Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

13.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся із зазначеним позовом і після уточнення позовних вимог прохав стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» на його користь 55717,50грн середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, 4260грн моральної шкоди та сплачений ним судовий збір. Свої вимоги мотивував тим, що з 25.02.1998 року по 31.03.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем КП «Південукргеологія», яке порушуючи трудове законодавство, вчасно не виплачувало йому заробітну плату та при звільненні не провело повного розрахунку та не виплатило належні до виплати суми. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на зазначені підстави. Представник відповідача в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи його повідомлено належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач\~ відповідно до наказу про прийняття на роботу № 92-к від 01.07.2011 року та наказу про звільнення з роботи № 36-к від 27.03.2015 року працював на підприємстві на посаді начальника Кременчуцької геологорозвідувальної експедиції КП «Південукргеологія» та провідного інженера виробничо-технічного відділу, що підтверджується записами в трудовій книжці (а. с. 6). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» вбачається, що заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України вбачається, що\~ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку ( чс.1 ст. 117 КЗпП України). Відповідно до довідки Казенного підприємства «Південукргеологія» № 157-10/1 від 12.10.2016 року місячна середня заробітна плата позивача складає 4462,42грн ( а.с. 8). Відповідно до довідки ПАТ «[PERSON] Аваль» від 29.12.2016 року позивачу перераховано 24307,63грн боргу по заробітній платі з КП «Південукргеологія» ( а.с. 7). За розрахунком, зробленим позивачем, заробітна плата за період з 01 квітня 2015 року по 27.12.2016 року складає 4462,42грн : 35 робочих днів х 437 робочих днів затримки = 55717,5грн, де середньоденна оплата складає 127,5грн. Отже, з врахуванням викладеного суд вважає, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку по заробітній платі при звільненні підлягає до задоволення в розмірі 55717,50грн, оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства своєчасно не виплатив позивачу усі належні від підприємства суми. Із зазначеної суми підлягають утриманню передбачені законом податки та обов'язкових платежів при їх виплаті. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач посилався на перенесення моральних страждань в зв»язку із тривалою невиплатою йому підприємством - відповідачем заробітної плати, що примусило його користуватися кредитними коштами Банків для задоволення своїх потреб, але належних та допустимих доказів зазначених обставин суду не надав. Враховуючи приписи ч.3 ст.10 ЦПК України суд вважає недоведеною вимогу про спричинення позивачу моральної шкоди, а тому не знаходить підстав для задоволення вимоги в частині стягнення 4260грн. Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України\~ якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 640грн за задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні. Судовий збір по оплаті вимоги в частині позову про відшкодування моральної шкоди підлягає віднесенню за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial