Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

13.07.2016 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, в якій просить суд: визнати [PERSON], [INFO], а також неповнолітню [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 20 грудня 2005 року рішенням Вкеликоолександрівскої сільської ради Бориспільського району Київської області №559 в матері позивача [PERSON], як багатодітній матері було надано трикімнатну квартиру за вищевказаною адресою на сімю у складі: матері позивача (уповноважений власник), а також [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онука), [PERSON] (син), [PERSON] (син).Позивач зазначає, що у квартирі зареєстрували своє місце проживання лише четверо осіб: [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON], [PERSON]. Позивач стверджує, що 16 вересня 2011 року шлюб між братом позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний, і з того часу відповідачі виїхали з квартир на постійне місце проживання до батьків відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. та зобовязалась виписатися з квартири. Позивач зазначає, що в квартирі проживає з братом кислим О.М., утримує її в належному стані, сплачує комунальні послуги. Однак, як в подальшому стало відомо позивачу, у 2007 році відповідач кисла М.С. приватизувала квартиру , отримавши її у спільну із дочкою власність, в звязку з чим позивач був вимушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач стверджує, що 23 грудня 2013 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду київської області у справі №2/359/2986/2013 було визнано недійсним свідоцтвом №589 про право власності на житло від 23 листопада 2007 року, видане КП Бориспільської районної ради «ЖКК» на імя відповідачів, на спірну квартиру, а судовим рішенням від 09 січня 2015 року по справі №359/9758/14-ц скасовано державну реєстрацію права власності відповідачів на квартиру. Оскільки відповідачі, починаючи з 2011 року жодного дня не проживали в зазначеній квартирі, не беруть участь у витратах на її утримання, вони повинні бути визнані такими, що втратили право користування квартирою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, додатково пояснив, що, як йому відомо мати позивача, яка є відповідальним квартиронаймачем, в квартирі не проживає, витрати по оплаті комунальних послуг несе позивач, в тому числі за газ, воду, електроенергію відповідно до показників лічильників за фактичне споживання, квартплату пропорційно до площі квартири. Він вважає, що право позивача порушено, оскільки, та обставина, що відповідачі зареєстровані, не дає позивачу можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки відповідачі втратили таке право. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про час та місце судового розгляду відповідач [PERSON], як законний представник відповідача [PERSON] була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, ніяких заперечень проти позову, а також заяви про розгляд справи за її відсутністю, не надала. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Представник залученої до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації [PERSON] проти позову в частині визнання неповнолітньої [PERSON] такої що втратила право користування квартирою та позбавлення її прав на житло заперечувала, посилаючись на те, що дитина не має бути позбавлена права на раніше займане житлове приміщення та участі у його приватизації. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що на підставі п.2 рішення виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №599 від 20 грудня 2005 року в додаток до займаної приватизованої квартири в с.В.Олександрівка [ADDRESS], було надано [PERSON] багатодітній матері з сімєю у складі 8 чоловік трикімнатні квартиру під номером 84 в с.Чубинське по вул.Погребняка, 13 із зняттям з квартирної черги та виданий ордер №03 від 23 грудня 2005 року на право зайняття вищевказаної квартири на імя [PERSON] у складі сімї: [PERSON]-заявник, [PERSON] чоловік, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] онука, [PERSON] син, [PERSON] син (а.с.8,9). Згідно з довідко Великоолександрівської сільської ради №2660 від 23.11.2007 року в квартирі [ADDRESS] з 12.01.2006 року були зареєстровані чотири особи: [PERSON] голова, [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка, [PERSON] брат чоловіка, інші особи, зазначені в ордері, зареєстровані не були (а.с.10). Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2011 року по справі №2-2-39/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 10.10.2011 року, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 23 травня 20000 року, був розірваний (а.с.11). За змістом долученого до матеріалів справи рішення Бориспільського міськрайонного суду київської області від 23 грудня 2013 року у справі №359/8752/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Бориспільського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа» про визнання недійсними свідоцтва про право власності на квартиру та розпорядження органу приватизації, встановлено, що в ході розгляду вищевказаної справи судом було встановлено, що 23.11.2007 року на імя відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних долях було видано Свідоцтво №589 про право власності на житло на квартиру №84, що знаходиться в с.Чубинське вул.Погребняка, 13, яке зазначеним рішенням суду, що набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 13 березня 2014 року, визнано недійсним (а.с.12-13). Також встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2015 року у справі №259/9758/14-ц, ухваленим за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] (а.с.15-16), яке набрало законної сили 05.05.2015 року, було скасовано рішення про державну реєстрацію прав на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрованої на праві приватної спільної часткової власності на імя [PERSON] та [PERSON], згідно з рішенням Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності від 06.12.2007 року, номер запису 1035 в книзі 3, реєстраційний номер 21313718 (РПВН). Згідно актами обстеження по факту не проживання особи за адресою, складеними комісією у складі депутата та члена виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району в період червень, липень, серпень, листопад 2016 року (а.с.19-20, 54-59, 82-85) вбачається, що комісією виявлено на підставі свідчень сусідів мешканців квартир №№85,87 в будинку №13 по вул.Погребняка в с.Чубинське, що відповідачі за адресою: [ADDRESS],- не проживають. Як вбачається з відповіді Мирненської сільської ради від 30.09.2016 року №02-23/437 сільська рада повідомляє, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], дійсно проживають з 28.05.2011 року без реєстрації за адресою: с.Мирне, вул.Центральна (колишня Леніна), буд.23 кв.11 (а.с.60). Згідно з відповіддю Мирненської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів від 28 вересня 2016 року №146 , [PERSON], дійсно навчалася з 5 класу (наказ про прийняття на навчання №19 від 01.09.2011 року) по 9 клас (наказ про випуск №10 від 15.06.2015) у Мирненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів (а.с.61. Як підтверджується матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2667, виданого 28.11.2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів ? частина, адреса стягувача, в тому числі зазначена особисто відповідачем у даній справі [PERSON], с.Мирне вул.Леніна, 23/11 (а.с. 62-75), та саме за вказаної адресою їй перераховуються аліменти батьком неповнолітньої [PERSON] [PERSON], братом позивача, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями фіскальних чеків (а.с.76). Крім того, згідно з письмовою заявою відповідача [PERSON] від 04.10.2016 (а.с.36), саме за вказаною адресою місця свого проживання та проживання своїх батьків відповідач просила повідомити її про дату судового засідання: с.Мирне, вул.Центральна, 23. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON], які як члени сімї квартиронаймача [PERSON] були вселені в квартиру [ADDRESS], з 2011 року в квартирі не проживають, а проживають за іншою адресою: с.Мирне, вул.Центральна, 23 Бориспільського району Київської області. Встановлено, що після розірвання шлюбу з [PERSON], відповідач [PERSON] перестала бути членом наймача, та змінили місце свого постійного проживання. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди у проживанні за місцем її реєстрації в квартирі [ADDRESS], або відповідач вибула та проживає за іншою адресою з і інших поважних причин, суду надано не було. Відповідно до вимог ч.2 ст.107 ЖК УРСР, на яку посилається позивач, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування спірною квартирою. Водночас за змістом ч.1 ст.72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ч.2 цієї статті передбачено: якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Крім того, як передбачено п. ч.3 цієї статті жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема: влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. За змістом ч.6 цієї статті, у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст.65 Житлового кодексу УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Суд також враховує, що відповідно до вимог ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. А також, що за змістом ч.3 вказаної статті, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що в силу свого малолітнього віку [PERSON] у 2011 році не мала можливості самостійно визначати місце свого проживання, а отже та обставина, що вона разом зі своєю матірю [PERSON] змінили місце свого проживання, не свідчить про те, що вона також втратила право на користування спірною квартирою, оскільки не проживала в ній з поважних причин. Крім того, до досягнення дитиною [PERSON] 18 років вона може змінювати місце свого проживання, визначивши його з одним із батьків, які проживають окремо, в тому числі з батьком [PERSON], який, як визнано позивачем, зареєстрований та проживає у спірній квартирі. Крім того, за змістом вищенаведених ст.ст.65,71 Житлового кодексу УРСР законодавець передбачив, що за дітьми зберігається право на жиле приміщення на час їх відсутності, або до досягнення ними повноліття, а також передбачено, що строк, протягом якого у разі відсутності наймача або членів його сімї зберігається право на жиле приміщення, може бути продовжений наймодавцем, а у разі спору судом. Докази того, що на даний час існує спір між наймодавцем Великоолександрівською сільською радою Бориспільської міської ради та відсутньою неповнолітньою [PERSON] з приводу продовження строку, протягом якого зберігаються її право на користування житлом відсутній, сільська рада, як розпорядник житлового фонду, у даній справі не оспорює право неповнолітньої [PERSON] на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], де залишився проживати батько неповнолітньої, яка в силу вищенаведених вимог ч.3 ст.160 Житлового кодексу УРСР вправі в будь-якій момент, до досягнення повноліття вселитися та проживати за місцем її реєстрації та за місцем проживання та реєстрації її батька [PERSON], отже не втратила право на користування . Крім того, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок тієї обставини, що в займаному позивачем жилому приміщенні зареєстрованою значиться неповнолітня [PERSON] порушені права позивача, суду надано не було. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що в частині заявленої вимоги про визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою №84 в будинку №13 по вул.Погребняка в с.Чубинське Бориспільського району Київської області, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1) підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] в сумі 551 гривня 50 копійок. . На підставі викладеного,

Outcome: partial