Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

12 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року було постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 10 серпня 2017 року він надав відповідачеві у борг 2 000 доларів США строком до 10 червня 2018 року зі сплатою 5% від суми позики за кожен місяць до повного погашення боргу, про що було складено відповідну розписку. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто нею грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на його користь 5 150 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 146 260 гривням 00 коп., з яких: 2 000 доларів США основний борг, 3 150 доларів США проценти за договором позики, а також судові витрати. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки та договору позики грошових коштів від 10 серпня 2017 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 2 000 доларів США і зобов`язалася їх повернути у строк до 10 червня 2018 року зі сплатою 5 % щомісячно від суми позики, що залишилася (а.с. 4, 10). Розписка була написана власноруч відповідачем, договір позики грошових коштів також був заповнений [PERSON] власноруч. На підставі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст.\~1046\~ЦК України позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України його було оформлено належним чином: [PERSON] власноруч було написано розписку та підписано договір позики грошових коштів. Абз. 1 ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно з розпискою та договором позики грошових коштів [PERSON] взяла у позивача грошові кошти та зобов`язалася повернути у строк до 10 червня 2018 року, але до теперішнього часу відповідачем борг повернуто не було. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу, розмір якої складає 2 000 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору позики грошових коштів від 10 серпня 2017 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків у розмірі 5 % від суми позики, яку надано до 10 червня 2018 року. Таким чином, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики грошових коштів, то після 10 червня 2018 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики грошових коштів, укладеним 10 серпня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] . Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з викладеним, відповідач зобов`язана сплатити позивачеві відсотки за користування кредитом у визначеному договором розмірі 5% щомісячно від суми позички на залишок суми боргу (5% х 2 000 доларів США = 100 доларів США щомісячно) за період з 10 серпня 2017 року по 10 червня 2018 року. Відповідачем [PERSON] було сплачено позивачеві частково відсотки за користування коштами у загальному розмірі 650 доларів США, про що зазначено ним у позовній заяві. Таким чином, розмір відсотків за договором позики грошових коштів від 10 серпня 2017 року, який було укладено між [PERSON] і [PERSON] , що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 2 000 доларів США за період з 10 серпня 2017 року по 10 червня 2018 року, становить 350 доларів США (10 місяців х 100 доларів США = 1 000 доларів США 650 доларів США = 350 доларів США). Таким чином, загальна сума заборгованості складає 2 350 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 06 жовтня 2020 року (1 долар США = 28 гривень 40 коп.), становить 66 740 гривень 00 коп., яка складається із суми боргу у розмірі 2 000 доларів США, процентів у розмірі 350 доларів США. У задоволенні інших вимог в частині стягнення процентів за сумою позики позивачеві слід відмовити. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 667 гривень 13 коп. (66 740 гривень 00 коп. х 1\~462 гривні 60 коп. : 146 260 гривень 00 коп. = 667 гривень 13 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial