Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Пугачівка, 18. За вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON], [INFO]. З серпня 2015 року по теперішній час останній за місцем реєстрації не проживає, його особисті речі в будинку відсутні. Відповідач постійно мешкає в м. Суми. Добровільного з реєстраційного обліку не знімається, чим порушує її права як власника будинку. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком №18 по вул. Пугачівка у с. Річки Білопільського району Сумської області. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] позов підтримали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився без повідомлення причин, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 17). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачку [PERSON] її представника [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею ст. 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 03 грудня 2009 року за позивачкою визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Пугачівка, 18, яке 05 березня 2010 року зареєстроване в реєстрі за №29861995 (а. с. 20-21). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори 28 липня 2010 року, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,85 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за вказаною вище адресою (а. с. 5). За даними Річківської сільської ради Білопільського району від 20 березня 2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований у [INFO], але з серпня 2015 року за вказаною адресою не проживає (а. с. 3). З акту від 20 березня 2017 року, складеного в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], відповідач у будинку №18, що по вул. Велика Пугачівка в с. Річки, не проживає з 18 вересня 2015 року і по теперішній час, його речі в домогосподарстві відсутні (а. с. 4). У судовому засіданні позивачка підтвердила, що [PERSON], [INFO] є її сином. Останній зареєстрований у її домогосподарстві, що знаходиться за вказаною вище адресою. У серпні 2015 року відповідач виїхав проживати в м. Суми, де й мешкає по даний час. Додому не приїжджає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає. Його речі в домогосподарстві відсутні. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є співвласником або наймачем житлового будинку, розташованого в с. Річки, Білопільського району, Сумської області по вул. В. Пугачівка, 18, який належить позивачці [PERSON] на праві власності, понад рік без поважних причин не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. У звязку з цим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно з якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом [PERSON] понесла судові витрати у виді судового збору у сумі 640 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved