Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

13 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 квітня 2003 року помер [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії СМ №026643 від 16 травня 1996 року. За життя [PERSON] заповів йому все своє майно. Він фактично прийняв спадщину після останнього так як розпорядився його майном і зберігав документи. На даний час він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою правовстановлюючого документа на вищезгадану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер 25 квітня 2003 року, право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності СГ АПТ ЗТ «Жовтень», розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №026643 від 16 травня 1996 року, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 16 травня 1996 року №145. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 34). Представник відповідача Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають (а. с. 28). Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Сумській області [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. 33). Представник третьої особи: відділу в Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив (а. с . 25). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер 25 квітня 2003 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця (ст. 527 ЦК УРСР). Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 25 квітня 2003 року у с. Товста Білопільського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №170420 (а. с. 6). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області 01 липня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №159, [PERSON] заповів все свої майно своєму племіннику [PERSON], мешканцю [ADDRESS] (а. с. 8). З довідки Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 14 лютого 2017 року вбачається, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №026643 від 16 травня 1996 року, виданого відповідно до розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №145 від 16 травня 1996 року, [PERSON] мав право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Товстянської сільської ради, у землях, які перебували в колективній власності САПТЗТ «Жовтень». Сертифікат виданий на руки [PERSON], про що свідчить підпис останнього в Книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 7). Відповідно до довідок Товстянської сільської ради від 28 грудня 2016 року [PERSON] постійно і на день смерті 25 квітня 2003 року проживав один у [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався виконкомом Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області 01 липня 1995 року за №159. Поховання останнього здійснив [PERSON], [INFO]. Крім того, він розпорядився майном померлого, предметами домашнього вжитку та особистими речами, тобто фактично прийняв спадщину після смерті дядька, але юридично не оформив (а. с. 12). Спадкова справа після [PERSON], який помер 25 квітня 2003 року, не заведена, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 27 березня 2017 року №47229733 (а. с. 33). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач, [PERSON] має право на спадщину за заповітом після [PERSON], який помер 25 квітня 2003 року. Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер 25 квітня 2003 року позивач має право на земельну частку (пай) розміром 3,95 га в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії СМ №026643 від 16 травня 1996 року, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 16 травня 1996 року №145. Однак, він позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений (а. с. 13-14). Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку, у звязку з чим позов останнього необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved