Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

14 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначив, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] . В даному житловому будинку з 1982 року зареєстрований відповідач, однак фактично з 2004 року в ньому не проживає. Добровільно [PERSON] не бажає оформлювати зняття з реєстрації місця проживання в житловому будинку по [ADDRESS] . Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу перешкоди у користуванні його власністю. Отже, [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити відповідно до обставин, зазначених у позовній заяві, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь-яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив, відзиву на позов не подав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Радянська Україна» від 07 липня 1966 року №9 та виконкому Української сільської Ради депутатів трудящих від 23 вересня 1966 року та на підставі рішення виконкому Малинської районної Ради депутатів трудящих від 28 листопада 1966 року №442, [PERSON] належить вищезаначений житловий будинок. с .6 ). Відповідно до довідки Малинської міської ради № 618 від 13 травня 2019 року, [PERSON] , 1966 року народження в [ADDRESS] фактично не проживає. Протягом п`ятнадцяти років відповідач перебував у місцях позбавлення волі, а після звільнення з місць позбавлення волі його місце перебування невідомо. Дана довідка видана за підписом депутата міської ради [PERSON] (а.с.15). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, відповідач з 27 травня 2005 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с.18). Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає вимоги позивача доведеним та такими, що підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved