Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

13 травня 2014 року до суду звернувся [PERSON] із зазначеним позовом до [PERSON], який обгрунтовував тим, що 14 жовтня 2013 року відповідач його побив, завдавши тяжкі тілесні ушкодження, за що вироком суду від 12 грудня 2013 року був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. У зв'язку із завданими відповідачем тілесними ушкодженнями з 14 по 27 жовтня 2013 року, з 26 листопада по 5 грудня 2013 року та з 17 по 23 січня 2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні, а 12 лютого 2014 року йому встановлена друга група інвалідності на строк до 1 березня 2016 року. Внаслідок ушкодження здоров'я, каліцтва та втрати працездатності він втратив заробіток, у зв'язку з чим відповідач повинен його компенсувати за період з часу заподіяння тілесних ушкоджень до закінчення інвалідності, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Крім того, відповідач заподіяв йому моральну шкоду внаслідок ушкодження здоров'я та каліцтва, позбавивши його можливості реалізації здібностей. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача: завдану моральну шкоду в сумі 50000 гривень; 9028 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за період з 14 жовтня 2013 року по 31 травня 2014 року включно; щомісячне відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, з 1 червня 2014 року по 12 лютого 2016 року; понесені витрати на правову допомогу в сумі 500 гривень. Відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з'явився без повідомлення та за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів відповідно до правил ст. 224-226 ЦПК України. У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити. Перевіривши наявні докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 жовтня 2013 року близько 22 години 30 хвилин [PERSON], знаходячись біля будинку № 16 Добринінського кварталу м. Славутича Київської області, зустрів співмешканця своєї матері - потерпілого [PERSON], якого вирішив побити з мотиву помсти за сварку, яка раніше виникла між ним та його матір'ю [PERSON], внаслідок якої остання висловила намір покінчити життя самогубством. З цією метою [PERSON] наніс [PERSON] один удар кулаком в обличчя, від якого той упав на землю, після чого ногами наніс йому один удар по тулубу і один удар в область скроні з лівого боку, внаслідок чого завдав потерпілому тілесних ушкоджень у виді струсу головного мозку, перелому кісток скроневої області, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Зазначені обставини встановлені вироком Славутицького міського суду Київської області від 12 грудня 2013 року по справі № 377/1445/13-к, що набрав законної сили, яким [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з іспитовим строком три роки (а.с.27-28). На час заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] не працював за трудовим договором, що підтверджено копією сторінок його трудової книжки, які долучені до справи (а.с.6). З 14 по 15 жовтня 2013 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в ДЗ СМСЧ-5 з діагнозом: «ТЧМТ. Забиття головного мозку тяжкого ступеню. Вдавлений перелом лівої виличної кістки» (а.с. 12). З 15 по 27 жовтня 2013 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Чернігівської обласної лікарні з діагнозом: «Відкрита черепно-мозкова травма з багатоуламковим переломом кісток основи черепа. Багатоуламковий імпресійний перелом скроневої кістки з компресією головного мозку. Забій головного мозку середнього ступеню важкості з вогнищем геморагічного забою в лівій скроневій ділянці. Фаза клінічної субкомпенсації. Операція 15.10.2013 р. РТЧ в лівій скроневій ділянці з видаленням геморагічного забою та вдавленого перелому. Дефект черепа 5х5 см.» (а.с.13, 14, 15). З 26 листопада по 5 грудня 2013 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в ДЗ СМСЧ-5 з діагнозом: «ВТЧМТ (14.10.2013): перелом кісток основного черепа, вдавлений перелом лівої виличної кістки, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості з вогнищем геморагічного забою лівої виличної ділянки, стан після операції 15.10.2013: РТЧ в лівій виличній ділянці, видалення геморагічного забою і вдавленого перелому, дефект черепа 5х5 см.. Посттравматична енцефалопатія з правосторонньою пірамідною недостатністю, елементами моторної і сенсорної афазії, церебрастенічним синдромом, когнитивними порушеннями» (а.с.16). З 17 по 21 січня 2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Київській обласній клінічній лікарні з діагнозом: «Стан після перенесеної відкритої черепно-мозкової травми 14.10.2013 р.(забій головного мозку, багатоуламковий перелом кісток основи черепа, багатоуламковий імпресивний перелом скроневої кістки з компресією головного мозку), стан після оперативного лікування 15.10.2013 р. (видалення геморагічного забою та вдавленого перелому головного мозку), посттравматичний церебральний арахноїдит, посттравматична енцефалопатія II ступеню, з правобічною пірамідною недостатністю, лікворо-венозною дисциркуляцією, вегетативною дисфункцією, вираженим церебрастенічним синдромом, стійким цефалгічним синдромом, амнестичним зниженням» (а.с.18). Згідно виписки з амбулаторної карти [PERSON] у зв'язку із зазначеними діагнозами видано листки непрацездатності: № 446823 з 14.10.13 по 15.10.13; № 095967 з 16.10.13 по 28.10.13; № 447111 з 29.10.13 по 05.12.13; № 447435 з 06.12.13 по 13.01.14; № 402474 з 14.01.14 по 16.01.14; № 255678 з 17.01.14 по 23.01.14; № 402544 з 24.01.14 по 31.01.14. У зв'язку з наявністю ознак інвалідності і тривалої непрацездатності видана ф. 088/у для оформлення на МСЕК (а.с. 31-38). Згідно довідки до акта огляду МСЕК сер. КИО-1 № 0386988 від 12.02.2014 р. [PERSON] встановлена друга група інвалідності з 12 лютого 2014 року з причини загального захворювання на строк до 1 березня 2016 року. Висновок про умови праці та характер праці: Може працювати за фахом - черговий вахтер, комірник в створених умовах (а.с.25-26). Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майно або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються засади розумності і справедливості (ч. 3 цієї статті). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 1168 цього Кодексу моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] внаслідок вчинення умисного злочину завдав позивачу [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили стійку втрату працездатності та інвалідність II групи в період з 14 жовтня 2013 року по 1 березня 2016 року. Внаслідок цих винних дій відповідача на тривалий час втрачені або істотно погіршені здібності позивача, зокрема до праці на свій вибір, його позбавлено або обмежено в можливостях їх реалізації з метою забезпечення своїх потреб. З урахуванням характеру правопорушення, глибини та тривалості фізичних і душевних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з каліцтвом та ушкодженням здоров'я, завданих відповідачем, ступеню його вини, суд вважає обгрунтованим і таким, що відповідає засадам розумності і справедливості розмір відшкодування моральної шкоди в межах позовних вимог на суму 50 000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 2 цієї статті у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійне порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Згідно абз. 1 п.п.1 п. 11 Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. Як встановлено судом, на час ушкодження здоров'я позивач [PERSON] за трудовим договором не працював і каліцтво не пов'язане з виконанням трудових обов'язків, у зв'язку з чим немає підстав для визначення медико-соціальною експертизою ступеню втрати професійної працездатності, а механізму визначення ступеня втрати загальної працездатності чинним законодавством не передбачено. У зв'язку з цим, в межах позовних вимог, відповідач [PERSON] відповідно до ч. 1 і 2 ст. 1195 ЦК України повинен відшкодувати позивачу [PERSON] внаслідок втрати ним загальної працездатності втрачений заробіток виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на відповідний місяць, за період з 14 жовтня 2013 року по 12 лютого 2016 року. При цьому суд погоджується з наведеним у позовній заяві розрахунком розміру відшкодування за минулий період (з часу ушкодження здоров'я до часу ухвалення судового рішення), тобто з 14 жовтня 2013 року по 31 травня 2014 року на загальну суму 9028 грн. 50 коп., а в подальшому, з 1 червня 2014 року по 12 лютого 2016 року - шляхом щомісячного відшкодування в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на відповідний місяць. Крім цього, відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача на підставі ст. 84 і 88 ЦПК України підлягають витрати на правову допомогу на суму 500 грн., підтверджену наданою квитанцією до прибуткового касового ордера ЮК «Захист» від 07.05.2014 р..

Outcome: approved