Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

14 серпня 2018 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернувся представник ПАТКБ «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2006 року між акціонерним товариством комерційний банк « ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір № ODH0RX08760040 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 3408,90 грн. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду на те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з умовами надання споживчого кредитиу фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Так, строк прострочення за тілом кредиту за період 01.06.2013 року по 01.06.2018 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 2418,10 грн., розмір відсоткової ставки в день дорівнює 0,367 відсотків, а отже, сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 2418,10 грн. х 0,367 відсотків х 1825 днів прострочення/100 = 16195,83 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором № ODH0RX08760040 від 22.05.2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 01.06.2013 року по 01.06.2018 року у розмірі 16195,83 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Також зазначив, що у разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій просить суд слухати справу у його відсутність, а також просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у звязку з пропуском позивачем позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2016 року відповідач [PERSON] заповнив та підписав анкету-заяву позичальника № ODH0RX08760040 про приєднання до умов надання споживчого кредиту фізичним особам (« Розстрочка») (Стандарт) в ПАТ КБ «Приват Банк». Даний факт підтверджується копією вищевказаної анкети-заяви позичальника № ODH0RX08760040 від 22.05.2016 року. З анкети - заяви про приєднання до умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в ПриватБанку від 22.05.2016 року вбачається, що відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що дана заява, разом з умови надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами є договором про надання банківських послуг, він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення. Відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. При оформленні анкети-заяви на отримання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що була підписана [PERSON] зазначено, що заява разом з Памяткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладення Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання ( ст. 634 ЦК України). Підписання заяви Позичальника приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Умови та зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифах. Таким чином, під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, як це передбачено законом. Укладаючи Договір відповідач не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких вона буде виконуватись, зокрема, зважувати на відповідальність, яка настає при його невиконанні або неналежному виконанні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з Умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплати ним періодичних платежів). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Наслідком надання відповідачу повної інформації є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбаченого законом строку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, доказом наявності кредитного договору є фактичне прийняття пропозиції договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів у продовж 2006 року). Таким чином суд вважає, що 22.05.2006 року між АТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору саме в такій формі не суперечить чинному законодавству. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України \~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачем [PERSON] було отримано кредит у розмірі 3408,90 грн. Згідно з доданими до матеріалів справи банківськими документами, [PERSON] користувався кредитною лінією, періодично знімаючи різні суми, але згідно з даними позивача за користування кредитом сплачувала нерегулярно, не в повному обсязі, останній платіж відбувся 13.06.2006 року, в розмірі 46,02 грн., будь яких інших платежів в рахунок погашення кредиту відповідачем не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2\~ст.\~1054\~ЦК\~України\~до відносин\~за\~кредитним\~договором застосовуються\~положення\~параграфа\~1\~глави\~71\~ЦК\~України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст.\~530\~ЦК\~України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість по відсоткам за договором № ODH0RX08760040 від 22.05.2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 01.06.2013 року по 01.06.2018 року у розмірі 16195,83 грн. В підтвердження суми заборгованості по кредиту позивачем наданий розрахунок заборгованості за договором № ODH0RX08760040 від 22.05.2016 року, укладеному між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], яка станом на 01.06.2018 року становить 16195,83 грн. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі ( частина перша статті 259 ЦК України ). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, встановлений п.5.5. умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») ( Стандарт) збільшений строк позовної давності у 5 років по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором, суд не бере до уваги, оскільки за змістом ч.1 ст. 259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору про це у письмовій формі. При цьому позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що між сторонами було укладено письмовий договір щодо збільшення строку позовної давності. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15. Положеннями ч.5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку. Згідно умов укладеного між сторонами Договору, клієнт має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості. При цьому, відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З вказаною позовною заявою до суду позивач звернувся 14 серпня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України) , а не закінченням строку дії договору. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки сплинув строк позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

Outcome: dismissed