Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

12 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (ділі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог в позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного 01 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем кредитного договору № VIH0R000654126, останній отримав кредит у розмірі 3\~591 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 01 вересня 2007 року. Однак, в порушення прийнятих на себе зобовязань, відповідачем в повній мірі не були виконані умови кредитного договору, у звязку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24 вересня 2015 року становить 33\~955 грн. 58 коп., з яких: 981 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом; 9\~611 грн. 78 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 23\~362 грн. 47 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Представник позивача до судового засідання не зявився, однак відповідно до поданої до суду заяви просив суд розгляд справи здійснити у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі. В ході судового розгляду, в режимі відеоконфернеції, представник позивача заперечувала щодо заявленого відповідачем [PERSON] клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки відсутні підстави для його застосування, так як має місце переривання перебігу позовної давності, у звязку із тим, що 19 листопада 2013 року відбулося погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн., що свідчить про визнання відповідачем свого боргу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити. Також, відповідачем було заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності. При цьому відповідачем заперечувалась та обставина, на якій наголошував представник позивача про те, що в даному випадку має місце перериваної позовної давності, у звязку із погашенням 19 листопада 2013 року заборгованості за кредитним договором в розмірі 200 грн., оскільки це відбулось поза волею відповідача. Обґрунтовуючи зазначене, відповідач суду пояснив, що дійсно, на його картку 19 листопада 2013 року, його знайомою було перераховано кошти в сумі 200 грн., які в подальшому, без його відома та згоди, були банком направлені на погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, відповідачем особисто не вчинялись будь які дії, щодо погашення заборгованості і вона ним не визнавалась. Останній платіж, як зазначив відповідач, був ним здійснений 24 травня 2006 року, а відтак, останній день на звернення позивача до суду із даним позовом сплив 24 травня 2009 року. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № VIH0R000654126, у відповідності до умов якого останньому було надано грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: основна сума кредиту 3\~591 грн., відсотки за користування кредитними коштами 4 % на місяць на суму залишку заборгованості, сума щомісячного платежу 236 грн. 86 коп., строк кредитування до 01 вересня 2007 року (а.с. 6-7). Для виконання даного договору банк відкрив позичальнику рахунок 29098055336355 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, кредитний рахунок 22030055302311, рахунок для відсотків 22087055331960 (п. 1.1. кредитного договору). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується меморіальним ордером № 50901В002Е від 01 вересня 2005 року (а.с. 12) та меморіальним ордером № 002F від 01 вересня 2005 року (а.с. 12 зворотній бік). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до пунктів 2.2.2 та 3.1. кредитного договору, позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.1., 3.1., 3.2. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. За користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1. даного договору. Однак, позичальником [PERSON] в порушення своїх зобов'язань, визначених пунктами 2.2.2. та 3.1. кредитного договору в повному обсязі не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором. Так, станом на 24 вересня 2015 року, заборгованість відповідача [PERSON], що виникла у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору від 01 вересня 2005 року становить: щодо сплати залишку заборгованості за кредитним договором 981 грн. 33 коп., щодо відсотків 9\~611 грн. 78 коп. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязань (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, при порушені позичальником кожного із зобовязань, передбачених 2.2.2., 2.2.3. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу. Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи те що, сума нарахованої позивачем пені за несвоєчасне погашення заборгованості значно перевищує розмір збитків та відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, суд приходить до висновку, про зменшення суми пені з 23 362 грн. 47 коп. до 10 593 грн. 11 коп., яка відповідає розміру основного боргу (заборгованість за кредитом та відсотками), відповідно до розрахунку наданого позивачем. Суд відмовляючи в задоволенні заяви відповідача [PERSON] у застосуванні до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, виходив з наступного. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вже зазначалось, що на виконання вимог п. 1.1. кредитного договору, банком було відкрито рахунок № 29098055336355 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. Як вбачається із виписки по вказаному рахунку за період з 01 вересня 2005 року по 18 лютого 2016 року, 19 листопада 2013 року банком здійснено списання коштів в розмірі 200 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором № VIH0R000654126 від 01 вересня 2005 року (а.с. 68). В судовому засіданні відповідачем визнано ту обставину, що банком здійснено списання коштів з його картки у розмірі 200 грн. для зарахування їх для погашення заборгованості по кредитному договору, при цьому заперечувалось, що зазначене списання було здійснено банком з його згоди та відома, а відтак ним не вчинялись дії, що свідчать про визнання свого боргу за кредитним договором. При укладенні кредитного договору від 01 вересня 2005 року, сторони дійшли згоди, серед іншого, щодо здійснення договірного списання. Так, відповідно до п. 2.4. кредитного договору, позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або знімати готівкові кошти із цих рахунків у валюті, відмінною від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). З огляду на встановлене судом, зарахування коштів 19 листопада 2013 року в розмірі 200 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, судом розцінено як переривання перебігу позовної давності, а тому, позивач звертаючись 12 листопада 2015 року до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувся у встановлені законом строки. З огляду на вищевикладене, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором № VIH0R000654126 від 01 вересня 2005 року, в розмірі 21\~186 (двадцять одна тисяча сто вісімдесят шість) грн. 22 коп., з яких: 981 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом; 9\~611 грн. 78 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10\~593 (десять тисяч пятсот девяносто три) грн. 11 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. У звязку із частковим задоволенням вимог позовної заяви, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 759 грн. 78 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial