Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

13.09.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 17 січня 1979 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Мають двох доньок. Перебуваючи у шлюбі, вони проживали в кооперативній квартирі за адресою: [ADDRESS] , та вносили пайові внески, загальною сумою 7\~292 руб. 24 коп. Нещодавно вона дізналась, що відповідач оформив право власності на квартиру на своє ім`я. Відповідач не бажає визнавати право позивача на спірну квартиру, та вважає себе власником квартири. Оскільки домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя сторонами не досягнуто, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить розділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , розподілити спільне рухоме майно, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] викладені в позовній заяві вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на веб-сайті судової влади України та поштою, письмово про причини неявки суд не повідомляв, відзив на адресу суду не направив. Ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою судді від 18.09.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23.01.2020 року закрито підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду по суті, здійснено виклик відповідача через оголошення на веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 11.03.2020 року здійснено виклик відповідача через оголошення на веб-сайті судової влади України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи. 17 січня 1979 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано у відділ реєстрації актів цивільного стану м. Кременчука Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 25 (а.с. 31). Від шлюбу сторони мають двох спільних доньок. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 31.07.2015 року (а.с. 8). Під час перебування в шлюбі, сторони за рахунок виплати пайових внесків в сумі 7\~292 руб. 24 коп. придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу № 61/144 від 24.03.1992 року за № 47 (а.с. 10). Згідно довідки ОСББ № 61, яке є правонаступником Житлово-будівельного кооперативу № 61/144, [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 25.05.1983 року (а.с. 12). Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою № 180011517 від 06.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (а.с. 14-15) Згідно висновку експерта № 2/3-20 від 12.02.2020 року про оцінку житлової квартири ринкова вартість квартири складає 472 380 грн. 00 коп. (а.с. 82-88). Відповідно до частини 3\~статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Згідно частин 2\~та 5\~статті 263\~ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права…Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~61\~СК України визначено, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3\~ст.\~368\~ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ухвалою судді від 18.09.2019 року при відкритті провадження, відстрочено плату судового збору до ухвалення рішення у справі. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2 362 грн. 00 коп.

Outcome: approved