Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

13 листопада 2018 року адвокат Денисов М.С., діючий в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у тому числі нарахованої, але не виплаченої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 13279,91 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 109408,82 гривень, компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати у розмірі 2003,21 гривень та винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 2115,54 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він працював на ДП «Донецька залізниця» з вересня 1995 року, наразі є внутрішньо переміщеною особою. Звільнений 03 травня 2017 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. У день звільнення з роботи їй було видано трудову книжку, але не виплачена заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року та з березня 2017 року по 03 травня 2017 року, та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, у розмірі 13279,91 гривень. Крім того, відповідно до наказу від 11 липня 2017 року № ц-2-25/1666-17 ПАТ «Українська залізниця» зобов`язалась сплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках (50 %) до посадового окладу, який складався на кінець 2016 року, враховуючи показники роботи за 2016 рік. Відповідно до наказу, винагорода за підсумком роботи за 2016 рік, йому належить до сплати у розмірі 2115,54 гривень. Враховуючи методику та формулу розрахунку середньоденного заробітку, сума середнього заробітку за період затримки з 04 травня 2017 року по 30.09.2018 року складає 109408,82 гривень. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, з урахуванням індексів інфляції за липень 2016 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, загальна сума складає 2003,21 гривень. По теперішній час вищезазначені суми [PERSON] не виплачені, у зв`язку з чим адвокат Денисов М.С. звертається до суду за захистом його прав. 27 грудня 2018 року представником відповідача [PERSON] .., що діє на підставі довіреності, наданий відзив на позовну заяву, де зазначено наступне. На момент звільнення позивач працював в Донецькій дирекції залізничних перевезень РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», але місцезнаходження будівлі, де він працював, знаходилося на території проведення антитерористичної операції, яка не контролюється Українською владою. Відповідачем була припинена виробнича діяльність на неконтрольованій території у зв`язку з втратою контролю над майном. Так як табелі обліку робочого часу щодо позивача велись на неконтрольованій території, в розпорядженні відповідача відсутні табелі обліку робочого часу, тобто первинні документи, які фіксують факт виконання працівником роботи з березня по травень 2017 року, а тому підставі для нарахування позивачу заробітної плати немає. Крім того, висновком торгово - промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс- мажорних обставин непереборної сили, що унеможливило виконання ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених зокрема ст..ст. 115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони. Вважає, що відсутність первинних документів щодо нарахування та виплати заробітної плати та інших виплат мали місце внаслідок форс-мажорних обставин, що також підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року за №126/2-21-10.2. А докази, які надав позивач до суду є неналежними, у зв`язку з тим, що вони не скріплені печаткою та не підписані посадовими особами РФ «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 січня 2019 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. 13 грудня 2018 року від представника позивача Денисова М.С. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів та про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. 16 січня 2019 року представником позивача надана заява про ознайомлення з матеріалами справи. 11 березня 2019 року представником відповідача [PERSON]. надано клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач 22 вересня 1995 року року був прийнятий на роботу на ДП «Донецька залізниця», наказ № 329/л від 22 вересня 1995 року. Наказом № 1/ос від 29 липня 2016 року, у зв`язку із реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» продовжено дію безстрокового трудового договору з [PERSON] на посаді начальника сектору енергетичного забезпечення і кондиціювання відділу поточного утримання і постачання з окладом у розмірі 5256 гривень Виробничого підрозділу «Інформаційно - обчислювального центру» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця «ПАТ «Українська залізниця». Як вбачається з Наказу № 36-ос від 03 травня 2017 року [PERSON] був звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України. Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. З розрахунків заробітної плати за періоди: липень 2016 року, грудень 2016 року, березень 2017 року - травень 2017 року, які надані ІОЦ ДП « Донецька залізниця» та ВП ІОЦ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», відповідно, вбачається, що [PERSON] нарахована заробітна плата за: липень 2016 року - 3093,04 гривень, за березень 2017 року - 3293,38 гривень (1992,44 гривень з них виплачено), квітень 2017 року - 3547,98 гривень, травень 2017 року - 5337,95 гривень, у загальній сумі 13279,91 гривень. При цьому, з розрахунку заробітної плати за травень 2017 року, який наданий ВП ІОЦ СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» вбачається, що [PERSON] нарахована до виплати компенсація за невикористану відпустку за 22 дні у розмірі 6369,66 гривень. З урахуванням податків та утримань загальний розмір нарахувань за травень 2017 року, який складається із заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку за 22 дні, становить 5337 гривень. Також ці розрахункові листи за березень - травень 2017 року містять інформацію про оплату за час простою. Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим той факт, що при звільненні [PERSON] належала до сплати сума у розмірі 13279,91 гривен, яка складається із невиплаченої заробітної плати за період: липень 2016 року, березень 2017 року - травень 2017 року, компенсації за невикористану відпустку за 22 дні, з урахуванням отриманих грошових коштів у розмірі 1992,44 гривень. Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначених довідок та на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом заборгованість позивачу відповідачем не виплачена. Інструкція зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників (п.1.1). У формах державних статистичних спостережень відображаються нарахування працівникам підприємства у відповідності до розрахунково-платіжних документів незалежно від терміну їхніх фактичних виплат. Зазначені суми наводяться до утримання прибуткового податку та внесків працівників на обов`язкове державне соціальне страхування (п.1.4.). При цьому, суд не приймає посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. З проданих документів позивачем, вбачається, що він звільнений із займаної посади 03 травня 2017 року. Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з наказом № 19/ІОЦ від 17.03.2017 р. регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією, встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. З 20 березня 2017 року до Дирекції не надходили для нарахування заробітної плати документи від підприємства на якому працювала позивач, а саме табель обліку робочого часу з відмітками про фактичне відпрацьований час та інше. Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема, за час простою, який мав місце не з вини працівника. Судом встановлено, що в РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» простой мав місце не з вини [PERSON] Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за період затримки з 04 травня 2017 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 109408,82 гривень, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Статею 617 ЦК України, передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до висновку № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі на території місцезнаходження будівлі, де працював позивач. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться на непідконтрольній території, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на непідконтрольній території, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором. Зазначений висновок палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово - промислової палати України. На підставі наведеного, суд приходе до висновку про відсутність правових підставі для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення винагороди за підсумком роботи за 2016 рік, тому як суду не надано доказів щодо підстав нарахування винагороди [PERSON] відповідачем та її розміру. Щодо вимоги позивача в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати, суд виходить з наступного. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року N 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 103 відсотки (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Спір із цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні; компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427(1427-97-п) (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року N 692 (692-99-п), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Таким чином, індексація і компенсація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про їх стягнення без обмеження будь-яким строком. На підтвердження вищенаведеного Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3). З матеріалів справи вбачається, що розрахунок по заробітній платі здійснювався з порушенням строків, встановлених ст.115 КЗпП України. Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток, на підставі Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»(надалі Закон про компенсацію), підприємства, установи та організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст. 2 Закону про компенсацію, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно зі ст. 3 Закону про компенсацію, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зі ст. 4 Закону про компенсацію, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає позовні вимоги в частині компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати в межах заявлених позовних вимог по серпень 2018 року. Отже, розмір компенсації суд розраховує за період по серпень 2018 року, а саме: - за липень 2016 року - 811,92 гривень: ((99,7х101,8х102,8х101,8х100,9х101,1х101,0х101,8х100,9х101,3х101,6х100,2х99,9х102,0х101,2х100,9х101,0х101,5х100,9х101,1х100,8х100,0х100,0х99,3х100,0 (індекс інфляції за серпень - грудень 2016 року, січень - грудень 2017 року, січень - серпень 2018))х3093,04 гривень (заробітна плата за липень 2016 року):100 = 3904,96 гривень (сума заробітної плати за липень 2016 року з урахуванням компенсації); - за березень 2017 року - 173,41гривень: ((100,9х101,3х101,6х100,2х99,9х102,0х101,2х100,9х101,0х101,5х100,9х101,1х100,8х100,0х100,0х99,3х100,0 (індекс інфляції за квітень - грудень 2017 року, січень - серпень 2018 року))х 1300,94 гривень (заробітна плата за березень 2017 року):100 = 1474,35 гривень (сума заробітної плати за березень 2017 року з урахуванням компенсації); - за квітень 2017 року - 437,11 гривень: ((101,3х101,6х100,2х99,9х102,0х101,2х100,9х101,0х101,5х100,9х101,1х100,8х100,0х100,0х99,3х100,0 (індекс інфляції за травень - грудень 2017 року, січень - серпень 2018))х 3547,98 гривень (заробітна плата за квітень 2017 року):100 = 3985,09 гривень (сума заробітної плати за квітень 2017 року з урахуванням компенсації); - за травень 2017 року - 580,77 гривень: ((101,6х100,2х99,9х102,0х101,2х100,9х101,0х101,5х100,9х101,1х100,8х100,0х100,0х99,3х100,0 (індекс інфляції за червень - грудень 2017 року, січень - серпень 2018 року))х 5337,95 гривень (заробітна плата за травень 2017 року):100 = 5918,72 гривень (сума заробітної плати за травень 2017 року з урахуванням компенсації). Загальна сума компенсації складає: 811,92+173,41+437,11+580,77 = 2003,21 гривень. Враховуючи вищевикладене з ПАТ «Українська залізниця» підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в межах заявлених позовних вимог у розмірі 2003,21 гривень. З урахуванням вищевикладеного, суд частково задовольняє позов адвоката Денисова М.С., діючого в інтересах [PERSON] , до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, та стягує з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 13279,91 гривень, у тому числі компенсацію за невикористану відпустку, а також компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, у розмірі 2003,21 гривень, а всього 15283 гривень 12 копійок, без утримання податку й інших обов`язкових платежів. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial