Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

14 лютого 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона звернулася до відповідача з проханням матеріально підтримувати їх доньку, на що останній надав їй усну обіцянку сплачувати аліменти на утримання доньки, але з метою забезпечення регулярності сплати аліментів, вона бажає, щоб аліменти стягувалися за рішенням суду. Так як відповідач є працездатним, має постійний заробіток, інших утриманців та малолітніх дітей не має - то вона просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 частини його доходу щомісяця до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.7/. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що дитину він любить та час від часу до неї приїжджає, витрачаючи деякі кошти на придбання речей та гостинців для дитини. На утримання доньки кошти позивачу він дійсно не надавав і не заперечує, щоб з нього стягувались аліменти на утримання дитини в тому розмірі, в якому просить позивач. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.5/. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.6/. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що між сторонами не досягнуто згоди ні щодо способу, ні щодо розміру аліментів, так як ними не обговорювались обставини щодо розміру та способу сплати аліментів. При цьому задля забезпечення регулярності сплати аліментів позивач бажає, щоб вони стягувались за рішенням суду. Що стосується розміру аліментів, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що відповідач працює, має постійний заробіток /а.с.17/, інших дітей чи утриманців не має. Тому суд прийшов до висновку, що для забезпечення умов життя, звичних для дитини, достатніх для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на яке дитина має право, враховуючи наявність можливості відповідача щодо утримання дитини за його матеріальним становищем та станом здоров'я та інших обставин, відповідно до ст..182 СК України, з урахуванням визнання позову відповідачем, з відповідача на утримання неповнолітньої дитини слід стягнути 1/3 частини всіх видів заробітку, тобто позов слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved