Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

14 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї, за вказаною адресою зареєстрована донька позивача - [PERSON], [INFO]. У 2015 році вона виїхала до Російської Федерації, та проживає там до теперішнього часу, проте фактична адреса її проживання йому не відома. Не проживання відповідача у будинку підтверджується актом, засвідченим головою КСН «Азовець» від 12.06.2018 р. Оскільки отримати добровільну згоду відповідача на зняття з реєстрації не надається можливим, позивач вимушен звернутись до суду із позовом, та просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на будинок шляхом визнання [PERSON], [INFO] такою що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-417, виданого 28 березня 2011 року Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою, належить 1/2 частина будинку [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї виданої за підписом голови КСН «Азовець» А.В. Демьяненко, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та його донька [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 12.06.2018 року, складеного головою КСН «Азовець» А.В. Демьяненко за підписом сусідів, [PERSON], 1991 року народження, зареєстрована але фактично не проживає з серпня 2014 року за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS], а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаному домоволодінні, але фактично там не проживаючи без поважних причин, перешкоджає користуванню та розпорядженню ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved