Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

12 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 04 лютого 2003 року. Вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проживаючи разом з родиною, відповідач, який має постійне місце роботи, коштів на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Позивач на даний час не працює. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, додатково повідомила, що відповідач працює трактористом у ВП «Гоголеве» ТОВ «АФ ім. Довженка» та на систематичні основі отримує заробітну плату, але кошти на утримання дітей на систематичній основі та в достатній кількості не надає. У відповідача не має інших утриманців, стан його здоров'я задовільний. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, до суду двічі не з'явився, в супереч вимогам ч. 3 ст. 27 та ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суд жодним чином не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього про неможливість прийняття участі в судових засіданнях не надходило. В зв'язку з цим, зважаючи на правову позицію позивача, суд відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. 04 лютого 2003 року Чапаєвською сільською радою Диканського району Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с.5). Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження [NUMBER] від 04.022003 року та [NUMBER] від 27.03.2013 (а.с.6-7). Згідно довідки за підписом в.о. Гоголівського старости Шишацької селищної ради [PERSON] від 05.04.2016 № 256 [PERSON] проживає у с. Шафранівка Шишацького району Полтавської області разом з чоловіком [PERSON] та двома дітьми. [PERSON] - не працює (а.с.8). З пояснень позивача встановлено, що відповідач [PERSON], маючи постійну роботу та джерело доходу не надає в достатній кількості та на систематичній основі кошти на утримання своїх дітей, які його потребують в силу природних потреб, віку та особливостей розвитку. Данні про перебування на утриманні відповідача інших осіб відсутні. Скарг на стан здоров'я відповідача та дітей від сторін не поступало. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що неповнолітні діти потребують належного утримання від обох батьків, зважаючи на відсутність домовленості між батьками про характер та обсяг утримання спільних дітей, нездійснення відповідачем участі в їх постійному утриманні в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судові витрати позивача документально не підтверджені, а отже питання про їх стягнення з відповідача судом не розглядається. Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved