Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

13.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 141 690 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». В обґрунтування позовних вимог вказав, що 01.11.2019 року вироком Богунського районного суду м. Житомира в справі №278/1815/14-к позивача визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.\~296\~КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Строк відбування покарання [PERSON] рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. В решті цивільного позову відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02.03.2020 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 01.11.2019 року був залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 23.06.2020 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2020 року щодо [PERSON] змінено: перекваліфіковано дії [PERSON] з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено [PERSON] від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. В решті судові рішення залишити без зміни. Звільнити [PERSON] з місця відбування покарання. Оскільки постановою Верховного Суду від 23.06.2020 року було встановлено, що у діях відсутні [PERSON] ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.296 КК України, вважає, що маю право на відшкодування завданої мені моральної шкоди за рахунок держави. З 24.03.2020 року по 01.07.2020 року [PERSON] перебував під вартою в УПВ №8 у м. Житомирі, а згодом був конвойований до ДУ «Коростенська ВК №71», що суттєво підвищує рівень його моральних страждань і дає підстави для визначення розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі більшому, ніж мінімальний. Розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди здійснено виходячи із 30-ти місячного періоду мого перебування під слідством і становить 141 690 грн. (4 723 грн. - мінімальна заробітна плата х 30 місяців мого перебування під слідством та судом). Відповідно до вимог ст.13 Закону такий розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним і не може бути меншим обрахованої вище суми. Моральна шкода також виразилась у незаконному кримінальному переслідуванні, яке потягло за собою приниження його ділової репутації як прораба, оскільки працював на різних будівництвах протягом тривалого часу та мав у своєму підпорядкуванні значну кількість людей. Був позбавлений можливостей реалізації мною своїх звичок і бажань, що призвело до порушення моїх нормальних життєвих зв`язків та вимагало від мене додаткових зусиль для організації свого життя. Був позбавлений можливості нормального спілкування з дружиною під час пологів та народження нашої другої дитини, бути надійною опорою для неї в такий непростий час, оскільки сам був знервований через своє невизначене майбутнє. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.07.2020 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 11.09.2020\~року представник\~ГУНП в\~Житомирській області\~Стасюк І.Я.\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просить у\~задоволенні позову\~відмовити в\~повному обсязі.\~В обґрунтування\~якого зазначено,\~що позивач\~посилається на\~те,\~що моральна\~шкода йому\~заподіяна внаслідок\~незаконного засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~що на\~його думку\~підтверджується Постановою\~Верховного Суду\~від 23.06.2020,\~якою було\~встановлено,\~що у\~його діях\~відсутні ознаки\~кримінального правопорушення,\~відповідальність за\~яке передбачена\~ч.\~4\~ст.\~296\~КК України.\~Право на\~відшкодування шкоди,\~завданої діями\~чи бездіяльністю\~правоохоронних органами,\~прокуратури чи\~суду,\~мають особи,\~які незаконного\~були притягнені\~до відповідальності\~та піддані\~покаранню з\~послідуючим їх\~виправданням.\~У судовій\~справі №\~295/1023/18\~по обвинуваченню\~ [PERSON] \~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбачено ч.\~ст.\~296\~КК України,\~останній був\~визнаний винним.\~За встановлених\~обставин відшкодування\~моральної шкоди\~ [PERSON] \~діючим законодавством\~не передбачається.\~Таким чином,\~основним критерієм\~для відшкодування\~шкоди згідно\~до вимог\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів дізнання,\~досудового слідства,\~прокуратури і\~суду» є\~незаконність дій\~даних органів.\~Крім того,\~долучена позивачем\~постанова Верховного\~Суду від\~23.06.2020,\~якою його\~дії перекваліфіковано\~з ч.\~4\~ст.\~296\~КК України\~на ч.\~1\~ст.\~125\~КК Українита призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин та звільнено його з місця відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності, не є доказом неправомірності та незаконності дій ГУНП в Житомирській області. Позивач залишає поза увагою той факт, що відносно його дій не було винесено виправдувальний вирок, а його дії було перекваліфіковано та призначено покарання. Тому, право на відшкодування шкоди у разі незаконних дій, зокрема, органів ГУНП в Житомирській області виникає тільки у разі виправдання особи вироком суду чи закриття провадження у разі відсутності події чи складу кримінального правопорушення. 11.09.2020 року представником Прокуратури Житомирської області подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано допустимих доказів про розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 1441 690 гривень за час перебування під слідством. Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.06.2020 вирок Богунського районного суду м. Житомира від 01.11.2019 та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 02.03.2020 щодо [PERSON] змінено та перекваліфіковано його дії із ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України і призначено останньому покарання у виді 200 годин громадських робіт. Факт незаконного засудження позивача не встановлено в рішенні суду касаційної інстанції, а також не наведено будь-яких обставин, які вказують на незаконне засудження за вчинений злочин. Тобто, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди згідно положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Житомирської обласної прокуратури в судовому засіданні позов не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, вислухавши думку учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2017 СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області розпочато кримінальне провадження №12017060020005477 за фактом хуліганський дій [PERSON] , скоєних із застосуванням вогнепальної зброї, за ч. 4 ст. 296 КК України. Під час досудового розслідування на підставі зібраних доказів 08.11.2017 слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 01.11.2019 року в справі №278/1815/14-к Богунського районного суду м. Житомира в справі №278/1815/14-к [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.\~296\~КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Строк відбування покарання [PERSON] рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. В решті цивільного позову відмовлено. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02.03.2020 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 01.11.2019 року був залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 23.06.2020 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2020 року щодо [PERSON] змінено: перекваліфіковано дії [PERSON] з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено [PERSON] від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. В решті судові рішення залишити без зміни. Звільнити [PERSON] з місця відбування покарання. З 24.03.2020 року по 01.07.2020 року [PERSON] перебував під вартою в УПВ №8 у м. Житомирі, а згодом був конвойований до ДУ «Коростенська ВК №71». Відповідно до\~ст.3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 1 Закону України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі - Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно зі\~статтею 2 Закону №266/94-ВР\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі\~статтею 3 Закону №266/94-ВР\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР) Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою\~статті 12 Закону №266/94-ВР. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону №266/94-ВР). Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України, оскільки Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до\~ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини\~04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження. Відповідно до\~ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено або обмежено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Згідно з ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим\~законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 30 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, незаконного засудження або незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, має право на відшкодування заподіяної шкоди. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 2, 3\~ст.23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно зі\~ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~розмір мінімальної щомісячної заробітної плати з 01.01.2020 року установлено в сумі 4723 грн. Враховуючи період перебування позивача під слідством і судом на протязі 30 місяців (29.12.2017 року до 23.06.2020 року) розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на його користь, не може бути меншим 141690 грн. (4173 грн. х 30 міс. = 141690 грн.) Як роз`яснено в п.п.9, 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4, відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. У випадках, коли межі відшкодування визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 02 грудня 2015 року в справі №6-2203цс15, яка відповідно до ст.360-7\~ЦПК України\~має враховуватись усіма судами України, відповідно до ч.3\~ст.13 Закону\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України, суд виходить із того, що незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, внаслідок чого він на протязі 30 місяців був змушений оплачувати за сімейні кошти правову допомогу адвоката, ходити на численні судові засідання, був обмежений в пересуваннях, у зв`язку з тривалим судовим розглядом був позбавлений можливості виїзду за кордон для відпочинку і лікування, не мав змоги офіційно працевлаштуватися. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яке завдало моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд вважає, що визначений законодавством мінімальний розмір на відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду має бути збільшений. А тому, враховуючи ступінь та глибину душевних страждань позивача, завданих йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, тривалий період часу перебування його під слідством і судом, що призвело до істотності вимушених змін у його житті, характер перенесених ним моральних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої йому, в сумі 141690 гривень. Відповідно до ч.2\~ст.25 Бюджетного Кодексу України\~відшкодування відповідно до\~закону\~шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі\~ст.48 Бюджетного кодексу України\~в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах. Відповідно до п. 8 ст.7, п. п. 1, 2 ст.23 БК України\~бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються\~Законом України «Про Державний бюджет України». Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Кошти на відшкодування позивачу моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом їх списання ДКСУ з Єдиного казначейського рахунку, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яка являється їх розпорядником. При цьому будь-яких обов`язків на відповідача, як на самостійну юридичну особу, судом не покладається. Здійснення такого безспірного списання коштів казначейством передбачено п.35\~Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Згідно із пп.3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету міністрів України №215 від 15.04.2015 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved