Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі Уповноваженого представника [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову посилається на те, що 02 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ВLаЖГА00058377 від 02.08.2011 року. Згідно спеціальної частини договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 10000 гривень з терміном повернення кредиту 02 серпня 2014 року. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 10 процентів річних. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється. Зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачені п. 2.4 Кредитного договору. Згідно пункту 4.2. Договору, за неналежне виконання зобов'язань, передбачених, п. 3.3 цього договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25 (двадцяти п'яти) відсотків від суми неналежно виконаного грошового зобов'язання. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06 серпня 2015 року становить 16 696,22 гривень, з них: прострочена до повернення сума кредиту - 8271,50 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 717,42 грн., комісія за РО - 1 982,98 грн., плата за пропуск платежів - 5724,32 грн. В обґрунтування підстав для звільнення позивача від сплати судового збору зазначає, що у відповідності до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку звільняється від сплати судового збору. Тому підтримуючи все вищевикладене ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» - [PERSON] в судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшло клопотання про слухання справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, доводів позивача не спростувала. Тому суд суд зі згоди представника позивача ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03 лютого 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» було укладено Кредитний договір № ВLаЖГА00058377 (а.с.5-10). Також судом встановлено, що згідно спеціальної частини договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредит на споживчі цілі в розмірі 10000,00 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту 02 серпня 2014 року. Із матеріалів справи вбачається, що за користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 10 процентів річних. Як встановлено судом, позивач виконав договірні зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а відповідач [PERSON] порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачені п. 2.4 Кредитного договору та від виконання зобов'язань ухиляється, в звязку з чим в неї виникла заборгованість за кредитом, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06 серпня 2015 року становить 16 696,22 гривень, з них: прострочена до повернення сума кредиту - 8271,50 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 717,42 грн., комісія за РО - 1 982,98 грн., плата за пропуск платежів - 5724,32 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.18-19). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 4.2. Договору, за неналежне виконання зобов'язань, передбачених, п. 3.3 цього договору відповідач [PERSON] сплачує банку штраф у розмірі 25 відсотків від суми неналежно виконаного грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи те, що відповідно до п.22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, а тому суд вважає, що враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, судові витрати з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави. Таким чином, з відповідача [PERSON] в дохід держави слід стягнути судові витрати в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved