Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

12 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2015 року № 452521 в сумі 32132,43 грн, з яких: 28 448,64 грн основного боргу; 1 241,54 грн заборгованості по відсоткам; 24,00 заборгованості за РКО; 2 420,43 грн пені - станом на 10 червня 2019 року.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав суду заяву про застосування строків позовної давності. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено та слідує із матеріалів справи, що 28 грудня 2015 року [PERSON] підписав заяву № 452521 (далі - Заява) про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі ДКБО). Відповідно до п.3.1. розділу ІІІ ДКБО договір визначає умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, регулює відносини сторін при наданні клієнту послуг банку. Згідно з умовами цього Договору Банк, у разі приєднання клієнта до договору, зобов`язується надати клієнту визначені договором та обрані клієнтами послуги, а клієнт зобов`язується їх оплатити в розмірах та в порядку, передбачених договором ї тарифами. На підстави поданої відповідно до п. 1.2 розділу ХХІІ ДКБО заяви, [PERSON] з 09 березня 2016 року встановлено відновлювану кредитну лінію в розмірі 29\~000 грн під 28% річних строком на 36 місяців. За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 1.12 розділу ХХІІ ДКБО клієнт зобов`язаний щомісячно (у терміни, передбачені для сплати процентів) здійснити часткове повернення Кредиту шляхом сплати суми обов`язкового щомісячного платежу, якщо це вимагається умовами надання Кредиту. Згідно з п. 1.13 розділу ХХІІ ДКБО проценти нараховуються методом факт/факт на фактично отриману Клієнтом суму кредиту та за строк фактичного користування ним, починаючи з першого дня отримання кредиту включно, та до дня фактичного повернення Кредиту (його частини). При нарахуванні процентів день отримання Клієнтом кредиту приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається. Обов`язковий щомісячний платіж розраховується від фактично отриманої клієнтом суми кредиту (його частини), повернення якої не прострочено Клієнтом станом на 25 число кожного місяця (п. 1.14 ДКБО). У період з 11 квітня 2016 року до 12 квітня 2017 року відповідач користувався кредитними коштами, наданими відповідно до умов, визначених ДКБО. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідач станом на кінець цього періоду має заборгованість за основним боргом у розмірі 28\~448,46 грн. Заборгованість відповідача зі сплати процентів за період з 26 квітня 2016 року до 23 листопада 2018 року становить 1241,54 грн. Вказані суми підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунками позивача та не заперечуються відповідачем. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 549 ЦК України визначено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання грошового зобов`язання сплачується пеня, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8 Заяви пеня визначена у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період прострочення платежу, від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно з наявними у матеріалах справи розрахунками позивача за період з 30 березня 2017 року по 01 жовтня 2018 року відповідачу нарахована сума пені в розмірі 2420,43 грн. Будь-якого обґрунтування позовних вимог про необхідність стягнення з відповідача суми РКО у розмірі 24,00 грн позивач не навів, надавши лише розрахунок цієї суми. Від позивача надійшла заява в якій він вказує на приписи ст. 261 ЦК України відповідно до яких початок перебігу позовної давності співпадає з моментом з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Також відповідач просить застосувати до спірних правовідносин приписи ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені з підстав пропуску строку позовної давності. У поданій до суду заяві позивач вказав на те, що дана позовна заява була здана ним на пошту 12 вересня 2019 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті. Відтак на думку позивача відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин строків спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки. Щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд зазначає таке. Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила . Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За такого, оскільки згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж у сумі 11\~687,82 грн відповідачем було здійснено 30 березня 2017 року то строк позовної давності переривався. Починаючи з 30 березня 2017 року строк позовної давності обраховується з початку (ч.3 ст. 264 ЦК України). Дата звернення позивача до суду з даним позовом з огляду на приписи ч. 6 статті 124 ЦПК України є 12 вересня 2019 року. Отже, у даному випадку відсутні підстави для застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми основного зобов`язання за кредитним договором у розмірі 28\~448,46 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 28\~448,46 грн та відсотків за користування цими кредитними коштами в розмірі 1241,54 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд зазначає, що для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З матеріалів справи слідує, що позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором обрахована за період з 30 березня 2017 року до 01 жовтня 2018 року у сумі 2420,43 грн. З огляду на те, що з даною позовною заявою позивач звернувся тільки 12 вересня 2019 року, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин в частині стягнення з відповідача пені строку позовної давності в один рік. Враховуючи викладене та виходячи із розрахунку суми пені, наявного в матеріалах справи, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у сумі 350,48 грн (за 26 вересня 2018 року 259,95 грн та 57,48 грн, за 01 жовтня 2018 року 27,11 грн та 5,94 грн). Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості комісії за РКО суд зазначає таке. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинної на момент укладення кредитного договору з відповідачем) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Комісія за РКО є платою за послуги, яка супроводжує кредит, тому її встановлення суперечить чинному законодавству. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми комісії за РКО у розмірі 24,00 грн. З огляду\~на викладене\~та враховуючи\~те,\~що кредитний\~договір між\~сторонами не\~розірвано,\~суд дійшов\~висновку,\~що відповідач\~не виконав\~зобов`язань,\~узятих на\~себе за\~кредитним договором,\~у зв`язку\~з чим\~з нього\~необхідно стягнути\~на користь\~позивача заборгованість\~у сумі\~30\~040,48\~грн,\~що складається\~з:\~28\~448,46\~грн суми\~основного боргу;\~1241,54\~грн сума\~заборгованості по\~сплаті відсотків\~та 350,48\~грн пені. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~,\~з огляду\~на часткове\~задоволення позовних\~вимог з\~відповідача на\~користь АТ\~«Державний ощадний\~банк України`слід\~стягнути пропорційно\~до задоволенихх\~позовних вимог\~ \~судового збору\~у розмірі\~1842\~ грн.

Outcome: partial