Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

12 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, яким просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 07 грудня 2016 року, а також додаткові витрати на утримання дитини в сумі 1408,94 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що сторони у справі з 8 червня 2001р. до 10 квітня 2015 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], котра мешкає за адресою проживання матері та знаходиться на її утриманні, має хворобливий стан здоровя і перебуває на диспансерному обліку ряду захворювань, у тому числі з діагнозом функціональне захворювання шлунку, диспанкреатит, мочекислий діатез. [PERSON] є батьком дитини, працює в ДП Краснопільський лісгосп, має задовільний стан здоровя, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання доньки не надає. Позивач уважала, що останній має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, та нести додаткові витрати на лікування доньки. Крім того, зазначає, що у грудні 2016 р. з аналогічним позовом вона зверталась до Ковпаківського районного суду м. Суми, за ухвалою судді даного суду було відкрито провадження, але відповідач оскаржив її у звязку з порушенням правил підсудності і його апеляцію було задоволено, а ухвалу суду скасовано. На переконання позивача, такими діями відповідач допустив ухилення виконання свого батьківського обовязку, тому просила стягнути аліменти з урахуванням означених обставин справи з 7 грудня 2016 р. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на стягненні аліментів з 07 грудня 2016 року, посилаючись на те, що саме з означеного періоду позивач вжила заходів до стягнення аліментів, а стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача необхідне для забезпечення нормального розвитку дитини як фізично, так і духовно, для оплати відвідування гуртків, ліків, яких дитина потребує постійно. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та надав письмові заперечення проти позову, за змістом яких позов визнав в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмір 1/4 частини від його заробітку. Указав, що з моменту розірвання шлюбу 10 квітня 2015 року щомісячно добровільно на адресу позивача пересилав кошти на утримання доньки, на підтвердження чого надав відповідні квитанції, і лише дізнавшись про звернення позивача з позовом про стягнення аліментів, припинив перераховувати кошти позивачу добровільно. Пояснив, що 07.12.2016 позивач звернулася до нього з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину до неналежного суду, і саме через порушення правил підсудності він оскаржив ухвалу про відкриття провадження в апеляційний суд Сумської області, тобто фактично він не ухилявся від сплати аліментів. Погодився брати участь у додаткових витратах на дитину, але у рівних долях з позивачем. Заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Право на судовий захист передбачається статтею 55 Конституції України. Згідно із саттями 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України / далі ЦПК України/ кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно частини першої статті 16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно 17 серпня 2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області, оригінал якого досліджено у ході судового розгляду справи, батьком дитини являється [PERSON], матірю - [PERSON], де дитина значиться як [PERSON], [INFO] /ас 8/. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України /далі СК України/, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо виконання відповідачем обовязку утримання дітей, суд прийшов до вірного висновку, що з відповідача належить стягувати аліменти на дітей сторін. Згідно зі статтею182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно статей 183, 184 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В твердій частці аліменти стягуються з відповідача у випадку коли він має нерегулярний, мінливий дохід чи одержує його в натурі. Є встановленим, що відповідач працює вальником лісу на державному підприємстві «Краснопільське лісове господарство» та отримує заробітну плату, його сукупний дохід за період з 1.12.2016 по 31.05.2017 склав 95431, 32 грн /ас 65/, тому суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягувати аліменти в частці від доходу. Позивач працює бухгалтером 1 категорії на товаристві з обмеженою відповідальністю «СЕРВІСРЕСУРС», її сукупний дохід за період з 1.12.2016 по 31.05.2017 склав 22253,27 грн /ас 67/. Дочка сторін [PERSON] перебуває на диспансерному обліку обласної дитячої клінічної лікарні з діагнозами: функціональне захворювання шлунку, диспанкреатизм, мочекислий діатез, периартрит лівого променевозапястного суглобу з больовим синдромом, міопатія, ускладнена родовою травмою, ВСД за змішаним типом, що підтверджується копіями лікарських висновків, даних обстежень за допомогою УЗД та компютерної томографії /копії ас 9-15, 60-63/. При визначенні розміру аліментів, суд врахував вік дитини та потреби на її утримання, хворобливий стан здоровя дитини, матеріальне становище дитини, яку утримує позивач, матеріальне становище відповідача, який працює та отримує заробітну плату, та визначив розмір аліментів на [PERSON] як 1/3 частину із всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Згідно з частиною другою статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Є встановленим, що [PERSON] протягом періоду часу з квітня 2015 року по листопад 2016 року добровільно перераховував кошти з позначкою «аліменти» на користь [PERSON], та підтверджується квитанціями виробничої дільниці смт Краснопілля Сумської Дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 08.06.2015, 04.07.2015, 13.07.2015, 06.08.2015, 05.09.2015, 12.10.2015, 05.12.2015, 09.01.2016, 08.02.2016, 09.04.2016, 07.05.2016, 11.06.2016, 09.07.2016, 06.08.2016, 10.09.2016, 03.10.2016 та 05.11.2016 /ас 51-53/. На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до висновку, що позивачем, всупереч зазначених вимог, не подано суду жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від їх сплати, тому аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову з 12 квітня 2017 року. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину судом встановлено наступне. За приписами статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Є встановленим і не заперечується сторонами, що дочка сторін [PERSON] перебуває на диспансерному обліку обласної дитячої клінічної лікарні. Згідно з копіями платіжних документів-чеків вартість придбання ліків на даний час становить 1408, 94 грн /копії ас 16-19/. Ураховуючи встановлені обставини, суд вважає, що відповідач має можливість покрити додаткові витрати на дитину, повязані з її лікуванням, разово після їх фактичного понесення у розмірі 1/2 частини їх розміру, доказаного позивачем. З урахуванням зазначених вище обставин, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача половини додаткових витрат на дитину у сумі 704, 47 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов підставним і підлягаючим до його часткового задоволення. На підставі п.1 частини першої статті 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 статті 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 640,00 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину та 320,00 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину пропорційно до задоволеної частини вимог (640,00х50:100=320,00) в доход Державного бюджету України, а усього 960 грн.

Outcome: partial