Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

14.09.2020 позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем з 20.05.2006 по 22.04.2016 перебували в шлюбі, рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.04.2016 вирішено спір між сторонами щодо поділу майна та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , рішення суду набрало законної сили 02.05.2016. На даний час відповідач використовує вказаний автомобіль лише в своїх інтересах, не надає позивачу до автомобіля доступу. Позивач зазначає, що вартість автомобіля складає 142100,00 грн., відповідно 1/2 частина буде становити 71050,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в якості грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , припинити право власності позивача на 1/2 частину цього автомобіля, закріпивши право власності на вказаний автомобіль за відповідачем [PERSON] та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Ухвалою від 25.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання без виклику сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення (а.с.27). 15.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечує та зазначає, що позивачем невірно зазначено, він не надає їй користуватися спірним автомобілем, відповідач постійно та регулярно за проханням позивача возить останню та їх дітей, автомобіль не приховує, він постійно знаходиться біля під`їзду будинку, в якому проживає відповідач, а позивач сама не бажає користуватися автомобілем, не здійснює заправку автомобіля та не несе витрати з обслуговування автомобіля. Крім того, відповідач не погоджується із заявленою позивачем вартістю спірного автомобіля, в зв`язку з чим 10.10.2020 ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» проведено оцінку спірного автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , згідно висновку вартість автомобіля складає 99860,00 грн., тому відповідач вважає заявлені вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд залишити їх без задоволення (а.с.33-34). 02.11.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] зазначила, що вважає доводи, викладені відповідачем у відзиві - простою констатацією відповідачем заперечень проти позову, не доведених та не підтверджених доказами, так як відповідач декілька разів підвозив дітей до школи, однак, останні роки він постійно використовує автомобіль тільки в особистих цілях, ухиляється добровільно домовитися про подальше користування автомобілем між сторонами або агресивно реагує на пропозицію домовитися про спільне користування автомобілем, так 21.08.2020 він наніс позивачеві тілесні ушкодження, в зв`язку з чим остання вимушена була викликати поліцію та порушено кримінальну справу з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, на даний час триває досудове розслідування. Щодо визначення ринкової вартості спірного автомобіля позивач [PERSON] погоджується із оцінкою, зазначеною в звіті ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» - 99860,00 грн., що відповідно 1/2 частини становить 49930,00 грн., яку просить стягнути з відповідача як грошову компенсацію вартості належної позивачу частки у праві спільної власності автомобіля (а.с.53-55). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 09.06.2016 залишені на подальше виховання з матір`ю, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04.10.2016 рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09.06.2016 змінено та викладено абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] », в решті рішення залишено без змін (а.с.18-20). Із матеріалів справи, а саме із повідомлення територіального сервісного центру від 13.05.2016, вбачається, що власником автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску являється [PERSON] (а.с.17). Заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.04.2016 визнано автомобіль марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , як придбаний під час шлюбу. Цим же рішенням визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , залишивши вказаний автомобіль у спільній частковій власності. Рішення набрало законної сили 02.05.2016 (а.с.7-8). 21.08.2020 [PERSON] направила відповідачу [PERSON] претензію про досудове врегулювання спору щодо виплати грошової компенсації за автомобіль їй як власнику 1/2 частини автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 71050,00 грн. (а.с.9,10,11). Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно з частинами першою, другою ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. При спільній частковій власності кожному із співвласників, як це зазначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, належить частка в праві власності на спільний об'єкт у цілому. Частки можуть бути рівними і нерівними, але завжди їхній розмір повинен бути точно визначений у вигляді дробуправа власності або в процентному відношенні. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України). В разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. З пояснень сторін встановлено, що жодних домовленостей між ними щодо розподілу спільного майна не досягнуто, тому суд виходить з положень п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача [PERSON] , позивач ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає, за можливе припинити право власності на 1/2 частину спірного автомобіля позивача [PERSON] зі стягненням з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частину спірного автомобіля. При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя - [PERSON] , а погоджується на грошову компенсацію вартості частки. Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в спільному майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Враховуючи зазначені норми права, факт згоди [PERSON] на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної власності і, як наслідок, припинення її права власності на частину спірного майна. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації. Позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.04.2020 у справі № 210/4854/15-ц та у постанові від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, вартість частки у майні, що знаходиться у спільній власності сторін, слід визначати виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Із Звіту про оцінку автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску від 10.10.2020 вбачається, що ринкова вартість вказаного автомобіля складає 99860,00 грн. (а.с.35-46), отже, 1/2 частина вартості спірного автомобіля становить 49930,00 грн. (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять грн. 00 коп.). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору та пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 590,87грн. (49930,00 / 71050,00 х 840,80) та у вигляді витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 983,84 грн. (49930,00 / 71050,00 х 1400,00), а всього 1574,71 грн. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, враховуючи, що [PERSON] є ветераном війни, судом взято до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 09.10.2019 в справі № 9901/311/19 та в ухвалі від 06.05.2020 № 9901/70/20(11-128заі20).

Outcome: partial