Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

14.11.2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.07.2017 о 16 год. 00 хв. в с. Заньки Радомишльського району Житомирської області на трасі Потіївка-Радомишль відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачеві на праві управління автомобіля марки\~ВАЗ 21061\~номерний знак 25385ВВ, та автомобіля марки\~ВАЗ 2103\~номерний знак 17603КХ під керуванням відповідача [PERSON]. Відповідно до постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.08.2017 року, винним у ДТП визнано [PERSON] та судом його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок зазначеної ДТП позивач зазнав як матеріальних, так і моральних збитків, при цьому зазначив, що власнику автомобіля МТСБУ відшкодовано 4 304,15 грн. завданої шкоди. Позивач зазначає про спричинення йому моральних збитків, до яких відніс нервовий стрес, перенесений під час зіткнення автомобілів, що могло призвести до тяжких наслідків; емоційні, фізичні та душевні страждання від нападу на нього позивача, який знаходився в стані алкогольного спяніння, з кулаками та погрозами після скоєння ДТП; переживання, викликані відсутністю коштів на відновлення автомобіля та порушенням ходу звичного життя, повязаними з необхідністю відстоювати свої права у судовому порядку; нервовий та душевний стрес, що перенесла його мати після скоєної відповідачем ДТП; втрачений особистий та робочий час починаючи з моменту скоєння ДТП і закінчуючи його виїздом в судове засідання 15.08.2017 року та необхідністю пошуку коштів на відновлення автомобіля, який належить його матері, а тому звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] у якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 000,00 грн. та 1 600,00 грн. судових витрат. 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким\~КАС України\~викладено в новій редакції, згідно п. п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень якого справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 07.02.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.19).\~\~ З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач зазначені документи отримав заздалегідь 14.02.2018 року (а.с.24), однак, у визначений йому строк відзиву на позов або якихось клопотань суду не подав, що в свою чергу вважає суд свідчить про байдуже ставлення відповідача як до вимог позивача, так і до розгляду справи стосовно нього. Від сторін на адресу суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін не надходили. Згідно з частиною 1\~статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2017 року в с. Заньки Радомишльського району Житомирської області сталася ДТП за участю автомобіля марки\~ВАЗ 21061\~номерний знак 25385ВВ, яким керував [PERSON] та автомобіля марки\~ВАЗ 2103\~номерний знак 17603КХ під керуванням відповідача [PERSON], який знаходився в стані алкогольного спяніння, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Після скоєної ДТП [PERSON] залишив місце пригоди. Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 15.08.2017 року у справі № 289/1332/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.ст. 122-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова набрала законної сили 25.08.2017 року (а.с.3). Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із наявного в справі повідомлення, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) у відповідності п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди, заподіяної останній в результаті ДТП, яка мала місце 16.07.2017 року за участю транспортного засобу марки ВАЗ\~номерний знак 25385ВВ, в розмірі 4304,15 грн. (а.с.4). Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України,\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до абз. 1 п. 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України,\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу ст.ст.\~12,\~13, 81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). З огляду на викладене та встановлених судом обставин, необхідно дійти висновку, що дорожньо-транспортна пригода за участі сторін мала місце, дії відповідача були неправомірними, між діями відповідача та завданою шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та оскільки наслідком заподіяння шкоди були дії джерела підвищеної небезпеки, наявна постанова суду, то суд вважає питання наявності вини відповідача окремому дослідженню не підлягає. Суд вважає, що в наслідок скоєного відповідачем правопорушення позивач [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою лише констатацією судом факту порушення, разом із тим її розмір, враховуючи надане суду обґрунтування характеру та обсягу страждань позивача, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини учасників у ДТП, його душевні хвилювання, характер майнових і немайнових втрат, потрібно зменшити до 2\~000,00 грн.. За таких підстав, враховуючи, що відповідач не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги та своєї вини в порушенні прав позивача, що виразилось у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку із нервовим стресом, перенесеним під час зіткнення автомобілів, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, перенесених позивачем, ступень вини відповідача, а також з урахуванням вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 1\~600,00 грн., хоча при подачі даної позовної заяви до суду, враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» (у редакція, яка діяла на час подачі позовної заяви до суду), позивач мав би сплатити 640,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial