overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

14 грудня 2012 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на будинковолодіння № 7 на вул. Леніна в с. Ташлик Смілянського району. Спадкоємцем по закону на майно померлого є його син [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що він прийняв спадщину, подавши у встановлений законом строк заяву до нотаріальної контори, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на будинковолодіння. Сторони в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], 14 грудня 2012 року, відкрилась спадщина на будинковолодіння № 7 на вул. Леніна в с. Ташлик Смілянського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть, довідкою виконкому Ташлицької сільської ради Смілянського району від 21 квітня 2016 року № 352 та технічним паспортом від 20 квітня 2016 року. Після смерті спадкодавця спадщину прийняв позивач, вчасно подавши заяву до нотаріальної контори, що підтверджується повідомленням нотаріуса від 18 червня 2016 року. [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини нотаріально відмовилися. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а тому за позивачем слід визнати право власності на будинковолодіння, що залишилося після смерті [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 1258, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

14 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 27677,75 грн., заборгованність за кредитом - 2911,30 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 22972,27 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1294,18 грн., всього загальна сума заборгованості склала 27677,75 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу заочно та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 грудня 2013 року в розмірі 27677,75 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 14 грудня 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 27677,75 грн., заборгованність за кредитом - 2911,30 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 22972,27 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1294,18 грн., всього загальна сума заборгованості склала 27677,75 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

14 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 08 січня 2014 року [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишений без розгляду. Сторони до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені, позивач позов про розірвання шлюбу підтримала, а відповідач його визнав, просили справу розглядати без їх участі, про що подали письмові заяви. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2001 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Як вбачається зі змісту позовної заяви, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, позивач поновлювати їх не має наміру, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

14 грудня 2015 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24.04.2008 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX12590420, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1\~119,34 грн, зі сплатою 12,00 процентів річних. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 26.11.2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 15\~806,15 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX12590420, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 1\~119,34 грн, зі сплатою 12,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2009 р. Боржник повинна була погашати борг з 20 по 25 число кожного місяця сумою не менш ніж 126,95 грн. В день укладення договору боржником була отримана боргова сума. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує, внаслідок чого станом на 26 листопада 2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 15\~806,15 грн, з яких: -заборгованість за кредитом 629,47 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 66,33 грн; -заборгованість по комісії 301,62 грн; -пеня за несвоєчасність виконання зобовязань 13\~579,87 грн; -штраф (фіксована частина) 500 грн; -штраф (процентна складова) 728,86 грн. Виходячи з того, що відповідач у своїй заяві визнала вимоги Банку, то суд вважає нарахований борг безспірним, а отже наявні правові підстави щодо стягнення з неї цього боргу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 17 червня 2014 року в Виконавчому комітеті Жовтневої селищної ради міста Нововолинська Волинської області. Сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через суперечки та непорозуміння, різні погляди на життя, різне сприйняття сім'ї та відносин між чоловіком та дружиною. Сторони більше як пів року тому припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач вважає недоцільним зберігати шлюб, який існує формально, фактично розпався. Тому позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Прізвище після розірвання шлюбу змінювати не бажає. До проведення судового засідання позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у шлюбі, майнових претензій немає. До проведення судового засідання відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позову. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу прізвище позивачу [PERSON] не змінювати, залишити їй прізвище набуте у шлюбі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 15 травня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Реєстрація шлюбу проводилась виконкомом Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 2. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. На даний момент шлюбні відносини не підтримують біля шести місяців. Причиною тому є несумісність характерів, відсутність взаємопорозуміння. Відповідач вчинив подружню зраду. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище [PERSON]. Позивачка в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення від 16.12.2015 року, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 15 травня 2010 року. Реєстрація шлюбу проводилась виконкомом Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 2 (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують, на примирення позивачка не згідна, тому збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та інтересам їхньої дитини, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Межівський РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 25 жовтня 2007 року Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «Межівський комунсервіс» прийнято рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно: домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Жовтнева, 14 с. Новопідгороднє Межівського району Дніпропетровської області, за нею. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] вона, як власник домоволодіння, надала дозвіл на його реєстрацію місця проживання за вище вказаною адресою. 21 листопада 2012 року їхній шлюб за рішенням суду розірвано. Відповідач обіцяв добровільно скасувати свою реєстрацію, але до цього часу цього не зробив, хоча не проживає за зазначеною адресою з листопада 2012 року. Позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що тратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Жовтнева, 14 с. Новопідгороднє Межівського району Дніпропетровської області; судові витрати стягнути на її користь з відповідача. В судове засідання позивачка не зявилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач позовні вимоги визнав частково, заперечує проти сплати судового збору на користь позивачки. Представник Межівського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти позову не заперечує. Суд, вислухавши відповідача, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16415028 від 25.10.2007 року домоволодіння, розташоване за адресою: Дніпропетровська область Межівський район с. Новопідгороднє вул. Жовтнева, буд.14, на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.5). Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 43 Закону України Про власність власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідач перешкоджає власнику користуватися домоволодінням на свій розсуд. На підставі п.2 ст. 48 цього ж Закону слід усунути перешкоду користування домоволодінням позивачу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 487 гривень 20 копійок, який позивачка сплатила при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 травня 2011 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому позивач просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовну заяву підтримала повністю, на розірванні шлюбу наполягала, на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні приймав участь в режимі відеоконференції з приміщення Конотопського міськрайонного суду Сумської області. Позов визнав, на розірванні шлюбу теж наполягав. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 10 травня 2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 7). Причинами розпаду сім'ї є те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки та суперечки. З 2012 року сторони не підтримують подружніх відносин. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, а тому шлюб необхідно розірвати. Від стягнення судових витрат з відповідача позивач відмовилась у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

14 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовної заяви, пояснила, що 17 серпня 2008 року вона уклала шлюб із [PERSON] і прожила з ним до листопада 2015 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Відповідач, [PERSON], добровільно матеріальної допомоги на її утримання та на утримання неповнолітнього сина не надає. За таких підстав позивачка звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на особисте утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів) до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років, тобто до [INFO] року В судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO] року народження (свідоцтво про народження,а.с.3), який проживає разом з позивачкою. Відповідно до ч.2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позивачем не обґрунтовано свою вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків на своє особисте утримання, а також беручи до уваги той факт, що рішенням Миргородського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ? всіх видів його заробітків на утримання неповнолітнього сина, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково, а саме стягнути із [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітків (доходів), щомісяця, на користь [PERSON] на її особисте утримання. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 446 грн. 76 коп.

Outcome: approved