Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

14 березня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 28 квітня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . З серпня 2018 року сторони припинили жити разом. Погляди на сімейне життя, шлюб, виховання дитини, розуміння сімейних цінностей у сторін різні, господарство не ведеться. На час звернення до суду втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, подальше спільне життя є неможливим. Також відповідач з серпня 2018 року припинив надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, яка постійно потребує харчування, придбання одягу, лікування та іншого, а позивач позбавлена можливості в повній мірі це забезпечити. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з зазначеним позовом, в якому позивач просить суд шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду по суті та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі. В частині розміру стягуваних аліментів поклалась на розсуд суду та просила врахувати інтереси їх неповнолітньої дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просив суд врахувати його життєві обставини та ухвалити справедливе рішення у справі. Представник відповідача, яка являється сестрою відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів у розмірі 2000 гривень заперечувала, оскільки її довіритель не працює, являється інвалідом першої групи та отримує пенсію на руки у розмірі 1400 гривень. Частину пенсії відповідач сплачує за виконавчим листом на утримання доньки від першого шлюбу. Також представник відповідача зазначила, що відповідач постійно потребує коштів на лікування, тому частково знаходиться на її утриманні. Враховуючи викладене, представник просила суд стягнути з відповідача аліменти в мінімальному розмірі, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вислухавши пояснень учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року сторони зареєстрували шлюб в Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Відповідно до копії довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією № 649038 відповідач [PERSON] являється інвалідом 1 групи за загальним захворюванням з 14 квітня 2017 року (а.с.30). Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області [PERSON] призначено пенсію по інвалідності у розмірі 2940,88 гривень, з якої відраховується аліментів на дитину 1445,44 гривень та виплачується 1495,44 гривень (а.с.43). Згідно листа Самарського ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконання у відділі перебуває виконавче провадження ВП 44765687, з примусового виконання виконавчого листа № 2-2179/03 від 28.09.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини (а.с.45). Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки. Також суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з серпня 2018 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався. Щодо вирішення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини та досліджені матеріали справи, суд враховує передбачений законом мінімум на дитину відповідного віку і ту обставину, що обов`язок утримання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків. Також при визначенні розміру аліментів, як того вимагає ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який являється інвалідом 1 групи за загальним захворюванням з 14 квітня 2017 року, отримує пенсію по інвалідності та сплачує аліменти на утримання дитини неповнолітньої дитини від першого шлюбу, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде справедливим та відповідати вимогам ст. 182 СК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, як того вимагає ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про їх часткове задоволення. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial