Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

13 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить 5/6 частки будинку №12, що по вул. Лізи Чайкіної в м. Білопілля Сумської області, а її доньці, [PERSON], - 1/6 частки цього будинку. За вказаною адресою з 24 вересня 2013 зареєстрована співмешканка її покійного сина [PERSON], [INFO]. Понад рік остання за місцем реєстрації не проживає, її особисті речі у будинку відсутні. Добровільно з реєстраційного обліку відповідачка не знімається. Остання не несе жодних витрат на утримання будинку. Реєстрація [PERSON] у будинку створює перешкоди у розпорядженні та користуванні власністю. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування її будинком, що знаходиться по вул. Лізи Чайкіної, 12 в м. Білопілля Сумської області. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] позов підтримав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення у звязку з тим, що за місцем реєстрації остання не проживає. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про час, день і місце розгляду справи (а. с. 37). Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області у судове засідання не зявився без повідомлення причин, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 35). Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 40). Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що представник позивачки у судовому засіданні не заперечував проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши представника позивачки [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 5/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Лізи Чайкіної, 12, а 1/6 вказаного будинку на праві власності належить [PERSON] третій особі у справі (а. с. 8, 9, 12-14, 19-20). З 24 вересня 2013 року у вказаному будинку як квартиронаймач зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO] (а. с. 24-26). За інформацією Білопільської міської ради від 06 червня 2016 року та 20 квітня 2017 року, відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO], але фактично не проживає з 19 квітня 2016 року по даний час (а. с. 27). У судовому засіданні представник позивачки, [PERSON], зазначив, що відповідачка була співмешканкою покійного сина [PERSON] та була зареєстрована у будинку останньої, розташованому за вказаною вище адресою, як квартиронаймач. Понад рік [PERSON] за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, її особисті речі у будинку відсутні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] була співмешканкою сина позивачки, який помер у грудні 2015 року. Останні проживали у будинку [PERSON] по вул. Лізи Чайкіної, 12 у м. Білопілля. У квітні 2016 року відповідачка вивезла свої речі із зазначеного будинку і з цього часу у за вказаною адресою не проживає. З червня 2016 року у будинку позивачки, розташованому за вищевказаною адресою, проживає як квартиронаймач [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не є співвласником або наймачем житлового будинку, розташованого в м. Білопілля Сумської області по вул. Лізи Чайкіної, 12, який на праві власності належить позивачці [PERSON] та [PERSON], понад рік без поважних причин не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрована у ньому, не приймає участі в його утриманні та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. У звязку з цим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно з якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом [PERSON] понесла судові витрати у виді судового збору у сумі 640 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved