Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

13 вересня 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 липня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобовязань якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 184/08ФЛ, згідно з яким Банком було видано кредит у сумі 22\~000 доларів США на споживчі цілі строком до 14.07.2026. В забезпечення виконання умов кредитного договору в іпотеку позивачу передано однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON]. В звязку з невиконанням своїх обовязків позичальником [PERSON], 23 березня 2017 року на підставі виконавчого напису № 35 ВЕО № 06259, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS]. 24 квітня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Звернення стягнення на передане в іпотеку майно квартиру є підставою для виселення всіх мешканців відповідачів по справі, яким 22 серпня 2017 року Банком було надіслано повідомлення про виселення з квартири, але в добровільному порядку вимоги позивача відповідачами не виконані, в звязку з чим позивач просив суд виселити відповідачів та зобовязати Відділ реєстрації виконкому Покровської районної в місті ради зняти їх з місця реєстрації. Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року було відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 23.10.2017. Ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року у звязку з неявкою учасників судовий розгляд було відкладено на 21 листопада 2017 року. 21 листопада 2017 року судовий розгляд відкладено до 21 грудня 2017 року в звязку з неявкою відповідачів в судове засідання. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, повідомлялися судом про час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення або розгляд справи за їх відсутності не надали, в звязку з чим за згодою представника позивача судом 21.12.2017 було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Від представника Служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті [PERSON] ради [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням інтересів дітей. Від представника виконкому Покровської районної у місті ради [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. З копії Кредитного договору № 184/08ФЛ, наданого Позивачем, вбачається, що даний договір укладався 16 липня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] щодо предмету договору кредит в розмірі 22000 доларів США на споживчі цілі (а.с. 19). Відповідно до п. 4.1 договору забезпеченням зобовязань позичальника являється квартира за адресою: м. Кривий Ріг вул. Кремлівська, б. 33 кв. 53 відповідно до Іпотечного договору № 184/08/1ФЛ від 16.07.2008 (а.с. 21). Також, відповідно до п. 4.1 договору забезпеченням зобовязань позичальника являється квартира по адресу м. Кривий Ріг вул. Електрозаводська, б. 30 кв. 2 відповідно до Іпотечного договору № 194/08ФЛ від 01.08.2008 (а.с. 21). Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і припиняє свою дію після повного виконання позичальником усіх зобовязань, що випливають з договорів. Як вбачається з пункту 9 кредитного договору він був підписаний з однієї сторони представником банку [PERSON], а з другої позичальником [PERSON] із зазначенням дати отримання позичальником оригіналу договору 01.08.2009 (а.с. 22). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 184/08ФЛ майновим поручителем [PERSON] було передано в іпотеку Банку однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], про що був укладений Іпотечний договір № 184/08/1ФЛ від 16 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5281 (а.с. 33). Відповідно до копії Виконавчого напису № 35 ВЕО № 062759, виконаного 23.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS]. На підставі зазначеного виконавчого напису 24 квітня 2017 року державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП № 53831088 (а.с. 40). 21 серпня 2017 року Банком на адресу відповідачів були надіслані повідомлення про необхідність протягом 14 днів з дня отримання повідомлення звільнити спірну квартиру (а.с. 43-54). \~Вирішуючи питання щодо заявлених позивачем вимог про виселення відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки, з підстав, передбачених ст.109 ЖК УРСР та ст.40 Закону України «Про іпотеку» та з огляду на зазначені вище обставини, суд враховує наступне. \~ Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.109 ЖК УРСР встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.\~\~\~\~\~ За змістом ч.ч.1, 2 ст. 39 цього Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналіз вище зазначених правових норм свідчить про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», так і ч.2 ст.109 ЖК УРСР. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2 ст.109 ЖК Української РСР). Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 24.06.2015 року (справа №6-447цс15), від 30.09.2015 року (справа №6-1892 цс15), від 18.03.20015 року (справа №6-39 цс-15) які з огляду на положення ст.360-7 ЦПК України, є обов'язкові для застосування судами\~України. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS], що є предметом іпотеки, була придбана відповідачем [PERSON] не за рахунок отриманого від позивача кредиту, оскільки вона стала власником даного житла на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2005, тобто до укладення з [PERSON] кредитного договору від 16.07.2008, що вбачається з п. 1.1 укладеного між сторонами договору іпотеки від 16.07.2008, а також те, що під час розгляду справи судом не встановлено наявності у відповідачів іншого постійного жилого приміщення, яке у відповідності до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР має бути надане останнім одночасно з виселенням з жилого приміщення, придбаного не за рахунок кредиту (позики) банку, і клопотання про витребування зазначеної інформації не було заявлено позивачем, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч.2 ст.109 ЖК УРСР, ч.2 ст.39, ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» для виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення. Крім того, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження права звернення до суду із зазначеним позовом, зокрема відсутні докази на підтвердження того, що позивач є правонаступником ЗАТ «Донгорбанк», а також не надано кредитний договір на підтвердження виниклих правовідносин між [PERSON] та Банком, оскільки в наданій суду копії кредитного договору, останній підписаний [PERSON] і в цьому ж договорі наявні розбіжності в щодо забезпечення зобовязань позичальника. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку не підтверджені належними доказами, заявлені без достатніх правових підстав, визначених ст.109 ЖК УРСР та Законом України «Про іпотеку», а тому задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл витрат в порядку ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позову судового збору слід покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed