Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

13 червня 2015 року позивачі звернулася в суд з позовом до ВДВС ШРУЮ, Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, в якому просили скасувати арешт, який був накладений Виконавчою Службою на квартиру за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Бюро Технічної Інформації м.Києва про внесення зміни записів у правоустановчі документи на вищевказану квартиру. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що після отримання рішення Шевченківського районного суду м.Києва, відповідно до якого: визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07.04.2006 року, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.04.2006 року, відповідно до якого [PERSON] продала квартиру [NUMBER], а [PERSON] придбала квартиру по [ADDRESS]; визнано недійсним іпотечний договір від 08.05.2007 року, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] ВАТ «КБ «Надра», позивачі відразу зареєстрували в БТІ заяву від 28.07.2010 року про відновлення права власності. Проте відповідь від БТІ не надходила. Крім того, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09.05.2009 року у справі №2-3837/09 було видано виконавчий лист, на підставі якого ВДВС ШРУЮ м.Києва 21.08.2009 року відкрила виконавче провадження відносно боржника [PERSON] Постановою ВДВС ШРУЮ від 10.12.2009 року було накладено арешт на майно боржника у даному виконавчому провадженні, в тому числі і на квартиру[ADDRESS], оскільки на той час вона належала [PERSON] При підготовці документів для реєстрації права власності, БТІ на оплачуваний запит позивачів щодо надання витягу права власника на квартиру [ADDRESS], надало відповідь про те, що квартира належить іншому власникові без конкретизації кому саме. Позивачі вважають що вказані обставини порушують їхні права, оскільки не виконується рішення суду, відповідно до якого було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а тому звернулися до позову з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON], який в той же час є представником позивачки [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідачі в судове засідання до суду не з'явилися, про день слухання справи повідомлявся, однак причину своєї неявки суду не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез'явившихся осіб. Вислухавши пояснення сторони позивачів, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27.04.2010 року у цивільній справі №2-1291/10 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07.04.2006 року, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.04.2006 року, відповідно до якого [PERSON] продала квартиру [NUMBER], а [PERSON] придбала квартиру по [ADDRESS]; визнано недійсним іпотечний договір від 08.05.2007 року, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] ВАТ «КБ «Надра». 28.07.2010 року [PERSON] звернулася до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна із письмовою заявою №55079 про видачу свідоцтва на право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі рішення від 27.04.2010 року у цивільній справі №2-1291/10. Однак відповідь позивачка не отримала. 23.04.2015 року [PERSON] звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна із письмовою заявою №1227 у якій просив відновити право власності на квартиру [ADDRESS]. 28.04.2015 року у відповідь на вищевказану заяву Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна надало письмову відповідь за №5626, у якій зазначило, що право власності на квартиру [ADDRESS] не було відновлено за [PERSON] у відповідності до заяви від 28.07.2010 року, оскільки даний об'єкт нерухомого майна знаходить під арештом, а тому на даний час у Бюро відсутні повноваження щодо відновлення права власності на квартиру [ADDRESS]. Крім того, судом було встановлено, що постановою ВДВС ШРУЮ у м.Києві від 21.08.2009 року було відкрите виконавче провадження №14631952, на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м.Києва, на виконання рішення у цивільній справі №2-3837/09. Відповідно до даної постанови з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення борг у сумі 17219 грн. У зв'язку з невиконанням боржником вищевказаного рішення суду постановою ВДВС ШРУЮ у м.Києві від 10.12.2009 року було накладено арешт на автотранспорті засоби та нерухоме майно, що належить [PERSON] Відповідно до постанови ВДВС ШРУЮ у м.Києві від 12.07.2011 року виконавче провадження №14631952 було закрито. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч.1). У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч.5). Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику (ч.1). Готівкові кошти та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються державним виконавцем у таких осіб у присутності понятих на підставі ухвали суду (ч.3). Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1 ). Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: … проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч.2). Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже право вимоги про скасування арешту належить саме власникові майна. Відповідно до п.4 ст. 335 ЦПК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Разом з тим, у відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, оскільки відповідно до матеріалів справи право власності на квартиру [ADDRESS] не належить позивачам, позивачі не надали належних доказів щодо того, чи перебувають на даний час, виконавчі провадження, у зв'язку з якими можуть існувати будь-які обмеження чи заборони щодо вказаної квартири, а тому суд відмовляє позивачам у скасуванні арешту з вказаної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed