Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

14 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. В заяві зазначала, що шлюб з відповідачем укладено 20 червня 2001 року Половецькою сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 4. 15 жовтня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], які перебувають на повному утриманні у позивачки. На утримання дітей позивачка не отримує і державної допомоги. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає та відмовився добровільно сплачувати аліменти на утримання дітей. Обов»язок утримувати дітей є рівною мірою обов»язком як матері так і батька. Також позивачці відомо, що відповідач працює за кордоном, але на офіційно і має постійні доходи. Позивачка сама не має змоги утримувати дітей, а тому змушена ставити питання про стягнення аліментів з відповідача. Інших дітей окрім їх спільних, а також нгенпрацездатних батьків відповідач немає. Посилаючись на вищенаведене, просила суд постановити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просив стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину, і що він окрім цього не відмовляється допомагати дітям. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги, слід задовольнити із наступних міркувань. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано Радехівським районним судом Львівської області 15 жовтня 2013 року (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін народилося двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER](а.с.4-5). Сторони проживають окремо. Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Половецької сільської ради Радехівського району Львівської області за № 485 від 12.09.2014 року (а.с.7). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти проживають разом із позивачкою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги, тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що діти потребують матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними та може таку надати. У зв»язку з тим, що відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2014 року і до досягнення ними повноліття, буде відповідати інтересам дітей, обставинам справи і вимогам закону. Узагальнюючи наведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved