Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

12 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 липня 2012 року з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частини із всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в теперішній час змінились його матеріальний і сімейний стани, оскільки він одружився із [PERSON] і вони виховують спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що дружина та син перебувають на його утриманні, він є пенсіонером і пенсія є його єдиним джерелом існування. Крім того, позивач зазнає, що щомісячно надає матеріальну допомогу у розмірі 500 гривень своєму старшому синові (без зазначення прізвища та імені), який є студентом державного університету залізничного транспорту. Позивач просив зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] до 1\\6 частини. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 8 червня 2015 року був задоволений позов про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з 1\\4 частини до 1\\6 частини усіх видів доходів позивача, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. Не погодившись із рішенням суду, відповідачка принесла апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав: - позивач не надав суду жодного доказу, які підтверджують його позовні вимоги, а саме: данні щодо його доходів, доходів його дружини [PERSON], довідку адресної служби про те, що вони проживають однією родиною, тобто позивач не довів зміну свого матеріального становища та стану здоров*я, - суд необґрунтовано не прийняв до уваги те, що Звенигородський районний суд Черкаської області, ухвалюючи рішення 30 липня 2012 року про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1\\4 частини із всіх видів його доходів, врахував що у позивача є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Під час розгляду справи в апеляційному суді сторони не з*явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені їм телефонограми, зареєстровані у журналі телефонограм апеляційного суду. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що сімейне становище позивача змінилось і він є батьком двох неповнолітніх дітей. Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. Позивач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 липня 2012 року з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частини із всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). Під час розгляду цієї справи у 2012 році [PERSON] посилався на те, що він отримує пенсію і має на утриманні неповнолітніх дітей. Ухвалюючи вказане рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], судом першої інстанції судом встановлено, що [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження розміру пенсії яку він отримує, знаходження на його утриманні неповнолітніх дітей. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна особа зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Виходячи із вимог статті 192 СК України, позивач повинен довести зміну свого матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров'я, з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на сина [PERSON] з липня 2012 року до часу звернення до суду з позовом - 12 травня 2015 року. Звертаючись до Дружківського міського суду Донецької області про зменшення розміру аліментів позивачем було долучено до позовної заяви, надісланої поштою, лише не завірені належним чином копії свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO], та свідоцтво про його одруження з [PERSON] від 7 листопада 2014 року., що є неналежними доказами по справі. Оскільки позивачем не було доведено належними і відповідними доказами зміну його матеріального становища, проживання однією сім*єю із [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON], 2006 року народження, данні щодо розміру його доходів, то у суду першої інстанції не було правових підстав для зменшення розміру аліментів. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, у суду першої інстанції не було правових відстав для задоволення позову, тобто ухвалюючи рішення, судом першої інстанції був неправильно застосований матеріальний і процесуальний закони. Відповідно до пункту 4 статті 309 ЦПК України неправильне застосування матеріального і процесуального законів є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення. Оскільки судом першої інстанції були неправильно застосовані матеріальний та процесуальний закони, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з вище приведених обставин.

Outcome: dismissed