Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

14.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити юридичний факт, що земельні ділянки з кадастровим номером 0525381800:05:006:0014 площею 0,1908 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та з кадастровим номером 0525381800:05:006:0015 площею 0,3023 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в межах населеного пункту на території [PERSON] сільської ради на вул. Коцюбинського, 178 в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, належать [PERSON], котра померла 07.07.2014 року в с. Мурафа; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом від 14.04.2014 року після смерті 07.07.2014 року [PERSON] на вказані земельні ділянки. Зазначила, що 07.07.2014 року померла її сестра [PERSON], яка по день смерті проживала та була постійно зареєстрована в [INFO]. Після смерті сестри залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельних ділянок, що знаходяться на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зокрема, в с. Мурафа на вул. Коцюбинського, 178, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства, які [PERSON] успадкувала від батька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, однак не встигла оформити свої спадкові права, так як померла. Вона є спадкоємцем майна після смерті сестри по заповіту. Спадщину після смерті сестри вона прийняла, так як проживала з останньою на день смерті, в установлений термін від спадщини не відмовилася, частково оформила свої спадкові права. Оформити спадкові права на земельні ділянки вона не може через відсутність у спадкодавця державних актів. Державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] їй було відмовлено в оформленні спадщини на земельні ділянки в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів державних актів про право власності, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просила задовольнити позов з наведених в ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON], що діє на підставі довіреності від 22.12.2015 року (а.с.140), в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення (а.с.138). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, заперечень щодо його задоволення не має. Суду пояснила, що її та позивачки сестра [PERSON] успадкувала після смерті батька належне йому майно, в тому числі присадибну земельну ділянку, яка складається з двох ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Після отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом [PERSON] не оформила державні акти, так як сама померла. [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно та все, що їй належатиме за законом, заповіла позивачці. Вона не має заперечень щодо цього і не претендує на обовязкову частку, хоча є пенсіонером та інвалідом. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ в судове засідання не зявився, але від начальника служби до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у відсутності представника служби (а.с.141). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі в судове засідання не зявився, але від начальника відділу до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у відсутності представника відділу (а.с.136). Вирішуючи спір, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.07.2014 року в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №297030, виданим [PERSON] сільською радою (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та, в тому числі, із земельної ділянки, загальною площею 0,4931 га, зокрема, площею 0,1908 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та площею 0,3023 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області, в с. Мурафа на вул. Коцюбинського, 178. На вказану земельну ділянку, яка складається із двох земельних ділянок державним нотаріусом Шаргородської ДНК 27.02.2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.01.1996 року після смерті [PERSON], батька [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняла за заповітом [PERSON], а також частково оформила свої спадкові права, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначені факти підтверджуються оглянутими в судовому засіданні копіями спадкових справ №174/09 до майна померлого [PERSON] та №753/15 до майна померлої [PERSON] (а.с.27-76, 77-135). З означених спадкових справ вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла та оформила [PERSON], отримавши 27.02.2009 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, на грошові внески з нарахованими відсотками та компенсацією у Шаргородському ТВБВ №10001/041 ВАТ «Ощадбанк»; на земельну ділянку площею 1,38 га на території [PERSON] сільської ради, переданої спадкодавцю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності; на земельну ділянку площею 0,4931 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1908 га, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,3023 га (а.с.62, 64, 66, 69). Також, з означених спадкових справ вбачається, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради від 20.01.2015 року (а.с.115), подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини (а.с.79), та, на підставі заповіту від 14.04.2014 року, частково оформила свої спадкові права, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 20.11.2015 року (а.с.121, 124, 126, 128, 130). Спадкоємець за законом після смерті [PERSON] [PERSON], що є сестрою спадкодавця (а.с.145, 146, 33), спадщини після її смерті не прийняла і на спадкове майно, в тому числі, на обовязкову частку, не претендує (а.с.143). Спадкоємець за заповітом померлої [PERSON] [PERSON] не може оформити спадщину на належні спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину земельні ділянки площею 0,1908 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та площею 0,3023 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області, в с. Мурафа на вул. Коцюбинського, 178, через відсутність державного акту, що вбачається із відмови завідуючої Шаргородською ДНК [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину від 20.11.2015 року (а.с.7-8). Оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.2009 року отримала у спадщину після смерті [PERSON] земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1908 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,3023 га, але не отримала державних актів та не зареєструвала своє право власності на ці земельні ділянки з незалежних від неї причин, так як померла, у звязку із чим власником означених земельних ділянок в Державному земельному кадастрі досі значиться [PERSON], то суд приходить до висновку, що [PERSON] є власником означених земельних ділянок. Тому, означені земельні ділянки входять до спадкової маси після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, що встановлено ст.1220 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Оскільки [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки, то її право на отримання у власність в порядку спадкування за заповітом цих земельних ділянок порушено і підлягає судовому захисту. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved