Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

13 липня 2015 року [PERSON], через свого представника [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON], визнати за ним право власності на житловий будинок №56 з господарськими будівлями, що розташований по вулиці Лабуза, в с. Івашки Золочівського району Харківської області. Свої вимоги позивач мотивував тим, що батько [PERSON] за життя побудував спірний будинок, який згідно вимог закону на той час був зареєстрований в погосподарскій книзі на нього, як главу родини, як того вимагало законодавство на той час. Після смерті батька, спадщину прийняв позивач, так як інший спадкоємець за заповітом відмовився від спадщини. Проте звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на будинок. В даний час позивач змушений звернутися до суду оскільки його право власності не визнається і він не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, звернулися до суду з письмовою заявою в якій позовні вимоги підтримали з наведених мотивів, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Представник третьої особи не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 лютого 1967 року у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що Басовською сільрадою Золочівського району Харківської області 02 березня 1967 року у книзі записів громадянського стану про народження здійснено актовий запис №9 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії VІІ-УР №0622165. 23 вересня 2011 року [PERSON], на випадок своєї смерті зробив розпорядження яким заповів усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося своїм сина - [PERSON] та [PERSON], даний заповіт посвідчено секретарем Першої сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON], реєстровий номер 56. Згідно примітки, що містить заповіт, станом на 30 квітня 2015 року він не змінений та не скасований. Відповідно до наданого суду технічного паспорту виданого 06 травня 2015 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок №56 з господарськими будівлями, розташований на території с. Івашки, Золочівського району, Харківської області по вулиці Лабуза, будинок побудовано у 1980 році, його загальна площа становить 67,1 квадратних метрів, житлова 45,5 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: кухні та трьох житлових кімнат, веранди та ванни та господарських будівель: веранди літ «а», «а1», «б», ганку літ «а2», літньої кухні літ «Б», «З», сараю літ «В», «Д», «К» вбиральні літ «Г», гаражу літ «Е», погребу літ «Ж», «Л», навісу літ «з», огорожі №1-4, колонки №5. Згідно довідки Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області від 05 серпня 2016 року №669 житловий будинок №56 по вул. Лабуза в с. Івашки Золочівського району Харківської області, згідно запису погосподарської книги Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської №4, числиться за померлим [PERSON]. 19 жовтня 2014 року у віці 73 років помер [PERSON], про що Виконавчий комітет Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області 21 жовтня 2014 року склав актовий запис №13, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії І-ВЛ №437964. Згідно довідки Одноробівської Першої сільської ради Золочівського району Харківської області від 02 листопада 2016 року №02-15/352 на момент смерті [PERSON], тобто станом на 19 жовтня 2014 року разом окрім нього ніхто не проживав та не був зареєстрований. З листів Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 01 листопада 2016 року вих. №2097/01-16 та 16 грудня 2016 року вих. №2591/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 19 жовтня 2014 року заведена спадкова справа №1/2015. 13 січня 2015 року до нотаріальної контори надійшли заяви [PERSON] про прийняття спадщини та [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON]. 26 грудня 2015 року [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом реєстрові номера 385 та 388. Більше заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило, свідоцтва не видавалися. 28 квітня 2015 року постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обовязків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], з мотивів ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно - будинок №56 по вул. Лабуза в с. Івашки Золочівського району Харківської області. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, імя, по батькові голови родини, на імя якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Статті 1217,1218, 1233 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Стаття 1268 ЦК України встановлює умови прийняття спадщини, так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статті 1269, 1270 ЦК України обумовлюють порядок та строки прийняття спадщини за законом, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1273 ЦК України надає право на відмову від прийняття спадщини. Так спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Стаття 1274 ЦК України передбачає право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи, так спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10, Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] за життя набув у власність житловий будинок №56 з надвірними будівлями, що розташований у с. Івашки Золочівського району Харківської області по вул. Лабуза. Право власності засвідчувалося записом у погосподарській книзі на голову родини [PERSON], як того вимагало законодавство, що діяло на момент виникнення правовідносин, так як запис у погосподарській книзі визнавався в якості акту органу влади (публічних актів), що підтверджує право приватної власності, одночасно виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Спадкоємець [PERSON], користуючись своїм правом передбаченим ст.ст. 1273, 1274 ЦК України відмовився від спадщини за заповітом після смерті батька на користь брата [PERSON]. [PERSON], як спадкоємець за заповітом згідно ст. 1217,1218, 1233, 1268, 1269, 1270 ЦК України, подавши протягом 6 місяці заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], прийняв спадщину та відповідно успадкував все належне спадкодавцю майно в тому числі і спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Відтак суд, доходить висновку, що в спадкодавця [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на будинок в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. в звязку з чим позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлений можливості оформити спадщину нотаріально, в звязку з чим порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню.

Outcome: approved