Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

14 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, згідно якого просив визнати недійсними в цілому положення додатку від 12 грудня 2011 року до договору поруки від 05 липня 2011 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 15 жовтня 2007 року між ФОП [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Фінанси та Кредит» укладено Кредитний договір №К-134-2007, та у той же день - договір поруки між відповідачем та іншою юридичною особою. Із рішення Апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року позивач дізнався про наявність у природі ще одного договору поруки, підписаного начебто від її імені 05 липня 2011 року та додатку до нього від 12 грудня 2011 року. При цьому, відповідач у 2016 році пред`явив свій позов до позивача та отримав рішення суду про стягнення заборгованості з останньої за угодою поруки виходячи саме зі спірних положень. Проте, спірні пункти №№ 3-4 спірного додатку містять посилання на договір, який сторони ніколи не укладали. Враховуючи вищевикладене, а також те, що додаток до договору не є самостійним правочином, на думку позивача, його слід визнати недійсним в цілому. На підставі викладеного звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року відкрито провадженні у справі. Відповідач 18 квітня 2018 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, у відповідності до якого не погодився з вимогами позивача з тих підстав, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року у справі № 541/1227/14-ц в задоволенні позовних вимог Банку до [PERSON] відмовлено в зв`язку зі спливом шестимісячного терміну звернення до поручителя. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року провадження щодо стягнення заборгованості з ФОП [PERSON] , Миргородського підприємства технічної інвентаризації та експертизи «Інвентаризатор» провадження закрито з огляду на підсудність справи господарському суду. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції 21 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №К-134-2007 задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства - Фінанси та Кредит» 1 324 589,82 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 885962, 42 грн., за відсотками 362488,85, пеня 76138, 55 грн. та судові витрати в розмірі 3628 грн. 42 коп. Рішення апеляційного суду Полтавської області набрало законної сили 16 березня 2016 року. При цьому, судами першої та апеляційної інстанції досліджено докази у справі, в тому числі договір поруки № П-134-2007/1 від 05 липня 2011 року та додаткової угоди від 12 грудня 2011 року. При цьому, у рамках справи №761/19652/17 судом була призначена почеркознавча експертиза, за результатами якої надано висновок експерта від 05 квітня 2018 року № 8-4/307 та вказано, що підписи від імені [PERSON] в графі «Физическое лицо___ [PERSON]» та в графі «За должника ФЛ-П ____[PERSON]» у договорі поруки №П-134/2-2007/1 від 05 липня 2011 року, та у додатковій угоді до договору поруки №П-134/2-2007/1 від 12 грудня 2011 року виконані [PERSON] За таких обставин, вважає твердження позивача про те, що додаткова угода до Договору поруки від 05 липня 2011 року не укладалась, такими, що не відповідають дійсності. Представник позивача в судовому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підставі, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що поданий позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію № К-134-2007 на загальну суму 600000,00 грн., з кінцевим строком повернення до 15 жовтня 2012 року, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків в розмірі 19% річних, згідно Графіку зниження ліміту. Додатковою угодою від 11 березня 2008 року сума кредитного ліміту встановлена в розмірі 1677000,00 гри. та встановлено порядок видачі кредитних коштів рамках кредитної лінії траншами в строк з 11 березня 2008 року по 15 жовтня 2012 року за письмовими заявами позичальника за згоди банку шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано у заявці. На забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 05 липня 2011 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № П-134-2007/1, згідно умов якого зазначений поручитель відповідає як солідарний боржник по кредитному договору №К-134-2007 в розмірі кредиту 1677000 гривень зі сплатою 21 % річних в гривні та 16% річних в доларах США. 12 грудня 2011 року до вказаного договору поруки укладена додаткова угода, відповідно до умов якої поручитель зобов`язався відповідати перед позивачем (позикодавцем) в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань позичальником за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього укладеному між Кредитором та боржником. Відповідно до п.2.1 зазначених договорів поруки у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору поручителі відповідають перед позикодавцем, як солідарні боржники. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до п. 3 Додаткової угоди від 12 грудня 2011 року, вона є невід`ємною частиною Договору поруки № П-134/2-2007/1 від 15 жовтня 2007 року. Так, за умовами ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Позивач стверджує, що додаткова угода до договору поруки від 12 грудня 2011 року є недійсною, з огляду на те, що не підписувалась [PERSON] Разом з тим, із такими висновками не можна погодитись, з огляду на наступне. За ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із існуванням кредитної заборгованості, банк звернувся до суду із позовом про її стягнення з боржника ФОП [PERSON] , поручителів - [PERSON] та Миргородського підприємства технічної інвентаризації та експертизи «Інвентаризатор». Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року у справі № 541/1227/14-ц в задоволенні позовних вимог Банку до [PERSON] відмовлено в зв`язку зі спливом шестимісячного терміну звернення до поручителя. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 січня 2016 року провадження щодо стягнення заборгованості з ФОП [PERSON] , Миргородського підприємства технічної інвентаризації та експертизи «Інвентаризатор» провадження закрито з огляду на підсудність справи господарському суду. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції 21 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №К-134-2007 задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства - Фінанси та Кредит» 1 324 589,82 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 885962, 42 грн., за відсотками 362488,85, пеня 76138, 55 грн. та судові витрати в розмірі 3628 грн. 42 коп. Рішення апеляційного суду Полтавської області набрало законної сили 16 березня 2016 року та пред`явлено до примусового виконання до Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, що підтверджується інформаційною довідкою АСВП. Судами першої та апеляційної інстанції було досліджено докази по справі, у тому числі і договір поруки № П-134-2007/1 від 05 липня 2011 року та додаткову угоду від 12 грудня 2011 року. За клопотанням [PERSON] судом першої інстанції було призначено судово-економічну експертизу та отримано висновок експерта, що вбачається із ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 січня 2015 року. Питання про недійсність додаткової угоди від 12 грудня 2011 року в той період не порушувалось, разом з тим, позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом про визнання такого недійсним (справа № 761/19652/17), у рамках якого було призначено судову почеркознавчу експертизу. Як вбачається із висновку експерта №8-4/307 від 05 квітня 2018 року, підписи від імені [PERSON] в графі «Физическое лицо___ [PERSON]» та в графі «За должника ФЛ-П ____[PERSON]» у договорі поруки №П-134/2-2007/1 від 05 липня 2011 року, та у додатковій угоді до договору поруки №П-134/2-2007/1 від 12 грудня 2011 року виконані [PERSON] Вказаний позов залишено без розгляду за заявою [PERSON] , що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. З огляду на вищезазначене, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що додаткова угода від 12 грудня 2011 року між сторонами не укладалась, представником позивача у судовому засіданні клопотання про призначення відповідної почеркознавчої експертизи не заявлялось, при цьому, до суду надано висновок експерта, з якого слідує, що підпис у додатковій угоді виконано [PERSON] Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи, що доказів на підтвердження того, що позивачем спірний договір не підписувався, до суду не надано, то його підписання свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов договору, а відтак його укладення. Договір поруки та додаток до нього підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі сторін. За умовами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що обставини, якими [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, а відтак не спростовують дійсності додаткової угоди до договору поруки від 12 грудня 2011 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed