Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

13.09.2017 року Сафір Ф.О. в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказує, що 21.12.2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000 грн., а позичальник зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з нього прострочену заборгованість за кредитом станом на 31.07.2017року у сумі 88093 грн. 74коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, за місцем реєстрації, про що свідчать судові повістки, які надсилалися рекомендованим листом з повідомленням за місцем його реєстрації. Суд вважає за можливе, згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України ( в редакції 03.10.2017 року) ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою від 12.10.2017 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором була залишена без руху. Ухвалою суду від 20.10.2017 року позов залишено без розгляду відповідно до ст. 207 ч.1п.8 ЦПК України. 30.10.2017 року представником позивача Сокуренко Н.В. була подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 20.10.2017 року про скасування рішення суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20.11.2017 року ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.10.2017 року скасовано, справу направлено для продовження її розгляду. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем 21.12.2012 року був укладений кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20.40% на місяць за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Станом на 31.07.2017 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4293 грн. 60 коп. Банком також нарахована заборгованість за процентами в розмірі 74729грн. 01 коп., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово була змінена Банком: з 21.12.2012року-1.7% на місяць( 20,40% річних), 01.09.2014 року - 2,9 % на місяць (34,8 % річних), 01.04.2015 року - 3,6 % на місяць (43,2 % річних). Суд вважає, що заборгованість за процентами має бути нарахована, виходячи з процентних ставок - 20,4% річних. Згідно виписки по рахунку надану банком 21.12.2012 року відповідач, останній раз користувався карткою, тим самим прийняв процентну ставку 20,4% річних. Таким чином, заборгованість за процентами станом на 31.07.2017 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 4239грн.34коп. ((1648грн.15коп.(нараховані проценти станом на 31.08.2014 року) + (4293,60 х 20,4% /360 х 1065). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нараховані: - пеня в розмірі -4400грн.00коп. - штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 4171грн.13 коп. (процентна складова). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п. 2.1.1.7.6, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених даними Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня і суд вважає, що вона нарахована позивачем обґрунтовано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України (зі змінами та доповненнями станом на 15.12.2017 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в розмірі 1 600 грн. За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (15%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 235 грн.

Outcome: partial