Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

13 березня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 5850,00 грн., які зобов'язалась повернути до 30 серпня 2013 року, що підтверджується борговою розпискою від 13.03.2013. У судовому засіданні [PERSON] визнала те, що вона власноручно написала зазначену розписку, проте заперечила факт отримання нею грошових коштів. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, наявна у матеріалах справи боргова розписка [PERSON] є належним доказом отримання нею у борг за договором позики грошей в сумі 5850,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведений у позовній заяві розрахунок суми інфляційних втрат у розмірі 651,31 грн. є обґрунтованим, а відповідач у судовому засіданні не заперечив проти зазначеного розрахунку. Разом з цим, при здійсненні розрахунку 3% річних позивачем допущено арифметичну помилку, а саме 0,48 грн. (розмір процентів за 1 день користування позикою) х 335 днів = 160,80 грн. (позивачем вказано 161,07 грн.). Стосовно заперечень відповідача проти позову суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, внаслідок чого суд визнає його заперечення необґрунтованими. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню в сумі 6662,11, з яких 5850,00 грн. - основний борг; 160,80 грн. - три проценти річних; 651,31 грн. - інфляційні втрати. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано квитанцію № 13082014165209 від 13.08.2014, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial