Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

12 січня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтували тим, що з відповідачем вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Проте, [INFO] у них народилася спільна дитина - донька [PERSON]. З моменту народження дитина постійно проживає разом із нею, вона займається її вихованням та доглядом, піклується про її духовний та моральний розвиток. Відповідач не цікавиться дитиною, не забезпечує доньку матеріально, не приймає участь у її вихованні та духовному розвитку. З урахуванням вище викладеного просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до її дитини [PERSON], та стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини зазначеного віку. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином, проте на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином шляхом публікації оголошення про виклик у засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьками є позивач та відповідач по справі. (а.с.5). Згідно із довідкою про склад родини ЖБК №19 «СОЮЗ», дівчина [PERSON] зареєстрована та проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6) . Відповідно характеристики ЖБК №19 «СОЮЗ», за час проживання [PERSON] за вказаною адресою, скарг та звернень від мешканців будинку на грубу та не тактичну поведінку чи порушення нею громадського порядку в ЖБК №19 «СОЮЗ» не надходило (а.с. 8). Відповідно до характеристики наданої директором ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 стосовно учня [PERSON] вбачається, що вона навчається у 3 -му класі. За роки навчання зарекомендувала себе як учениця із високими навчальними можливостями. До уроків ставиться дуже відповідально, старанна, працьовита, наполеглева. На уроках завжди уважна, грамотно та чітко висловлює власні ідеї. Матуся дівчинки має тісний зв'язок із класним керівником, завжди відгукується на прохання про допомогу у житті класу, підготовці позакласних заходів. Відвідує всі батьківські збори, батько школу за не відвідував, навчанням та вихованням доньки не цікавиться, зв'язку зі школою не підтримує. [PERSON] користується повагою та авторитетом серед однокласників та учнів школи (а.с. 7). Відповідно довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Слов'янська» №01-27/229 від 13 грудня 2016 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Зі слів дільничного лікаря та медсестри дитина на прийом з'являлася у супроводі матері [PERSON], яка і займалася оздоровленням дитини, давала згоду на проведення профілактичних щеплень, про що свідчать записи в ф. 063-2/0 та на огляд дитини лікаря (а.с. 9). Відповідно до довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Слов'янська» № 467/5 від 09.12.2016 року та висновку КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Слов'янська» № 261/1 від 13.12.2016 року [PERSON] здорова (а.с. 10, 11). Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, батько дитини [PERSON] з моменту народження дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, ніякого зв'язку з дитиною не підтримує, не цікавиться успіхами доньки, не турбується про стан її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не здійснює жодних дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обов'язків. На даний час місце знаходження батька, [PERSON], невідоме. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 08 лютого 2017 року, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини, [PERSON], [INFO] (а.с. 20-21). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки [PERSON], а саме суду надані належні та достовірні докази щодо того, що відповідач не приймає будь-якої участі у житті дитини, не спілкується з нею та не навідує її, не забезпечує її матеріальним утриманням, не цікавиться її навчанням, розвитком та станом здоров'я. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків має системний і триваючий характер, зважаючи, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. На підставі положення ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України суд вважає необхідним вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Підстав для звільнення [PERSON] від обов?язку утримувати дитину у розумінні ст. 188 СК України не встановлено. Вирішуючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Враховуючи, що відповідач працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідача на утримання його дитини аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved