Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

14 червня 2018 року представник позивача [PERSON], - [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання. Позовні вимоги вмотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача у справі - [PERSON]. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2001 року у справі №2-1198, за позовом дружини померлого до КДГМК «Криворіжсталь про відшкодування збитків у зв'язку з втратою годувальника, було встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з встановленим йому за життя професійним захворюванням, а саме пиловий бронхіт 1ст, ускладнений раком верхньої долі лівого легеня, на яке він захворів під час роботи на підприємстві відповідача. Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 18 липня 2000 року №18 причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу на підприємстві відповідача протягом 29 років в умовах впливу шкідливих факторів, а саме в умовах запиленості робочого повітря, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію в 14,1(!!!) разів. Смертю батька позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він втратив рідну йому людину, яку дуже любив і поважав. Батько був дуже близькою для нього людиною. Смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають його навіть до теперішнього часу. Отже, смертю батька позивачу завдано глибоких моральних страждань. Вважає, що обов'язок щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої йому смертю батька внаслідок професійного захворювання, має бути покладений саме на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»», як на роботодавця, вину якого встановлено матеріалами розслідування хронічного професійного захворювання, яке згодом призвело до смерті працівника. Зважаючи на втрату батька, смерть якого настала у зв'язку з систематичним порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки та охорони праці, що призвело до його професійного захворювання і згодом до його смерті, глибину та тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у його особистому житті, позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на його користь становить 176000,00 гривень. Позивач [PERSON] при розгляді справи присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, скористався правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника. Будучи присутнім у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] (ордер серії ДП від 28 травня 2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2243 від 24 січня 2011 року (а.с.14, 15, 36), надав пояснення в обґрунтування позовних вимог, підтримав їх у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Будучи присутньою у судовому засіданні представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», - Товкун А.В. (ордер серії ДП №613К/038 від 14 вересня 2018 року, посвідчення адвоката України, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3627, договір №01/11/17-1-3317 від 06 листопада 2017 року про правове обслуговування підприємства (а.с.37, 38, 39-42), проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у наданому до суду 13 липня 2018 року відзиві на позовну заяву (а.с.28-30), посилаючись на те, що справді, [INFO], помер батько позивача у справі - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого [INFO] Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу, причина смерті - рак легені. Відповідно до акту розслідування професійного захворювання (отруєння) №18 від 18 липня 2000 року професійне захворювання виникло за таких обставин - з 01 грудня 1971 року та по дату складання акту працював на комбінаті «Криворіжсталь» у доменному цеху №1 машиністом шихтоподавання в умовах шкідливого впливу пилу переважно фіброгенної дії. Проте наявність протиправних дій відносно [PERSON] з боку відповідача, які б знаходились у причинному зв'язку з його смертю, позивачем жодним чином не доведені. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в нього виникло внаслідок настання певних юридичних фактів, а саме настання нещасного випадку та смерті його батька. Таким чином, в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, отже відсутня одна з обов'язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 176000,00 гривень, що є жодним чином неаргументовано та необґрунтовано. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин ([INFO]) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМ України від 23 червня 1993 року №472. Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст.456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п.8 Правил. Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст.49 Закону «Про інформацію», ст.44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2). Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли з грудня 2000 року, коли помер батько позивача у справі - [PERSON]. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач являється сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], в якому батьком позивача зазначений [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого [INFO] Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривого Рогу, причина смерті [PERSON] - рак легені (а.с.3). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2001 року у справі №2-1198, за позовом дружини померлого [PERSON] - [PERSON] до КДГМК «Криворіжсталь про відшкодування збитків у зв'язку з втратою годувальника, було встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з встановленим йому за життя професійним захворюванням, а саме пиловий бронхіт 1ст, ускладнений раком верхньої долі лівого легеня, на яке він захворів під час роботи на підприємстві відповідача (а.с.6-7). Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 18 липня 2000 року №18 причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу на підприємстві відповідача протягом 29 років в умовах впливу шкідливих факторів, а саме в умовах запиленості робочого повітря, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію в 14,1(!!!) разів (а.с.4-5). За таких обставин суд приходить до висновку, що смертю [PERSON] внаслідок професійного захворювання, його сину - позивачу по справі, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі ст.440-1 ЦК УРСР. Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил). Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові №6-156цс14 від 24 грудня 2014 року, яка є обов'язковою для усіх судів України. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що з часу смерті батька позивача пройшло вісімнадцять років та враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає за розумне таке відшкодування у розмірі 80000,00 гривень. Отже, виходячи з викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст.142 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial