Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

14.09.2017 р. [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09.06.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області між ним та [PERSON] (далі відповідач) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 73. Причиною розірвання шлюбу стало те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2010 року сторони проживають окремо. Через вказані вище причини позивачка вважає, що їх спільне життя з відповідачем, як однієї родини, неможливе, а тому зберегти шлюб немає сенсу. Майнового спору між сторонами немає. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність; зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність; позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 09.06.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 73, свідоцтво про шлюб серія I-СГ № 182310. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Танчинець». Майнового спору та інших не заявлено. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Відповідно дост. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved