Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

14 грудня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» (далі по тексту - ТОВ «ШП «Харківенергоремонт») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.09.2014р. по 31.08.2017р. в розмірі 3435 грн. 73 коп., посилаючись на невиконання зобов`язань з її оплати. У подальшому 11.12.2018р. ухвалою суду до участі у справі залучений в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим 16.01.2019р. позивачем уточнені позовні вимоги. Згідно з остаточною редакцією позовних вимог, викладених у заяві від 30.01.2019р., ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2018 р. в розмірі 3405 грн. 61 коп. та з [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2016р. по 31.12.2018р. в розмірі 2938 грн. 46 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідачі, всупереч нормам ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не виконують зобов`язання по оплаті послуг теплопостачання. У свою чергу, відповідач надала до суду відзив, в якому зазначила, що [PERSON] є малолітньою дитиною та в силу свого віку та ненабуття повної цивільної дієздатності не може бути відповідачем за зобов`язаннями, учасником яких він не є. Крім того відповідач надала заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на його сплив, оскільки дані вимоги були заявлені лише 30.01.2019 р. шляхом подачі заяви про уточнення позову. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що оскільки малолітній [PERSON] є співвласником кімнати [ADDRESS] , то вимоги правомірно звернуті саме до нього, як до співвласника житла, та в цих правовідносинах він діє через свою матір - [PERSON] , яка є його представником за законом відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України, якою передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивача, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач, у судовому засіданні заперечуючи проти позову, послалась на підстави, зазначені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, їх представників, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» рішенням виконкому Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006р. визначене виконавцем послуг з централізованого теплопостачання для опалення та підігріву питної води. Також постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 792 від 27.06.2014р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015р., № 146 від 17.10.2014р., № 1101 від 09.06.2016р., № 1536 від 28.12.2017р., були встановлені тарифи на послуги теплопостачання. Судом встановлено, відповідачі є споживачами послуг позивача з огляду на наступне. [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації набули право спільної часткової власності кожний на 1/2 частину кімнати [ADDRESS] . Дана обставина вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 37-38/. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час існування спірних правовідносин, та ст. 162 ЖК України передбачено, що власник квартири зобов`язаний сплачувати комунальні послуги в повному обсязі у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договору та інших правочинів, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець), зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час існування спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час існування спірних правовідносин, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем - є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. При цьому, судом відхиляються доводи [PERSON] , що [PERSON] не є учасником даних правовідносин, оскільки має лише часткову дієздатність, з огляду на наступне. Дійсно з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] - [INFO] , є малолітньою дитиною, тобто володіє тільки частковою цивільною дієздатністю. Будучи власником нерухомого майна, малолітній не здатний самостійно здійснювати свої права та обов`язки, пов`язанні з володінням ним, оскільки має часткову цивільну дієздатність в силу положень ст. 31 ЦК України. При цьому, відповідно до ст. 177 СК України обов`язок дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах покладається на батьків. Відповідно до ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Таким чином, всі правочини, крім визначених законом виключень, у тому числі і з утримання майна малолітнього, від імені останнього має здійснювати його матір [PERSON] . При цьому, стороною у спірних правовідносинах залишається сам малолітній, а його матір діє як його представник за законом. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час існування спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В свою чергу, статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила) встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачами у справі виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - по наданню послуг у строк та належної якості, а у відповідачів - по оплаті цих послуг та можливості оспорювати їх якість та ціну. Споживаючи послуги по теплопостачанню, [PERSON] не оспорювалися їх ціна та якість. При цьому, матеріали справи не містять передбачених вимогами закону актів-претензій відповідача - споживача послуг, які надавались позивачем. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що [PERSON] повинна була сплачувати послуги з централізованого опалення кімнати, яка належить на праві спільної часткової власності їй та її сину [PERSON] , як за себе, так і за малолітню дитину. Визначаючись з питанням обгрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості, суд звертає увагу сторін на наступне. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачі повинні нести тягар утримання квартири та сплачувати послуги з централізованого опалення пропорційно їхніх часток у спільному майні. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На думку суду, наявність та загальний розмір заявленої до стягнення заборгованості з [PERSON] за період з 01.09.2014 р. по 31.12.2018 р. в розмірі 3405 грн. 61 коп. та з [PERSON] за період з 01.02.2016р. по 31.12.2018р. в розмірі 2938 грн. 46 коп. витікає зі змісту правовідносин, які виникли між сторонами, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачами. При цьому, суд не погоджується з доводами [PERSON] щодо необхідності застосування строку позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому, відповідно до наявної у матеріалах справи ухвали від 02.10.2017р. про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вперше позивач звертався до суду із даними вимогами ще в вересні 2017 року. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення за даною заявою) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення за даною заявою), перериває перебіг строку позовної давності. Тобто строк позовної давності перервався 15.09.2017 р. з моменту звернення позивача із заявою про видачу судового наказу, та на час збільшення позовних вимог не сплив. З огляду на викладене, суд вважає, що дані вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] та з малолітнього [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у дольовому порядку. Враховуючи викладене,

Outcome: approved