Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

14.09.2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. У своїй позовній заяві позивач зазначила, що 11.10.2016 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбно-сімейних відносин мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає разом з нею, однак добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Відповідач працює, отримує заробітну плату. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою від 17.09.2018 року відкрито провадження по справі та в порядку спрощеного провадження призначено судовий розгляд на 16.10.2018 року. Позивач у судове засідання не з,явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила суд слухати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з,явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив слухати справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №447982 виданого виконавчим комітетом Української міської ради м. Селидове Донецької області від 11 жовтня 2016 року за актовим записом №41. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №777832 виданого виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області від 03 липня 2018 року за актовим записом №22. Згідно зі ст.5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №\~475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй\~має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи до пологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Згідно статті 84 СК України, «право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; Частина 4статті 84\~СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи питання щодо розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. У звязку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка немає змоги працювати і утримувати себе. Враховуючи вищевикладені обставини, визнання позову відповідачем, інтереси позивача та неповнолітньої дитини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved