Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

12 жовтня 2020 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Луцька міська рада (далі третя особа), про встановлення земельного сервітуту та зобов`язання вчинити дії. Рішенням суду від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. 15 лютого 2021 року (згідно відмітки на конверті) представник відповідача звернулася до суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно розподілу судових витрат, у якій просить суд стягнути з позивача на користь відповідача 9\~000,00 грн. судових витрат на правничу допомогу. Відповідач та її представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили суд її задовольнити. Позивач та її представник у судовому засіданні заяву заперечили та просили суд залишити її без розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід ухвалити таке додаткове рішення у справі. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як слідує з матеріалів справи, представником відповідача до закінчення судових дебатів була зроблена письмова заява в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, а докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу адвоката були подані відповідачем в межах п`ятиденного строку. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, всі судові витрати відповідача [PERSON] слід покласти на позивача. Визначаючи розмір таких витрат, суд враховує положення ч.4 ст.141 ЦПК України, які передбачають, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Як слідує з матеріалів справи, у першій заяві по суті спору відзиві на позов, відповідач в попередньому (орієнтовному) розрахунку вказала, що планує понести витрати у розмірі 6\~000,00 грн. на правову допомогу адвоката. В заяві про ухвалення додаткового рішення суду представник відповідача просить суд стягнути більшу суму судових витрат, а саме у розмірі 9\~000,00 грн. Будь-яких пояснень представника відповідача, що він не міг передбачити такі збільшені витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, матеріали справи не містять. Доводи представника відповідача про те, що її клієнтка змінила позицію у справі у зв`язку з чим збільшився розмір судових витрат, не свідчить про те, що такі витрати сторона відповідача не могла передбачити. У зв`язку з вищенаведеним, суд відмовляє відповідачу у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення та стягує лише 6 000,00 грн., як визначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку. Вказані витрати на професійну правничу допомогу підтверджується договором про надання правової (правничої допомоги), ордером, актом наданих послуг, рахунком на оплату.

Outcome: approved