Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

14.04.2017 року позивач звернулась до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовними вимогами, якими просить визнати дійсним договір № 6392 купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл\~ 18.06.2001 рокута визнати за нею та [PERSON] право власності кожній по 1/2 частці житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121 та 1/2 частці земельної ділянки площею 0,0784 га га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, мотивуючи тим, що [PERSON] купив житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, договір купівлі продажу нерухомого майна був посвідчений представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл. [PERSON] помер 23.02.2011 року, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121 та земельної ділянки площею 0,0784 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. [PERSON]залишив заповіт, згідно умов якого усе своє майно заповів сину [PERSON] При складанні заповіту була допущена помилка та замість належного «Ракітський» було вказано «Ракицький». Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 30.10.2014 року був встановлений факт належності [PERSON] на час смерті 17.05.2014 року заповіту, складеного 11.12.1998 року [PERSON] на [PERSON]. [PERSON] прийняв спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 17.05.2014 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121 та земельної ділянки площею 0,0784 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] являються дружина [PERSON] та донька [PERSON] Позивачі прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», введеного в дію з 01.01.1994 року Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року за № 3426-ХІІ, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку з надвірними спорудами був посвідчений Представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 18.06.2001 року за №6392, а відповідно ст.. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку повинен був посвідчуватись нотаріально. Оскільки, за життя спадкодавцем не здійснено заходів щодо визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок у судовому порядку, оформити спадщину на житловий будинок на підставі поданих документів не вбачається за можливе. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] міської ради Одеської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору комунальне підприємство «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації», в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору № 6392 купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл 18.06.2001 року, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121. Крім того, встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0784 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №905791, виданого [PERSON] райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010750700182 (кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:027:0251). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 255408 від 23.02.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 23.02.2011 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121 та земельна ділянка площею 0,0784 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Як вже встановлено судом, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 6392 від 18.06.2001 року, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, але нотаріально посвідчений не був. Правові підстави для реєстрації вказаної угоди підтверджені технічною документацією [PERSON] МБТІ, а саме технічним паспортом на житловий будинок № 121 по вул. Фучіка Юліуса в м. Ізмаїлі, виданим 11.10.2010 року комунальним підприємством «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації». На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований, а одна із сторін за договором [PERSON] помер 23.02.2011 року. З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд відповідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), визнає вищевказаний договір дійсним. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення договору не вимагається. Право власності таким чином за померлим [PERSON] встановлюється відповідно ст. 328 ЦК України. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 11.12.1998 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-7916, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було та в чому б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті належатиме йому та на що він за законом матиме право [PERSON]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 29344357 від 16.01.2012 року, наданої [PERSON] державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 11.12.1998 року, зареєстрований за № 2-7916 не змінювався та не скасовувався. Судом встановлено, що при складанні заповіту була допущена помилка та замість належного прізвища спадкоємця «Ракітський» було вказано «Ракицький», та рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2014 року був встановлений факт належності [PERSON] на час смерті 17.05.2014 року заповіту, складеного 11.12.1998 року [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, посвідченою 05.08.2011 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 378617 від 19.05.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 17.05.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121 та земельна ділянка площею 0,0784 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Фучіка Юліуса, 121, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 47324590 від 04.04.2017 року, наданої [PERSON] державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого 17.05.2014 року відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: -дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД №284680 від 24.03.2000 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету [PERSON] міської ради Одеської області; -донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №315127 від 23.08.2000 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету [PERSON] міської ради Одеської області. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою від 27.08.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважається такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на час відкриття спадщини була малолітньою, крім того, [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою від 04.04.2017 року, посвідченою державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, тобто [PERSON] вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю [PERSON] державної нотаріальної контори від 04.04.2017 року за №417/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», введеного в дію з 01.01.1994 року Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року за № 3426-ХІІ, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку з надвірними спорудами був посвідчений Представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 18.06.2001 року за №6392, а відповідно ст.. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку повинен був посвідчуватись нотаріально. Оскільки, за життя спадкодавцем не здійснено заходів щодо визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок у судовому порядку, оформити спадщину на житловий будинок на підставі поданих документів не вбачається за можливе. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved