Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

14 лютого 2014 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за позикою в розмірі 13500 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 23 серпня 2012 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у сумі 13500 грн. за договором позики, [PERSON] зобов'язався повернути гроші в строк до 11.09.2012 року. Однак на день подання позову [PERSON] грошові кошти не повернув. У судове засідання позивач не з'явилась, проте від позивача надійшла письмова заява, в якій позивач підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, просила постановити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представником відповідача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи 17 червня 2014 року через неможливість бути присутнім в судовому засіданні, оскільки представник відповідача зайнятий у розгляді інших справ, проте в матеріалах справи відсутні докази виклику представника відповідача до суду для участі у розгляді інших справ, що свідчить про відсутність поважних причин неявки відповідача в судове засідання. 26 червня 2014 року відповідач згідно письмової заяви просив долучити до матеріалів справи довідку адвоката [PERSON] про те, що адвокат 23 червня 2014 року о 14-10 год. отримав повідомлення про призначення апеляційним судом Дніпропетровської області розгляду справи №185/4535/14-ц на 26.06.2014 року на 10-30 год. При цьому відповідачем, представником відповідача жодних доказів виклику представника відповідача до суду для участі у розгляді інших справ суду не надано, жодних клопотань від відповідача, представника відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.08.2012 року між сторонами у справі укладено договір позики, згідно умов якого відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в розмірі 13500 грн. до 11.09.2012 року. Однак відповідач гроші позивачу не повернув. Згідно з ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 13500 грн. згідно розписки від 23.08.2012 року. З огляду на норми ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 13500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved