Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

14 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом до [PERSON] сільської\~ради в якому просила визнати за нею право на спадщину за законом, після смерті матері 25 вересня 2013 року [PERSON], що складається з права на отримання земельної частки (паю) із земель колишнього КСП імені Куйбишева на території [PERSON] сільської ради площею 4,32 в умовних кадастрових гектарах. Право на яке мала [PERSON] на підставі сертифікату серії ПЛ №0136805. Обґрунтовуючи позов послалася на те, що 25.09.2013 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина до якої входить право на отримання земельної частки (паю), яке вона успадкувала за заповітом після смерті 31 травня 2005 року [PERSON] [PERSON] подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини по заповіту, але юридично не оформила її. Оригінал сертифікату втрачений. У видачі свідоцтва про право на спадщину по закону на земельну ділянку (пай), [PERSON] нотаріус відмовив, тому що на зазначену земельну ділянку відсутній правовстановлюючий документ. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Від представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 64). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області, в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с.70). Представник третьої особи Миргородської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 31 травня 2005 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 008218 (а.с.4). На момент смерті [PERSON] мала право на земельну частку (пай) нього КСП ім. Куйбишева, розміром 4,32 в умовних кадастрових гектарах на території [PERSON] сільської ради Миргородського району. Що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Куйбишева розташованої на території [PERSON] сільської ради Миргородського району виданого на імя [PERSON] (серія ПЛ № 0136805 зареєстрований № 826 від 05.08.1999 року). Відповідно до довідки Відділу у Миргородському районі Головного управління держгеокадастру у Полтавській області №123/112-18 від 15.01.2018 року, сертифікат був виданий (а.с.6). Але оригінал не зберігся у спадкоємців. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, на імя [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 28.05.2003 (а.с.41). [PERSON] подала 08.11.2005 заяву до Другої миргородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с.39-44). За життя [PERSON] не оформила своє право на земельну частку (пай), не отримала правовстановлюючий документ. 25.09.2013 року померла [PERSON], яка є матірю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 250363 від 26.09.2013 року, свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про укладення шлюбу та зміною прізвища із [PERSON] на Палій (а.с.5, 9). На даний час отримати правовстановлюючі документи (їх дублікат) на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки її цивільна правоздатність, як, фізичної особи, припинена у момент її смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України). Відповідно до ч. 2 п. 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Оскільки державний акт не видано, то є дійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя померлого. Постановою від 04.04.2018 приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) (а.с. 7). Згідно розяснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ст.ст. 1220,1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, який помер (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з положенням ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.ст. 1220,1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 п. 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Оскільки державний акт не видано, то є дійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя померлого. Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], підтверджується її заявою до нотаріуса про прийняття спадщини на підставі заповіту. Отже, враховуючи те, що оригінал сертифікату у позивача на право на земельну частку (пай) колишнього КСП імені Куйбишева відсутній тому з метою оформлення спадщини необхідно встановити за спадкоємцем [PERSON] право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 25.09.2013 року, що складається з права на отримання земельної частки (паю) на території [PERSON] сільської ради Миргородського району площею 4,32 в умовних кадастрових гектарах, право на яке мала [PERSON] згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) колишнього КСП імені Куйбишева серії ПЛ № 0136805, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, якою передбачено способом захисту цивільних прав та інтересів - визнання права. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», розяснено у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, і тому підлягають до задоволення в повному обсязі. В звязку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з розяснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України вфід 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved