/5836/17. Враховуючи те, що 26.10.2021 року Велика Палата Верховного Суду розглянута справу № 212/5836/17, по якій прийняла постанову по суті позовних вимог (повний текст був складений 23.11.2021 року), ухвалою від 10.12.2021 року провадження у справі № 459/1136/21 поновлено, призначено судове засідання на 24.12.2021 року. 08.12.2021 року надійшла заява представника позивача про уточнення найменування відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз». В судовому засіданні 06.09.2021 року, 10.09.2021 року позивач зазначив, що зареєстрованийта проживає у квартирі [ADDRESS] та є побутовим споживачем природного газу. Лічильник газу в квартирі не встановлений, квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. Своєчасно оплачує рахунки за використаний природний газ, проте у листопаді 2020 року він отримав рахунок на оплату за спожитий газ, в якому з`явився борг за перерахунки за споживання газу у розмірі 2675,15 грн. Позивач вважає, що дії відповідачів щодо нарахування заборгованості за спожитий природний газ, здійснення нарахування за спожитий газ на підставі показів загальнобудинкового лічильника газу є незаконними, та такими, що порушують його права. Позовні вимоги [PERSON] у судовому засіданні підтримав його представник - адвокат Семенюк Р.А., який додатково вказав, що цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» , тобто без відповідних рішень зборів співвласників будинку. Представники відповідачів у судових засідання 06.09.2021 року, 10.09.2021 року позовні вимоги заперечили з підстав зазначених у відзивах на позов. В судове засідання 24.12.2021 року сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та повне підтримання позовних вимог, наполягає на розгляді такої, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного провадження протягом тривалого часу. Відповідач ТОВ «Львівгаз збут» подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням планової перевірки. Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» будь-яких заяв, клопотань не подав, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами в зв`язку з неявкою учасників справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що АТ «Львівгаз» є Оператором ГРС, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. 20 грудня 2016 року АТ «Львівгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», встановило на будинок [ADDRESS] загальнобудинковий вузол обліку газу, у зв`язку з чим позивачу з 01 січня 2017 року, в односторонньому порядку, почали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку. Із акту від 10.12.2021 року вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] жодної згоди на встановлення у 2016 році в їх будинку АТ «Львівгаз» загальнобудинкового лічильника газу не надавали. Відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII) ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ). Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом. Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»). Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу. Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831). З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»). За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням. Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників. Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами. Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що: - ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи; - встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку; - власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку. Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності. Разом із тим, відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом. Тобто, з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України, такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 (провадження № 14-11цс21) в аналогічних правовідносинах зроблено правовий висновок такого змісту: «До та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника. Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв із порушенням вимог законодавства. Крім того, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу: за даними лічильників газу; за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання. Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що у будинку [ADDRESS] 20 грудня 2016 року АТ «Львівгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», було встановлено загальнобудинковий газовий лічильник. Таким чином, з урахуванням зазначених вище норм матеріального права та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, у питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу слід враховувати, що такі дії, вчинені до 20 січня 2018 року (як у контексті цієї справи), будуть правомірними, якщо вони проведені за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань із будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо. Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що норми Кодексу ГРС вимагають укладення акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності саме з власником газової мережі чи окремими її елементами, чого АТ «Львівгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», зроблено не було, що свідчить про незаконність використання загальнобудинкового лічильника, встановленого у будинку [ADDRESS] , та тягне за собою незаконність відповідного режиму нарахування оплати за природний газ для позивача, а тому, враховуючи відсутність у матеріалах справи клопотань щодо застосування строків позовної давності, права позивача слід поновити шляхом визнання протиправними дій АТ «Оператор газорозподільної системи Львівгаз» щодо нарахування [PERSON] за спожитий природний газ із 01.01.2017 року за показами будинкового лічильника газу та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи Львівгаз» здійснити перерахунок оплати за газопостачання [PERSON] , котрий проживає за адресою: [ADDRESS] за період з січня 2017 року по день ухвалення рішення згідно норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу. Відтак позов в цій частині слід задовольнити. В той же час, ТОВ «Львівгаз збут» як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тоді як послуги щодо обліку спожитого природного газу здійснює АТ «ОГС «Львівгаз» як Оператор ГРС, до якого позивачі не заявляли вимог щодо незаконності встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу та зобов`язання поновити режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. ТОВ «Львівгаз збут» не є суб`єктом, що здійснює облік об`ємів спожитого природнього газу, отримує такі об`єми лише опосередковано, тобто через АТ «ОГС «Львівгаз», а тому вимоги позивача про визнання незаконними дій ТОВ «Львівгаз збут» щодо нарахування об`ємів спожитого природного газу та зобов`язання останнього здійснити перерахунок оплати за газапостачання до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників є такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права. Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 210/5132/19 (провадження № 61-4893св20), від 20 липня 2020 року у справі № 212/1796/18-ц (провадження № 61-23124св19). Виходячи зі змісту та підстав заявлених позовних вимог, позивач пред`явив позовну вимогу щодо визнання незаконними дій ТОВ «Львівгаз збут» щодо нарахування об`ємів спожитого природного газу та зобов`язання зобов`язання перерахунок нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Таким чином, враховуючи, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору у порядку ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та судом позов задоволено частково, тому судовий збір в розмірі 908,00 грн. слід стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» в користь держави.

Outcome: approved