Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що він є онуком [PERSON], яка померла 24 січня 1994 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить 1/5 частина житлового будинку, який розташований у м.Пологи Запорізької області, провул.Франко,8. Своїм заповітом від 22 грудня 1992 року [PERSON] належну їй частину зазначеного житлового будинку заповіла йому, позивачу у справі. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом є відповідач у справі [PERSON], його, позивача, матір. Позивач зазначив у позові, що він проживав разом із своєю бабусею на день її смерті і проживає у спадковій частині будинку і на даний час. На день смерті бабусі він був неповнолітнім, тому з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса зверталася його мати [PERSON] в його інтересах. Але з-за того, що правовстановлюючий документ на 1/5 частину житлового будинку він не зміг надати нотаріусу в оригіналі, державний нотаріус йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порадивши звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач просить визнати за ним право власності в поряду спадкування за заповітом після смерті його бабусі [PERSON] на 1/5 частину житлового будинку №8 по провул.Франко у м.Пологи Запорізької області. Позивач і його представник за угодою про надання правової допомоги адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх з зазначених у позові підстав. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] до них. Державний нотаріус Пологівської державної нотаріальної контори [PERSON] як третя особа у справі надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача і його представника, відповідачів, свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 24 січня 1994 року померла бабуся позивача у справі [PERSON] (а.с.19), що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, про народження позивача і відповідача [PERSON] (а.с.6,18), а також копією свідоцтва про одруження відповідача [PERSON] (а.с.17). З копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 21 січня 1992 року, копії договору купівлі-продажу від 03 грудня 1992 року і даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок на а.с.8,9,40 судом встановлено, що 1/5 частина житлового будинку №8 по провул.Франко у м.Пологи Запорізької області належить [PERSON]. З копії заповіту на а.с.7 і інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20 січня 2017 року на а.с.34 судом встановлено, що належну їй 1/5 частину житлового будинку №8 по провул.Франко у м.Пологи [PERSON] заповіла своєму онуку [PERSON] Згідно інформаційної довідки зазначений заповіт наразі є чинним. 07 жовтня 2016 року державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1080/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 24 січня 1994 року [PERSON] у звязку з ненаданням спадкоємцем правовстановлюючого документу на частину спадкового житлового будинку (а.с.13). Свідки [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що на момент смерті [PERSON] її онук [PERSON] постійно проживав і був зареєстрованим у м.Пологи по провул.Франко,8 Запорізької області, тобто, в одному будинку зі своєю бабусею. Своїм заповітом [PERSON] заповіла належну їй частину цього будинку своєму онуку, позивачу у справі [PERSON] Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а саме з 01 січня 2004 року. Отже, враховуючи, що бабуся позивача померла 24 січня 1994 року, тобто до набрання чинності ЦК України, суд вирішує дану справу стосовно виниклих спадкових правовідносин, застосовуючи норми ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року. Згідно із ст.549 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до положення ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених Законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 334 Цивільного кодексу України визначає, що право власності переходить до набувача з моменту його передачі. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого права, при цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечить Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року №475/97ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] не мають заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON], відповідач [PERSON], яка є дочкою померлої, у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої її матері не зверталася; факт прийняття позивачем спадщини, який знайшов своє підтвердження свідченнями свідків у судовому засіданні, відповідачі не оспорюють, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/5 частину житлового будинку №8 по пров.Франко у м.Пологи Запорізької області, оскільки позивач підтвердив, що він своєчасно звертався до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його бабусі і про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте відсутність правовстановлюючого документу в оригіналі на імя спадкодавця призвела до відмови у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved