Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

14 лютого 2017 року представник за довіреністю [PERSON] - [PERSON] подав до суду позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 14.02.1995 року належить двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрована донька позивачки - [PERSON] У листопаді 2009 року відповідачка виїхала проживати у м. Суми та з того часу не проживає у спірній квартирі. Вона (позивачка) сама утримує квартиру та через реєстрацію відповідачки у квартирі не має змоги оформити субсидію. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], так як відповідачка протягом тривалого часу без поважних причин не проживає у спірній квартирі. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України, справа розглядається в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, її представника, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Конституція України у ст. 47 проголошує, що коженмає право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.02.1995 р. Відповідно до довідки ПП «СІБ» № 140 від 30.01.2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її дочка - [PERSON] Встановлено, що в листопаді 2009 року відповідачка залишила квартиру позивачки та з того часу у квартирі [ADDRESS] не проживає. Дана обставина підтверджується актом, складеним ПП «СІБ» від 25.01.2017 року, відповідно до якого [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], однак фактично в даній квартирі не проживає. Показами свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що донька позивачки - [PERSON] в 2009 році виїхала в м. Суми та у квартирі [ADDRESS] з того часу не проживає. Доказів поважності причин непроживання у квартирі [ADDRESS], чи доказів наявності домовленості між відповідачкою і власником житла з приводу користування житлом відповідачка суду не надала. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року без поважних причин була відсутньою і не проживала у [ADDRESS], а тому втратила право користування даним житлом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 14.02.2017 р. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі в сумі 640 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved