Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

14.07.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «ЮЛІС» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 22.06.2017 вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала за сумісництвом на посаді завідувача лабораторії патоморфологічної до 05.10.2020. Наказом від 05.10.2020 її було переведено на посаду лікаря-паталогоанатома із зазначенням підстави наказ «про внесення змін до штатного розкладу» від 03.09.2020 № 116/вк. Позивач вважає своє переведення незаконним та таким, що порушує вимоги ч. 3 ст. 32 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), оскільки посада завідувача вказаної лабораторії була незаповнена. Позивач звернулась з до Головного управління Держпраці у Запорізькій області із заявою про проведення позапланового інспекційного відвідування без попереднього повідомлення. Листом від 16.06.2021 № 08/02.8-05/6379 представнику позивача надіслано копію акту інспекційного відвідування ТОВ «ЮЛІС» від 17.05.2021 № 3112984/123АВ та копію припису від 17.05.2021 № 3112984/123АВ/П. У вказаному акті зафіксовано наявність порушення ч. 3 ст. 32 КЗпП України у вигляді порушення порядку зміни істотних умов праці. Фактично на підприємстві не було реорганізації, зміни в організації виробництва і праці, що могло бути підставою для запровадження змін істотних умов праці. Фактично була скорочена не посада, а конкретна особа. Просила визнати неправомірним та скасувати наказ ТОВ «ЮЛІС» від 30.09.2020 № 116/вк «Про внесення змін до штатного розкладу», від 05.10.2020 № 117/вк «Про переведення на іншу посаду [PERSON] », поновити на посаді завідувача, лікаря-паталогоанатома патоморфологічної лабораторії з 05.10.2020, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.10.2020 по день поновлення на посаді. Відповідач ТОВ «ЮЛІС» в особі представника адвоката Штабовенка Д.В. з позовними вимогами не погодився, надіслав відзив на позов, в якому зазначив, що наказом від 30.09.2020 № 116/вк було введено зміни до штатного розкладу ТОВ «ЮЛІС». Наказом від 05.10.2020 № 117/вк позивача за її згодою було переведено на іншу посаду. 20.10.2020 [PERSON] подано заяву про скасування роботи за сумісництвом на посаді лікаря-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії (0,25 ставки) за власним бажанням. 26.10.2020 позивачем подано заяву про встановлення індивідуального графіку роботи на посаді лікаря-паталогоанатома патоморфологічної лабораторії. Наказом від 26.10.2020 № 126/вк було скасовано [PERSON] роботу за сумісництвом. Отже, позивач була обізнана із наказом про переведення на іншу посаду, погодилась із ним, вчинила дії щодо схвалення вказаного наказу. 26.02.2021 позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням. За згодою сторін її було звільнено у той же день на підставі ст. 38 КЗпП України. Таким чином, [PERSON] працювала на посаді лікаря-паталогоанатому 4 місяці, була обізнана про переведення, не заперечувала проти нього, та 26.02.2021 звільнилась за власним бажанням. Звільнення позивача проведено із дотриманням вимог законодавства, а тому підстав для її поновлення на роботі немає. У позові відсутнє обґрунтування того, в чому полягає порушення прав позивача. Крім того, позивачем пропущений передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду із позовом, оскільки переведення на іншу посаду відбулось з відома та зі згоди позивача, а тому остання була обізнана про можливе порушення її прав. Поважні причини пропуску вказаного строку позивач не зазначила. Крім того, проведеною перевіркою Головного управління Держпраці у Запорізькій області не було встановлено порушення прав [PERSON] наказом про її переведення. Перевірка стосувалась загального дотримання підприємством законодавства про працю. Припис також має загальний характер. Просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що у разі відмови в задоволенні позову, ним протягом 5 днів будуть подані докази понесених судових витрат. Судом проведені такі процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16.07.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання на 12.08.2021 на 10:30 год. Також цією ухвалою витребувано у відповідача довідку про розмір заробітної плати з останні відпрацьовані два місяці на посаді завідувача, лікаря-паталогоанатома патоморфологічної лабораторії (серпень, вересень 2020 р.) та кількість відпрацьованих днів у вказані місяці (а.с. 4546). 02.08.2021 до суду надішла довідка, витребувана згідно з ухвалою суду від 16.07.2021 (а.с. 4950). Також, 02.08.2021 надійшов відзив відповідача на позов (а.с. 5355), а також докази на його обгрунтування. Інших заяв по суті справи не надходило. 12.08.2021 судове засідання відкладено до 27.09.2021 у зв`язку із неявкою сторін та клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи через її хворобу (а.с. 66, 67). 27.09.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.10.2021 у зв`язку з необхідністю надання додаткових доказів відповідачем та пояснень щодо них. 20.10.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення із відповідними доказами (а.с. 7683). 22.10.2021 судове засідання відкладено до 16.11.2021 у зв`язку із неявкою сторін та клопотанням представника позивача у зв`язку з її хворобою (а.с. 8587). У судовому засіданні, яке відбулось 27.09.2021, позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Пояснила, що 02.10.2021 її викликали до кабінету головного лікаря ТОВ «ЮЛІС» та повідомили, що будуть її переводити з посади завідувача патоморфологічної лабораторії. 05.10.2021 вона вийшла на роботу, та начальник відділу кадрів зажадала від неї заяву про переведення за власним бажанням. Їй пояснили, що фактично посаду завідувача ліквідують. Проте, у дійсності такого не відбулось. Вважає, що були відсутні законні підстави для її переведення та зміни істотних умов праці, у зв`язку із чим просить скасувати накази відповідача від 30.09.2020 № 116/вк «Про внесення змін до штатного розкладу», від 05.10.2020 № 117/вк «Про переведення на іншу посаду [PERSON] », поновити на посаді завідувача, лікаря-паталогоанатома патоморфологічної лабораторії з 05.10.2020, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.10.2020 по день поновлення на посаді. Зазначила, що на даний час вона працює на іншій роботі, але у разі її поновлення звільниться і повернеться до роботи в ТОВ «ЮЛІС». В подальшому в судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду представника. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, що викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Відповідно до змісту трудової книжки позивача [PERSON] , з 01.02.2018 по 27.06.2019 вона працювала в ТОВ «ЮЛІС» на посаді лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії, з 27.06.2019 по 05.10.2020 на посаді завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії, з 05.10.2020 по 26.02.2021 на посаді лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії, 26.02.2021 звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач в межах даної справи оспорює своє переведення з 05.10.2020 з посади завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії на посаду лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії, вважаючи його незаконним. Так, наказом ТОВ «ЮЛІС» від 30.09.2020 № 116/вк «Про внесення змін до штатного розкладу» у зв`язку із виробничою потребою з 01.10.2020 внесено зміни до штатного розкладу від 31.08.2020, а саме введено посаду «лікар-патологоанатом патоморфологічної лабораторії» (код 2212.2) з посадовим окладом 5\~400 грн. у кількості 0,75 ставки. Наказом ТОВ «ЮЛІС» від 05.10.2020 № 117/вк «Про переведення на іншу посаду [PERSON] » позивача [PERSON] переведено за її згодою з посади завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії на посаду лікаря-патологоанатома (0,75 ставки) з 05.10.2020. Підставою для винесення наказу зазначено наказ «Про внесення змін до штатного розкладу» від 30.09.2020 № 116/вк. Позивач із наказом № 117/вк від 05.10.2020 ознайомилась та поставила свій підпис про те, що проти переведення не заперечує (а.с. 58). Позивач вказує, що вказаним переведенням відбулась зміна істотних умов праці, а тому у даному випадку відповідач мав діяти у відповідності до ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Вважає, що у даному випадку на підприємстві не відбувалось зміни в організації праці, а тому були відсутні підстави для зміни позивачеві істотних умов праці. Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. У зв`язку\~із змінами\~в організації\~виробництва і\~праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за\~пунктом 6 статті 36\~цього Кодексу. Згідно із роз`ясненнями, наданими у п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. Отже, виходячи із вищенаведених положень ст. 32 КЗпП України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, можна висновувати, що зміна істотних умов праці може мати місце в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором та у разі змін в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації. У даному ж випадку, зміна умов праці [PERSON] відбулась внаслідок її переведення на іншу посаду, за її згодою відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України. Проте, така зміна не може вважатися істотною у розумінні ч. 3 ст. 32 КЗпП України, адже відповідними доказами не доведено, що під час роботи за посадою, на яку була переведена позивач, мали місце зміни систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інше. Крім того, як випливає з штатного розкладу відповідача, введеного у дію з 01.10.2020 (а.с. 80), та із попереднього штатного розкладу, введеного у дію з 01.09.2020 (а.с. 82), посада завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії, яку обіймала [PERSON] , не була скорочена, змін в організації виробництва не відбулось, а було додано посаду лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії (0,75 ставки). Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, на підприємстві була необхідність у лікарі-патологоанатомі, у зв`язку із чим було додано додаткову посаду у штатний розклад. [PERSON] на переведення на цю посаду погодилась, про що міститься її підпис на наказі від 05.10.2020. Також вона не заперечувала цього факту у судовому засіданні. Отже, положення ч. 1 ст. 32 КЗпП України відповідачем були дотримані. Доводи [PERSON] та її представника про те, що її фактично було усунуто з посади завідувача з особистих міркувань керівництва, не підтверджуються жодними доказами. Ані [PERSON] , ані її представником не заявлялось клопотань про допит свідків, витребування певних доказів на підтвердження вказаних обставин. Також, заявляючи позовну вимогу про визнання неправомірним та скасування наказу № 116/вк від 30.09.2020 «Про внесення змін до штатного розкладу», позивач не наводить відповідних підстав для цього. Крім того, як встановлено судом вище, посада завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії у штатному розкладі залишилась, а було додано ще 0,75 ставки лікаря-патологоанатома. Отже, зазначене свідчить, що новою редакцією штатного розкладу змін в організації виробництва і праці на підприємстві не відбулось, а навпаки було розширено штат. Відтак, відсутні підстави для висновку про запровадження вказаним наказом змін істотних умов праці позивачеві. Суд вважає посилання позивача на акт інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 17.05.2021 № 3112984/123АВ та припис вказаного Управління № 3112984/123АВ/П таким, що не спростовує вищезазначених обставин, виходячи із наступного. Так, за змістом акту інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 17.05.2021 № 3112984/123АВ, копія якого наявна в матеріалах справи, під час інспекційного відвідування ТОВ «ЮЛІС» встановлено, що підприємством порушено ч. 3 ст. 32 КЗпП України, а саме порядок зміни істотних умов праці, а саме відповідно до наказу № 117/вк від 05.10.2020 [PERSON] було переведено з посади завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії на посаду лікаря-патологоанатома з 05.10.2020, підстава: наказ «Про внесення змін до штатного розкладу» від 03.09.2020 № 116/вк. В штатному розкладу ТОВ «ЮЛІС», який введено в дію з 01.10.2020 та затверджено директором ТОВ «ЮЛІС» 30.09.2020 посада завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії станом на 05.10.2020 залишилась без змін та була вакантною (а.с. 23). Разом із тим, у акті не конкретизовано, в чому саме полягає порушення ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Посилання на наявність вакантної посади завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії на момент переведення [PERSON] , не може вважатися порушенням вказаної норми, оскільки переведення [PERSON] відбулось за її згодою. Ця обставина у акті залишена поза увагою інспектора праці. Також у акті не аналізувався зміст наказу № 116/вк від 03.09.2020 «Про внесення змін до штатного розкладу», зокрема, не досліджувалась необхідність введення додаткової 0,75 ставки лікаря-патологоанатома та наявність потреби в цьому на підприємстві. Крім того, згідно із приписом про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЗП2984/123/АП/П від 17.05.2021 керівника ТОВ «ЮЛІС» зобов`язано забезпечити додержання норм законодавства про працю та наведено посилання на порушення ч. 3 ст. 32 КЗпП України в частині встановлення порушення порядку зміни істотних умов праці (а.с. 2627). Однак, спосіб усунення порушення, а також дії, які необхідно вчинити ТОВ «ЮЛІС», у приписі не зазначені. Таким чином, на переконання суду, акт та припис Головного управління Держпраці у Запорізькій області не доводять порушення порядку переведення [PERSON] з посади завідувача, лікаря-патологоанатома патоморфологічної лабораторії та посаду лікаря-патологоанатома цієї лабораторії. Крім того, як зазначено судом вище, переведення [PERSON] відбулось із дотриманням ч. 1 ст. 32 КЗпП України. У той же час, докази зміни істотних умов праці, які б відповідали змісту ч. 3 ст. 32 КЗпП України, під час вказаного переведення матеріали справи не містять. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для визнання незаконними та скасування наказів ТОВ «ЮЛІС» від 30.09.2020 № 116/вк «Про внесення змін до штатного розкладу» та від 05.10.2020 № 117/вк «Про переведення на іншу посаду [PERSON] », а тому, як наслідок, відсутні підстави для поновлення [PERSON] на попередній посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, до позову [PERSON] долучено клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, в якому зазначала, що пропустила із поважних причин строк, визначений ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду із цим позовом, оскільки про порушення свої прав вона дізналась з акту інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 17.05.2021 № 3112984/123АВ та копії припису № 3112984/123АВ/П, отриманого представником позивача 18.06.2021 (а.с. 2829). Разом із тим, згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У даному випадку предметом спору не є незаконність звільнення позивача, а позивач оспорює правомірність її переведення на іншу посаду. Отже, посилання позивача у клопотанні про поновлення строку на пропуск місячного строку з дня вручення копії наказу про звільнення є помилковим, а застосуванню у даному випадку підлягає тримісячний строк з дня, коли позивач дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права. Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. Позивачем не заперечується факт пропуску строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду із даним позовом. Відповідачем також обставини пропуску позивачем строку не заперечуються, при цьому, відповідач у своєму відзиві на позов наполягає на застосуванні судом наслідків пропуску даного строку. Позивач вказує, що в неї були поважні причини пропуску цього строку, оскільки про порушення своїх прав дізналась після отримання вищезазначених акту та припису Головного управління Держпраці у Запорізькій області, а саме з листа від 16.06.2021 № 08/02.8-05/6379 на запит представника позивача (а.с. 30). Разом із тим, суд, оцінюючи вказані твердження позивача, звертає увагу на те, що переведення позивача на іншу посаду відбулось 05.10.2020, а взагалі з ТОВ «ЮЛІС» позивач звільнилась 26.02.2021. Тобто, про порушення свого права позивач, на переконання суду, повинна була дізнатися з моменту її переведення на іншу посаду. Матеріали справи не містять доказів того, що з моменту переведення у позивача були перешкоди для звернення до суду із даним позовом. Юридична необізнаність позивача не позбавляла її права звернутися за правовою допомогою у будь-який час після 05.10.2020 та отримати відповідні роз`яснення. Крім того, з листа Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 16.06.2021 № 08/02.8-05/6379, яким направлено на адресу представника позивача акт та припис, випливає, що вказані документи надані на адвокатський запит від 11.06.2021 за вх. № 53. У той же час, матеріали справи не містять дати звернення позивача чи її представника із заявою про здійснення інспекційного відвідування ТОВ «ЮЛІС», з якої можливо було б встановити, чи вважала позивач на час її звернення у вказаний орган свої права порушеними. Клопотань про витребування у Головного управління Держпраці у Запорізькій області позивачем та її представником не заявлялось. Не містить такої інформації і лист Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 14.09.2021 № 08/02.8-05/9617 на адресу представника позивача, яким повідомлено про вжиття заходів реагування та неможливості складання протоколу відносно керівника ТОВ «ЮЛІС». Таким чином, суд доходить висновку, що строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено позивачем без поважних причин, а тому підстави для його поновлення відсутні. Згідно із роз`ясненнями, наданими у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки при пропуску місячного і тримісячного строк у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін. Отже, враховуючи, що судом в межах розгляду цієї справи не встановлено обґрунтованості позовних вимог позивача, пропуск позивачем без поважних причин строку, визначеного ст. 233 КЗпП України, не є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. Судові витрати зі сплати судового збору у даному випадку стягненню не підлягають, оскільки позивач звільнена від його сплати відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Питання про інші судові витрати, зокрема, понесені відповідачем, судом не вирішувалось, оскільки відповідач повідомив про подання відповідних доказів протягом 5 днів з моменту ухвалення судового рішення.

Outcome: dismissed