Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

14.06.2021 року позивач звернувся із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог він послався на те, що 21.02.2019 року в м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Тоyota» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2019 року винним у скоєнні ДТП визнаний відповідач [PERSON] . Згідно рахунків-фактур вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю склала 19 724 грн. 52 коп. На момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність власника автомобілю автомобіля «Тоyota» була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувало [PERSON] майнову шкоду у розмірі 19 724 грн. 52 коп. Відповідальність відповідача була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «УПСК». ПАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмірі 18 724,52 грн. без урахуванням розміру франшизи 1000 грн. 20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем укладений договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги за договором № 5538281-02-00-00 про добровільне страхування наземного транспорту. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі франшизи 1000 грн. Окрім задоволення позовних вимог позивач вважав можливим присудження судових витрат на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн., на оплату правничої допомоги - 8197.80 грн. Позивач в процесі розгляду справи позов підтримав. Відповідач процесуальним правом надання відзиву не скористався. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21.02.2019 року в м. Одеса по вул. Пимоновській в м.Одесі відбулась ДТП . В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Тоyota» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Виним у вчинені ДТП постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2019 року визнаний [PERSON] . Постанова суду набрала законної сили. На момент ДТП цивільно правова відповідальність власника пошкодженого автомобілю була застрахована в ПАТ «СК«ВУСО» (договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів 5538281-02-00-00). ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувало [PERSON] за його заявою від 25.02.2019 року майнову шкоду у розмірі 19 724 грн. 52 коп. Відповідальність відповідача [PERSON] була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «УПСК», поліс № АМ 36791803 від 21.02.2019 року. ПАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 18 724,52 грн. з урахуванням розміру франшизи 1000 грн. 20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем укладений договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги за договором № 5538281-02-00-00 про добровільне страхування наземного транспорту. Позивач як новий кредитор отримав право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 5538281-02-00-00 про добровільне страхування наземного транспорту. Позивач направив відповідачу вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, що підтверджується відповідною вимогою № 02420-02 від 27.12.2019 року. Вимога відповідачем в досудовому порядку не виконана. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. В порядку ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування зменшується на суму франшизи (правова позицією Великої Палати Верховного Суду, постанова від 04.07.2018 року, справа №755/18006/15-ц. Згідно п. 36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. З вимог ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положення ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Так, після проведення виплати потерпілій особі у ПрАТ «СК ВУСО», правонаступником якого є ФОП « [PERSON] » виникло право зворотної вимоги до відповідача. Враховуючи викладене позовні вимоги позивача є обгрунтованими та доведеними ним в процесі розгляду справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вимогами статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані : - договір про надання правової допомоги № 1818 від 25.05.2021 року - додаткова угода №1 з актом приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги від 25.05.2021 року до договору про надання правової допомоги - меморіальний ордер № 7511484611 від 26.05.2021 року - посвідчення адвоката - свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ№ 6316 від 24.01.2019 року. При вирішенні питання про присудження на користь позивача витрат на правничу допомогу суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Разом із тим, при розподілі судових витрат за рішенням суду суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved