Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

15.01.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору міни нерухомого майна, в якому вказала, що 31.03.2000 року вона уклала з [PERSON] договір міни, згідно якого передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] передав у власність [PERSON] 13/25 житлового будинку [ADDRESS] Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що даний договір був укладений між нею та [PERSON] в письмовій формі і зареєстрований на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі 31.03.2000 року за №169, ніхто із сторін угоди її не оспорює і всі умови договору виконані. Посилаючись на те, що нотаріальне посвідчення договору неможливе в зв'язку з тим, що [PERSON] помер, а також спадкоємець після його смерті відповідач [PERSON] немає претензій, щодо угоди міни, позивачка просила позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду телеграму про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши інші докази по справі, суд прийшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 31.03.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни нерухомого майна, згідно якого позивач передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] передав у власність [PERSON] 13/25 часток житлового будинку [ADDRESS] Даний договір був укладений у письмовій формі та зареєстрований на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі 31 березня 2000 року за №169. Згідно реєстраційного напису договір купівлі-продажу 13/25 часток житлового будинку зареєстровано Вознесенським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] за р.№6491 10 квітня 2000 року (а.с.5). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому в даному випадку застосуванню підлягає Цивільний Кодекс України 1963 року. Оскільки ст.242 ЦК України (1963 року) передбачає, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі - продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін, тому договір міни житловими приміщеннями, укладений між позивачкою та відповідачем [PERSON] підлягає нотаріальному посвідченню, як це передбачено ст.227 ЦК України. Згідно до ст. 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ч.2 ст.47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. (запис акта про смерть № 128 від 18.02.2003 року). Відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, як син померлого. Враховуючи встановлені судом обставини, оскільки сторони по договору міни нерухомого майна повністю виконали свої обов'язки по цьому договору, а нотаріально посвідчити договір неможливо, суд вважає необхідним визнати дійсним вказаний договір міни. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору міни - обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved