Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси року з позовною заявою до ПСП «Перемога» про стягнення боргу, пені, штрафу в сумі 2888199,82 грн., які згодом уточнив та просив стягнути 4\~823\~252, 94 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 17.02.2014 року між [PERSON] (Позикодавець) та ПСП «Перемога» (Позичальник) було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив ПСП «Перемога» 930\~313, 88 грн у строк до 01 травня 2015 року. Однак кошти в повному обсязі повернуті не були, внаслідок чого [PERSON] звернувся із позовом. Провадження у справі відкрито 15 грудня 2015 року. В той же день [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.01.2016 року ухвалу про відмову у забезпеченні позову залишено без змін. Ухвалою суду від 25 березня 2016 року роз?яснено ПСП «Перемога» ухвалу суду від 15 грудня 2015 року щодо підсудності даної справи Приморському районному суду м. Одеси відповідно до п.8 ст.110 ЦПК України. 25 березня 2016 року [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Відповідач ПСП «Перемога» заперечувало щодо задоволення позовних вимог, та 25 травня 2016 року подало зустрічний позов до [PERSON], в якому просило визнати частково недійсним Додаток № 3 до Договору позики від 17.02.2014 року від 05 березня 2015 року у звязку з тим, що в момент підписання вказаного додатку директор ПСП «Перемога» [PERSON] перебував у відпустці, а отже не мав повноважень на його підписання. 25 жовтня 2016 року зустрічний позов прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом. 20 грудня 2016 року [PERSON] надав заперечення на зустрічну позовну заяву, в якій зазначив, що незважаючи на підписання спірного договору не уповноваженою особою. Сторонами договір виконувався, отже він де-факто є чинним. 08 грудня 2017 року представником ПСП «Перемога» подані заперечення на позовну заяву [PERSON] в яких представник зазначає, що директор ПСП «Перемога» [PERSON] не мав повноважень на підписання договору позики та зробив це під впливом тиску, а отже і договір не має правових наслідків. Однак, ПСП «Перемога» виконало свої зобов?язання по цьому договору та виплатило [PERSON] як суму позики в сумі 930313,88 грн. так і зайві кошти в розмірі 812359,94 грн. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 06 червня 2018 року об?єднано в одне провадження цивільну справу № 522/25039/15 за позовом [PERSON] до Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» про стягнення боргу, пені та штрафу за договором позики та зустрічним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» до [PERSON] про часткове визнання недійсним договору позики від 17.02.2014 року і цивільну справу № 522/24462/17 за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Перемога» до [PERSON] про стягнення надміру сплачених коштів по договору позики №б/н від 17.02.2014 року. Сторони в судове засідання не зявилися, представники сторін надали заяви про проведення засідання за їх відсутності. Представником [PERSON] підтримані вимоги довірителя та заперечені вимоги ПСП «Перемога». Представником ПСП «Перемога» підтримані вимоги підприємства та заперечені вимоги [PERSON] Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до наступного. 17 лютого 2014 року між ПСП «ПЕРЕМОГА» та [PERSON] був укладений договір позики №б/н, відповідно до якого, Позикодавець ([PERSON]О.) передає Позичальникові (ПСП «ПЕРЕМОГА») у власність 100 000,00 грн., а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей у строк до 31.12.2015 року Позика надається з метою надання Позичальникові поворотної безпроцентної фінансової допомоги для поповнення обігових коштів. В подальшому, Додатком №1 від 09.04.2014 року були внесені зміни до п. 1 Договору позики №б/н від 17.02.2014 року, який викладено в наступній редакції: «Позикодавець передає Позичальникові у власність 250 000,00 грн., а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей у строк до 31.12.2014 року». Додатком №2 від 15.05.2014 року були внесені зміни до п. 1 Договору позики №б/н від 17.02.2014 року, який викладено в наступній редакції: «Позикодавець передає Позичальникові у власність 500 000,00 грн., а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей у строк до 31.12.2015 року. Додатком №3 від 05.03.2015 року були внесені зміни до п. 1 Договору позики №б/н від 17.02.2014 року, який викладено в наступній редакції: «Позикодавець передає Позичальникові у власність 930 313,88 грн., а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей у строк до 01.06.2015 року». Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. [PERSON] в позовній заяві стверджує про видачу ПСП «Перемога» позики в сумі 930\~313, 88 гривень, однак, на переконання суду позивач не довів факт видачі позики в означеній сумі на користь ПСП «Перемога» з огляду на наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~95\~ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Однак, в обґрунтування суми виданої позики позивачем за первісним позовом були надані незасвідчені копії квитанцій та прибуткових касових ордерів, а також банківських виписок, які не можуть вважатися належними доказами по справі. Крім того, надані позивачем в якості доказів видачі позики копії містять наступні неточності: - у виписці з рахунку від 19.02.2014 року на суму 22 000,00 грн. (а/с 23 Т.1) - не вказано дату договору, не зрозуміло від кого надійшла фінансова допомога; - в квитанції №112 від 28.02.2014 року на суму 1 000,00 грн. (а/с 23 Т.1) платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), але не вказано дату договору; - прибутковий касовий ордер №05 від 12.03.2014 року на суму 100,00 грн. (а/с 24 Т.1) є ксерокопією низької якості, яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа; - прибутковий касовий ордер №06 від 22.03.2014 року на суму 7 435,60 грн. (а/с 24 Т.1) є ксерокопією низької якості яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа; - в квитанції від 24.03.2014 року на суму 2 700,00 грн. (а/с 25 Т.1) платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), не вказано дату договору; - прибутковий касовий ордер №07 від 24.03.2014 року на суму 9 280,00 грн. (а/с 25 Т.1) є ксерокопією низької якості яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа; - прибутковий касовий ордер №08 від 26.03.2014 року на суму 136,00 грн. (а/с 26 Т.1) є ксерокопією низької якості яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа; - в квитанції №114 від 26.03.2014 року на суму 6 000,00 грн. (а/с 26 Т.1) платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), не вказано дату договору; - в квитанції від 27.03.2014 року на суму 5 300,00 грн. (а/с 27 Т.1) платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), не вказано дату договору; - в квитанція №3058878 від 28.03.2014 року на суму 8 000,00 грн. (а/с 27 Т.1) платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]О.), не вказано дату договору; - прибутковий касовий ордер №09 від 28.03.2014 року на суму 9 191,20 грн. (а/с 28 Т.1) є ксерокопією низької якості яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа; - в квитанції №111 від 31.03.2014 року на суму 12 000,00 грн. (а/с 28 Т.1) платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), не вказано дату договору; - в квитанції від 03.04.2014 року на суму 29 000,00 грн. (а/с 29 Т.1) - платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), не вказано дату договору; - в квитанції №114 від 09.04.2014 року на суму 3 700,00 грн. (а/с 29 Т.1) - платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), не вказано дату договору; - в квитанції №102-101-А/1 від 10.04.2014 року на суму 148 000,00 грн. (а/с 30 Т.1) платником є [PERSON], не вказано дату договору; - прибутковий касовий ордер №16 від 05.05.2014 року на суму 4 800,00 грн. (а/с 30 Т.1) є ксерокопією низької якості; - в квитанції від 20.05.2014 року на суму 237 800,00 грн. (а/с 31 Т.1) платником є ПСП «ПЕРЕМОГА» ([PERSON]Г.), не вказано дату договору; - прибутковий касовий ордер на суму 949,08 грн. (а/с 31 Т.1) є ксерокопією низької якості яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа; - прибутковий касовий ордер №25 від 30.07.2014 року на суму 7 700,00 грн. (а/с 34 Т.1) є ксерокопією низької якості, не вказано дату договору; - виписка з рахунку від 21.08.2014 року на суму 13 000,00 грн. (а/с 35 Т.1) є ксерокопією низької якості, не вказано дату договору, платник [PERSON]; - прибутковий касовий ордер №55 від 30.10.2014 року на суму 90,00 грн. (а/с 34 Т.1) є ксерокопією низької якості, яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа, також призначення платежу вказане як «на виплату орендної плати»; - прибутковий касовий ордер №56 від 20.11.2014 року на суму 172,00 грн. (а/с 41 Т.1) є ксерокопією низької якості, взагалі відсутній підпис посадової особи, яка видала документ, не вказано дату договору; - в квитанції №316956730 від 08.12.2014 року на суму 14 100,00 грн. (а/с 41 Т.1) платником є [PERSON], - прибутковий касовий ордер №61 від 18.12.2014 року на суму 2 400,00 грн. (а/с 42 Т.1) є ксерокопією низької якості, яка не дає змоги в повному обсязі зясувати зміст документа не вказано дату договору; \~ \~ \~ \~ - прибутковий касовий ордер №63 від 26.12.2014 року на суму 460,00 грн. (а/с 42 Т.1) є ксерокопією низької якості, взагалі відсутній підпис посадової особи, яка видала документ, не вказано дату договору. Під час розгляду справи оригінали вказаних документів або їх засвідчені копії [PERSON] надані не були. Враховуючи викладене, позивачем за первісним позовом в якості доказів надання позики всупереч ст. 95 ЦПК України надано незасвідчені копії платіжних документів, які містять істотні недоліки, з яких неможливо достовірно встановити факт та визначити суми надання [PERSON] позики на користь ПСП «Перемога». При цьому, судом встановлено, що в позовній заяві про стягнення надміру сплачених коштів по Договору позики ПСП «Перемога» посилається на те, що на виконання умов Договору позики №б/н від 17.02.2014 р. [PERSON] було надано позику ПСП «Перемога» на загальну суму 385 000,00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Євробанк» від 03.11.2015 р. на загальну суму 97 000,00 грн та довідкою ПАТ КБ «Євробанк» від 08.12.2015 р. на суму 288 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд встановив факт видачі позики [PERSON] в адресу ПСП «Перемога» на підставі Договору б/н від 17.02.2014 року у сумі 385 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із матеріалів справи ПСП «Перемога», на виконання умов Договору позики №б/н від 17.02.2014 року було сплачено 1 229 251,82 грн., що підтверджується наступними платіжними документами: - Видатковий касовий ордер №46 від 31.07.2014 року на суму 2 700,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №50 від 07.08.2014 року на суму 3 700,86 грн.; - Видатковий касовий ордер №52 від 19.08.2014 року на суму 3240,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №53 від 04.09.2014 року на суму 900,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №54 від 12.09.2014 року на суму 400,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №56 від 17.09.2014 року на суму 90 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №57 від 18.09.2014 року на суму 8 040,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №58 від 19.09.2014 року на суму 47 500,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №59 від 19.09.2014 року на суму 50 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №60 від 19.09.2014 року на суму 149 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №61 від 22.09.2014 року на суму 55 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №62 від 23.09.2014 року на суму 106 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №65 від 24.09.2014 року на суму 53 530,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №68 від 13.10.2014 року на суму 12 800,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №69 від 14.10.2014 року на суму 1 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер № 70 від 16.10.2014 року на суму 1 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №71 від 17.10.2014 року на суму 151 500,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №72 від 17.10.2014 року на суму 2 200,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №72-а від 24.10.2014 року на суму 20 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №73 від 27.10.2014 року на суму 15 000,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №74 від 27.10.2014 року на суму 78 500,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №82 від 27.10.2014 року на суму 3 400,00 грн.; - Видатковий касовий ордер №83 від 27.10.2014 року на суму 5 220,96 грн.; - Видатковий касовий ордер №85 від 29.10.2014 року на суму 86 500,00 грн; - Виписка з особового рахунку №26002100103213 у ПАТ «Фінбанк» від 14.07.2014 року на суму 153 000,00 грн.; - Виписка з особового рахунку №2600602596001 у Чорноморській філії ПАТ «Банк «Київська Русь» від 19.11.2014 року на суму 52 520,00 грн.; - Виписка з особового рахунку №2600602596001 у Чорноморській філії ПАТ «Банк «Київська Русь» від 24.11.2014 року на суму 9 600,00 грн.; - Виписка з особового рахунку №26003302082101 у ПАТ «ПтБ» від 10.12.2014 року на суму 67 000,00 грн. Оригінали вказаних документів були досліджені судом під час судового засідання. Будь-яких заперечень або пояснень щодо сплати ПСП «Перемога» вищевказаних сум за вищевказаним договором позики [PERSON] або його представник суду не надав. Таким чином, зобовязання щодо повернення коштів за договором позики у сумі 385 000,00 грн. за Договором позики №б/н від 17.02.2014 року ПСП «ПЕРЕМОГА» виконало в повному обсязі. Викладене свідчить про необґрунтованість первісних позовних вимог та наявність підстав для відмови в задоволенні первісного позову. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що окрім повернення коштів за договором позики у сумі 385 000,00 грн. за Договором позики №б/н від 17.02.2014 року ПСП «ПЕРЕМОГА», сплатило на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 844 251,82 грн. Вказана сума на думку ПСП «Перемога» є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Суд не погоджується із вказаними доводами з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності наступних умов. По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно. Таким чином, обов'язковою підставою застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). Так, особа набуває майно в іншій спосіб ніж визначено положенням статті 11 Цивільного Кодексу України. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, зазначеної у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Між тим, із наданих копій видаткових ордерів в якості призначення платежу зазначено «погашення заборгованості», «договір позики», «погашення заборгованості за фінансовою допомогою». Викладене спростовує твердження ПСП «Перемога» про відсутність правової підстави сплати коштів у розмірі 844 251,82 грн., оскільки підставою для таких платежів було погашення заборгованості за фінансовою допомогою. Враховуючи вимоги чинного законодавства, а також положення ст. 1212 ЦК України, вимоги ПСП «Перемога» про стягнення надмірно сплачених коштів ПСП «Перемогою» за Договором позики №б/н від 17.02.2014 року в розмірі 844 251,82 грн. [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо зустрічних вимог ПСП «Перемога» суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із доданих до зустрічної позовної заяви додатків, підставою для визнання недійсним Додаток № 3 до Договору позики від 17.02.2014 року від 05 березня 2015 на думку ПСП «Перемога» є те, що в момент підписання вказаного додатку директор ПСП «Перемога» [PERSON] перебував у відпустці. Дійсно, як вбачається із копії наказу № 176-А від 02.03.2015 року в період з 02.03.2015 року по 16.03.2015 року, директор ПСП «Перемога» [PERSON] перебував у відпустці. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частино першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, суд має перевіряти відповідність змісту правочину вимогам закону, обсяг дієздатності особи, яка його укладала, чи було волевиявлення учасника правочину вільним, чи відповідало волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, чи вчинений правочин в належній формі та чи спрямований він на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Дана норма передбачає два шляхи спростування презумпції: визнання неправомірності, а отже і недійсності правочину прямим приписом закону; визнання неправомірності, а отже, і недійсності правочину судом. Тягар доказування у таких випадках несе сторона, яка оспорює правомірність правочину. Між тим, сам по собі факт підписання додатку до договору директором підприємства під час його перебування у відпустці за відсутності порушення прав вищевказаної особи не може бути підставою для визнання вказаного додатку недійсним.

Outcome: dismissed