Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

14.07.2017р. [PERSON] \~звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. № 3). Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 09.09.2006р. в Самарським відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 366. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], 09.07.2012р.н. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з квітня 2017р., коли сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, протилежність поглядів на шлюб, відсутність морально-психологічної атмосфери, через що в родини виникали сварки, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, дитина проживає разом з відповідачкою. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Спору щодо місця проживання дитини у сторін не має, після розірвання шлюбу дитина буде проживати з відповідачкою. В наданій до суду заяві від 17.10.2017р. позивач позовні вимоги підтримав, просив\~\~шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, зазначив, що строк для примирення сторін не потрібен, оскільки родина розпалася остаточно (а.с. № 17). Відповідачка [PERSON] в наданій до суду 17.10.2017р. заяві проти розірвання шлюбу не заперечувала, період (квітень 2017р.) припинення шлюбних стосунків, які вказані позивачем в заяві від 17.10.2017р. визнала, зазначила, що строк на примирення дійсно не потрібен, оскільки родина розпалася остаточно. Просила шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 19). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.169, ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. \~\~\~\~ Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє\~\~прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 09.09.2006р. сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 366 (а.с. №4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], 09.07.2012р.н. (а.с. №5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, різних поглядів на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо, дитина проживає разом з відповідачкою. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з квітня 2017р., а отже півроку, і з цього часу більше не відновлювалися та враховуючи, що позивач від позову не відмовився,\~\~а\~\~відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу відповідачка виявила бажання повернути їй дошлюбне призвіще «Єфросиніна». Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач не наполягав на стягненні з відповідачки судових витрат, то суд вважає за можливе не стягувати з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. № 2). \~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved