Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

13 серпня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на дитину згідно з рішенням Кузнецовського міського суду від 20.05.2016 року у справі №565/500/16-ц, а саме стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у частці 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів на суму 21686,18 грн., та стягнути на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн. В обґрунтування позову позивачем вказано, що 24.05.2014 року між сторонами було укладено шлюб. За період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Кузнецовського міського суду від 20.05.2016 року у справі №565/500/16-ц шлюб, що був укладений між сторонами було розірвано та вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 700 гривень щомісячно до повноліття дитини. На виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.07.2020 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 10272 грн., що сукупно перевищує суму виплат за три місяці присуджених аліментів. Крім того, згідно вищевказаного розрахунку [PERSON] протягом перебування виконавчого листа на виконання, не своєчасно сплачував аліменти, таким чином позивач має право на стягнення пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів. Відповідно до розрахунку розмір пені складає 21686,18 грн. Крім того, розмір аліментів визначений рішенням Кузнецовського міського суду від 20.05.2016 року не відповідає тому розміру, який є достатнім для забезпечення дитини необхідними засобами для існування. Позивач сама утримує дитину, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківського обов`язку щодо утримання власної дитини, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом як своїх прав, так і інтересів дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтований позов. До суду в режимі відеоконференції з`явилась представник позивача [PERSON] , яка підтримала позовні вимоги заявлені позивачем [PERSON] , просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового рекомендованого відправлення, в якому зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи, що позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача, з урахуванням викладених обставин суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення повністю, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2014 року сторони уклали шлюб, який розірвано на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.05.2016 року. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.12.2014 року. Рішенням Кузнецовського міського суду від 20 травня 2016 року у справі №565/500/16-ц з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 11.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України\~ передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як встановлено судом, відповідач має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон, виплати по виконавчому листу не здійснює. При визначенні розміру аліментів суд, враховує рівність сторін щодо обов`язку утримувати дитину, а тому з огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Кузнецовського міського суду від 20.05.2016 року у справі №565/500/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 11 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частину заробітку (доходу) на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів необхідно задовольнити в повному обсязі. Що стосується позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах Вараського міського ВДВС від 30 жовтня 2020 року, що містяться в матеріалах справи, відповідач свої аліментні зобов`язання належним чином не виконує, станом на 01.07.2020 року борг [PERSON] по сплаті аліментів становить 10 272 грн. Дані розрахунки складено старшим державним виконавцем Довгаль В. у відповідності до вимог статті 71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» і сторонами не оспорюються. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до частини першої статті 196\~Сімейного кодексу\~України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» передбачена статтею 196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.07.2020 року підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову природу пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196\~СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Суд погоджується з розрахунком пені, поданим позивачем, відповідно до якого пеня становить 21686,18 грн. Проте враховуючи вимоги ст. 196 СК України, про те, що розмір пені, не може бути більший 100 % заборгованості, доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача частково, а саме стягнення пені у сумі 10 272 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат судом встановлені наступні обставини. Копією договору про надання правової допомоги від 15.06.2020 року, підтверджується укладання договору про надання правової дороги між позивачкою [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «РАМ». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат належать розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження надання позивачу правничої допомоги до суду подано Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 07.09.2020 року, за яким позивачу надано послуги на загальну суму 3500 грн. Таким чином, актом доведено надання правничих послуг позивачу у сумі 3500 грн. У вказаному акті здійснено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом необхідних для надання правничої допомоги. Суд доходить висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із:\~1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] не подавав доказів неспівмірності витрат, як то передбачено ч.6 ст. 137 ЦПК України. Тому суд бере до уваги розмір наданої правничої допомоги у сумі, яка підтверджується дослідженими доказами, а саме 3500,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд бере до уваги те, що позивач [PERSON] зверталась до суду з двома вимогами майнового характеру на загальну суму 37 086,68 грн, що встановлено наступними обчисленнями 10 267 грн. (середній заробіток по м. Вараш) х1/4 х 6 + 21 686,18 грн., з яких задоволено на суму 25 672,50 грн., що становить 69 %. Таким чином, відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 415 грн. витрат на правову допомогу та в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial