Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

14.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що подружні відносини між сторонами припинені з вересня 2017 року, з цього часу сторони не ведуть спільного господатсрва, мають різні бюджети, між ними припинені шлюбні відносини. Відповідач не приймає участі в утриманні родини, влаштовує сварки та ображає позивача та застосовує фізичне насилля. Основна причина розпаду сім'ї це агресивні дії відповідача, відсутність взаємоповаги та довіри. що робить спільне проживання сторін неможливим. Діти проживають із позивачем та знаходяться на її утриманні. Вважає, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам дітей, відповідає інтересам позивача та відповідача. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 05.08.2014 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2017 року через відсутність взаємоповаги та довіри, виникнення постійних сварок та агресивних дій з боку відповідача. Таким чином, суд вважає, що їх сім'я розпалася і зберегти її неможливо, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Згідно ст.ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved