Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

13 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області, про визначення розміру та стягнення заробітку, не одержаного за час відсторонення від роботи. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.03.2009 року Дніпропетровським транспортним прокурором відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК). На час порушення кримінальної справи позивач займав посаду начальника відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця». 27.06.2009 року слідчим було ухвалено постанову про відсторонення позивача від посади. 04.05.2016 року судом відносно позивача було ухвалено виправдувальний вирок. Таким чином, позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності і незаконно відсторонений від посади. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визначення розміру та стягнення заробітку, не одержаного за час відсторонення від роботи, у сумі 46 643,68 грн. (а.с.а.с. 1 - 8). Позивач, його представник у судовому засіданні підтримали заявлений позов. Представники відповідача, третіх осіб до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 03.03.2009 року Дніпропетровським транспортним прокурором відносно позивача було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК (а.с.а.с. 34, 35). На час порушення кримінальної справи позивач займав посаду начальника відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця». 27 червня 2009 року слідчим було ухвалено постанову про відсторонення позивача від займаної посади (а.с. 36). 15 липня 2009 року наказом начальника ДП «Придніпровська залізниця» № НОК-468/ОС на виконання постанови слідчого від 27.06.2009 року позивача було тимчасово відсторонено від 16.07.2009 року від виконання обов'язків начальника відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця» (а.с. 39). 23 квітня 2012 року за заявою позивача ДП «Придніпровська залізниця» було видано наказ №НОК-269/ОС про його звільнення з посади начальника відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця» у зв'язку з переведенням на іншу посаду (а.с. 40). 04 травня 2016 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позивача було визнано невинним у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК, у зв'язку з відсутністю в його діях складів цих злочинів(а.с.а.с. 9 - 22). 30 вересня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2016 року був залишений без змін (а.с.а.с. 23 - 33). Згідно з листом структурного підрозділу «Дніпровське моторвагонне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (правонаступник відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця») від 24.11.2016 року №РПЧ1-4/904 неодержана позивачем сума нарахованого заробітку за час відсторонення його від посади (від 16.07.2009 року по 24.04.2012 року) складає 57 942,46 грн. З урахуванням утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%) сума до виплати складає 46 643,68 грн. (а.с.а.с. 41 - 44). Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Оскільки у справі, яка розглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, незаконне кримінальне переслідування позивача з боку органів прокуратури, то застосування приписів статті 1176 ЦК є правильним. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Судом встановлено, що у період від 16.07.2009 року по 24.04.2012 року позивач був незаконно відсторонений від роботи, отже - позбавлений можливості працювати та забезпечувати своє життя. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. У відповідності з пунктом 1 статті 1 Закону України від 01.12.1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, унаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. За правилами, встановленими пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Пунктом 1 статті 3 Закону №266/94-ВР передбачено, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові, зокрема, відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Відповідно до частини першої статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Таким чином, ураховуючи той факт, що позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності (що встановлено виправдувальним вироком суду), а згодом незаконно відсторонений від посади, суд вважає заявлений ним позов цілком обґрунтованим. При задоволенні позову суд бере до уваги відомості, надані структурним підрозділом «Дніпровське моторвагонне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про розмір неодержаної позивачем суми нарахованого заробітку за час відсторонення його від посади (від 16.07.2009 року по 24.04.2012 року) - 57 942,46 грн. З урахуванням утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%) визначає суму до стягнення на користь позивача - 46 643,68 грн. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: approved