Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

13.03.2018 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], 23.04.2014 року народженняв розмірі 1450 грн. частини від усіх видів доходу, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Підставами звернення до суду з позовом стало те, що 23.04.2014 року у шлюбі, який відповідно до рішення суду був розірваний 27.06.2017 року в них з відповідачем народилась донька [PERSON] Наразі вони з дочкою мешкають в смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області. Дитина перебуває на її утриманні і вихованні. Вказала, що працює не офіційно, отримує заробітну плату приблизно 2000 грн. на місяць, даних коштів їй не вистачає, дитина хворіє. Де працює і чим займається відповідач по справі їй невідомо, проте він являється працездатним, а тому має можливість і зобовязаний утримувати їхню спільну дитину. На її пропозицію щодо добровільної участі в утриманні дочки відповідач не реагує. Інших утриманців відповідач не має. Стан його здоров'я нормальний, а тому враховуючи, що середній заробіток чоловіків у Калинівському районі в 4 кварталі 2017 року становив 5765, вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1450 грн. 29.03.2018 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Розяснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштового повідомлення, яке повернулось на адресу суду, 04.04.2018 року позивач [PERSON] отримала копію ухвали про відкриття провадження. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. На адресу повернувся конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.16). Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК Україниу разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27.06.2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.3). Від даного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народженнясерії І-АМ №276943(а.с.4). Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Браїлівської селищної ради від 03.03.2018 року № 855 позивач [PERSON] проживає разом з дочкою [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с.5). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини;стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 років, складає 1492 грн. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст.155 СК України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку, що позов підлягає задоволенню в інтересах дитини, з урахуванням гарантованого ст. 48 Конституцією України права батьків дитини на достатній життєвий рівень, приходить до висновку, що відповідач зобовязаний та може сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 1450 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини, розмір якої ніким не заперечується. З урахуванням задоволення позову відповідно дост. 141 ЦПК Україниз відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved