Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

14 червня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 18\~370,56 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 27.03.2007 по 03.01.2019 року він працював у Міській державній лікарні ветеринарної медицини м. Харкова на посаді провідного лікаря ветеринарної медицини офіційного лікаря. 03 січня 2019 року позивача було звільнено в порядку переведення до Обласної державної лікарні ветеринарної медицини за п. 5 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до наказу № 20-К Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 03.01.2019 року компенсація за невикористані щорічні відпустки за період з 27.03.2007 по 03.01.2019 тривалістю 144 календарних днів становить 18\~370,56 грн. Заборгованість з виплати компенсації за невикористану відпустку відповідачем з позивачем проведено до теперішнього часу не було. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Призначено судове засідання. 02 липня 2021 року від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Так, Харківська регіональна державна лабораторія Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - є державною установою, яка створена шляхом реорганізації Міської державної служби ветеринарної медицини м. Харкова, на підставі наказу Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Лапи В.І. №110 від 12.02.2018 року. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців датою створення Відповідача є 27.12.2018 року. Цією ж датою була припинена діяльність Міської державної служби ветеринарної медицини м. Харкова. У зв`язку з тим, що бюджетним кошторисом Харківської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на 2020-2021 роки не передбачені кошти для оплати заборгованості Міської державної служби ветеринарної медицини м. Харкова, тому проведення виплати позивачу заборгованості по компенсації за не використану відпустку було б порушенням бюджетного законодавства, яке відповідач не має право допустити. 12 липня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшли уточнення до позовної заяві, в яких зазначено, що згідно наказу № 20-К Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 03.01.2019 року компенсація за невикористані щорічні відпустки за період з 26.03.2007 по 31.12.2018 тривалістю 138 календарних днів становить 18\~370,56 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися, надали заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 28.12.2020 року в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом було встановлено, що з 27 березня 2007 року по 03 січня 2019 року позивач працював у Міській державній лікарні ветеринарної медицини м. Харкова, на посаді офіційного лікаря ветеринарної медицини, що підтверджується копією її трудової книжки. ( а.с. 4-10) Наказом №110 від 12 лютого 2018 року реорганізовано Міську державну лікарню ветеринарної медицини м. Харкова шляхом перетворення на Харківську регіональну державну лабораторію Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів згідно з чинним законодавством. ( а.с. 28-29) 03 січня 2019 року позивача було звільнено в порядку переведення до Обласної державної лікарні ветеринарної медицини за п. 5 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до наказу № 20-К Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова від 03.01.2019 року компенсація за невикористані щорічні відпустки з 26 березня 2013 року по 29 грудня 2018 року тривалістю 138 календарних днів становить 18 370,56 грн. На теперішній час вказана заборгованість у добровільному порядку не була виплачена відповідачем по справі. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції). Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До фонду додаткової заробітної плати, зокрема, відносяться оплата за невідпрацьований час, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством. (п. 2.2.12. Інструкції № 114/8713) При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки, судом було беззаперечно встановлено, що у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість із виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved