Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

13 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2016 року №б/н, на загальну суму 36745 грн. та судові витрати по справі в сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 04 квітня 2016 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до укладеного договору позивач надав йому кредит в сумі 8723,40 грн. на платіжну картку зі сплатою 0,882 % на місяць, на строк 6 місяців, з 04 квітня 2016 року по 04 жовтня 2016 року. За умовами угоди погашення заборгованості здійснюється з «1» по «25» число кожного місяця позичальником в сумі 1496,60 грн. У разі порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач сплачує штраф в сумі 9639,79 грн., а також пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував його умови та не сплачував кредитні платежі належним чином, через що станом на 27 січня 2020 року має заборгованість у розмірі 36745,06 грн., просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Одночасно з позовною заявою направив до суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Як вбачається з листа акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, позивач з 21 травня 2018 року змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Згідно з частиною 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворюванням, а отже не тягне правонаступництва. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Поштове повідомлення вручене, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив відповідачем не подано. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. На підставі ухвали суду від 29 травня 2020 року справа розглядається в порядку заочного провадженняза правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, наступне. Судом встановлено, що 04 серпня 2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «КБ «Приватбанк» (далі - Банк), за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг (а.с.5). Згідно з заявою позичальника, останній ознайомився та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, а саме станом на 04 серпня 2012 року, а також Тарифами банку. Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Через порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань 04 квітня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карта (далі - Генеральна угода), умови якої були узгоджені сторонами. Відповідно пункту 2.1 Генеральної угоди відповідачу був наданий кредит в сумі 8732,40 грн. на строк 6 місяці, з 04 квітня 2016 року по 04 жовтня 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,882 % на місяць на залишок заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється з «1» по «25» число кожного місяця позичальником в сумі 1496,60 грн. (а.с.6). Згідно з пунктом 2.2 Генеральної угоди, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш як на 31 день, він зобов`язався сплатити штраф в сумі 9639,79 грн. Крім цього, пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено сплату пені за кожен день прострочки, у разі порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, розмір якої вказаний в Умовах та правилах. Позичальник погодився з тим, що Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами, тарифами складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір. Справа розглядається за поданими Банком доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, в свою чергу позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Із розрахунку заборгованості слідує, що відповідач, користуючись кредитними коштами, вчасно їх не сплачував, допустив систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим станом на 27 січня 2020 року за [PERSON] рахується заборгованість за кредитом у сумі 36745,06 грн. та відсотками за користування кредитом - 3377,88 грн., які підлягають стягненню в повному обсязі (а.с.4). Щодо неустойки (пені, штрафу), то розділом 2.1.1.7 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника за порушення строків сплати з будь-яких грошових зобов`язань, передбачених умовами Договору. Грошовими зобов`язаннями за умовами вищевказаного Договору є повернення наданого кредиту частинами щомісячними платежами та сплата відсотків за користування кредитними коштами. Згідно п. 2.2 та п. 2.8 Генеральної угоди, сторони визначили відповідальність позичальника. Так, відповідно до п. 2.2 Угоди - при порушенні умов договору щодо строків погашення заборгованості позичальник сплачує штраф в сумі 9639,79 грн., а згідно п. 2.8 - за ті ж самі порушення, позичальник також сплачує пеню, розмір якої, визначено Умовами та правилами. Згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил у разі виникненні прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Крім цього, позивачем як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення строків виконання договірних зобов`язань. Частиною 1 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 2 статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - наприклад порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така, правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. При цьому штраф нараховано, в тому числі, й на суму пені, що не відповідає нормам ч. 2 ст. 549 ЦК України. В зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо вчасної сплати кредитної заборгованості, суд вважає можливим стягнути неустойку у виді штрафу 9639,79 грн. Отже, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положення статей 625, 1049, 1054 ЦК України, позов підлягає задоволенню частково. Підлягає стягненню заборгованість відповідача станом на 27 січня 2020 року у сумі 21741 грн. 04 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8723,40 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3377,88 грн.; заборгованість за штрафом - 9639,79 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову у сумі 1243, 75 грн.

Outcome: partial