Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

14.07.2018 року (згідно відбитку поштового штемпеля) Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом і просить: -визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль марки «Мазда 6», 2006 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] ; -визнати за Позивачем право на частку у майні спільної сумісної власності подружжя та право на збільшення частки майна спільної сумісної власності подружжя, оскільки двоє неповнолітніх дітей утримуються та проживають з [PERSON] і не одержують аліменти та додаткову допомогу від [PERSON] , необхідну для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування; -стягнути з [PERSON] па користь [PERSON] суму у розмірі 200000,00 гривень у якості грошової компенсації вартості частини майна спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 17.10.2009 році позивач уклала шлюб із відповідачем, який був зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3055, Свідоцтво про шлюб від 17 жовтня 2009 року. У спільному шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження від 18.02.2010 року, про що зроблений актовий запис №444. [PERSON] , її вересня 2011 року народження, про що свідчить Свідоцтво про народження від 23.09.2011 року, про що зроблений актовий запис №2789. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року №760/4195/15-ц між Позивачем і Відповідачем шлюб було розірвано. Позивач посилається, що за час сумісного життя у шлюбі ними було набуто спільне майно, крім іншого спільного майна, зокрема, у 2014 році за грошові кошти від продажу другого автомобіля придбали легковий автомобіль марки «Mazda 6», 2006 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , який був зареєстрований на [PERSON] , а потім 21.02.2015 році переданий за дорученням [PERSON] (батькові Відповідача) та 05.09.2017 році був проданий громадянину [PERSON] . Таким чином, на думку Позивача, придбаний у 2014 році легковий автомобіль, марки «Мазда 6», 2006 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , який був зареєстрований на Відповідача, був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, розірвання шлюбу у 2015 році не припиняє права спільної сумісної власності на легковий автомобіль, марки «Мазда 6», 2006 року випуску, набутий під час шлюбу. Однак, Відповідач одноосібно користувався автомобілем, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, вже після того як Позивач і Відповідач перестали проживати однією сім`єю. Враховуючи обставини, що мають істотне значення, зокрема, що Відповідач не виконує обов`язків щодо утримання та матеріального забезпечення (не сплачує аліменти та не і надає додаткову допомогу на лікування) двох неповнолітніх дітей (один із них інвалід І групи з дитинства), які знаходяться на утриманні у Позивача і проживають разом із нею, а також приховав факт відчуження спільного сумісного майна подружжя, і витрачав кошти від продажу майна не на користь дітей, тому Позивач має право на збільшення частки спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, легковий автомобіль марки «Мазда 6», 2006 року випуску, який був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, проданий та від продажу отримані грошові кошти (ринкова вартість станом на липень 2018 року становить 300000,00 гривень, вважає правомірним виділення на користь Позивача більшої частки ринкової вартості проданого Відповідачем легкового автомобіля, у якості грошової компенсації у розмірі 200000,00 гривень. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 17.07.2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Деснянського районного суду м. Києва Скрипки О.І. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2018 року цивільну справу № 754/9223/18 за позовом заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності передано на розгляд Солом`янському районному суду м. Києва за підсудністю для розгляду по суті. 22.10.2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.10.2018 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу також копію позовної заяви з додатками. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 22.07.2019 року (а.с. 51). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2019 року справу було призначено до судового розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. У встановлений законом строк відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Про причини неявки суд до відома не поставили. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін та на підставі наявних у справі доказів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.10.2009 році [PERSON] , 1983 року народження, уклала шлюб із [PERSON] , 1981 року народження, який зареєстрували у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3055 (а.с. 15). Сторони мають двох дітей, народжених під час шлюбу: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , її вересня 2011 року народження (а.с. 12, 13). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року у справі №760/4195/15-ц шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 16). У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб було набуто право власності на спірний об`єкт. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Таким чином, доказом придбання транспортного засобу є свідоцтво про його державну реєстрацію. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Разом з цим, Позивачем не було виконано обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України та у визначений процесуальний строк не доведено обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а саме, матеріали справи не містять доказів того, що за час шлюбу у 2014 році сторони придбали легковий автомобіль марки «Mazda 6», 2006 року випуску, реєстраційний № [NUMBER] , враховуючи відсутність підстав для звільнений від доказування, передбачених ст. 82 ЦПК України. При цьому Позивачем, так і її представником не обґрунтувалось неможливість подання таких доказів у передбачений строк з причин, що не залежали від них, також не заявлялось клопотань про витребування доказів судом на підставі ст. 84 ЦПК України або заяв про забезпечення доказів в порядку § 8 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необгрунтованого. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed