Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

13 березня 2020 року [PERSON] через свого представника звернувся до Чернігівського районного суду Запорізької області з позовом до Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] . За життя він склав заповіт на ім`я позивача, яким заповів йому земельну ділянку на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області. Ця земельна ділянка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №044207, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією 09.02.2005р. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області Пузанової Н.А. та подав заяву про прийняття спадщини, на підставі чого заведено спадкову справу за №54/2019. Однак отримати спадщину позивач не може, оскільки нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №269/02-31 від 07.05.2019р. у зв`язку з розбіжністю в написанні прізвища спадкодавця в державному акті на право власності на земельну ділянку та у свідоцтві про його смерть, що унеможливлює підтвердження факту належності спадкового майна спадкодавцеві. Просив позов задовольнити тавстановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] . Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №044207, виданого Чернігівською РДА 09.02.2005р. на ім`я [PERSON] на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 10,9200га, кадастровий номер 2325587900:02:001:0002, яка розташована на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області. та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку. Представник позивача - адвокат Курдюкова О.С. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності та кожен окремо, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.09.2018 року, виданим Чернігівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізької області. За життя [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, посвідчений секретарем Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області 25.01.2008р., зареєстрований в реєстрі за №08, в якому заповів [PERSON] земельну ділянку, розташовану на території Широкоярської сільської ради, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЗП № 044207, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією 09.02.2005р. Позивач у передбачений законодавством строкзвернувся до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Запорізької області Пузанової Н.А., якою на підставі заяви про прийняття спадщини заведено спадкову справу за №54/2019. На звернення позивача до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №269/02-31 від 07.05.2019 р. у зв`язку з неможливістю підтвердження факту належності спадкового майна спадкодавцеві через розбіжність в написанні його прізвища в державному акті на право власності на земельну ділянку, де воно вказано як «[PERSON]», а у свідоцтві про його смерть - « [PERSON] ». Помилка при написанні прізвища померлого в Державному акті на право власності на земельну ділянку унеможливлює використання останнього при оформленні позивачем права на спадщину. Встановити даний факт в інший спосіб, окрім як через встановлення факту судовим рішенням позивач не має змоги. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, судом розглядаються справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством. У відповідності до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Судом встановлено, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку, помилково вказане прізвище « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Різниця у написані прізвища спадкодавця у одну літеру, є наслідком впливу варіантної парадигми розмовних або говіркових варіантів особового імені, покладеного в основу відповідного прізвища, що підтверджується експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України №056/434-а від 11.04.2018 р., замовленим за зверненням самого [PERSON] . Правильність прізвища « [PERSON] » підтверджується заповітом, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, свідоцтвом про смерть. Аналіз досліджених судом документів, зіставлення наявних в них анкетних даних свідчить, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №044207, виданий Чернігівською районною державною адміністрацією 09.02.2005р., дійсно належав померлому [PERSON] . Оскільки невідповідність в написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації позивачем права на володіння та розпорядження належним майном, суд дійшов висновку, що вимога в частині встановлення факту належності спадкодавцю вищевказаного правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права власності на земельну ділянку, то суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку була лише розбіжність написання прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі на спадкове майно та свідоцтві про його смерть. Тобто, позивач не має жодних перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку після встановлення судом факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу на спадкове майно. В зв`язку з зазначеним суд вважає вимогу про визнання права власності на спадкове майно завчасною, оскільки інші підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відсутні. За відсутності перешкод для вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про права на спадщину суд не може перебирати на себе функції нотаріуса та фактично займатися оформленням права власності на спадкове майно, оскільки Законом України «Про нотаріат» передбачений чіткий порядок здійснення нотаріальних дій, зокрема і щодо перевірки обтяжень нерухомого майна та виконання вимог щодо сплати передбачених зборів та обов`язкових платежів до державного бюджету. Питання про розподіл судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: partial