Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

13 серпня 2021 року позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 18.07.2019 у розмірі 10 224,35 грн станом на 15.03.2021. Також позивач подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позовна заява мотивована тим, що 18.07.2019 [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 18.07.2019. Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір, та зобов`язувався виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі). Станом на 30.11.2019 у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. На підставі вищезазначеного загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за Договором станом на 15.03.2021, на переконання позивача, становить 10224,35 грн, у тому числі: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 7646,95 грн; заборгованість за пенею та комісією - 2577,4 грн. Ураховуючи викладене позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, а також понесені банком судові витрати. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2021 року позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухали суду. Позивачем АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у встановлений йому судом строк недоліки усунуто. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04 жовтня 2021 року. 04 жовтня 2021 року ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області відкладено судове засідання у цивільній справі на 25 жовтня 2021 року. Повідомлено відповідача про розгляд справи шляхом розміщення на вебсайті «Судова влада України» оголошення про призначення справи до розгляду. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у поданому до суду клопотанні просив розглянути справу без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив та відзив не надав. У розумінні ч. 10 ст. 130, ч. 10 ст. 187, ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України являється належним чином повідомленим через оголошення на вебсайті «Судова влада України» про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд зазначеної справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За ч. 6 ст. 11 цього ж закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 18.07.2019 між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 7). В Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг зазначено, що відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором, а також відповідач визнав, що його електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Розмір кредитного ліміту, процентної ставки за користування кредитними коштами, неустойки (штрафу, пені) за порушення договірних зобов`язань, комісії тощо підписана відповідачем анкета-заява не містить. Разом з тим, відповідно до виписки про рух коштів по картці від 21.08.2021 за період з 18.07.2019 по 15.03.2021, наданої позивачем, відповідачу [PERSON] на платіжну карту було встановлено кредитний ліміт 6000,00 грн, заборгованість станом на 15.03.2021 склала 10224,35 грн, баланс станом на 01.03.2020 - 4224,35 грн (негативний залишок) (а.с. 46-47, 65, 70). Наведене підтверджується й доводами позивача, викладеними по тексту позовної заяви, з яких вбачається, що розмір кредитного ліміту, що встановлювався відповідачеві на поточний рахунок склав 6000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.07.2019 (а.с. 6) заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 15.03.2021 складає - 10224,35 грн, яка включає у себе заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 7646,95 грн; заборгованість за пенею та комісією у розмірі - 2577,4 грн. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою по картці від 21.08.2021 (а.с. 46-47, 65, 70) за період з 18.07.2019 по 01.03.2020. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц. З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та отримував кошти в межах установленого ліміту на поточний рахунок. Разом з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження збільшення (перегляду, встановлення) кредитного ліміту за картковим рахунком відповідача до розміру 7646,95 грн. Отже, пред`явлена позивачем до стягнення заборгованість за тілом кредиту (7646,95 грн) перевищує кредитний ліміт, який був встановлений на поточний рахунок відповідача (6000,00 грн), та в межах якого відповідач мав право та можливість використовувати кредитні кошти. Доказів несанкціонованого перевищення відповідачем ліміту кредитування позивач до суду не надав. Доказів збільшення розміру кредитного ліміту до 7646,95 грн позивач також не надав. У той же час, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок викладено в постанові Полтавського апеляційного суду від 13.01.2020 у справі № 544/1257/19. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на його банківську картку, що підтверджується банківською випискою руху коштів по картці від 21.08.2021. Позивачем же, на думку суду, не доведено правомірність та підставність вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з перевищенням встановленого кредитного ліміту. Отже вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає частковому задоволенню у межах встановленого позивачем кредитного ліміту - 60000,00 грн. Вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1646,95 грн (7646,95 грн - 6000,00 грн = 1646,95 грн) є необґрунтованою позивачем та недоведеною належними та достатніми доказами. Оцінюючи розрахунок заборгованості за пенею та комісією суд зазначає таке. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, додав до позовної заяви витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (а.с. 8-22), у тому числі Додаток 8, у якому зазначені тарифи, та який підписаний електронним цифровим підписом відповідача (а.с. 20-22). У додатку 8 до Умов обслуговування рахунків фізичної особи (а.с. 21) міститься інформація про розмір штрафу, вимогу про стягнення якого з відповідача позивач до суду не заявляв; пені та комісії. Що стосується нарахованої за договором комісії та пені, то наданими позивачем доказами підставність нарахування комісії та пені саме такого розміру (2577,40 грн) не підтверджується. Так, укладаючи договір про надання банківських послуг від 18.07.2019 шляхом підписання електронним цифровим підписом анкети-заяви та Умов обслуговування рахунків фізичної особи банк та позичальник (відповідач) установили декілька видів комісій (за зняття власних коштів за карткою, за зняття готівки на суму, що перевищує залишок власних коштів, за поповнення картки тощо), які різняться своїми розмірами (0,5 %, 2%, 4%, 0%); та пеню (в залежності від кількості днів прострочення) від 121 (211) дня (до повного погашення) - у розмірі 6,4 % на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання. У розрахунку ж заборгованості позивач навів загальну суму комісії та пені, не наводячи їх арифметичний розрахунок, кількість днів, за які такі платежі нараховані, конкретний розмір застосованої ставки тощо з метою здійснення судом перевірки правильності нарахування пред`явленої до стягнення суми. По тексту позовної заяви позивач також не навів погоджений із відповідачем розмір комісії у відсотках від суми грошового зобов`язання або у твердій грошовій сумі. За аналізу положень ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України випливає те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Разом з тим, визначення позивачем суми пені та комісії однією сумою, без розмежування суми комісії від суми пені, не проведення власного детального та наглядного арифметичного розрахунку позивачем та не подання такого розрахунку суду є перешкодою для перевірки судом правомірності нарахування таких сум, та свідчить про їх необґрунтованість. Крім того, як уже зазначалось вище, за договором, на умовах якого ґрунтуються позовні вимоги, сторони домовлялись про сплату штрафу, але позивач позовні вимоги про стягнення з відповідача суми штрафу (а не пені) не заявляв, розрахунок штрафу суду не подав. Таким чином, суд уважає позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та комісії - необґрунтованими. Вимогу про стягнення з відповідача штрафу, трьох процентів річних від простроченої суми у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦКУ позивач не заявляв, розрахунок заборгованості за процентною ставкою, прямо передбаченою ч. 2 ст. 625 ЦКУ, позивач до суду не подав.

Outcome: partial