Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

13.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилається на те, що вона з 12.09.2008р. по 01.11.2016р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем Від цього шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбі діти залишилися проживати з нею в с. Розівка, Шахтарського району Донецької області. З 2014 року визнано тимчасово окупованою територією. Відповідач з часу припинення спільного проживання , з січня 2015 року, участі у вихованні дітей не приймає, дітей не відвідує і не цікавиться ними, матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Діти за станом здоров'я потребують лікування: сини - у лікаря-уролога, донька - у стоматолога, а також оздоровлення на морі у літній період. Влітку вона планує оздоровити дітей на морі на території України, а також в Туреччині або у Єгипті. Раніше тимчасовий виїзд і в'їзд дітей на тимчасово окуповану територію України здійснювався нею на підставі письмової згоди відповідача. Але її термін дії закінчився 31.08.2017 року. На її неодноразові прохання надати новий дозвіл відповідач безпідставно відмовляє. Тому вона змушена була звернутися з цим позовом до суду. Просить надати дозвіл неповнолітнім дітям на виїзд з території України та в'їзд до неконтрольовану територію України ( в район проведення антитерористичної операції), а також надати тимчасовий на виїзд дітей у період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 рік за межі України до Туреччини, Єгипну, у супроводі матері без згоди та супроводу батька. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду додатково пояснила, що фактичне місце знаходження відповідача їй не відомо, за адресою реєстрації він не проживає з 2015 року. У 2016 році відповідач надав їй згоду на тимчасовий виїзд дітей на неконтрольовану територію України ( в АТО) та в'їзд на неї у період з 31.08.2016р. по 31.08.2017р., за яку вона сплатила йому гроші. Через неприязливі стосунки з відповідачем, від відмовився надавати їй таку згоду в подальшому. Синів необхідно везти до м. Києва на консультацію лікаря-уролога, старшому сину необхідно проведення операції. Крім цього вона планує в літній період вивезти дітей на море на території України, а також до Туреччини або Єгипту. Відповідач взагалі усунувся від виконання батьківських обов'язків, з дітьми не спілкується, не цікавить їх здоров'ям, матеріально не допомагає. Просить задовольнити її позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Посилаючись на ст. 313 ЦК України, на Правила перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою КМУ №57 від 27.01.1995р., просить задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Відповідно до Законом України №2147-УІІІ від 03.10.2017 року були внесені зміни до Цивільного процесуального кодексу України, які набрали чинності 15.12.2017 року. Згідно з підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією. За таких підстав, суд розглядає вказану справу за правилами, що діють на час її розгляду, в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача в заочному порядку Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд встановив таке. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2008 року по 01.11.2016 рік. 04.08.2006 року Від цього шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як вбачається із Після розірвання шлюбі діти залишилися проживати з нею в с. Розівка, Шахтарського району Донецької області. З 2014 року визнано тимчасово окупованою територією. Відповідач з часу припинення спільного проживання , з січня 2015 року, участі у вихованні дітей не приймає, дітей не відвідує і не цікавиться ними, матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Діти за станом здоров'я потребують лікування: сини - у лікаря-уролога, донька - у стоматолога, а також оздоровлення на морі у літній період. Влітку вона планує оздоровити дітей на морі на території України, а також в Туреччині або у Єгипті. Раніше тимчасовий виїзд і в'їзд дітей на тимчасово окуповану територію України здійснювався нею на підставі письмової згоди відповідача. Але її термін дії закінчився 31.08.2017 року. На її неодноразові прохання надати новий дозвіл відповідач безпідставно відмовляє. Тому вона змушена була звернутися з цим позовом до суду. Просить надати дозвіл неповнолітнім дітям на виїзд з території України та в'їзд на неконтрольовану територію України ( в район проведення антитерористичної операції), а також надати тимчасовий дозвіл на виїзд дітей у період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 рік за межі України до Туреччини, Єгипну, у супроводі матері без згоди та супроводу батька. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положеньст.151СК України, вправі обирати самі. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. В статті 313 ЦК України зазначено - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 3 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до пунктів 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п.п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької Луганської областей - в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію України або за межі території України неповнолітньої дитини, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У своїй заяві та поясненнях позивач зазначила мету в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію України її малолітніх дітей, а саме: необхідність медичного обстеження та лікування дітей в м. Києві та оздоровлення дітей і повернення після цього до місця постійного проживання в с. Розівка Шахтарського району, яке знаходиться на території проведення антитерористичної операції. Також позивач вказує на те, що вона має намір в літній період з 01.06.2018р. по 31.08.2018р. відпочити разом із дітьми в Туреччині або у Єгипті. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про можливість та доцільність задоволення позовних вимог та надання [PERSON] дозволу на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію України разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дітей, а також надати позивачу дозвіл на виїзд разом з дітьми на відпочинок до Туреччини і Єгипту у період з 01 червня 2018р. по 31.08.2018р., без згоди та супроводу батька дітей.

Outcome: approved