Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

13 серпня 2013 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], 3-я особа :АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання майна спільною сумісною власністю , його розподіл, визнання права власності , припинення права на частку у спільному майні, визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу , де зазначила, що з 21 лютого 2003 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. 21 березня 2012 року шлюб між ними було розірвано, актовий запис № 47, між тим до 1 травня 2013 року вони разом мешкали за адресою: [ADDRESS]. За час перебування у шлюбі та за сумісні кошти ними був побудований житловий будинок за адресою : [ADDRESS] , придбана земельна ділянка за вказаною адресою вартістю 2110 грн. 50 коп. та майно : автомобіль «Лада Пріора» за кредитним договором вартістю 80892 грн. ; холодильник «Лджі» вартістю 3400 грн. ; телевізор «Самсунг» вартістю 5400 грн.; телевізор «ЛЕ 4081В» вартістю 8000 грн.; пічка «Ханса» вартістю 2000 грн.; ноутбук «Леново» вартістю 6000 грн.; музичний центр вартістю 2000 грн.. Просила визнати вищевказане майно спільною сумісною власністю та провести його розподіл, виділивши їй 12 частку житлового будинку, земельної ділянки, що розташовані за адресою : [ADDRESS], холодильник «Лджі», телевізор «ЛЕ 4081В», пічку «Ханса». Відповідачу виділити 12 частку житлового будинку та земельної ділянки , що розташовані за адресою : [ADDRESS], автомобіль «Лада Пріора», телевізор «Самсунг», ноутбук»Леново», музичний центр. Встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 22 березня 2012 року по 1 травня 2013 року, стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 12 частини автомобіля «Лада Пріора» у розмірі 19694 грн. 90 коп. ( а.с. 2-5). В подальшому позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила суд визнати вищезазначене майно спільною сумісною власністю та провести його розподіл, визнавши за нею право власності на 12 частку житлового будинку та 12 частку земельної ділянки, що розташовані за адресою : [ADDRESS], холодильник «Лджі», телевізор «Лджі», пічку «Ханса». Відповідачу виділити у власність 12 частку житлового будинку та 12 частку земельної ділянки , що розташовані за адресою : [ADDRESS], автомобіль «Лада Пріора», телевізор «Самсунг», ноутбук»Леново», музичний центр. Встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 22 березня 2012 року по 1 травня 2013 року, стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 12 частини автомобіля «Лада Пріора» у розмірі 14893 грн. 97 коп. ( а.с.88,128). В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач позов визнав частково та пояснив,що дійсно перебував у шлюбі з позивачкою у період з 21 лютого 2003 року по 21 березня 2012 року. Під час шлюбу ними було придбано земельну ділянку, що розташована за адресою : [ADDRESS], на якій вони розпочали будівництво житлового будинку. Між тим, гроші на придбання будівельних матеріалів у сумі 6500 доларів США давала його мати та про це знала позивачка. Цей будинок ще не зареєстрований, оскільки будівництво не завершене. Восени 2009 року вони з позивачкою , у присутності його матері, домовились, що у них буде окремий бюджет, вони продовжували разом жити , але гроші вже разом не витрачали. Восени 2011 року він запозичив у своєї матері гроші у розмірі 24 000 гривень на придбання автомобіля «Лада Пріора» у кредит. З цих грошей він зробив перший внесок та страхові виплати. В подальшому під погашав кредит за особисті кошти. Після розірвання шлюбу у березні 2012 року, вони вже разом не проживали, хоч і знаходились в одному будинку. Проживання в одному будинку зумовлено тим, що ні у кого з них не було іншого житла. Фактично сімейні відносини припинились восени 2009 року. Він згоден з тим,що ними сумісно було придбано майно: холодильник «Лджі», телевізор «Самсунг», пічка «Ханса». Разом з тим, ноутбук «Леново - Джі 555», придбавався ним за особисті кошти, які він отримав за продаж дачної земельної ділянки, зараз він у пошкодженому стані та не використовується. Телевізор ЛЕ 4081В вони взагалі не придбавали, музичний центр придбавали у 2002-2003 р.р. , він зараз перебуває у дітей позивачки. Просив задовольнити позов частково, виділивши йому в натурі холодильник «Лджі», пічку «Ханса», а відповідачці телевізор «Самсунг». Не заперечував проти стягнення з нього сплачених внесків по кредитному договору , який укладався для придбання легкового автомобілю «Лада Пріора», за період з вересня 2011 року по березень 2012 року в сумі 5839 грн. Вважав,що житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] розподілу не підлягають, оскільки будинок не зданий в експлуатацію та не зареєстрований, а земельна ділянка придбавалась на конкретні цілі - будівництво житлового будинку. Представник відповідача - [PERSON] підтримала викладене та вважала,що в позові щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на житловий будинок слід відмовити, оскільки незавершене будівництвом житловий будинок, не зареєстрований у відповідності до норм діючого законодавства розподілу не підлягає та на нього не може бути визнано право власності. Земельна ділянка також не може бути об'єктом розподілу, на думку представника відповідача, оскільки придбавалась за цільовим призначенням - будівництвом житлового будинку. Гроші, які відповідач витратив на перший внесок за кредитним договором , оформленим на придбання легкового автомобілю, йому були надані його матір'ю, тому є його особистою власністю. Представник третьої особи - АТ «Банк»Фінанси та Кредит» до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про слухання справи за їх відсутності. ( а.с.51, 61-63,). Суд, вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2003 року по 21 березня 2012 року . В період шлюбу ними була придбана земельна ділянка,що розташована за адресою: [ADDRESS] вартістю 2110 грн. 50 коп., автомобіль «Лада Пріора» вартістю 80892 грн., холодильник «Лджі» вартістю 3400 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 5400 грн.; пічка «Ханса» вартістю 2000 грн.; та розпочато будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який є незавершеним будівництвом , вартістю 329801 грн.. 21 березня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано у Жовтнєвому відділі державної РАЦ Маріупольського МУЮ у Донецькій області. Після розірвання шлюбу сторони продовжували мешкати у спірному будинку, але сімейні стосунки не підтримували. В зв'язку з неможливістю вирішити в добровільному порядку питання щодо розподілу сумісного майна, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд приходить до наступного. Виходячи зі змісту ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Заперечуючи проти позову, [PERSON] зазначав, що на будівництво спірного будинку та на придбання автомобілю «Лада Пріора» його матір'ю - [PERSON] надавалися йому кошти відповідно 6500 доларів США та 24000 грив., в зв'язку з чим вважав, що оскільки це його особисті кошти - у позивачки немає законних підстав вимагати визнання за нею права власності на це майно, крім того, будинок є незавершеним будівництвом, право власності на яке не зареєстроване у передбачений Законом спосіб. Ці твердження відповідача частково обґрунтовані. Відповідно до п. 15 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7.02.2014 року до завершення будівництва( створення) майна, а якщо договором або законом передбаченого прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстровано раніше в установленому законодавством порядку. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна відомості щодо права власності на нерухоме майно за адресою : [ADDRESS] - відсутні. ( а.с.58). Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності на 12 частку спірного домоволодіння задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідно до Правових позицій , викладених у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-37 цс -13 від15.05.2013 року виходячи з положень ст.ст. 60,69, 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визнанням часток. За таких обставин, позов в частині визнання незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою : [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є обгрутнтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: в тому числі майно, набуте нею, ним за час шлюбу , але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідачем [PERSON] не надано суду переконливих доказів тому, що він дійсно отримував від матері - [PERSON] гроші та те, що вони були витрачені ним саме на будівництво будинку та придбання автомобіля. Окрім пояснень свідка [PERSON], яка є матір'ю та зацікавленої особою , ніяких інших доказів суду не надано. Вирішуючи питання щодо сум, які підлягають стягнення з відповідача на користь позивачки, та які сплачені за кредитним договором № 155С від 27 вересня 2011 року суд приходить до наступного. 27 вересня 2011 року між відповідачем та АТ «Банк»Фінанси та Кредит» ( надалі - Банк) був укладений кредитний договір, за яким Банк надав позичальнику - відповідачу по справі, кредит, а Позичальник прийняв його на відповідних умовах у розмірі 80892 грн. для придбання автомобіля марки ВАЗ 217230-124-01 на строк до 27 вересня 2016 року.( а.с. 12). На виконання умов договору відповідач зробив перший внесок у розмірі 10% вартості автомобіля, а саме у розмірі 8089 грн. та в подальшому щомісяця сплачував платежі згідно графіка. Згідно наданих суду довідок , за період з 27 вересня 2011 року по 21 березня 2012 року, відповідачем було сплачено 20246 грн. 63 коп.(.а.с. 73- 78). Підтримуючи позов, [PERSON] просила залишити у власності відповідача автомобіль «Лада Пріора», припинити її права на частку у цій спільній сумісній власності та стягнути на її користь компенсацію вартості 12 частини автомобіля «Лада Пріора» у розмірі 14893 грн. 97 . , як 1/2 частка грошей, сплачених відповідачем за кредитним договором у період з 27 вересня 2011 року по 1 травня 2013 року, посилаючись на те,що після розірвання шлюбу, тобто після 21 березня 2012 року вони продовжували проживати однією сім'єю та вести сумісне господарство по 1 травня 2013 року, в зв'язку з чим просила встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу у цей період. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Розглядаючи вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю сторін після розірвання шлюбу , тобто після 21 березня 2012 року суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними на час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ним. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб , які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати , що правила зазначеної норми поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Позивачкою не надано суду доказів про те,що вони з відповідачем спільно проживали після розірвання шлюбу, були пов'язані спільним побутом, та мали взаємні права та обов'язки, як визначено ч. 2 ст.. 3 СК України . Більш на те, свідки з боку позивачки [PERSON],[PERSON],[PERSON], які є її родичами, пояснили,що ще до розірвання шлюбу позивачка та відповідач не мали сумісного бюджету , оскільки відповідач зароблені ним гроші витрачав на потреби без узгодження з позивачкою. Крім того, що сторони проживали в одному будинку , інших ознаків , притаманних сім'ї, вони не навели. Таким чином, у позові про визнання факту проживання сторін однією сім'єю після розірвання шлюбу , а саме з 21 березня 20-12 року до 1 травня 2013 року слід відмовити, оскільки позивачка не довела його. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 «Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя ( одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього винесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Разом з тим, позивачка згодна припинити своє право власності на частку в автомобілі «Лада Пріора», визнає право власності на автомобіль за відповідачем та бажає отримати ? частку грошей, що були сплачені відповідачем під час їх сумісного проживання. Ці вимоги не суперечать Закону та є такими,що підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 10123 грн. 32 коп., як ? частку від суми, сплаченої ним за період з 27 вересня 2011 року по 21 березня 2012 року, та яка становила 20246 грн. 63 коп. Суд вважає хибною та помилковою думку відповідача та його представника щодо неможливості визнання за позивачкою права на земельну ділянку , що розташована за адресою : [ADDRESS] , з посиланням на те,що вона придбавалася за цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку, оскільки такі твердження не основані на законодавстві , а є особистою думкою сторони. Навпаки, суд зазначає, що на земельну ділянку, придбану під час сумісного проживання за сумісні кошти поширюються вимоги ст..ст. 60,70 СК України, а тому позов в цій частині є обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо розподілу сумісного майна, суд приходить до висновку та переконання про те,що у користування та власність позивачці слід виділити телевізор «Самсунг» вартістю 5400 грн., а відповідачу - холодильник «ЛДжі « вартістю 3400 грн. Враховуючи,що при розподілі майна частки чоловіка та дружини є рівними, з позивачки на користь відповідача слід стягнути 1000 грн. Пічка «Ханса» вартістю 2000 грн. має залишитися у загальному користування сторін, оскільки є частиною газового обладнання житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який судом визнано об'єктом спільної сумісної власності сторін. Враховуючи,що суду не надано доказів щодо придбання в період сумісного життя та за сумісні кошти телевізору «Лджі», музичного центру и ноутбуку «Леново», позов щодо розподілу вказаного майна задоволенню не підлягає.

Outcome: partial