Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

13 лютого 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із позовом до Житомирської міської ради, в якому зазначила, що їй та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], як власникам квартир багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] належать допоміжні приміщення, що знаходяться в зазначеному будинку, а саме: коридор загальною площею 2,4 кв.м., колясочна загальною площею 10,7 кв.м., підсобне приміщення, загальною площею 1,4 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 4,7 кв.м., що разом становлять 19,2 кв.м., а також приміщення загального користування до яких належить тамбур загальною площею 4,9 кв.м., коридор загальною площею 4,9 кв.м., коридор загальною площею 15,9 кв.м., що разом становлять 25,7 кв.м. З листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.11.2016 за № 25/ш-10489 їм стало відомо, що на підставі рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.11.2012 за № 466, Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв. м., відповідно до інвентаризаційної справи № 316581, що розташовані по [ADDRESS] ) у м. Житомирі . 11 серпня 2014 року між КП «Агенство з управління Майном» Житомирської міської ради та ПП «ТАІС-1» було укладено договір оренди нерухомого майна № 1841, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення для побутового обслуговування населення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м., вартість яких визначена шляхом проведення незалежної оцінки і становить 37 722,00 грн. станом на 31.03.2014, що знаходяться на балансі КП «ВЖРЕП №16», з орендною платою у розмірі 35 грн. 00 коп. за 1 кв.м. без ПДВ за базовий місяць розрахунку. Крім того, Додатком № 1 та Додатком № 2 до рішення Житомирської міської ради від 06.09.2016 за № 328 «Про перелік об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають та не підлягають приватизації в 2016-2017 роках» було затверджено перелік об`єктів нерухомого майна, що відноситься до комунальної власності міста Житомира, а саме: нежитлове приміщення по [ADDRESS], а також перелік об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають приватизації у 2016-2017 роках, а саме: нежитлове приміщення по [ADDRESS] за ПП «ТАІС-1». Посилаючись на те, що відповідач Житомирська міська рада приймаючи оскаржувані рішення № 466 від 07.11.2012 та № 328 від 06.09.2016 порушила ряд положень чинного законодавства, зокрема: ст.369 ЦК України, ч.2 ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ч.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», позивач просила: «Скасувати рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради 07.11.2012 за № 466, відповідно до якого Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв.м., відповідно інвентарної справи № 16581, що розташовані [ADDRESS] . Визнати недійсним свідоцтво про право власності видане Виконкомом Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв.м., відповідно інвентарної справи № 16581, що розташовані в [ADDRESS] . Скасувати рішення Житомирської міської ради від 06.09.2016 за № 328 «Про перелік об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають та не підлягають приватизації в 2016-2017 роках» в частині затвердження переліку об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення по [ADDRESS] до комунальної власності міста Житомира згідно з додатком 1 до рішення міської ради від 06.09.2016 № 328 та в частині визначення в переліку об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають приватизації у 2016-2017 роках, нежитлового приміщення по [ADDRESS] за ПП «ТАІС-1», згідно додатку № 2 рішення міської ради від 06.09.2016 за № 328. Визнати факт належності на праві власності співвласника квартир багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] ) наступних приміщень: коридору загальною площею 2,4 кв.м., колясочної загальною площею 10,7 кв.м., підсобного приміщення загальною площею 1,4 кв.м., підсобного приміщення загальною площею 4,7 кв.м., що разом становлять 19,2 кв.м. в будинку по [ADDRESS] .» (том 1 а. с. 31-38). 11.10.2017 позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до Житомирської міської ради, Приватного підприємства «ТАІС-1», [PERSON] , де вказала, що їй та іншим співвласникам квартир багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] ) належать допоміжні приміщення, що знаходяться у даному будинку, а саме: коридор загальною площею 2,4 кв.м., колясочна загальною площею 10,7 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 1,4 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 4,7 кв.м., що разом становлять 19,2 кв.м. Однак, як стало відомо з додатку № 1 до листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.11.2016 за № 25/ш-10489 на підставі рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.11.2012 за № 466, Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв. м., відповідно до інвентаризаційної справи № 316581, що розташовані по [ADDRESS] ). 23 травня 2017 року між Територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови Сухомліна С.І. та Приватним підприємством «ТАІС-1» в особі директора Сидорчук Оксани Миколаївни було укладено договір купівлі-продажу приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 5132. Відповідно до п.1.1. Договору продавець передав у власність покупця нежитлові приміщення, загальною площею 19,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серії та номер ЖТ141171861135, виданої 06.07.2017 Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Русецьким І.В. було зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м. Посилаючись на те, що Територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови було неправомірно продано ПП «ТАІС-1» майно, що є власністю співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , позивач [PERSON] у своєму позові просила: «Визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення від 23 травня 2017 року між територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови Сухомліна Сергія Івановича та Приватним підприємством «ТАІС-1» в особі директора Сидорчук Оксани Миколаївни , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 5132. Витребувати з володіння [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м., житлова площа (кв.м): 15 у власність співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] ». Ухвалою суду від 25 січня 2018 року справа за позовом [PERSON] та справа за позовом [PERSON] були об`єднані в одне провадження (т.2 а.с.63). В судовому засіданні позивачі, їх представник і треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів позови підтримали з викладених у них підстав. Представник відповідача виконавчого комітету Житомирської міської ради позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач прийняв оскаржуване рішення № 466 від 07.11.2012, відповідно до своїх повноважень, оскільки житловий будинок по [ADDRESS] разом з нежитловими приміщеннями перебуває в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Житомира з моменту введення його в експлуатацію, з 1995 року. 21.03.2012 вказаний будинок було передано на баланс КВ ЖРЕП-16. Відповідно до інвентаризаційної справи № 16581 спірні приміщення були визначені як нежитлові приміщення, а тому не належали до житлового фонду та були самостійним об`єктам нерухомого майна, тому не могли належати і не належать власникам квартир вказаного будинку. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири. Крім того, представник наголошував на тому, що позов в частині визнання факту належності спірних приміщень співвласникам квартир та витребування на їх користь співвласників квартир не може бути задоволений, оскільки на час розгляду справи вказаних приміщень не існує. Також, представник відповідача посилався на недоведеність факту відчуження та переобладнання в квартиру саме допоміжних приміщень та колясочної будинку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє позови виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 07.11.2012 на підставі рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради за № 466 Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради 15 листопада 2012 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення загальною площею 19,20 кв.м., відповідно інвентарної справи № 16581, що розташовані по [ADDRESS] ). Відповідно до додатку 3 до Рішення, підставою оформлення права власності зазначено абзац 1 п.8.1. «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2010 № 1692/5. (т.1 а.с.173). Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 06.07.2001. Позивач [PERSON] є власником квартири № 42 в цьому ж будинку з 16.11.2000 року. (т.2 а.с.7, т.1 а.с.101). Треті особи на стороні позивача також є власниками квартир у вказаному будинку в результаті їх приватизації та набуття у власність іншими способами (т.1. а.с.103-115). Відповідно до ч.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 у справі № 1-2/2004 надано роз`яснення щодо вірного трактування положень ч.1 ст.1 та п.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». За цим рішенням допоміжні приміщення (підвали. сараї. кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Згідно ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній суміжній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно Інвентаризаційної справи № 16581 на приміщення в житловому будинку по [ADDRESS] , приміщення під літерою «А» зазначені як: 1-1 - коридор (2,4 кв.м.); 1-2 - колясочна (10,7 кв.м.); 1-3 - підсобне приміщення (1,4 кв.м.); 1-4 - підсобне приміщення (4,7 кв.м.); І - тамбур (4,9 кв.м.); ІІ - коридор (4,9 кв.м.); ІІІ - коридор (15,9 кв.м.). Відповідно до запису у вказаній справі, інвентаризація проводилась 18.12.2006 року. (т.1 а.с.158-162, т.2 а.с. 12-16). Також, представником відповідача була надана копія іншої інвентаризаційної справи під № 16581, за інвентаризацією, проведеною 14.11.2012, відповідно до якої приміщення під літерою «А» зазначені: 1 - коридор (2,4 кв.м.); 2 - приміщення (10,7 кв.м.); 3 - підсобне приміщення (1,4 кв.м.); 4 - підсобне приміщення (4,7 кв.м.) (т.1 а.с. 154-157). У вказаній справі приміщення № 2, яке в інвентаризаційній справі від 18.12.2006 зазначено як колясочна, зазначено просто як приміщення. Відповідно до відповіді на запит суду комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 38 від 17.01.2018, інвентаризація приміщення колясочної проводилось в грудні 2006 року на замовлення туристичної компанії «Україна Тревел» і в листопаді 2012 року на нежитлове приміщення на замовлення Житомирської міської ради. (т.1 а.с.179). При цьому, у відповіді додатково зазначено, що відповідно до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зміна власником призначення невиробничого приміщення в громадському будинку не потребує дозвільних документів. Отже, як випливає з наведених документів, спірне приміщення обліковувалось як колясочна і допоміжні приміщення до 2012 року. Відповідно до наведених норм чинного законодавства зазначена колясочна та інші допоміжні приміщення з моменту приватизації першої квартири в будинку - стали належати на праві спільної сумісної власності власникам квартир. Таким чином, в разі, якщо в будинку на час виникнення спірних правовідносин існували квартири, що належали на праві власності окремим громадянам та квартири, що залишалися власністю територіальної громади, - допоміжні приміщення належали на праві спільної суміжної власності власникам квартир і територіальній громаді. А тому, відповідно до приписів ст.369 ЦК України володіти і користуватися даним майном вказані суб`єкти повинні спільно. Як вбачається з документів, що підтверджують право власності на квартири позивачів та третіх осіб, право власності на квартири у позивача [PERSON] - 16.11.2000, позивача [PERSON] - 06.07.2001, третіх осіб [PERSON] - 04.06.2008, [PERSON] - 03.11.1998, [PERSON] - 10.01.2007, [PERSON] - 21.03.2000, [PERSON] - 09.03.2000, тобто до виникнення спірних правовідносин. В зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про те, що станом на 2012 рік спірні приміщення калясочної та підсобних приміщень перебували в спільній сумісній власності власників квартир (фізичних осіб) та територіальної громади м. Житомира (в разі наявності в даному будинку не приватизованих квартир), а відтак, будь-які рішення з приводу даного майна повинні були прийматися за згодою всіх співвласників. Суду не надано доказів того, що оскаржуване рішення № 466 від 07.11.2012 було прийняте Виконавчим комітетом Житомирської міської ради за згодою власників квартир вказаного будинку. Також, суду не надано доказів того, що зміна призначення невиробничого приміщення - колясочної на просто приміщення (що відображено в запису інвентаризаційної справи від 14.11.2012) відбулося за згодою співвласників цього приміщення. Також, суду не надано доказів того, що така зміна призначення невиробничого приміщення була здійснена за рішенням власника - територіальної громади в особі Житомирської міської ради до початку приватизації квартир у вказаному будинку. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 03/18 від 11 липня 2018 року, квартира [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м., житлова площа 15 кв.м., що належить [PERSON] була утворена в результаті реконструкції підсобних (допоміжних) приміщень в будинку по [ADDRESS] , до яких належав - коридор, загальною площею 2,4 кв.м., колясочна, загальною площею 10,7 кв.м., підсобне приміщення загальною площею 4,7 кв.м., що разом становлять 19,2 кв.м., які згідно нормативно-правових актів належать власникам квартир будинку та призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.(т.2 а.с.159-172). В зв`язку з викладеним, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивачами не доведено факт відчуження та переобладнання в квартиру саме приміщень колясочної та допоміжних приміщень будинку. Крім того, відповідно до аб.1 п.8.1. «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2010 № 1692/5 оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам у разі виділення окремого об`єкта нерухомого майна зі складу об`єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об`єктів (будинків, будівель або споруд), окрім випадків, коли такі об`єкти є приналежністю головної речі, складовою частиною речі або утворюють з іншими об`єктами складну річ. Як встановлено судом та зазначено вище, спірні приміщення були приналежністю головної речі - житлового будинку [ADDRESS] , а тому на них не могло бути оформлено право власності з видачею свідоцтва про право власності. Оскільки судом достовірно встановлено факт належності спірних приміщень на праві спільної сумісної власності власникам квартир багатоквартирного будинку до моменту оформлення на них права власності за Територіальною громадою м. Житомира - 07.11.2012, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту належності на праві власності співвласникам квартир багатоквартирного будинку спірних приміщень до 07.11.2012. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки судом встановлено, що виконавчим комітетом Житомирської міської ради було прийнято оскаржуване рішення за № 466 від 07.11.2012 з порушенням норм чинного законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивачів в частині визнання незаконним та скасуванні вказаного рішення, і як наслідок визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності, що видане на підставі вказаного рішення. Вирішуючи клопотання відповідача Житомирської міської ради про застосування строків позовної давності до вказаної вимоги (т.1 а.с.174), суд виходить з того, що про існування оскаржуваного рішення та порушення їх прав позивачам стало відомо з додатку №1 до листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.11.2016 за № 25/ш-10489 (т.1 а.с.43, т.2 а.с.6). Позивачі звернулись в суд 13.02.2017 та 11.10.2017, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, у зв`язку з чим підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності немає. Судом також встановлено, що 06.09.2016 Житомирською міською радою було прийнято рішення № 328 «Про перелік об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають та не підлягають приватизації в 2016-2017 роках», яким затверджено приватизацію шляхом викупу спірних приміщень приватним підприємством «ТАІС-1» (т.1 а.с.40-42). Оскільки судом встановлено, що оформлення права власності та видача свідоцтва про право власності виконавчим комітетом Житомирської міської ради було здійснено з порушенням норм чинного законодавства та прав третіх осіб на володіння і розпорядження майном, суд дійшов до висновку про незаконність рішення Житомирської міської ради про передачу у власність шляхом викупу спірних приміщень ПП «ТАІС-1», у зв`язку з чим задовольняє вказану позовну вимогу. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірних приміщень від 23 травня 2017 року, що був укладений між Територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови Сухомліна С.І. та Приватним підприємством «ТАІС-1» в особі директора Сидорчук Оксани Миколаївни , суд виходить з наступного. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, та неповнолітніх та непрацездатних дітей. Обґрунтовуючи вказану позовну вимогу [PERSON] в позові та її представник в судовому засіданні посилалися на те, що Територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирського міського голови було продано ПП «ТАІС-1» майно, яке їй не належить, а є власністю співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] . На думку позивача вказана обставина свідчить проте, що змість правочину суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суд не погоджується з даним твердженням позивача та її представника, оскільки, як встановлено в судовому засіданні на час укладення спірного договору право власності продавця - Територіальної громади міста Житомира було підтверджене свідоцтвом про право власності та зареєстроване комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 26 грудня 2012 року за № 38840622, що підтвердилось копією договору купівлі-продажу від 23.05.2017 (т.2 а.с.17-18). Крім цього, позивач у позові та його представник в судовому засіданні не навели конкретних аргументів на користь того, що зміст оспорюваного договору суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Не було встановлено таких обставин і судом під час розгляду справи. У зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про те, що з підстав зазначених позивачем оспорюваний правочин не може бути визнаний недійсним. Крім того, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про витребування з володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] , загальною площею 19,4 кв.м., житлова площа 15 кв.м., у власність співвласників квартир багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки як встановлено судом співвласникам квартир вказаного будинку до 07.11.2012 належали колясочна та допоміжні приміщення, а не квартира. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів в рівних частках понесені позивачами судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial