Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

14.03.2016 публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», через свого представника звернулося до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 06.03.2013, відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13445,51 грн., що складається з наступного: 808,20 грн. заборгованість за кредитом; 8520,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 616,45 грн. штраф (процентна складова) а також судові витрати (судовий збір) в сумі 1378,00 грн. 16.05.2016 від представника позивача за довіреністю до суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості (у новій редакції), в якій представник просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.03.2013 року у розмірі 13445,51 грн., що складається з наступного: 808,20 грн. заборгованість за кредитом; 8520,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 616.45 грн. штраф (процентна складова) а також судові витрати (судовий збір) у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань на адресу суду не надходило. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.03.2013 до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку звернувся [PERSON] (а. с. 5). На підставі вказаної заяви йому було видано кредиту розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а. с. 8-31). У позовній заяві позивач вказує, що позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н від 06.03.2013. В той же час, будь-яких доказів про отримання кредитного ліміту відповідачем [PERSON], зокрема касового ордеру про перерахування кредитних коштів на зазначену суму, суду надано не було. Крім цього з позовної заяви та наданих суду матеріалів не вбачається, на яку суму було надано кредит та дату, коли його було надано. Згідно вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Однак, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що відповідач [PERSON], 10.06.1983 р. н. звернувся до позивача із заявою про отримання кредиту, чи будь-яких інших доказів укладення кредитного договору банку з даною особою. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачеві. З вищенаведеного вбачається, що обставини, на які посилався позивач не обґрунтовані, оскільки не надано належних доказів укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, а відповідно і наявності у відповідача [PERSON] заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Якщо\~позов\~задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як позовні вимоги задоволенню не підлягають, то відповідно, не підлягають відшкодуванню і судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: dismissed