Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

13 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідачів на його користь аліменти у твердій грошовій сумі, а саме з [PERSON] - 8000 грн., а з [PERSON] - 1500 грн. на місяць. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON] Він переніс два інсульту, став інвалідом другої групи, стан його здоров'я погіршився, на теперішній час потребує медичного обстеження. [PERSON] отримує пенсію, якої йому недостатньо для нормального життя. Оскільки позивач не спілкується зі своїми дітьми, йому не відомо чи працюють вони. [PERSON] вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 202, 203, 206 СК України, діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків. Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлений позов, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 21.12.2015 року, в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. При цьому, відповідач [PERSON] пояснив, що він є приватним підприємцем, його дохід на місяць складає приблизно 3000 грн. Він проживає разом з дружиною та матір'ю пенсіонеркою, яка знаходиться на його утриманні. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що вона була інвалідом з дитинства, зараз у неї третя група інвалідності у зв'язку з хворобою епілепсія, ніде не працює, доходів не має. Також зазначив, що відповідач [PERSON] має неповнолітню дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. В судовому засіданні було встановлено, і визнано сторонами, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як пояснив суду позивач, він є інвалідом 2-ї групи, отримує мінімальну пенсію, страждає рядом захворювань, у зв'язку з чим несе матеріальні затрати на придбання ліків, а мінімальної пенсії, яку він отримує і яка є єдиними джерелом його доходу, йому не вистачає, а тому вважає, що працездатні діти повинні йому допомагати. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, доведеність не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом було встановлено, що [PERSON], [INFO] є пенсіонером, інвалідом 2-ї групи з 19.06.2012 року, безстроково. ( а.с. 5, 11, 12) Як вбачається з довідки Головного управління соціального захисту УПФУ в Валківському районі Харківської області від 24.03.2016 року за № 183/02-06, [PERSON] отримує пенсію за віком при повному стажі у розмірі 1074,00 грн. ( а.с. 73) З відповіді КП «Харківводоканал» від 25.03.2016 року вбачається, що [PERSON] працював на підприємстві на посаді сторожа охорони об'єктів управління безпеки з 01.10.2004 року по 24.02.2016 року. Був звільнений з підприємства на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. ( а.с. 67) Таким чином, судом було встановлено, що на день звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, а саме 13.10.2015 року, позивач [PERSON] мав доходи, які складалися із заробітної плати та пенсії, а тому суд вважає, що на той час він не потребував матеріальної допомоги. Після звільнення з роботи [PERSON], його матеріальний стан змінився, його єдиним джерелом доходу залишилася пенсія у розмірі 1074,00 грн., він є не працездатною людиною, інвалідом 2-ї групи, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 202 СК України потребує матеріальної допомоги від своїх повнолітніх доньки та сина. У зв'язку з чим, суд вважає, що аліменти на утримання позивача [PERSON] повинні бути стягнуті саме з 24.02.2016 року. Стаття 205 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Таким чином, суд вважає необхідним при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків та інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є працездатним, приватний підприємець, має нерегулярний дохід, який з його слів становить 3000 грн. на місяць, проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною та матір'ю - пенсіонеркою, яка знаходиться на його утриманні. (а.с. 6) Відповідач [PERSON], [INFO], страждає хронічним захворюванням, з приводу якого проходить медичне лікування, є інвалідом 3-ї групи, з 18.02.2015 року не працює, має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. ( а.с. 47-52, 59-63) Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та на його користь повинні бути стягнути аліменти з відповідача [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, з відповідача [PERSON] в розмірі 200 грн. на місяць, починаючи з 24.02.2016 року до зміни матеріального чи сімейного становища сторін. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial