Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

13 червня 2019 року з Арбузинського районного суду Миколаївської області на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 8000 гривень. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 10 листопада 2016 року близько 07:00 год. сталося ДТП за участю транспортного засобу під керуванням відповідача [PERSON] «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , який на перехресті вул. Бондаренко та пров. Костянтинівського в смт. Арбузинка Миколаївської області допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження, як забійно-скальповані рани обличчя, волосяної частини голови СГМ, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після ДТП відповідач з місця пригоди втік. Оскільки вказані тілесні ушкодження відносяться до легких, 29 вересня 2017 року слідчим СВ Арбузинського ВП ГУНП в Миколаївській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Внаслідок ДТП позивачу була заподіяна майнова та моральна шкода на загальну суму 19945 грн. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, тому він звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди. Під час розгляду справи №467/141/18 сторони 08 жовтня 2018 року, шляхом взаємних поступок дійшли згоди про позасудове вирішення справи. Внаслідок домовленостей відповідач зобов`язався виплатити позивачу в якості відшкодування 10000 гривень, при цьому 2000 грн. він сплатив позивачу в приміщенні суду, а решту - 8000 грн. зобов`язався сплатити до 08 лютого 2019 року рівними частками по 2000 грн. в місяць, про що склав розписку. Позивач в свою чергу складає заяву про відмову від позову. Позивач дотримався своїх зобов`язань та надав заяву про відмову від позову, внаслідок чого 08 жовтня 2018 року ухвалою Арбузинського районного суду цивільна справа була закрита. Натомість відповідач почав ухилятися від виконання своїх зобов`язань та у зазначений термін кошти позивачу не виплатив. Ухвалою Южноукраїнського міського суду від 14 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 липня 2019 року /а.с. 36-37/ вказана ухвала суду від 14 червня 2019 року скасована, справа направлена до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились. Представник позивача надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що постановлена відповідна ухвала. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що 08 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди. В вказаній позовній заяві посилався на те, що 10 листопада 2016 року близько 07:00 год. сталося ДТП за участю транспортного засобу під керуванням відповідача [PERSON] «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , який на перехресті вул. Бондаренко та пров. Костянтинівського в смт. Арбузинка Миколаївської області допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження, як забійно-скальповані рани обличчя, волосяної частини голови СГМ, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після ДТП відповідач з місця пригоди втік. Просив стягнути з відповідача 9945 грн. майнової шкоди, 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати /а.с. 108-109/. Згідно копії заяви [PERSON] від 08 жовтня 2018 року /а.с. 110/ останній відмовився від вищезазначеного позову у справі № 467/141/18, в зв`язку з тим, що він дійшов порозуміння з відповідачем [PERSON] та просив закрити провадження у справі. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2018 року прийнято відмову від позову позивача [PERSON] . Провадження у справі закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову /а.с. 3/. В матеріалах справи міститься розписка [PERSON] від 08 жовтня 2018 року, в якій останній зобов`язався до 08 лютого 2019 року виплатити [PERSON] 8000 грн. (рівними частками по 2000 грн. в місяць) /а.с. 111/. Вказані відносини витікають з договору позики, а саме стягнення боргу за договором позики. Згідно 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Матеріалами справи встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання за умовами договору позики та не повернув позивачеві борг в строк. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, на думку суду, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а зазначена розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі фактично виникли правовідносини позики, оскільки це підтверджується розпискою [PERSON] від від 08 жовтня 2018 року, яка посвідчує передачу позичальнику грошової суми, а знаходження оригіналу розписки у позивача свідчить згідно зі ст. 1047 ЦК України про невиконання зобов`язання боржником у повному обсязі. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу 8000 грн. Посилання представника позивача на докази щодо скоєння [PERSON] 10 листопада 2016 року ДТП, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони стосуються інших правовідносин. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, в межах заявлених позовних вимог, оскільки відповідачем порушені умови договору позики та норми цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 768,40 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом /а. с. 6/.

Outcome: approved