Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

13 березня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовував наступним. Відповідно до укладеного договору № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2763,19 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість, станом на 26.02.2014 року, в розмірі 13880,04 грн., яка складається з суми заборгованості по процентам за користування кредитом, суми заборгованості по комісії за користування кредитом, суми пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, яка становить 12742,90 грн. та сум штрафів, а саме 500,00 грн. та 637,14 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.. В судове засіданні представник позивача - Мощінська Н.В., яка діє на підставі довіреності, не з»явилась. Остання надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що він згоден виплатити 2769,87 грн., які були стягнуті з нього за рішенням суду від 20.03.2008 року, але інші суми, які зазначені в позові, не згоден виплачувати, так як вважає, що позивач навмисно, з метою збільшення його боргу за кредитом, раніше не звертався до суду і не стягував з нього заборгованість за кредитними зобов»язаннями. Крім цього зазначив, що ні 09.02.2010 року, ні 01.03.2010 року він не погашав заборгованість за вказаним кредитом та зазначив, що надані позивачем документи, які ніби то підтверджують факт того, що він 09.02.2010 року та 01.03.2010 року погашав заборгованість за кредитом, не можуть бути взяті до уваги, так як ці документи не містять його підпису. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між сторонами склалися кредитні правовідносини. 02 жовтня 2006 року року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту («Розстрочка») (Стандарт) № KTН3RX09304411, за яким позичальнику надано споживчий кредит у сумі 2763,19 грн. строком на 24 місяці - з 02.10.2006 року по 02.10.2008 року з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 60,79 грн. та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 251.20 грн. (а.с.5). Згідно умов договору, відповідач зобов»язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «1» по «5» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 191,08 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року, станом на 26.02.2014 року відповідач має заборгованість - 15512,77 грн, яка складається з наступного: 3560,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 592,58 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом 11359,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. З копії рішення Добропільського міськрайонного суду від 20.03.2008 року (а.с.3) вбачається, що даним рішенням за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON], стягнута заборгованість за кредитним договором № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року, яка виникла станом на 18.02.2008 року в розмірі 2769,87 грн. Дана заборгованість складається з заборгованості за кредитом - 1911,30 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 440,70 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 364,74 грн та пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором - 53,13 грн. З вказаної копії рішення також вбачається, що кредитний договір № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року, який укладено між ЗАТ КБ «Приватбанк та [PERSON], розірвано. Враховуючи наведене, а також зміст позовної заяви судом встановлено, що позивач звертається до суду з позовом до відповідача з приводу заборгованості за кредитом № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року, яка виникла в період з 18.02.2008 року по 26.02.2014 року і яка становить 13880,05 грн.= 12742,90 грн.+ 500,00 грн. + 637,14 грн., де: 12742,90 грн. = 15512,77 грн -1911,30 грн. - 440,70 грн. - 364,74 грн. - 53,13 грн.). Вказана заборгованість в розмірі 13880,05 грн. складається з наступного: 3119,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (3560,31 грн. - 440,70 грн ); 227,84 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом (592,58 грн. - 364,74 грн); 11306,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором (11359,88 грн - 53,13 грн.); 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 637,14 грн. - штраф (процентна складова). Згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.6-9) передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків та користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. На підставі ч.І ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні 02.10.2006 року договору споживчого кредиту № № KTН3RX09304411 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній надав згоду, що заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між позичальником і банком кредитний договір, засвідчивши її своїм підписом (а.с.5). В судовому засіданні відповідач не оспорював підпису ним вказаної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачем за кредитним договором проводилось погашення заборгованності 09.02.2010 року, 01.03.2010 року (а.с.4). Але, в судовому засіданні відповідач заперечував факт погашення ним заборгованості за кредитом 09.02.2010 року та 01.03.2010 року. Дані пояснення відповідача суд приймає до уваги і вважає їх такими, що не спростовані належним чином позивачем виходячи з наступного. Кожна сторона, відповідно до ст..60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст..57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Судом, за клопотанням відповідача, були витребувані у позивача докази, які б підтверджували сплату погашення відповідачем заборгованості за кредитом. На запит суду позивачем надані меморіальні ордера та виписка по рахунку [NUMBER], який був відкритий на ім.»я відповідача для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості за період з 02.10.2006 по 23.04.2014 року. Але, вищевказані документи надані суду у вигляді ксерокопій, які належним чином не завірені. Виходячи з викладеного, суд вважає, що ці докази не є допустимими та належними. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього суд зазначає, що відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду від 20.03.2008 року вбачається, що кредитний договір № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року, який укладено між ЗАТ КБ «Приватбанк та [PERSON], було розірвано. Відповідно до ст..653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Таким чином, зі змісту наведеної норми права випливає, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору. З копії вказаного рішення вбачається, що воно набрало чинності 01.04.2008 року, тобто кредитний договір № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року є розірваним з 01.04.2008 року і з цього часу зобов»язання за кредитним договором у сторін припинилися. Відповідно до п.3.3.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, банк, на власний розсуд, має право розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору Позичальник зобов»язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов»язання за договором. Предметом заявленого позивачем позову є стягнення загальної суми платежів, за період з 18.02.2008 року по 26.02.2014 року, у розмірі 13880,05 грн., яка складається з наступного: 3119,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 227,84 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом 11306,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 637,14 грн. - штраф (процентна складова). Тобто позивач просить суд стягнути заборгованість, яку він нарахував вже після розірвання договору, тобто з 01.04.2008 року по 26.02.2014 року, за той період коли зобов»язання за договором не діяли, бо з розірванням договору, з 01.04.2008 року, були припинені. Враховуючи наведене, позивач не має право на стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01.04.2008 року по 26.02.2014 року. В даному випадку позивач має право на стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором лише за період з 18.02.2008 року по день припинення зобов»язань(розірвання договору за рішенням суду), тобто по 01.04.2008 року. Але, в судовому засіданні відповідачем було зроблена заява в якій він просив до вимог позивача застосувати строк позовної давності. Так, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ( п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих Умов позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонам встановлено тривалістю п'ять років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Враховуючи те, що останнім днем виконання зобов»язань за кредитним договором № KTН3RX09304411 від 02.10.2006 року (у зв»язку з його розірванням) є 01.04.2008 року, отже право пред»явити вимогу до відповідача у позивача виникло з 02.04.2008 року. Отже, перебіг пятирічного строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором (про стягнення заборгованості за період з 18.02.по 01.04.2008 року) сплинув 02.04.2013 року, а позов було пред'явлено до суду 13 березня 2014 року (а.с.1). Тобто позивачем пропущено строк позовної давності.. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з підстав пропущення позивачем строків позовної давності.

Outcome: dismissed