Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

14.05.2019 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла вище зазначена цивільна справа (а.с. 26). Так, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2019 цивільну справу передано за підсудністю Бориспільському міськрайонному суду Київської області (а.с. 17). Згідно матеріалів справи, 25.02.2019 [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , в якому просить : справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження; стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає за адресою : [ADDRESS] , місце роботи не відоме, ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову до суду до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] кошти на своє утримання щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку до досягнення дитиною 3-х років, тобто до [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі з 26 липня 2017 року, зареєстрованому Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1431. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з 28 січня 2019 року та на даний час вирішується питання про розірвання шлюбу. Вона не працює, доглядає дитину до 3-х років, крім соціальної допомоги у розмірі 860 грн. щомісячно, інших прибутків не має, матеріально не забезпечена та потребує допомоги. Крім того позивач зазначає, що в зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина та кошти на її утримання добровільно, вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач працює, але його місце роботи їй не відоме, має регулярний дохід, інших аліментних зобов`язань не має і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання сина та кошти на її утримання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду (а. с. 29). У судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач направила до суду заяву з проханням слухати справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, проте причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву також не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши заяву, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а. с. 10). Та обставина, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Згідно з ч. 4 вказаної статті, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 1 та 2 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач добровільно надавав кошти на утримання дитини та позивача, а також, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідно до вище вказаних вимог чинного законодавства позивач має право на отримання від відповідача аліментів на малолітню дитину, та на себе, а відповідач, за своїм сімейним та матеріальним станом, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має та заперечень щодо позову не подав, може сплачувати аліменти в визначеному позивачем розмірі. За змістом ст.191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved