Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

13.04.2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що в результаті ДТП, яке сталося 28.09.2015 року, а саме наїзду автомобіля марки «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] , яким керував відповідач, на пішохода [PERSON] , пішоходу [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень, від яких він помер на місці пригоди. 17.11.2015 року кримінальне провадження за даним фактом було закрите у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Оскільки на дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачем було виплачено потерпілій [PERSON] регламенту виплату у розмірі 62543,00 грн., які позивач просить стягнути із відповідача в порядку регресу, а також понесені судові витрати суму судового збору в розмірі 2102,00 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В сьогоднішнє судове засідання не з`явився відповідач, який належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, відзив на позов не надано, причини неявки суду не відомі. Згідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, який належним чином повідомлений про судове засідання, однак не повідомив причин своєї неявки. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.09.2015 року приблизно о 20-00 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102», державний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Новокузнецькій в м. Запоріжжі, в напрямку вул.. Гаврилова, в районі буд.№21, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу руху його автомобіля. В результаті даної ДТП, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Постановою слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області від 17.11.2015 року кримінальне провадження №12015080000000372 від 29.09.2015 року за фактом наїзду на пішохода [PERSON] було закрите у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить інформація з Централізованої бази даних МТСБУ. 25.07.2017 року до позивача звернувся [PERSON] , який діяв в інтересах потерпілої [PERSON] , із заявою про відшкодування шкоди, завданої потерпілій [PERSON] внаслідок смерті її сина [PERSON] , який загинув під час ДТП 28.09.2015 року. Наказом заступника генерального директора МТСБУ від 27.11.2017 року №10888, на підставі довідки №1 від 20.11.2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, вирішено сплатити шкоду, заподіяну в результаті ДТП (витрати на поховання) в розмірі 12935,00 грн. на рахунок представника потерпілої [PERSON] . Наказом заступника генерального директора МТСБУ від 20.08.2018 року №7848, на підставі довідки №1 від 01.08.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, вирішено сплатити шкоду, заподіяну в результаті ДТП (внаслідок втрати годувальника) в розмірі 49608,00 грн. на рахунок представника потерпілої Письменної О.І. Виплата вказаних коштів підтверджується платіжними дорученнями №992595 від 20.08.2018 року та №1262140 від 27.11.2017 року. До вказаних правовідносин судом застосовуються положення\~Цивільного кодексу України\~та положення\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі Закон № 1961-IV). Відповідно до положень ч.1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі,\~відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до преамбули\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цей\~Закон\~регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Як передбачено п. 2.1 ст.2\~Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України,\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про страхування», цим та іншими\~законами України\~і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього\~Закону\~передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього\~Закону. Відповідно до п. 1.3 ст.1\~Закону № 1961-IV,\~потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно з положеннями п. 1.12 ст.1\~Закону № 1961-IV,\~дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Як вбачається з матеріалів справи, смерть потерпілого [PERSON] , яка настала [INFO] , знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією ДТП від 28.09.2015 року, та настала під час керування відповідачем [PERSON] автомобілем марки «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] . Як визначено положеннями п. 1.6 ст.1\~Закону № 1961-IV,\~власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Пунктом 1.4 ст.1\~Закону № 1961-IV\~визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено\~законом\~або рішенням суду. Відповідно до п. 21.1\~ст.21 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Як визначено у п. 21.3, п.21.4\~ст.21 Закону № 1961-IV,\~при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону №1961-IV визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у\~пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб марки «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] , під час керуванням ним відповідачем [PERSON] не мав полісу обов`язкового страхування. Як передбачено ч. 1-2\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч. 5\~ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження за ст.\~286\~КК України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином,\~закон\~містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника, законного володільця такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Отже, використання відповідачем джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу марки «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] , та керування ним під час події ДТП, що настала 28.09.2015 року, в результаті якої загинув пішохід [PERSON] , є підставою для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, незалежно від вини відповідача. Як визначено п.23.1 ст.23 Закону №1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до\~п. 27.1 ст. 27 Закону № 1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно до п.27.2 ст.27 Закону № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених\~статтею 1200\~Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.4 ст.27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За змістом п. 41.1\~ст. 41 названого Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам\~пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на викладене, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн., що підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved