Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом, який остаточно уточнив 18 липня 2016 року (а.с.106), до Ковпаківського ВДВС СМУЮ та Головного управління Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, свої вимоги мотивував наступним. 10 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС СМУЮ Доля А.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №592/10090/13-ц виданого Ковпаківським районним судом м. Суми 04 вересня 2014 року. В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 22 січня 2015 року винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 170,00 грн. та 27 лютого 2015 року постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 340,00 грн. Копії вказаних постанов [PERSON] отримав 10 березня 2015 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Крім того, вказує в позові, що державний виконавець направила до органів міліції клопотання про внесення відомостей про злочин відносно нього за невиконання рішення суду. Однак цей факт йому став відомий лише після того, як його викликав до себе дільничний Сумського міського відділу міліції, а не державний виконавець, не зважаючи на те, що після повідомлення він неодноразово з'являвся до виконавчої служби. [PERSON] оскаржив дії державного виконавця до Ковпаківського районного суду м. Суми, щодо строків виконавчих дій та здійснення повідомлення [PERSON] шляхом прикріплення повідомлення на вхідні двері. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року скарга задоволена, визнано дії державного виконавця незаконними. Скасовані постанови державного виконавця про накладення штрафів. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині скасування постанов про накладення штрафів - скасовано і закрито провадження в цій частині, а в частині визнання дій державного виконавця незаконними - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.05.2016 року касаційну скаргу ДВС відхилено, ухвали судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін. В подальшому [PERSON] оскаржив вказані постанови державного виконавця про накладення штрафів до Сумського окружного адміністративного суду, який відмовив в задоволенні позову, однак постановою Харківського апеляційного адміністративного суду позов [PERSON] було задоволено, скасовано постанови державного виконавця від 22 січня 2015 року та 27 лютого 2015 року про накладення штрафу. Постанова суду набрала законної сили. В своєму позові [PERSON] вказує, що був обурений діями державного виконавця, які вона вчинила в січні та лютому 2015 року та поставила його до відому зі спливом часу. Дії державного виконавця завдали йому моральних страждань, внаслідок чого стан здоров'я позивача погіршився. Позивач вказує, що доведення своєї правоти протягом майже двох років в місцевих загальних та адміністративних судах, а також судах вищих інстанцій завдало йому дуже великих душевних страждань. Тривалий час позивач працював електриком, але був змушений звільнитися, так як знаходився постійно в напруженому стані через неправомірні дії та судові тяжби, які могли привести до помилок в роботі та поставити під загрозу його чи чуже життя. Позивач зазначає, що своїми діями державний виконавець Доля А.Д. заподіяла йому моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 30 000,00 грн. Позивач також просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1 161, 00 грн., яка складається з наступних витрат: 121 грн. судового збору за подання позову до Ковпаківського районного суду м. Суми; 400,00 грн. за правову допомогу при складенні адміністративного позову; 400,00 грн. за правову допомогу при складенні позову у даній цивільній справі; 240,00 грн. витрат на проїзд до Харківського адміністративного апеляційного суду. Посилаючись на вимоги ст. 23, 1166, 1173 ЦК України, позивач просить стягнути з Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції 30 000,00 грн. моральної шкоди; 1 161, 00 грн. матеріальної шкоди та понесений судовий збір у сумі 487,20 грн (а.с.106-109). В суді позивач [PERSON] уточнений позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача Ковпаківського ВДВС м. Суми проти позову заперечували, просили відмовити за необґрунтованістю. Надали суду пояснення, аналогічні письмовому відгуку на позовну заяву( а.с.24-27) та заперечення на позов (а.с.93-95), з яких вбачається, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого листа, відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Пояснюють, що постанови про накладення на [PERSON] штрафів за невиконання рішення суду відповідають Закону України «Про виконавче провадження», не скасовані керівником відділу державної виконавчої служби, та пред'явлені на виконання відповідно до рішення суду зобов'язального характеру у зв'язку з невиконанням зобов'язання без поважних причин. При ухваленні рішення, просить суд врахувати той факт, що боржник не оскаржував рішення зобов'язального характеру, що видав Ковпаківський районний суду м. Суми 04 вересня 2015 року та не вжив жодних дій для доведення своєї правоти,тому моральну шкоду завдав собі самостійно. Крім того, в запереченнях представник [PERSON], посилаючись на Постанову ПВСУ № 4 від 31 березня 1995 року, вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен бути обґрунтований та співмірний заявленим вимогам. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області в судове засідання не з'явився, направив письмовий відгук на позовну заяву, в якому вказував, що на момент відкриття провадження по вказаній справі ні Головне управління, ні його працівники не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могли порушити його законні права, та інтереси та призвести до заподіяння останньому шкоди (а.с.22). Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що Ковпаківським районним судом м. Суми 04 вересня 2014 року видано виконавчий лист № 592/100090/13-ц про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом передачі ключів від вхідних дверей зазначеного житла [PERSON]. Постановою державного виконавця ВДВС СМУЮ Доля А.Д. 10 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 44742760 (а.с.28). В рамках вказаного виконавчого провадження 22 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 170,00 грн. (а.с.32) та 27 лютого 2015 року постанову про накладення на боржника [PERSON] штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.33). Копії вказаних постанов [PERSON] отримав 10 березня 2015 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що не оспорюється стороною відповідача. В рамках виконавчого провадження ВП № 44742760 державним виконавцем було проведено ряд дій, спрямованих на виконання рішення суду - здійснювалися виходи за місцем виконання рішення, про що складені акти 21 січня 2015 року, 25 лютого 2015 року, 27 лютого 2015 року (а.с.29-31). Як вбачається з копії ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року, [PERSON] оскаржував дії та рішення державного виконавця ВДВС СМУЮ Доля А.Д. у виконавчому провадженні ВП № 44742760. Ухвалою суду дії державного виконавця щодо строків проведення виконавчих дій та здійснення повідомлення про проведення виконавчих дій шляхом прикріплення повідомлення на вхідні двері житла, незаконними, скасовано постанови державного виконавця про накладення штрафу (а.с.9-10). Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми в частині визнання дій державного виконавця щодо строків проведення виконавчих дій та здійснення повідомлення про проведення виконавчих дій шляхом прикріплення повідомлення на вхідні двері житла залишена в силі, в частині скасування постанов про накладення штрафу скасована з підстав то, що дане питання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.47-49). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 0 травня 2016 року касаційну скаргу відділу ДВС Сумського МУЮ відхилено, ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2015 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року залишено без змін (а.с.82-83). В подальшому позивач [PERSON] оскаржив постанови про накладення на нього штрафу державним виконавцем від 22 січня 2015 року та 27 лютого 2015 року до Сумського окружного адміністративного суду, який своєю постановою від 10 грудня 2015 року відмовив в задоволенні позову, однак Харківський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 01 лютого 2016 року постанову Сумського окружного адміністративного суду скасував та прийняв нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задовольнив, скасував постанову державного виконавця Долі А.Д. у виконавчому провадженні ВП №44742760 від 22.01.2015 року про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 170,00 грн. та скасував постанову державного виконавця Долі А.Д. у виконавчому провадженні ВП №44742760 від 27.02.2015 року про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 340,00 грн. Додатковим рішенням суду від 18 квітня 2016 року стягнуто на користь [PERSON] судовий збір у розмір 1461,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ВДВС СМУЮ (а.с.70-72). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. До суб'єктів відповідальності за ст. 1173 ЦК України належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. На відміну від ст. 1173 ЦК України, стаття 1174 підлягає застосуванню у випадках, коли є відомою конкретна посадова особа або службова особа органу державної влади, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі. Позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. шляхом стягнення її з Ковпаківського ВДВС СМУЮ. Незаконність дій службової особи державного органу, тобто державного виконавця Ковпаківського ВДВС СМУЮ - встановлено рішеннями судів трьох інстанцій (а.с.9-10, 47-49, 82-83). З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що внаслідок незаконних дій державного виконавця, тобто службової особи органу державної виконавчої влади, позивач [PERSON] дійсно зазнав душевних страждань, що відповідно до ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню державою. Однак суд вважає, що позивачем не обґрунтований розмір 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Тому з урахуванням обставин справи, ступеня вини відповідача, глибини душевних страждань позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає за потрібне частково задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди та стягнути за рахунок держави з відповідача на користь позивача [PERSON] 3000 грн., що, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Також позивач звернувся до суду з вимогою відшкодувати майнову шкоду. Одним із способів відшкодування майнової шкоди є відшкодування збитків. На підтвердження завданої [PERSON] матеріальної шкоди, позивач додає квитанції про сплату судового збору за розгляд скарги на дії державного виконавця в Ковпаківському районному суді м. Суми на суму 121,00 грн., копію чеку на суму 400,00 грн. за складання адміністративного позову до Сумського окружного адміністративного суду, копію чеку за складання позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 400,00 грн. та два квитки на автобус за маршрутом Суми-Харків та Харків-Суми на загальну суму 240 грн. в день розгляду апеляційної скарги [PERSON] в Харківському адміністративному апеляційному суді (а.с.112-1154,120). Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В даному випадку ті витрати, які поніс позивач не є збитками в розумінні ст..22 ЦК України, а є судовими витратами, і вони повинні відшкодовуватись в порядку, передбаченому процесуальним законом. Крім того, суд звертає увагу, що питання про розподіл судових витрат повинно розглядатись в рамках тієї цивільної чи адміністративної справи, в якій вони понесені сторонами. З огляду на наведене вбачається, що належних доказів з боку позивача на підтвердження наявності матеріальної шкоди, заподіяної державним виконавцем в розумінні ст.ст. 22,1173,1174 ЦК України, суду не надано, тому вимога про відшкодування майнової шкоди в розмірі 1161,00 грн. - не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у даній цивільній справі, а саме: судовий збір у розмірі 487,20 грн. (а.с.2) та витрати на правову допомогу за складання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди у розмірі 400,00 грн. (а.с. 12).

Outcome: partial