Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

14.04.2014 р. прокурор Солом'янського району м. Києва звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив стягнути з останнього на користь ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві матеріальну шкоду в загальному розмірі 2163247,00 грн. Позов мотивований тим, що [PERSON], обіймаючи посаду директора ТОВ «НАТУРА Україна», своїми винними діями, які виразилися в неналежному виконанні своїх службових обов'язків через несумлінне та недбале ставлення до них, наніс шкоду, яка полягає у ненадходженні до Державного бюджету України грошових коштів в загальному розмірі 2163247,00 грн. Вина відповідача у заподіянні шкоди та її розмір встановлений вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 28.02.2014 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Обґрунтовуючи правові підстави позову прокурор послався на положення ст. 1166 ЦК України, ст. 134 КЗпП України, ст. 14 Закону України «Про амністію у 2011 році». В судовому засіданні прокурор Федоренко В.О. та представник позивача Рибак А.Ю. підтримали позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог. Зокрема, вказувала, що до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст. 58 Податкового кодексу України та положення ст. 1172 ЦК України як спеціальної норми по відношенню до ст. 1166 ЦК України, у зв'язку з чим відповідачем по справі має виступати ТОВ «НАТУРА Україна». Також зазначала, що вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 28.02.2014 року, не встановлені обставини, які прокурор вважає доведеними на підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України, а саме розмір шкоди, завданої винними діями відповідача. Також звертала увагу суду на пропуск строку позовної давності по заявлених вимогах. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, думку прокурора, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Загальні положення про відшкодування шкоди визначені параграфом 1 глави 82 ЦК України. Згідно частини першої ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Загальною підставою деліктної відповідальності є противоправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди. Для настання відповідальності за ст. 1166 ЦК України необхідна наявність протиправної поведінки особи, настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди, вина заподіювача шкоди. Такі ж роз'яснення викладені в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] з 2008 р. обіймав посаду директора ТОВ «НАТУРА Україна», згідно протоколу Установчих зборів засновників товариства від. 25.03.2008 р. №1. Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 28.02.2014 р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права займати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік, без сплати штрафу. Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2011 році» [PERSON] від призначеного покарання звільнено. Також даним вироком встановлено, що [PERSON], будучи службовою особою ТОВ «НАТУРА Україна», допустив неналежне виконання своїх службових обов'язків, зокрема, здійснюючи загальне керівництво товариством, не забезпечив належного контролю за діяльністю працівників, які ведуть податковий облік та звітність, належним чином не перевіривши обґрунтованість відображення в облікових регістрах господарських операцій, що стало причиною ненадходження до бюджету податків на загальну суму 2163247,00 грн. Таким чином згідно вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 28.02.2014 р. встановлено протиправність дій [PERSON], а саме, вчинення ним злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, наявність майнової шкоди у виді ненадходження до бюджету податків та її розмірі - 2163247,00 грн.. Також встановлено винність [PERSON] у вчиненні вказаних протиправних дій та причинно-наслідковий зв'язок між цими діями та їх наслідками - майновою шкодою. Вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 28.02.2014 р. на час розгляду справи набрав законної сили. Як роз'яснено п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. №14, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З огляду на наведене, суд вважає обставини щодо, факту завдання винними протиправними діями [PERSON] майнової шкоди, її розміру, та причино-наслідкового зв'язку - доведеними. Доводи представника відповідача про те, що обґрунтування позову не відповідає фактам встановленим вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 28.02.2014 р., суд відхиляє як безпідставні. Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 58 ПК України, та ст. 1172 ЦК України. Так ч. 1 ст. 1172 ЦК України, покладає на юридичну або фізичну особу відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Разом з цим відповідно до ст. 130 КЗпП України, яка визначає загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника При цьому стаття 134 КЗпП України встановлює, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадку, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію у 2011 році», амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Щодо п. 58.4 статті 58 ПК України, то дана норма не підлягає застосуванню до правовідносин з відшкодування шкоди, оскільки дані цивільні правовідносини не підпадають під сферу дії Податкового кодексу України. Безпідставними на думку суду є і посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності для пред'явлення позову, оскільки перебіг позовної давності за даних фактичних обставин справи, починається з набранням законної сили вироком суду про визнання відповідача винним у вчиненні кримінального правопорушення. Враховуючи обставини наведені вище, суд знаходить позовні вимоги прокурора Солом'янського району м. Києва в особі ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про стягнення з [PERSON] майнової шкоди у розмірі 2163247,00 грн. законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Outcome: approved