Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

13 серпня 2015 року позивач [PERSON]звернулася до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради,треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності у порядку набувальної давності. Ухвалою від 16.11.2015 року територіальну громаду м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради за клопотанням представника позивача виключено з кола відповідачів у звязку з наявністю належного відповідача (а.с.91). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, щовона, починаючи з 1960 року, проживає за адресою: [INFO]. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 травня 1998 року після смерті чоловіка, [PERSON], позивач є власницею 1/3 частини домоволодіння. Інші 2/3 частини спірного домоволодіння належали на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.1954 року. Співвласники даного домоволодіння, [PERSON] (вітчим чоловіка) та [PERSON] (свекруха), померли в 1994 та в 1970 році відповідно. Таким чином, починаючи з 1997 року позивач є єдиним власником даного домоволодіння, та єдиним користувачем земельної ділянки. Спірні 2/3 частини будинку не є відокремленою частиною, не складають окремої кімнати, вхід до будинку один, про що свідчить копія технічного паспорта, доданого до позову у якості доказу. Більш, ніж 60 років позивач проживає та зареєстрована у спірному будинку, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, на якій розташований будинок, тобто відкрито та безперервно володіє ним і протягом цього часу жодних претензій щодо володіння частиною будинку ні від кого не надходило. На підставі викладеного просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/3 частини домоволодіння №2 по вул. Маршала Тимошенко у м. Дніпропетровськ, що розташовано на земельній ділянці загальною площею 776 м.кв., та складається з житлового будинку (А-1), загальною площею 55,2 м.кв., житловою площею 31,2 м.кв. (коридор 1-1 5,5м.кв., прихожа 1-2 10,6м.кв., житлова 1-3 8,1м.кв., житлова 1-4 8,8м.кв., житлова 1-5 14,3м.кв., кухня 1-6 7,9м.кв.), літньої кухні (літ.Б), погрібу з шийкою (літ.В), сараю (літ.Г), сараю (літ.Е), душ (літ.Ж), споруди №1-8. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що він є сином [PERSON], яка померла у 1970 році, він успадкував після неї інше нерухоме майно, спірний будинок ніколи не вважав своїм, не претендував і не бвжає на нього претендувати. Не заперечував проти задоволення позовної заяви, та надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с.90). Третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора в судові засідання не зявилася про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена. Третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора надала до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.49). Третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судові засідання не зявилася про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу,допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого старшим державним потеріусом першої Дніпропетовської державної нотаріальної контори [PERSON] 03.12.1954 року за реєстром №4/24188, домоволодіння №2 по вул. Маршала Тимошенко у м. Дніпропетровськ належало на праві спільної особистої власності в рівних долях (тобто по 1/3 частині) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстровано в Дніпропетровському Інвентарбюро 06 грудня 1954 року під № 2-68.(а.с.5-6). З 26 жовтня 1966 року [PERSON] (до шлюбу Шилкіна) [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26 жовтня 1966 року, серія VIII-УР № 176981, актовий запис № 212. (а.с. 25). 02 листопада 1997 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.11.1997р. серії І-КИ № 146942, актовий запис № 1174 (а.с.27). Позивач [PERSON] є власницею 1/3 частини спірного домоволодіння, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 06 травня 1998 року після смерті чоловіка [PERSON], померлого 02.11.1997 року, у спадковій справі №278/98, зареєстровано в реєстрі за № 1-921 (а.с. 17, 51). На запит суду КП ДМБТІ ДОР надало відповідь №11341 від 24.09.2015 року, що станом на 31.12.2012 року містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Маршала Тимошенко буд. 2 (колишня адреса вул. Чапаєва буд. 2 м. Ігрень, та вул. Чапаєва буд. 2 селище [PERSON]): 1/3 частини за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.05.1998р. виданого Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр № 1-921, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу №2 за реєстровим №68, 1/3 частини за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.1954р. посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр №4/24188, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу №2 за реєстровим №68, 1/3 частини за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.1954р. посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр №4/24188, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу №2 за реєстровим №68. (а.с. 62). Батьками [PERSON], 27.07.1927р.н., тобто чоловіка позивача, є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯД № 955 608 від 24.03.1952 року (відновлений запис), актовий запис № 737 (а.с.25). 24 вересня 1970 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.09.1970р. серії VIII-ЧК № 082053, актовий запис № 156 (а.с.26). Із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 24.09.1970р. вбачається, що гр. [PERSON] звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та на підставі якої видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по вул. Туркменська буд. 77, м. Дніпропетровськ. (а.с.63-68, 76-81). Згідно довідки голови квартального комітету, виданої [PERSON], гр. [PERSON] проживав по вул. Конечной (наразі Туркменська) № 77 м. Дніпропетровськ з 1951 по 1966 рік (а.с. 22). Згідно відповіді Восьмої ДДНК від 21.08.2015 р. № 1739/01-16, спадкова справа до майна [PERSON] не відкривалася, що перевірено за книгами з 1994 по 2000 рік та Спадковим реєстром (а.с. 34). Рішенням Виконкому Ігренської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області від 22 лютого 1971 року № 4 було дозволено гр. [PERSON] здійснити капітальний ремонт та прибудову до будинку: 2 спальні розміром 7,2 м х 2,9 м, веранди 2 х 3,5м. (а.с. 21). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок №2 по вул. Маршала Тимошенко у м. Дніпропетровськ, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 21 березня 2014 року, спірне домоволодіння розташовано на земельній ділянці загальною площею 776 м.кв., та складається з житлового будинку (А-1), загальною площею 55,2м.кв., житловою площею 31,2м.кв. (коридор 1-1 5,5м.кв., прихожа 1-2 10,6м.кв., житлова 1-3 8,1м.кв., житлова 1-4 8,8 м.кв., житлова 1-5 14,3м.кв., кухня 1-6 7,9м.кв.), літньої кухні (літ.Б), погрібу з шийкою (літ.В), сараю (літ.Г), сараю (літ.Е), душ (літ.Ж), споруди №1-8. (а.с. 7-11). Протоколом засідання комісії з питань земельних спорів Самарської районної у м.Дніпропетровську ради від 09.01.2013р. розглядалася земельна суперечка між [PERSON] та гр. [PERSON], яка мешкає вул. Маршала Тимошенка, 4 у м.Дніпропетровську, інші володільці чи користувачі земельних ділянок участі не брали (а.с.23-24). Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, ст. 344 якого визначає, що: 1. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. 2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. 3. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. 4. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] почала проживати в спірному домоволодінні з моменту одруження з [PERSON]. Крім сім'ї позивача в домоволодінні ніхто не проживав. Претензій на домоволодіння також ніхто не заявляв. Отже є всі підстави вважати, що позивач [PERSON] будучи власником 1/3 частини домоволодіння №2 по вул. Маршала Тимошенко у м. Дніпропетровськ, понад шістдесят років тому проживає у спірному будинку, оплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку, на якій розташований будинок, одна із співвласників померла понад сорок років, інший понад пятнадцять років тому, тобто відкрито та безперервно володіє ним і протягом цього часу жодних претензій щодо володіння частиною будинку ні від кого не надходило. Дана обставина не суперечить приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини\~справи,\~які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи у суду є достатні підстави вважати, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, безперервно та відкрито володіла ним понад шістдесят років, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved