Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

13 січня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся прокурор Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів (а. с. 2-5), в обґрунтування якого посилався на те, що 17 травня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо продажу останньою квартири, та останній були надані відповідачу в якості завдатку грошові кошти у сумі 11 770,00 грн. (еквівалент 2 200,00 доларів США), про що було складено відповідний договір завдатку та розписка. Даними договорами сторони також обумовили, що у випадку неповернення задатку до 10 вересня 2002 року [PERSON] повинна виплатити [PERSON] крім суми задатку - 1% від суми задатку за кожний день прострочення. Під час проведення досудового розслідування, розпочатого в межах кримінальної справи, відкритої у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань, покладених на нею вказаними договорами, 01 грудня 2011 року [PERSON] повернула [PERSON] суму завдатку у розмірі 2 200,00 доларів США. У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд стягнути з відповідача 1% від суми задатку за кожний день прострочення, що становить 64 159,70 грн., а також 527,34 грн. в рахунок 3-з% річних за прострочення повернення боргу. 30 січня 2014 року до спільного розгляду з даною позовною заявою судом була прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, в якій позивач за зустрічним позовом просила суд визнати недійсними договір позики від 17 травня 2002 року у зв'язку з його невідповідністю вимогам чинного законодавства України (а. с. 14-15). [PERSON] та її представник у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні; [PERSON] пояснила суду, що у грудні 2011 року була закрита кримінальна справа у відношенні [PERSON] і саме з цієї дати, на її думку, починається перебіг строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення неустойки з [PERSON], строк позовної давності за цим спором не вважає пропущеним; у задоволенні зустрічних позовних вимог просила суд відмовити. Прокурор у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та поновити строк звернення до суду з позовом в інтересах [PERSON], вважаючи його пропущеним; проти зустрічних позовних вимог заперечував. [PERSON] та її представник у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, зустрічний позов підтримали, просили суд його задовольнити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали даної цивільної справи судом були встановлені наступні факти: 17 травня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого остання надала, а [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 2 000,00 доларів США та 200,00 доларів США за договором позики, укладеним між цими ж сторонами у простій письмовій формі у вигляді розписки від 17 травня 2002 року (а. с. 7-8, 16-17, 25, 56, 57). За умовами вказаного договору позики [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] позичені грошові кошти до 10 вересня 2002 року, у разі прострочення виконання зобов'язання - зобов'язалась також сплатити 1% від суми задатку за кожний день прострочення. Судом також встановлено, що 22 листопада 2011 року [PERSON] прийняла від [PERSON] 2 200,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої наявна в матеріалах справи (а. с. 19, 26), та було визнано сторонами у судовому засіданні. З матеріалів справи вбачається, що у 2006 році [PERSON] вже зверталась до суду з позовом аналогічним даним позовним вимогами, проте її позов ухвалою суду від 14 квітня 2008 року був залишений без розгляду (а. с. 52, 53). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, нормами Цивільного кодексу України . Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить 3 роки. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності та вирішуючи первісні позовні вимоги, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України суд вважає строк звернення до суду з даним позовом [PERSON] пропущеним без поважних причин та не знаходить підстав для його поновлення. Судом було встановлено, що [PERSON] вже зверталась з аналогічним позовом до суду, який ухвалою суду від 14 квітня 2008 року (а. с. 53) був залишений без розгляду. До посилань позивачки за первісним позовом про те, що датою початку перебігу строку позовної давності вона вважає отримання нею повідомлення про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками п. 2 ст. 6 КПК України - суд ставиться критично, надаючи їм належну правову оцінку. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів з заявою про злочин також може бути розглянуто як усвідомлення нею порушення своїх прав. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги суд також вважає їх необґрунтованими та недоведеними та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні [PERSON] були повернуті [PERSON] грошові кошти у сумі 2 200,00 доларів США наприкінці 2011 року. Таким чином відповідач за первісним позовом виконала умови (зобов'язання) за договором, повернувши суму боргу повністю, що є підставою вважати правовідносини позики між сторонами припиненими. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач за первісним позовом звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним судові витрати за первісним позовом віднести за рахунок держави, а суму судового збору, сплаченого за зустрічним позовом такою, що не підлягає відшкодуванню [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed