Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

14.10.2014 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки зарплати. 19.01.2015року позивачка надала уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, стягнення аліментів та неустойки в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивачка вказала , що вона працювала на підприємстві ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з 06.06.2011 року по 01.10.2014 року на посаді інженера 1 категорії ВП ВО ОКП «ДТКЕ» Жданівкатепломережа» у м. Жданівка вул. Кравченка 5. ВП ВО ОКП «ДТКЕ «ДТКЕ» Жданівкатепломережа» є структурним підрозділом юридичної особи КП «Донецьктеплокомуненерго» і була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. На день звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.05.2014 року по 01.10.2014 року у сумі 13317 грн. 42 коп., аліменти у сумі 4936 грн. 33 коп., а усього 18253 грн. 75 коп.,які просила стягнути з відповідача ,а також просила стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати із розрахунку середньоденного заробітку 302 грн. 67 коп. за весь час затримки починаючи з 01.10.2014 року по день фактичного розрахунку ,прийняття рішення судом ,а також стягнути за відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення невиплачених коштів на утримання дитини у розмірі 8855,69 гривень. 25.11.2014 року до суду надійшло заперечення проти позову від відповідача- ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в якому вказано, що позивачка дійсно працювала на посаді інженера першої категорії відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Жданівкатепломережа» у період з 06.06.2011 року по 01.10.2014 року та була звільнена згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.Але відповідача не погоджується з вимогами позивачки аргументованих у вимогах позовної заяви щодо стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки заробітної плати, оскільки вина відповідача у несвоєчасній невиплаті заробітної плати працівникам відсутня, так як ця обставина виникла через обставини непереборної сили, а саме воєнного конфлікту на території Південно - східного регіону України. Як наслідок, відбулася зупинка або закриття підприємств, значна кількість людей покинула межі Донецької області, та вкрай погіршився інвестиційний клімат в регіоні. Зазначена обставина вплинула на рівень платежів населення за спожиту теплову енергію, яке є основним джерелом доходів як ВП «ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Жданівкатепломережа» , так і обласного підприємства «Донецьктеплокомуненерго», що підтверджується сертифікатом від Торгово-промислової палати України. Зазначені обставини на думку представника відповідача, виключають наявність вини в його діях, як обов'язкової умови для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку на час затримки розрахунку. Відповідач також не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення невиплачених аліментів на утримання дитини. Оскільки вважає, що дана вимога не є однорідною, та не є предметом цього спору який виникає з трудових відносин. Відповідач заперечує також проти стягнення з нього пені за несвоєчасну виплату аліментів, оскільки не є учасником сімейних відносин. В судове засідання позивачка не з'явилася, до початку розгляду справи подала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача її користь заборгованість по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, стягнення аліментів та неустойки в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за підставами,вказаними у запереченні. Заслухавши доводи та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України на власника або уповноваженого їм органу покладений обов'язок зробити з працівником розрахунок в терміни, передбачені ст. 116 КЗпП України. Стаття 115 КЗпП України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці»регулюють строки виплати заробітної плати: заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення, а в разі якщо він не працював у день звільнення, то ці суми виплачуються не пізніше наступного дня після звернення працівника за розрахунком. Згідно вимогам ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого їм органу сум, що належать звільненому працівнику, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивачка дійсно працювала на посаді інженера першої категорії відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Жданівкатепломережа» у період з 06.06.2011 року по 01.10.2014 року та була звільнена згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом про звільнення та копією трудової книжки, які надані позивачкою в матеріали справи та не оспорюється відповідачем.(а.с.3-5). Згідно довідки від 09.10.2014року виданої позивачці [PERSON] вона працювала в ВП «ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Жданівкатепломережа» і її заборгованість по заробітній платі станом на 08.10.2014 року складає 13317,42 гривень(а.с.7), на день розгляду справи у суді ця заборгованість не виплачена у повному обсязі. Відповідно до довідки виданої [PERSON], від 13.10.2014 року № 737 Експлуатаційно-ремонтне виробництво м. Жданівки м. Кіровське ОКП «Донецьктеплокомуненерго» реорганізоване шляхом переорганізації в «Виробничу одиницю обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Жданівкатепломережа» відповідно наказу № 267 від 28.05.2012 року. Як встановлено судом із оглянутої у судовому засіданні довідки від 13.10.2014року виданої [PERSON] , заборгованість по аліментам на підприємстві - відповідачі станом на 01.10.2014 року складає 4936,33 гривень (а.с.18). Факт наявності такої заборгованості також не оспорений відповідачем, оскільки підтверджений довідкою. Як вбачається з наданих розрахунків середньоденної заробітної плати позивачці [PERSON], за два календарних місяці перед звільненням , розрахованої згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року із змінами вона згідно довідки складала 161 грн. 83 коп. (а.с.69). Суду наданий наказ №52 від 30.01.2014р. згідно якого з 16.04. по 14.10.2014 року на підприємстві був встановлений режим неповного робочого часу з тривалістю робочого тижня 32 години,як пояснив відповідач - вихідні дні - п'ятниця,субота та неділя.(а.с.78) За таких обставин кількість днів затримки розрахунку складає : за жовтень 2014р.-20 робочих днів, листопад 2014р.- 20 днів, грудень 2014р.-23 дні, січень 2015р.-17 днів (по день постановлення рішення суду),а усього 80 днів. Середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку складає : 80дн.х161.83грн.=12946грн.40 коп. Суд вважає,що позивачкою необґрунтовано заявлені позовні вимоги із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 302 грн. 67 коп.,тому у частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку слід частково відмовити ,задовольнивши вимоги на вищевказану суму. Відповідно до сертифікату торгово-промислової палати України від 28 серпня 2014 року № 2644/05-4; вказано, що з 20.09.1993 року «Виробничу одиницю обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою та знаходиться на податковому обліку, торгівельно-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 02 липня 2014 року у звязку з проведенням заходів АТО. Суд вважає, що даний сертифікат не може бути врахований як доказ того, що дане підприємство має право порушувати трудове законодавство про оплату праці та не виплачувати працівникам заробітну плату , враховуючи , що воно має декілька структурних одиниць і поза межами зони АТО , де здійснює виробничу діяльність та отримує певні доходи. Суд погоджується з доводами відповідача щодо тієї обставини, що стягнення пені (неустойки) з відповідача за час заборгованості по аліментам не є юридично обґрунтованим позивачкою, оскільки таке стягнення передбачене за ст.196 СК України лише по відношенню до безпосереднього платника аліментів за рішенням суду,а підприємство таким не є. тому у задоволенні цих вимог позивачки слід відмовити . Беручи до уваги те, що позивача під час звернення до суду було звільнено від сплати судового збору, ці кошти мають бути стягнуті з відповідача. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial