Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

13 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 20000 гривень, а також судовий збір, сплачений ним за подання даного позову. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 травня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким він позичив останньому грошові кошти в сумі 20000 гривень. Позичені кошти [PERSON] зобов'язався повернути йому у строк до 30 липня 2013 року. Але у зазначений термін відповідач суму позики не повернув, від зустрічі з позивачем усіляко ухиляється, у зв'язку з чим він змушений звертатись до суду з даним позовом. Позивач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у наступне судове засідання не прибув, надіславши заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, содові повістки про виклик до суду двічі надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою проживання відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 21 травня 2013 року між [PERSON] (Позикодавець) з одного боку та [PERSON] (далі Позичальник) з іншого, був укладений договір позики, за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 20000 гривень. [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] суму позики 30 липня 2013 року. Факт отримання [PERSON] позики в сумі 20 000 гривень підтверджується доданою до позову розпискою останнього з його особистим підписом. Відповідач, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним обов'язків за договором позики, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з нього відшукуваної позивачем грошової суми та їїї розміру. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] борг за договором позики від 21 травня 2013 року в сумі 20000 гривень тим самим задовольнивши позов. Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складають 243,60 гривень. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 612, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved