Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

13 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року. Шлюб між сторонами розірваний рішенням суду від 11.12.2013 року. Від шлюбу є спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення і по цей час відповідач не бачив сина жодного разу, крім стягнутих аліментів, які він платив невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Син не отримував від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки В 2014 році відповідач склав нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде на користь інтересам дитини та відповідатиме вимогам закону. З урахуванням викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу в її відсутність, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року. Шлюб був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року у справі № 201/13706/13-ц (а.с. 4). Відповідач [PERSON] у свідоцтві про народження [PERSON], [INFO] зазначений батьком (а.с. 3). Згідно виконавчого листа № 201/13708/13-ц, виданого Жотвневим районним судом м. Дніпропетровська, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання його малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (а.с. 5). 06 травня 2014 року [PERSON] складено заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Скиба І.А., згідно якої [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у встановленому законодавством порядку відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 12.12.2016 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що позивач, виконує всі обов'язки пов'язані з розвитком і вихованням дитини, має достатній рівень житлових умов для повноцінного виховання і розвитку дитини, в свою чергу відповідач не бажає виховувати та утримувати дітей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не забезпечує його матеріально. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved