Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

13.05.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він придбав у громадянина [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 01.12.2005 року, житловий будинок [ADDRESS] . Однак, будучи власником вказаного будинку, він не має можливості відчужити його, оскільки земельна ділянка на якій розташований зазначений будинок перебуває у власності іншої особи, - попереднього власника будинку, [ADDRESS] , який помер [INFO] , а тому посилаючись на приписи ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, просив визнати право власності на дану земельну ділянку за ним. 28.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно якого остання позов визнала і не заперечувала проти його задоволення. В судовому засіданні позивач [PERSON] посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач, Новобузька міська рада Миколаївської області, в судове засідання явку свого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причину неявки представника не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не направляла. 28.05.2020 року направила на адресу суду відзив, згідно якого пред`явлений до міської ради позов визнала і не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку, укладеного 01.12.2005 року між продавцем [ADDRESS] та покупцем [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області Самойленком С.М. 01.12.2005 року за р./№1175, та зареєстрований в Новобузькій філії ММ БТІ 07.12.2005 року за р./№ [NUMBER] , позивач [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10-11). Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цього договору не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1 га, яка належала попередньому власнику будинку - [ADDRESS] , та значиться за ним відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ №832487, виданого 23.03.2006 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі договору дарування від 27.01.2003 року № 184 (а.с. 8,9). Разом з цим, згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого Новобузьким РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 28.05.2020 року за № 00026476416, громадянин [ADDRESS] помер [INFO] у віці 54 років в м. Новому Бузі (актовий запис про смерть № 38 від 23.02.2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, в редакції 11.01.2005 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 зазначено, що чинне законодавство (ст. 120 ЗК та ст. 377 ЦК) імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі; враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавиш заяву про відмову від свого права, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. У іншому випадку порушувався б принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розміщені. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права на земельну ділянку незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від земельної ділянки. З моменту передачі земельної ділянки у власність [ADDRESS] і до цього часу цільове призначення спірної земельної ділянки не змінилося. З огляду на викладене, у зв`язку з придбанням позивачем [PERSON] житлового будинку, до останнього разом з правом власності на житловий будинок перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на цю земельну ділянку ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок.

Outcome: approved