Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

13 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Добропіллявугілля» та просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] у своєму позові зазначив, що з 13 лютого 1995 року по 03 січня 2012 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті. Внаслідок тривалої праці в підземних умовах позивач отримав професійне захворювання «хронічну вертеброгенну попереково-крижову радикулопатію з больовим, м'язово-тонічним, корінцевим синдромом ліворуч, зі статико-динамічними порушеннями хребта». В результаті отриманого профзахворювання, позивачеві встановлена ступінь втрати працездатності 40 %. Внаслідок професійного захворювання [PERSON] було спричинено фізичний біль та душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвели до порушення його особистих не майнових прав, таких як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У зв'язку з отриманим профзахворюванням, цілком порушена його нормальна життєдіяльність, він тривалий час знаходився на лікуванні. Йому приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням фізичних обмежень, що випливають з профзахворювання. Таким чином, професійним захворюванням на виробництві, позивачу заподіяна істотна для нього моральна шкода, яку він оцінює в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходить з того, що це мінімальна сума коштів, необхідна для усунення страждань і позбавлень, які він переніс внаслідок професійного захворювання та які негативно позначаються на ньому на теперішній час. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути саме з Державного підприємства «Добропіллявугілля» моральну шкоду на його користь, тому що факт причинення моральної шкоди саме відповідачем підтверджується актом № 4 розслідування хронічного професійного захворювання від 01 березня 2011 року. Позивач [PERSON] у відкритому судовому засіданні підтримав позов повністю, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Пояснив, що 17 років працював в підземних умовах, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Йому приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням фізичних обмежень, що випливають з профзахворювання. Він вимушений був залишити місце роботи через свій стан здоров'я, постійно відчуває біль у всьому тілі, що відображається на його емоційному стані. Представник позивача за угодою [PERSON] в відкритому судовому засіданні просив задовольнити позов повністю, посилаючись, що відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я передбачено чинним законодавством. Представник відповідача, за довіреністю Радіола Н.О. в відкритому судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, надала заперечення. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] тривалий час перебував в трудових відносинах з відповідачем, працював гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті. 03 січня 2012 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням, оформлена заява про виплату одноразової допомоги. Даний факт підтверджується копією трудової книжки (а.с.18-20). Відповідач не забезпечив здорові і безпечні умови праці, внаслідок чого позивач отримав захворювання «хронічну вертеброгенну попереково-крижову радикулопатію з больовим, м'язово-тонічним, корінцевим синдромом ліворуч, зі статико-динамічними порушеннями хребта», яке відповідно до виписки з історії хвороби № 625 наданої комунальним лікувально-профілактичним закладом «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» є професійними захворюваннями (а.с.9-11). Довідкою МСЕК № 032796 від 10 травня 2011 року позивачеві встановлено 40 % втрати професійної працездатності (а.с. 33). До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою (ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»). Професійне захворювання позивача було розслідувано за участю представників підприємства - відповідача, про що складено 01 березня 2011 року акт № 4, який не оспорений відповідачем. Актом № 4 встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] стало те, що останній «піднімав і переміщував вантажі, чергуючи з іншою роботою, на відстань до 5 м удвох металоарочного кріплення АП-13, 8 (ніжка вагою 66 кг, верхняк вагою 75 кг); з навантаженням на 1-у людину 33-37,5 кг неодноразово в перебігу зміни при нормі 30 кг. Сумарна маса вантажу, що переміщується протягом кожної години зміни при доставці дерев'яного бруса і стійки, при витяганні і відвантаженні металоарочного кріплення АП-13, 8 на протязі кожної години зміни складає 600-650 кг при нормі 435 кг. Робоча поза в лаві - вимушена (на колінах, рачки) до 80% робочої зміни» (а.с.5-6). В акті зазначено, яким саме нормам охорони праці не відповідали дії посадових осіб відповідача, серед інших ст. 19 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення». Таким чином дії відповідача не відповідали нормам охорони праці, тобто наявна протиправність дій останнього. Виходячи з вимог ст. 153 КЗпП України, яка покладає на власника обов'язок створювати на підприємстві безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обов'язку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, страти нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до роз'яснень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя і здоров'я, умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Аналогічна правова позиція також зазначена в Рішенні Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 8 жовтня 2008 року, з якого вбачається, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Щодо визначення розміру моральної шкоди, суд виходить з фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених позивачу моральних страждань, принципів справедливості та розумності, а також з того, що позивач має порушення здоров'я з стійким розладом функцій організму, обумовленими професійним захворюванням, які призводять до обмеження життєдіяльності, моральним стражданням, втраті нормальних життєвих зв'язків. У зв'язку з цим, стягненню на користь позивача підлягає сума в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 237-1 КЗпП України та

Outcome: partial