Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Комсомольського районного суду м.Херсона з позовом в якому просила стягнути на її користь аліменти з відповідача [PERSON] на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно та до досягнення сином 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач, як батько має такий обовязок, добровільно участь в утриманні на навчання не надає, а вона мешкає також з матірю пенсіонером та рідним братом, який є інвалідом з дитинства. Відповідачем подані заперечення на позов відповідно до яких він просить в задоволенні позову відмовити, оскільки він має ще трьох неповнолітніх дітей, просив залучити до участі в справі їх матір [PERSON], вказав, що виплачує на її користь добровільно 50 % заробітку, а відрахування з його заробітної плати за ст. 128 ч.2 КЗпП України не можуть перевищувати 50 відсотків. Позивач підтримала позов в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особи [PERSON] в судове засідання не зявився повідомлений належним чином, судову повістку отримав 06.07.2016 р. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася про час,дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Враховуючи, що судом приймалися усі можливі заходи для належного повідомлення учасників судового розгляду, з врахуванням вимог ст.157 ЦПК України щодо розумності строку розгляду справи, яка фактично знаходиться без вирішення тривалий строк, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність осіб, що не зявилися. При цьому суд враховує, що відповідачем надані заперечення на позов та наявні у нього докази, та у своїй заяві від 10.01.2016 року до Комсомольського районного суду м.Херсона він просив розглянути справи у його відсутність. Судом встановлено, що відповідач у справі є батьком [PERSON], який народився 09 лютого 1997 року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1КГ № 011270, виданим Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонської області (арк. справи 6). Позивач [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: м.Херсон, пр.Будівельників, 16/22, що підтверджено довідкою директора ТОВ «Шумен» (арк. справи 7), у вказаному житлі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] навчається на ІІ курсі Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради на відділені гімнастики спортивної з 15 серпня 2014 року, форма навчання денна,бюджетна. Термін навчання закінчується в червні 2016 року (арк. справи 9). Згідно довідки № 163 від 01.02.2016 року Херсонського вищого училища фізичної культури Херсонської обласної ради [PERSON] має право вступити на навчання для здобуття ступеню бакалавра на другий (третій) курс (з нормативним ступенем навчання) або на перший курс зі скороченим терміном навчання у 2016 році . [PERSON], який проживає разом з позивачем по справі є інвалідом третьої групи з дитинства безстроково (арк. справи 10). Згідно довідки Херсонської міської ради № 02-04-27/183 від 01.02.2016 року [PERSON] працює в департаменті бюджетів і фінансів з окладом 1506,00 грн. (арк. справи 101). За довідкою № 191 від 09 червня 2015 року відповідач [PERSON] працює на ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (арк. справи 11). Відповідач [PERSON] відповідно до відомостей свідоцтв про народження є батьком також неповнолітніх: -[PERSON], яка народилася 11 липня 2000 року (арк. справи 38); -[PERSON], який народився 28 квітня 2010 року (арк. справи 39); -[PERSON], яка народилася 28 квітня 2010 року (арк. справи 40). З копії заяви [PERSON] (арк. справи 41) вбачається, що ним після отримання 19 грудня 2015 року судової повістки, копії позовної заяви та доданих до неї документів 22 грудня 2015 року заповнена заява на імя головного бухгалтера про утримання з нього аліментів на користь [PERSON] в розмірі 50 % від заробітку на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які народилися 28.04.2010 року (арк. справи 41). Довідкою ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» підтверджено, що [PERSON] станом на 30.11.2015 року працює на вказаному підприємстві та його заробіток з 01.06.2015 року до 30.11.2015 року складає 62255,54 грн., з них утримано 12149,31 грн., середньомісячний заробіток 10375,92 грн. (арк. справи 42). З обкладинки медичної картки [PERSON] вбачається, що він перебуває на обліку у ВВ №д/т ЛДЦ ТОВ «Медиком» з 17.09.2003 року з діагнозом виразкова хвороба ДПК (арк. справи 52). З щорічного епікризу диспансерного хворого від 08.01.2015 року вбачається, що він не мав загострень зазначеної хвороби протягом року (арк. справи 51). Згідно зі\~ст. 198 СК України\~батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із ч. 1\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.\~\~ Відповідно до\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим\~\~\~\~23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що сину відповідача [PERSON] 09 лютого 2015 року виповнилося 18 років, 12 жовтня 2015 року його мати звернулася до суду з позовом, на цей час [PERSON] навчався на ІІ курсі вищого училища фізичної культури на денній бюджетній формі навчання, на час розгляду справи повнолітній дитині не виповнилося 23 років, але його навчання завершено в червні 2016 року. Також суд вважає, що повнолітня дитина незважаючи на те, що навчалася на денній бюджетній формі навчання потребувала матеріальної допомоги, оскільки його мати працює з посадовим окладом 1506,00 грн., а на час подання позову прожитковий мінімум для працездатної особи складав 1378,00 грн. Вирішуючи питання щодо можливості батька надавати допомогу повнолітньому сину суд враховує, що останній має ще 3 повнолітній дітей та відповідно до ст. 180 СК України має обовязок їх утримувати. При цьому суд не приймає до уваги пояснення позивача щодо невідповідності встановлених судовим рішенням про розірвання шлюбу відповідача з третьою особою [PERSON] від 01.10.2010 року кількості дітей у сторін (вказано лише одна донька [PERSON] 2000 року), тоді як з наданих копій свідоцтв ще 28.04.2010 року у сторін народилося ще двоє дітей, оскільки судом встановлювалися обставини з доказів, що подані сторонами. Суд не може брати до уваги припущення, доказів, що факт наявності у відповідача сина [PERSON] та доньки [PERSON], що народилися 28.10.2010 року суду не надано. Судом встановлено, що середньомісячний заробіток відповідача складає 10375,92 грн., відповідач вказує що відраховує аліменти на неповнолітніх дітей добровільно в розмірі 50% через бухгалтерію за місцем роботи. При цьому суд приймає до уваги, що добровільність визначена самим відповідачем на виконання обовязку щодо утримання неповнолітніх дітей, у будь-який час може бути змінена. Судом не приймаються до уваги квитанції подані відповідачем про сплату комунальних та інших послуг, оскільки вони здійснені від імені платника [PERSON] Також судом не приймаються до уваги доводи про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір [PERSON], оскільки пенсійне посвідчення вказаної особи не свідчить про їх родинні звязки, про їх проживання однією сімєю за однією адресою, перебування зазначеної особи на утриманні відповідача та встановлення її такої, що потребує матеріальної допомоги відповідача. Судом не приймаються доводи щодо особливостей харчування відповідача, оскільки доказів призначеної йому дієти та здійснення ним відповідних витрат суду не подано. Частиною 3 ст.\~10 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. При цьому не може бути прийнято до уваги посилання на ч.2 ст. 128 КЗпТ, оскільки з відповідача не стягнуто аліментів за виконавчим документом на неповнолітніх дітей. Це саме узгоджується і з ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно зі\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. В даному випадку суд виходить з того, що повнолітній син відповідача потребував матеріальної допомоги на навчання та відповідач мав можливість її надавти, виходячі з його заробітку, відсутністю обовязку сплачувати аліменти за виконавчим документом на неповнолітніх дітей. Відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині фактично ґрунтується на припущеннях, не підтверджених належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач після виконання свого добровільного обовязку щодо утримання неповнолітніх дітей, має в середньому дохід близько 5 тис.грн., внаслідок чого мав реальну можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину у період з 12 жовтня 2016 року до 30 червня 2016 року на навчання з врахуванням усіх обставин по справі в розмірі 1/8 частини свого доходу, внаслідок чого позов підлягає частковому задоволенню. Також з відповідача підлягає стягненню в порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 487,20 грн. пропорційно задоволеним вимогам (з врахуванням ціни позову, визначеної за приписами п.3 ч.1 ст.80 ЦПК України виходячи з задоволених вимог 1/8 від середнього заробітку 10375,92 Х 6 місяців 7781,94 грн., приймаючи до уваги, що сума судового збору у будь-якому випадку не може бути меншою ніж 487,20 грн. позов поданий у жовтні 2015 року). На підставі викладеного, ст. ст. 180, 182, 198, 199, 200 СК України,

Outcome: partial