Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

13 серпня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (надалі ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернулось до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.07.2012 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір кредиту № 50029078, згідно якого відповідачу було надано кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у сумі 49999,00 грн, з кінцевим строком погашення до 20.07.2015 року. 23.12.2013 між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «АЛЬФА-БАНК» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 500290783 від 16.07.2012, укладеного між [PERSON] та ПАТ «АЛЬФА-БАНК», прострочена заборгованість за яким станом на 23.12.2013 складала 69427,59 грн. Оскільки відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, позивач просить позов задовольнити, стягнувши з позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 69427,59 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сум і 1762,00 грн. Ухвалою від 31.08.2018 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання без виклику сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали з матеріалами позовної заяви за зареєстрованим місцем його проживання, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 16 липня 2012 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500290783, згідно якого відповідачу було надано кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у сумі 49999 грн, з кінцевим строком погашення до 19.09.2013 року. Відповідно до п. 2.2 вказаного договору процентна ставка за користування кредитом 25%. Пунктом 2.3. вказано, що дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) 20.07.2015 (а.с.38). Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди на то боржника (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України). 23 грудня 2013 року між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «АЛЬФА-БАНК» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 500290783 від 16.07.2012, укладеного між [PERSON] та ПАТ «АЛЬФА-БАНК». Станом на 23.12.2013 прострочена заборгованість відповідача за кредитним договором складала 69427,59 грн., а саме: 63727,59 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 5700.00 грн - прострочена заборгованість з відсотків за користування кредитом. Таким чином право вимоги грошових коштів у зазначеному розмірі з відповідача перейшло до позивача. Після відступлення первісним кредитором права грошової вимоги позивачу, відповідачу було відправлено вимогу про погашення простроченої заборгованості від 29.05.2018 року №2-3040170, проте вказана вимога відповідачем була проігнорована (а.с. 45). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 516 ЦК України передбачає, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач умов кредитного договору не виконав, після повідомлення кредит не погашав. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст.ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів, однак відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані заявлені позивачем вимоги. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Окрім того, згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, на користь позивача з відповідача суд стягує судові витрати з урахуванням задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved