Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

13 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що їй згідно договору дарування належить квартира [ADDRESS] . З березня 2012 року після припинення шлюбних відносин з чоловіком позивач разом зі своїми дітьми залишилась проживати у вищезазначеній квартирі та самостійно сплачує комунальні послуги. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. За період з березня 2012 року по сьогоднішній день відповідач не сплачує комунальні послуги, а його реєстрація у даній квартирі позбавляє позивача можливості оформити житлову субсидію. Крім того, позивач має намір продати вищезазначену квартиру, однак не може здійснити дану нотаріальну дію через те, що в ній зареєстрований її колишній чоловік. Ухвалою суду від 27 липня 2020 року по справі було відкрито провадження та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника позивача [PERSON] адвоката Брагіна Д.О. на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. В своїй заяві зазначив, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов, у визначений ухвалою про відкриття провадження по справі строк, від відповідача до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування квартири від 29.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Кубай Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2834, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.16). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1809870 від 24.10.2003 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.15). З довідки, виданої головою ОСББ «Мій дім 39-41» від 30.06.2020 року та засвідченої сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані дві особи: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При цьому, [PERSON] з березня 2012 року не проживає в даній квартирі і з того часу не сплачує внески по утриманню будинку та прибудинкової території (а.с.7). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ,посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а його реєстрація створює їй перешкоду у користуванні та розпорядженні майном. Оскільки відповідач не проживає і не користується даним житловим приміщенням з березня 2012 року, що є приватною власністю, не виявив наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 840,8 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved