Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

13.10.2017 відкрито провадження у справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є її матір'ю, однак самоусунулася від її виховання та утримання, не виконує своїх батьківських обов'язків, не приділяє уваги, не спілкується так, як повинна спілкуватися мати з дитиною, не опікується нею, не забезпечує їй фізичний, моральний та духовний розвиток. З жовтня 2016 року вона проживає окремо від матері та вітчима. За час перебування її у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, де вона знаходилася понад десять місяців, відповідачка майже її не відвідувала, не допомагала, не привезла жодної речі. Вона обходилася речами, які мала та тими, що надавали волонтери. Після закінчення строку перебування у центрі мати відмовилася забрати її додому. З 01.09.2017 вона навчається у Зіньківському регіональному центрі професійно-технічної освіти Полтавської області. На навчання відповідачка її не збирала, ніякої допомоги не надавала. Мати участі у її вихованні не бере, не провідує, не телефонує, не цікавиться її навчанням, морально та матеріально не підтримує, у зв'язку з чим просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї, [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та пояснила, що її мати [PERSON] самоусунулася від її виховання та утримання, не виконує своїх батьківських обов'язків, не приділяє уваги, не спілкується, не опікується нею. З 01.09.2017 вона навчається у Зіньківському регіональному центрі професійно-технічної освіти Полтавської області. Відповідачка допомоги їй не надає, її навчанням та життям не цікавиться. Просила позбавити батьківських прав [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. В подальшому надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, так як навчається. Представник позивачки позовні вимоги підтримала, зазначивши, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 02.03.2017 відповідачка [PERSON] попереджалася про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітньої [PERSON] та налагодження нормального психологічного клімату в сім'ї. Однак, належних висновків не зробила, не цікавиться життям дитини, не бажає виконувати обов'язки по вихованню та утриманню доньки, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що намагалася налагодити відносини з донькою. Однак, позивачку цікавлять лише кошти. Донька стала грубити їй, поливати по селу брудом, присилала смс повідомлення з прокльонами. Вона втомилася доводити доньці свою любов. 29.08.2017 вона перераховувала для доньки 800 гривень на картку психолога [PERSON]. На даний час вона не має можливості надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON], так як має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, чоловіка, який є інвалідом, потребує лікування і вона сама. Підстав для позбавлення її батьківських прав вона не вбачає, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини просив відмовити у зв'язку з відсутністю на це підстав. Представник органу опіки та піклування підтримав вимоги [PERSON], оскільки відповідачка після рішення Охтирського міськрайонного суду від 02.03.2017, яким [PERSON] попереджалася про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітньої [PERSON] та налагодження нормального психологічного клімату в сім'ї, не наладила відносини з донькою, фактично самоусунулася від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дочки, тому вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів якнайкраще відповідає інтересам дитини. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, покази свідків, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO], в графі мати вказана [PERSON]. (а.с.8). В зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON], [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Встановлено, що відповідачка являється матір'ю позивачки [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням якої не займається, що підтверджується наступним. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.03.2017 відповідачка [PERSON] попереджалася про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітньої [PERSON] та налагодження нормального психологічного клімату в сім'ї. (а.с.44-46). [PERSON] тимчасово зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. (а.с. 14). На даний час позивачка [PERSON] навчається в Регіональному центрі професійно-технічної освіти м. Зінькова Полтавської області з 01.09.2017 на денній формі навчання. (а.с. 9). Встановлено, що у другій половині серпня 2017 року позивачка звернулася до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області за допомогою, з приводу того, що у неї виник конфлікт з матір'ю і остання не в змозі зібрати доньку для поселення до гуртожитку навчального закладу. Практичними психологами центру позивачці була надана психологічна допомога. Адміністрацією закладу проведено розмову з матір'ю [PERSON] про необхідність виконання нею батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON] та про потреби доньки. Після розмови, матір'ю було передано дочці через практичного психолога [PERSON] кошти в розмірі 800 грн. (а.с.22). З листа Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області від 13.11.2017 № 04/903/1 вбачається, що практичними психологами закладу проводилась робота з сім'єю по налагодженню стосунків між донькою та матір'ю. 30.11.2016 та 27.12.2016 мати приїжджала до центру. Практичним психологом [PERSON] зі [PERSON] була проведена консультація, у ході якої мати визнала наявність проблем у стосунках з донькою, але їх причину вбачала у небажанні [PERSON] виконувати вдома свої трудові обов'язки. Протягом грудня 2016 року мати й донька періодично спілкувались по телефону. Психолог настійливо вмовляла матір приїхати та поспілкуватись з [PERSON]. Напередодні 19 грудня мати, спілкуючись з [PERSON], повідомила, що не приїде до центру реабілітації і не дасть їй спілкуватись та бачитись з сестрами, якщо донька не забере свою заяву про позбавлення її батьківських прав. Протягом другої зустрічі відповідачка визнала, що давала недостатньо уваги і тепла дітям, була іноді грубою, бачила, що діти не почуваються захищеними, але весь час сама перебувала в ситуації «між двох вогнів», маючи на увазі дітей та чоловіка. Та вказала, що від чоловіка ніколи не піде. З січня по березень 2017 року мати зверталася до [PERSON] через соціальну мережу з погрозами, що якщо її позбавлять батьківських прав, то вона не дасть [PERSON] можливості спілкуватись з молодшими сестрами, до яких дівчина дуже прив'язана. Адміністрацією закладу проведено розмову з матір'ю [PERSON] про необхідність виконання нею батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON] та про потреби доньки. [PERSON] не бажає повертатись додому, хоче мати надійну підтримку та відчувати родинне тепло, тому висловлює бажання виховуватися в прийомній родині. (а.с. 38-42). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що після рішення Охтирського міськрайонного суду від 02.03.2017 на прохання [PERSON], вона відвідувала її у центрі. У квітні 2017 року позивачка помирилася з матір'ю. В подальшому, в телефонній розмові вона дізналася, що мати не приїде по неї, так як вітчим вказав, що вона їм не потрібна. Відповідачка доньку необхідним не забезпечує, кошти на дорогу до місця навчання дитині не надає, відмовилася віддати ботинки, пояснивши, що вони будуть молодшій доньці [PERSON]. На вихідні дні позивачка приїжджає до неї додому, а не до матері. Вона збирає [PERSON] сумки, придбала теплі речі. Свідок [PERSON] підтвердив, що раніше з відповідачкою спілкувалися сім'ями. Коли [PERSON] потрапила до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, вона їздила провідувала [PERSON], говорила про необхідність примиритися з матір'ю. Сама ж відповідачка не намагалася примиритися з донькою, не забезпечувала належним, за 10 місяців надала дитині лише 800 гривень та за три місяці навчання у м. Зіньків відвідала [PERSON] лише один раз. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації надав висновок про те, що позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Оцінюючи обґрунтованість указаного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам дитини, суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Сукупність наведених доказів свідчить про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, оскільки мати свідомо ухиляється від виконання обов'язку по вихованню та утриманню дитини. Відповідно до ст., ст. 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідачки, яка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Охтирської райдержадміністрації, як отримувач державної соціальної допомоги, а саме : допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям; державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та протягом 2017 року отримала допомоги на загальну суму 25762,58 грн. Суд враховує, що чоловік відповідачки є інвалідом, знаходиться на обліку в Охтирському ОУПФУ Сумської області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи за списком № 1 у розмірі 4243,82 грн.; відповідачка має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей. Також суд враховує, що згідно ст. 7 Закону України від «Про державний бюджет України на 2017 рік» - з 01 грудня 2017 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1860 гривень. З урахуванням всіх цих обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: approved