Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

14 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратившими право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що має на праві власності кооперативну квартиру [ADDRESS]. В цій квартирі позивач постійно проживає разом із своєю дружиною [PERSON] 13 квітня 2010 році у вищевказаній квартирі були зареєстровані невістка позивача [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON] Деякий час відповідачі проживали у вказаній квартирі, але на початку 2011 року після придбання нерухомості селищі у Тучково Рузького району Московської області Російської Федерації переїхали туди жити. Реєстрація відповідачів у квартирі [PERSON] створює йому значні перешкоди у здійснені права власності, а саме оформлення субсидії. На неодноразові прохання позивача про зняття з реєстрації, відповідачі відповідали згодою, але до цього дня це питання не вирішено. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу в його відсутність. Відповідач [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі та прохали їх задовольнити. Представник третьої особи виконавчого комітету Шосткинської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутності. Щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шосткинської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутності. Щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 21 січня 2005 року виданого виконавчим комітетом Шосткинської міської ради, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки про склад сім'ї виданої ТОВ «Жилкомсервіс» від 07 червня 2018 року в вищезазначеній квартирі зареєстровані: власник [PERSON], дружина [PERSON], невістка [PERSON], онук [PERSON] (1997 р.н.), онук [PERSON] (2006 р.н.) Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [PERSON], 29 червня 2017 року отримали посвідки на тимчасове проживання іноземного громадянина на території Російської Федерації, які дійсні до 29 червня 2022 року. [PERSON] отримав посвідку на тимчасове проживання іноземного громадянина на території Російської Федерації 30 червня 2017 року, яка дійсна до 30 червня 2022 року. В вересні 2017 року вказані особи зареєстрували місце свого проживання на території іноземної держави. 22 листопада 2018 року до суду надійшла заява від [PERSON], [PERSON], яка посвідчена в.о. нотаріуса Рузського нотаріального округу Московської області Салахутніковою Н.Г., в якій вони зазначили, що позов [PERSON] визнають в повному обсязі. При цьому суд звертає увагу, що питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх осіб регулюється ст. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] змінила місце свого проживання, тому є таким, що змінилося і місце проживання її неповнолітньої дитини. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідачі не проживають в належній йому квартирі з 2011 року, а їх реєстрація створює перешкоди у реалізації права власності.

Outcome: approved