overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулась до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON], в якому просить, суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з 06.02.2009р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], 12.08.2010р.н. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Утримувати сина самостійно позивачка не має можливості, оскільки за станом здоровя не може працевлаштуватись, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що має постійне місце роботи в ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Охтирканафтогаз» на посаді слюсаря ремонтника, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі заявлених позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БП № 105493 від 25.08.2010 р. (а.с. 5) Встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 07 від 12.07.2015р. (а.с.6). Згідно ч.1 ст. 141, ст. 180 СК України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли розмір аліментів визначається у твердій сумі. Згідно п. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявних для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, пояснюючи вимоги наступним: вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2006 року, одруження було зареєстровано виконкомом Ясногірської селищної ради міста Краматорська Донецької області, актовий запис № 55, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними на даний час припинені у зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, неодноразові спроби зберегти сім'ю позитивних результатів не надали. Вони досягли між собою згоди щодо місця проживання дитини. Спору про поділ майна не має. Просить суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 30.09.2015 р. дав пояснення, які співпадають із викладеним у позові, на розірванні шлюбу наполягав, у судове засідання 30.11.2015р. не з'явилась, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 30.09.2015р. позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, пояснила суду, що не бажає розривати шлюб, вважає, що збереження їх з позивачем сім'ї можливе, просила суд надати термін для примирення, у судове засідання 30.11.2015р. не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, у якій зазначила, що проти розірвання шлюбу заперечує, але за наданий судом строк для примирення вони не примирилися; у разі розірвання шлюбу просить суд залишити їй прізвище «[PERSON]», місце мешкання дитини визнати разом з нею. Суд, розглядаючи справу, виходив з наступного: [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.10.2006р., є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає, [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечує. 30.09.2015р. суд надав подружжю [PERSON] час до 30.11.2015 р. для примирення, примирення подружжя [PERSON] не відбулося, [PERSON] продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 16 «Загальної декларації прав людини» від 10.12.1948р., шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення до спільного сімейного життя подружжя неприпустимо, подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу буде суперечити інтересам [PERSON]. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї Кірієнко неможливе. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Місце мешкання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] визначити разом з її матір'ю [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу на її утримання. В судове засідання [PERSON] не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON]А.в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 12 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис - № 433 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Згідно наданої довідки виконавчого комітету Левковицької сільської ради Чернігівського району Чернігвіської області за № 410 від 11.08.2015 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Льгів, вул. Тополина, б. 2 /а.с. 2/. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини слід стягнути аліменти у розмірі заявленому позивачкою. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] посилаючись на те, що спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на життєві та побутові проблеми та шляхи їх вирішення, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В судове засідання сторони по справі не з'явились, надали до суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, відповідач позов визнала. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, на підставі наданих доказів. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 жовтня 2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №525. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні стосунки сторони припинили через відсутність взаєморозуміння у сім'ї, різних поглядів на життєві та побутові проблеми та шляхи їх вирішення, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони сумісне господарство не ведуть, проживають окремо з червня 2015 р. Встановлене свідчить, що сім'я сторін розпалася, спільне життя суперечить їхнім інтересам, а збереження сім'ї є неможливим. Таким чином, суд вважає, що згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість по алімнетам та аліменти на утримання неповнолітньої доньки Вікторії, 11.12.2009р.н., в розмірі 1/2 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повнолітня, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 04.09.2015р. позивачка уточнила свої вимоги та просила стягнути із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки Вікторії, 11.12.2009р.н., в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повнолітня, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони надали заяви, в яких позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач визнав позовні вимоги та просили справу розглянути за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.1994р. Рішенням Балаклійського районного суду від 27.06.2012р. шлюб між ними розірвано /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку Вікторію, 11.12.2009р.н. (а.с17). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] не виконує обов'язок по утриманню доньки, а значить вимога позивачки про стягнення аліментів підлягає задоволенню. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.( ч.3 ст. 181, ст. ст. 182, 183 СК України). Судом встановлено, що дитина об'єктів рухомого і нерухомого майна не має, проживає із матір'ю. Відповідач не працює, є пенсіонером, інших неповнолітніх дітей він не має, інших стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення із [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та на її утримання. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що з 20.01.2007 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач допомогу на утримання дітей та неї не надає, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей 1/3 частку його доходу, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частки його доходу до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. У судове засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач [PERSON] на позові наполягає, відповідач [PERSON] проти позову не заперечує (а.с. 14, 15 - заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 20.01.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі ( а.с.3 - копія свідоцтва про шлюб). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 5, 7 - копії свідоцтв про народження). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягненням ним повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини визначається судом. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. За таких обставин, враховуючи, що відповідач заперечень щодо позовних вимог а не надав, суд вважає необхідним позов задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, на користь позивача до досягнення дітьми повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частки його доходу до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] звернулася з позовом до суду, та просить стягнути з [PERSON] [PERSON] аліменти на утримання доньки Аміни, [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, на її користь. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що з [PERSON] [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2011 р. Від даного шлюбу вони маютьдоньку Аміну, [INFO]. Дитина мешкає разом з нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, в звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] [PERSON] є батьком донькипозивача [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження - а.с.6. Згідно довідки № 38 від 13.08.2015 року позивач [PERSON] мешкає за однією адресою зі своєю донькою Аміною, [INFO] - а.с.7. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити і у відповідності зі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182 Сімейного кодексу України стягнути з відповідача [PERSON] [PERSON] на утримання доньки Аміни, [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При задоволенні позову, та звільненні позивача від сплати судового збору, згідно ст. ст. 79,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

13.08.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], третьої особи «Південна товарна біржа» про визнання договору купівлі-продажу №8277 від 23.02.1998 року квартири розташованої за адресою [ADDRESS], укладеного між [PERSON] діючи від себе, та від імені свого неповнолітнього онука, [PERSON] з однією сторони та [PERSON] з іншої сторони, зареєстрований «Південною товарною біржею» - дійсним. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просила позов задовольнити, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не зявився, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. В судове засідання представник третьої особи не зявився, надав до суду письмову заяву, просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 23.02.1998 року між [PERSON] діючи від себе, та від імені свого неповнолітнього онука, [PERSON] з однією сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири розташованої за адресою [ADDRESS] за №8277. Всі умови договору сторонами по угоді виконані в повному обсязі, однак у порушення ст.227 ЦК України, договір нотаріально не засвідчений. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

13.08.2015 року даний позов заявлено до суду. Представник позивача для розгляду справи не зявився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, не повідомив суд про причини неявки та не надала до суду письмової заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду, а тому суд вважає, що справу слід розглянути на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухваливши заочне рішення. У позові порушується питання про стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1350/2586SFPRP7 від 23.12.2011 року в сумі 7\~971,90 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6\~133,30 грн.; заборгованість за процентами за користуванням кредиту 884,00 грн.; заборгованість за комісією з обслуговування кредиту 0 грн.; пеня за порушенням графіку погашення заборгованості 954,60 грн., з огляду на те, що відповідач згідно вказаного договору отримав кредитні кошти на споживчі цілі, однак, порушуючи умови договору, не виконує взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту, процентів, в результаті чого утворилася заборгованість по кредиту. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором; за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Наданими та дослідженими у судовому засіданні доказами беззаперечно доведено, що відповідач уклав із позивачем кредитний договір № 1350/2586SFPRP7 від 23.12.2011 року (а.с.5-7), відповідно до якого отримав ліміт кредиту в сумі 7\~360,26 грн., строк, на який наданий кредит 18 місяців, з щомісячним поверненням , згідно графіку платежів встановленого додатком № 1 до договору, а також відповідач має прострочену заборгованість у сумі 7\~971,90 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 6\~133,30 грн.; заборгованість за процентами за користуванням кредиту 884,00 грн.; заборгованість за комісією з обслуговування кредиту 0 грн.; пеня за порушенням графіку погашення заборгованості 954,60 грн. Враховуючи, що відповідач порушив кредитні зобовязання та не повернув позивачеві кредитні кошти в сумі 7\~971,90 грн., то з метою захисту прав позивача із відповідача на його користь слід стягнути вказану суму боргу та судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

13.08.2015 року даний позов заявлено до суду. Представник позивача для розгляду справи не зявився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності позов підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, не повідомив суд про причини неявки та не надала до суду письмової заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду, а тому суд вважає, що справу слід розглянути на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухваливши заочне рішення. У позові порушується питання про стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 269/4659 APLAPT 4 від 19.09.2012 року в сумі 35\~115,90 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 28\~894,70 грн.; зоборгованість за відсотками 2\~607,60 грн.; заборгованість за пенею 3\~613, 60 грн., з огляду на те, що відповідач згідно вказаного договору отримав кредитні кошти на споживчі цілі, однак, порушуючи умови договору, не виконує взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту, процентів, в результаті чого утворилася заборгованість по кредиту. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором; за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Наданими та дослідженими у судовому засіданні доказами беззаперечно доведено, що відповідач уклав із позивачем кредитний договір № 269/4659 APLAPT 4 від 19.09.2012 року (а.с.5-7), відповідно до якого отримав ліміт кредиту в сумі 29\~500,00 грн., кредит наданий на строк 36 місяців, з щомісячним поверненням, згідно графіку платежів встановленого додатком № 1 до договору, а також відповідач має прострочену заборгованість у сумі 35\~115,90 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 28\~894,70 грн.; зоборгованість за відсотками 2\~607,60 грн.; заборгованість за пенею 3\~613, 60 грн. Враховуючи, що відповідач порушив кредитні зобовязання та не повернув позивачеві кредитні кошти у сумі 35\~115,90 грн., то з метою захисту прав позивача із відповідача на його користь слід стягнути вказану суму боргу та судові витрати.

Outcome: approved