Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

14 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 03.10.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № DND0AK09985255, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 53032,00 грн. на термін до 04.10.2010 року під 1,25 % на місяць. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. [PERSON] не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань, станом на 27.04.2015 року [PERSON] має заборгованість перед Позивачем у розмірі 108701,31 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 21571,85 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 38356,57 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 306,44 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 48466,45 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 03.10.2005 року укладено договір поруки. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах несуть відповідальність як солідарні боржники, позивач об'єднав позовні вимоги до кількох відповідачів в одній позовній заяві. Позивач просив суд стягнути солідарно на його користь з відповідачів заборгованість за кредитним договором (а.с.2-3). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів солідарно на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 62.234,86 грн. та судовий збір (а.с.84-85). В апеляційній скарзі (а.с.102-104) [PERSON] просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до [PERSON], як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині, оскільки: - позивач звернувся з позовом до суду після спливу 4 років 7 місяців тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до основного зобов'язання та річного - до вимог про стягнення неустойки; - в матеріалах справи відсутні докази про те, що банком було направлено апелянту письмову вимогу про виконання зобов'язання як поручителя за кредитним договором; - враховуючи дату звернення позивача з позовними вимогами до суду відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України договір поруки є припиненим. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, виконання якого забезпечено договором поруки, укладеного між позивачем та апелянтом; внаслідок невиконання зобов'язань за кредитним договором з боку позичальника виникла заборгованість. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № DND0AK09985255 (а.с.12-13). За умовами кредитного договору передбачено строк повернення кредиту 04.10.2010 року. 03.10.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № DND0AK09985255 (а.с.15). Як вбачається зі справи, згідно з листом від 25.12.2008 року на адресу позичальника банком збільшено розмір процентів за користування кредитом з 01.02.2009 року до 26,76 % на рік (а.с.18). Згідно з розрахунком заборгованості з 01.02.2009 року нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 26,76 % на рік (а.с.4-6). Відповідно до п.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник. Обсяг зобов'язань позичальника за кредитним договором, за яким відповідає поручитель, викладений в п.1 договору поруки, а саме: повернення кредиту в сумі 53032,00 грн. в строк до 04.10.2010 року, сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць, щомісячний платіж в сумі 1093,77 грн., сплата відсотків за користування кредитом у разі прострочення погашення кредиту в сумі 3,05 % на місяць, сплата комісії в розмірі 0,18 % на місяць, сплата пені в розмірі 0,15 % за кожен день від суми непогашеної заборгованості. Умови щодо згоди поручителя з можливим збільшенням розміру відсотків за кредитним договором в подальшому договір поруки не містить. Згідно п.12 договору поруки зміни та доповнення до договору поруки вносяться за згодою сторін в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Отже в договорі поруки прямо зазначено на необхідність отримання банком згоди поручителя на зміну умови кредитного договору щодо розміру відсотків шляхом укладення додаткової угоди між банком та поручителем. Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та якщо ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Така правова позиція висловлена в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 р. у справі N 6-701цс15 Доказів того, що збільшення розміру відсотків за кредитним договором здійснено банком за згодою з поручителями, банком суду не надано. Таким чином порука [PERSON] за договором поруки № DND0AK09985255 від 03.10.2005 року є припиненою з моменту збільшення розміру процентів за користування кредитом без погодження з поручителем. Зазначені обставини при ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя судом першої інстанції не враховані. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя підлягає скасуванню у зв'язку з порушення м норм матеріального права. Враховуючи, що порука є припиненою, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову банку до поручителя слід відмовити за відсутності правових підстав. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed