Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

13.08.2015 року до суду надійшов вищевказаний позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», який на пошту був зданий 08.08.2015 року і в якому ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, просить стягнути з відповідача, визначених станом на 06.08.2015 року: 10750 грн. 39 коп. - заборгованості по кредиту, 3350 грн. 48 коп. - заборгованості по процентам, 4089 грн. 10 коп. - комісії за управління кредитом, 62521 грн. 91 коп. - пені. [PERSON] пред'явив зустрічний позов, вимоги якого зменшувались у процесі розгляду справи і в якому [PERSON], посилаючись на порушення своїх прав, як споживача, просив визнати недійсними пункти 4., 8., 9. спеціальної частини і пункти 1.6., 4.2., 4.3., 4.4 загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року за договором банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, укладеного між ним і ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Також, [PERSON] подав письмову заяву про застосування позовної давності до позовних вимог за первісним позовом про стягнення пені. Представник - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у судове засідання не з'явився, надіславши клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. [PERSON] зі своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», визнали лише в частині стягнення заборгованості за кредитом і процентами, а в іншій частині, позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не визнали, посилаючись на їх безпідставність. Зустрічний позов [PERSON] зі своїм представником підтримали і просили про його задоволення. Також, [PERSON] зі своїм представником, не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності представника ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті за відсутності представника ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Вислухавши пояснення [PERSON] та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. 16.12.2010 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року за умовами якого, [PERSON] був наданий кредит у сумі: 30000 грн. зі строком повернення 16.12.2013 року, який [PERSON] мав погашати разом із процентами щомісячними платежами відповідно до встановленого сторонами договору графіку. Як вказує позивач за первісним позовом у обґрунтування своїх позовних вимог, [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе перед кредитором зобов'язання, щодо погашення кредиту та процентів за користування ним, щомісячними платежами. Відповідно до умов зазначеного договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, кредитор має право за порушення умов договору, щодо своєчасного повернення кредиту і процентів за користування ним щомісячними платежами, стягнути заборгованість за кредитом, процентам, комісії за управління кредитом і пеню. Станом на 06.08.2015 року, визначена позивачем за первісним позовом, сума заборгованості за договором банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, становить: 10750 грн. 39 коп. - заборгованості по кредиту та 3350 грн. 48 коп. - заборгованості по процентам, 4089 грн. 10 коп. - комісії за управління кредитом, 62521 грн. 91 коп. - пені. Саме станом на 06.08.2015 року, позивач за первісним позовом, просить стягнути з [PERSON] заборгованість по зазначеним платежам. Згідно зі ст. ст. 514, 625, 1050 ч. 2, 1054 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення: 10750 грн. 39 коп. - заборгованості по кредиту та 3350 грн. 48 коп. - заборгованості по процентам, [PERSON] зі своїм представником, суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Тому, позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення: 10750 грн. 39 коп. - заборгованості по кредиту та 3350 грн. 48 коп. - заборгованості по процентам, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Строк дії договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року закінчився 16.12.2013 року. Позовні вимоги про стягнення пені, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» пред'явив 08.08.2015 року. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 3 - ч. 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску ним річного строку для пред'явлення позовних вимог про стягнення пені, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Тому, позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення пені, задоволенню не підлягають у зв'язку із пропуском річного строку спеціальної позовної давності для їх пред'явлення. П. 4. спеціальної частини і п. 1.6. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, встановлена щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі: 1,50 % від суми кредиту. При цьому, які саме послуги за вказану комісію надаються споживачу, в самому договорі банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, не зазначено. Згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з п. 3.6. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд вважає, що передбачена п. 4. спеціальної частини і п. 1.6. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі: 1,50 % від суми кредиту, суперечить п. 3.6. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Такої позиції дотримався і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 18.06.2014 року, копія якої є в матеріалах справи. Тому, зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними п. 4. спеціальної частини і п. 1.6. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року з підстав їхньої невідповідності вимогам чинного цивільного законодавства України, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. П. 8. спеціальної частини і п. 4.2. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, передбачена відповідальність споживача у вигляді штрафу за ненадання документального підтвердження банку отримуваного поточного доходу за останні півроку у випадку прострочення виконання споживачем будь-яких боргових зобов'язань за договором. Суд вважає, що п. 8. спеціальної частини і п. 4.2. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, відповідальність споживача за ухилення від надання документального підтвердження об'єктивності неналежного виконання ним договірних зобов'язань, не є порушенням прав споживача, оскільки останній зобов'язаний добросовісно виконувати договірні зобов'язання. Тому, зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними п. 8. спеціальної частини і п. 4.2. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. П. 9. спеціальної частини і п. 4.3. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, передбачено право банку на нарахування пені в розмірі: 0,50 % за неналежне виконання споживачем боргових зобов'язань. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Нарахування споживачу пені за неналежне виконання своїх боргових зобов'язань, узгоджується зі змістом ст. 549 ЦК України. Посилання в зустрічному позові на те, що п. 9. спеціальної частини і п. 4.3. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, передбачено нарахування пені без обмеження строку нарахування, є безпідставними та спростовуються текстами самих цих пунктів договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, в яких не йдеться про те, що нарахування пені здійснюється незалежно від строку дії самого договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року. Тому, зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними п. 9. спеціальної частини і п. 4.3. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. П. 4.4. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, передбачено право банку на застосування або незастосування пунктів цього договору, якими встановлюється порядок нарахування та розміри неустойки (штраф пеня). Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 546 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Реалізація свого права на отримання неустойки за наявності для цього правових підстав, це виключне право кредитора, яке не залежить від волі боржника. Посилання в зустрічному позові на те, що п. 4.4. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, передбачено нарахування пені без обмеження строку нарахування, є безпідставними та спростовуються текстами самого цього пункту договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, в якому не йдеться про те, що нарахування пені здійснюється незалежно від строку дії самого договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року. Тому, зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним п. 4.4. загальної частини договору банківського обслуговування № ВL_ЖГ00005246 від 16.12.2010 року, суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, первісний позов та зустрічний позов, підлягають задоволенню частково. При подачі обох позовів, позивачі були звільнені від сплати судових витрат, тому, відповідно до Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При подачі обох позовів, позивачі були звільнені від сплати судових витрат. За таких обставин, компенсація судових витрат, покладається на рахунок держави.

Outcome: partial