Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

13 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, який 27.07.2015 року уточнив, до Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ректор Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 30.06.2015 року № 365-ВК «Про звільнення», поновлення на роботі на посаді директора Відокремленого підрозділу «Рубіжанський політехнічний коледж імені О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка» (а.с. 1-4, 50). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2010 році між позивачем та відповідачем було укладено контракт, за умовами якого позивача призначено на посаду директора Відокремленого підрозділу «Рубіжанський політехнічний коледж імені О.Є. Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка» (надалі по тексту - Рубіжанський Коледж) та 30.06.2015 року мав закінчитися термін дії контракту. 08.04.2015 року Загальні збори трудового колективу Рубіжанського Коледжу за результатами голосування рекомендували Вченій раді Державного закладу «Луганській національний університет імені Тараса Шевченко» (надалі по тексту - Луганський Університет) погодити кандидатуру позивача для переукладення контракту, тому Луганський Університет й не оголошував конкурс на заміщення посади директора Рубіжанського Коледжу. Після закінчення первісного строку дії контракту позивач продовжив виконувати трудові обов'язки на посаді директора, 01.07.2015 року знаходився на робочому місці та об 11:00 годині до Рубіжанського Коледжу прибув ректор Луганського Університету [PERSON] та повідомив позивачу про звільнення в зв'язку з закінченням строку дії контракту та призначення виконуючим обов'язки директора Рубіжанського Коледжу [PERSON], однак документальні підтвердження цього до Рубіжанського Коледжу надійшли тільки 02.07.2015 року, розрахунок було проведено з позивачем 10.07.2015 року. Позивач вважає звільнення його незаконним, оскільки в порушення ст. 116 КЗпП України йому в день звільнення не було оголошено наказ про звільнення, не видано трудову книжку та не проведено з ним розрахунку. Також, оскільки після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривали, припинення дії контракту 30.07.2015 року не відбулося, а отже трудовий договір згідно ст. 39-1 КЗпП України став укладеним на невизначений строк. Крім того, в порушення п. 6.1.1 контракту позивача не було заздалегідь повідомлено відповідачем про намір припинити контракт, що призвело до порушення прав позивача, гарантованих ст. 43 Конституції України. В порушення ч. 1, 4 ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» звільнення позивача відбулося без врахування думки трудового колективу Рубіжанського Коледжу про переукладення контракту, також ректор Луганського Університету заявляв про переукладення контракту з позивачем. Позивач зазначає, що наказ про звільнення є сфальшованим, оскільки ще 25.06.2015 року у наказі Луганського Університету № 62-ЗД «Про організацію вступної компанії у відокремлених підрозділах університету» керівником Рубіжанського Коледжу було зазначено [PERSON], хоча його призначення нібито відбулося тільки 30.06.2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримує свій позов, просить його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримував уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити, додатково надав 15.09.2015 року письмові пояснення (а.с. 106-108), в яких, зокрема, зазначив, що в останній день роботи позивача 30.06.2015 року відповідач зобов'язаний був вручити позивачу наказ про звільнення, трудову книжку та провести кінцевий розрахунок, однак позивач після припинення контракту фактично був допущений до роботи та 01 і 02 липня 2015 року продовжив виконувати трудові обов'язки, передбачені контрактом, тому позивача безпідставно було звільнено за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки трудові відносини вже були укладені з ним на інших підставах на невизначений строк. Також, попередження відповідача від 15.04.2015 року про закінчення строку контракту не є додатковою угодою до контракту, як то передбачає п. 6.1.1 контракту, а є лише нагадуванням позивачу про закінчення строку дії контракту, також не є повідомленням про припинення контракту. В порушення ч. 2 ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» не було подання Вченої ради вищого навчального закладу на звільнення позивача. В судовому засіданні представник відповідача Луганського Університету [PERSON] заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. 27.07.2015 року подав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що до закінчення терміну дії контракту 30.06.2015 року, 15.04.2015 року відповідачем було вручено позивачу письмове попередження про закінчення терміну дії контракту, з яким відповідач ознайомився та особисто підписав це попередження. Жодних рішень про продовження контракту із позивачем або укладення контракту на новий термін керівництво Луганського Університету не приймало, після вручення попередження позивач до Луганського Університету не з'являвся, на визначенні подальших трудових відносин згідно п. 6.1.1 контракту не наполягав, позивача було звільнено законно, в зв'язку з закінченням строку трудового договору. Стосовно звернення трудового колективу Рубіжанського Коледжу, представник відповідача зазначив, що таке звернення не є нормативним, тому не створює жодних правових наслідків для керівництва Луганського Університету, не надає переважного права позивачу бути призначеним на посаду тимчасово виконуючим обов'язки директора Рубіжанського Коледжу та не зобов'язує ректора всупереч ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» продовжувати контракт з позивачем або укладати його на новий термін, також звернення трудового колективу може бути враховано Вченою радою під час виборів директора Рубіжанського Коледжу, в яких позивач має право брати участь на загальних підставах. Щодо не проведення розрахунку з позивачем у день його звільнення, відповідач зазначив, що бухгалтерія коледжу підпорядкована безпосередньо директору, тому повний розрахунок з позивачем відбувся тільки 09.07.2015 року після допуску виконуючого обов'язки директора до робочого місця, при розрахунку було враховано таку затримку. Трудова книжка позивачу не була видана в день звільнення з об'єктивних причин, оскільки вона залишилася у відділі кадрів Луганського Університету, яке перебуває на окупованій території у місті Луганську, про що було складено відповідний акт, також представник в судовому засіданні зазначив, що позивач не звертався до Луганського Університету з пропозицією видати йому дублікат трудової книжки (а.с. 59-61). В судове засідання третя особа ректор Луганського Університету [PERSON] не з'явився, повідомлявся судом належним чином, причин неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона є заступником директора Рубіжанського Коледжу, з 1982 року працює у коледжі, 08.04.2015 року були проведені збори трудового колективу Рубіжанського Коледжу, на яких було прийнято рішення про призначення позивача виконуючим обов'язки директора до оголошення конкурсу, ці документи свідок особисто відвезла до ректора Луганського Університету до міста Старобільська, та ректор неодноразово обіцяв, що позивача призначать виконуючим обов'язки директора до проведення конкурсу. 01.07.2015 року об 11:00 годині приїхали ректор [PERSON], [PERSON], [PERSON] і юрист університету, в зв'язку з чим було скликано адміністративну раду коледжу та було оголошено наказ про звільнення позивача, весь трудовий колектив коледжу був обурений з цього. 02.07.2015 року до коледжу прийшов виконуючий обов'язки директора [PERSON], жодних документів про своє призначення нікому не пред'явив. Наказ про звільнення позивача прийшов електронною поштою до бухгалтерії коледжу тільки 02.07.2015 року (а.с. а.с. 130-133 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона є заступником директора Рубіжанського Коледжу, 23.04.2015 року відбулася зустріч трудового колективу коледжу з ректором університету [PERSON], який сказав, що позивач буде призначений виконуючим обов'язки директора коледжу. У квітні позивач звітував перед трудовим колективом про роботу коледжу та вирішувалося питання про продовження з позивачем контракту. 01.07.2015 року до коледжу приїхали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останнього представили як виконуючого обов'язки директора коледжу та сказали, що позивача звільнили, документів про це не пред'явили (а.с. 134-136 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона працює на посаді головного бухгалтера коледжу, 30.06.2015 року у позивача закінчився контракт, 02.07.2015 року свідку зателефонувала головний бухгалтер університету та просила провести розрахунок з позивачем, цього ж дня по електронній пошті до бухгалтерії надійшов наказ про звільнення позивача. Розрахунок з позивачем було проведено після 07.07.2015 року, оскільки виконуючий обов'язки директора [PERSON] написав лист до казначейства припинити всі платежі та після оформлення всіх документів на нього було проведено розрахунок з позивачем. Також, свідок показала, що у квітні були збори, на яких звітував позивач та колектив запропонував продовжити контракт з позивачем і надалі, навесні 2015 року також була зустріч з ректором, який запропонував позивачу звільнитися за власним бажанням, проте він відмовився (а.с. 136-139 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що з 2004 року працює у коледжі, станом на 01.07.2015 року виконувала обов'язки старшого інспектора відділу кадрів, 01.07.2015 року вона поставила у табелі обліку робочого часу вихід позивача на роботу та 02.07.2015 року видала позивачу виписку з табеля від 01.07.2015 року, на зборах 01.07.2015 року свідок присутня не була, наказ про звільнення позивача прийшов свідку на електронну пошту 02.07.2015 року (а.с. 168-170 журнал судового засідання). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Луганським Університетом та [PERSON] було укладено контракт, згідно з яким [PERSON] призначається на посаду директора Рубіжанського Коледжу на строк з 26.03.2010 року по 30.06.2015 року (а.с. 12-15, 101-104). Згідно ст. 1 контракту [PERSON] здійснює керівництво Рубіжанським Коледжем на підставі єдиноначальства на умовах, викладених в контракті та у відповідності з чинним законодавством, цей контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між директором Рубіжанського коледжу та Луганським Університетом, директор є повноважним представником коледжу. Згідно п.п. 5.1.8, 5.1.9 п. 5.1. ст. 5 контракту Луганський Університет, зокрема, зобов'язаний звільнити директора по закінченні строку контракту, укладати контракт на наступний строк за згодою сторін, на що працюючий директор має переважне право. Згідно п. 6.1 ст. 6 контракту зміни та доповнення до цього контракту вносяться шляхом підписання додаткових угод. Контракт припиняє свою дію з підстав, передбачених законодавством та умовами цього контракту: -п.п. 6.1.1 після закінчення строку дії контракту. При цьому власник і директор мають за угодою сторін, не пізніше як за два місяці визначитися у такому: контракт припиняється, контракт продовжується або укладається на новий термін. Згідно п. 3.1 ст. 3 Положення про Рубіжанський Коледж, управління діяльністю Коледжу здійснює директор, який призначається на посаду на умовах контракту ректором Університету на конкурсній основі та діє на підставі наданого йому доручення. Конкурс на заміщення посади директора Коледжу оголошується кожні п'ять років Університетом. Ректор Університету призначає директора Коледжу на умовах контракту терміном не менш ніж 5 років відповідно ст. 42 Закону України «Про вищу освіту». До проведення виборів директора Коледжу ректор Університету може призначити на умовах контракту виконуючого обов'язки директора Коледжу, але не більш ніж на 2 роки (а.с. 16-35). Згідно п. 4.1 ст. 4 Положення про Рубіжанський Коледж вищим колегіальним органом громадського самоврядування Коледжу є загальні збори трудового колективу, які обирають претендентів на посаду керівника Коледжу. На виконання повноважень директора Рубіжанського Коледжу [PERSON] виконуючим обов'язки ректора Луганського Університету [PERSON] 18.05.2015 року було видано довіреність, якою доручається представляти інтереси і діяти від імені університету з питань, пов'язаних з діяльністю коледжу, із строком дії довіреності до 30.06.2015 року (а.с. 161). Згідно протоколу загальних зборів (конференції) трудового колективу Рубіжанського коледжу № 03 від 08.04.2015 року постановлено направити звернення трудового колективу коледжу до Вченої ради Луганського Університету щодо укладення нового контракту з діючим директором Рубіжанського Коледжу [PERSON] (а.с. 7-9). Згідно попередження від 15.04.2015 року, адміністрація Луганського Університету попередила позивача про закінчення терміну дії строкового трудового договору (контракту) 30.06.2015 року, з чим позивач був ознайомлений, що підтверджується його підписом на попередженні та визнається позивачем у судовому засіданні (а.с. 62, 98, 115). Згідно наказу ректора Луганського Університету № 365-ВК від 30.06.2015 року «Про звільнення» [PERSON] відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України було звільнено з займаної посади директора Рубіжанського Коледжу 30.06.2015 року в зв'язку з закінченням терміну дії контракту (а.с. 6, 63). З 01.07.2015 року виконуючим обов'язки директора Рубіжанського Коледжу в зв'язку з переведенням є [PERSON], що підтверджується листом до казначейської служби та довіреністю від 01.07.2015 року, якою Луганським Університетом виконуючому обов'язки директора Рубіжанського Коледжу [PERSON] надано повноваження представляти інтереси коледжу, строк дії довіреності встановлено до 31.12.2015 року (а.с. 156, 163). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07.07.2015 року, особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені Рубіжанського Коледжу є [PERSON] (виконуючий обов'язки директора) (а.с. 162). Відповідно ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно ст. 24 КЗпП України додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим, зокрема, при укладенні контракту. Відповідно ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. Відповідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» обрання, призначення та звільнення з посади керівника філії вищого навчального закладу або коледжу, що є структурними підрозділами вищого навчального закладу, здійснюються в порядку, встановленому цією статтею. Відповідно ч. 1-2 ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» керівник факультету (навчально-наукового інституту) обирається вченою радою вищого навчального закладу строком на п'ять років з урахуванням пропозицій факультету (навчально-наукового інституту). Керівник вищого навчального закладу укладає з керівником факультету (навчально-наукового інституту) контракт. Керівник вищого навчального закладу призначає керівника факультету (навчально-наукового інституту) строком на п'ять років. Керівник факультету (навчально-наукового інституту) здійснює свої повноваження на постійній основі. Інші питання щодо порядку обрання керівника факультету (навчально-наукового інституту) визначаються статутом вищого навчального закладу. Керівник факультету (навчально-наукового інституту) може бути звільнений з посади керівником вищого навчального закладу за поданням вченої ради вищого навчального закладу або органу громадського самоврядування факультету з підстав, визначених законодавством про працю, за порушення статуту вищого навчального закладу, умов контракту. Пропозиція про звільнення керівника факультету (навчально-наукового інституту) вноситься до органу громадського самоврядування факультету (навчально-наукового інституту) не менш як половиною голосів статутного складу вченої ради факультету (навчально-наукового інституту). Пропозиція про звільнення керівника факультету (навчально-наукового інституту) приймається не менш як двома третинами голосів статутного складу органу громадського самоврядування факультету (навчально-наукового інституту). Відповідно п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Відповідно ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Як зазначалося вище, згідно п.п. 6.1.1 п. 6.1. ст. 6 контракту, контракт припиняє дію після закінчення строку дії контракту. При цьому власник і директор мають за угодою сторін, не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняється, контракт подовжується або укладається на новий термін. В судовому засіданні встановлено, що після отримання позивачем 15.04.2015 року від відповідача попередження про закінчення дії контракту позивач не звертався до Луганського Університету з питання продовження дії контракту, ця обставина визнана позивачем у судовому засіданні (а.с. 120 журнал судового засідання). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено контракт, який є строковим трудовим договором, в якому чітко був встановлений термін його дії - з 26.03.2010 року по 30.06.2015 року. Суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для визнання цього контракту трудовим договором, укладеним на невизначений строк, як про це заявляє позивач та його представник, оскільки позивач 01.07.2015 року продовжував виконувати обов'язки директора Рубіжанського Коледжу та трудові відносини фактично тривали, в зв'язку з чим відповідно до ст. 39-1 КЗпП України контракт став трудовим договором продовженим на невизначений строк, виходячи з такого. На думку суду, повноваження директора за контрактом припинилися в день його закінчення - 30.06.2015 року, також 30.06.2015 року закінчився й строк довіреності, на підставі якої й діяв позивач та здійснював свої повноваження як директор коледжу, саме тому, в зв'язку з закінченням строку дії контракту та довіреності, зникли правові підстави для виконання будь-яких повноважень директора Рубіжанського Коледжу позивачем. В зв'язку з цим, судом відхиляється як неналежний доказ, надана позивачем виписка з табелю обліку робочого часу за липень 2015 року, підписана [PERSON] без зазначення дати її підписання, яка роздрукована 08.07.2015 року, в якій 01.07.2015 року відображено присутність позивача на роботі, адже після закінчення строку дії контракту та довіреності 30.06.2015 року, підписувати будь-які документи коледжу як директор позивач не мав жодних правових підстав (а.с. 48). Також, з цих мотивів відхиляються судом пояснення позивача, його представника і показання свідків про те, що позивач 01 та 02 липня 2015 року був присутній на роботі та продовжував виконувати свої трудові обов'язки. Крім того, судом відхиляються пояснення позивача, що доказом, який підтверджує виконання позивачем трудових обов'язків після 30.06.2015 року є те, що за його підписом у липні 2015 року були видані дипломи студентам, оскільки як пояснив в судовому засіданні сам позивач бланки дипломів були виготовлені у травні 2015 року, тобто до звільнення позивача з посади. Таким чином, суд прийшов висновку, що між сторонами у справі було укладено строковий трудовий договір у формі контракту, та посаду директора відокремленого підрозділу вищого навчального закладу відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» віднесено до категорії працівників, які на підставі закону можуть працювати виключно за контрактом, в якому визначається строк його дії, з попереднім проведенням виборів керівника, тому помилковим є доводи позивача та його представника про наявність правових підстав згідно ст. 39-1 КЗпП України для визнання контракту, укладеного позивачем та відповідачем, таким, що укладений на невизначений строк. Також, судом відхиляються доводи позивача про необхідність його повідомлення заздалегідь про намір припинити контракт з боку відповідача та несподіваність його звільнення, оскільки строк дії контракту був чітко встановлений сторонами при його укладені, крім того позивача 15.04.2015 року було попереджено про закінчення строку дії контракту. Діючим законодавством не передбачено обов'язку вищого навчального закладу попереджувати керівника відокремленого структурного підрозділу про те, що контракт не буде з ним продовжений. За таких обставин, суд вважає, що термін дії контракту закінчився 30.06.2015 року, що унеможливлює поновлення позивача на посаді директора коледжу, оскільки трудові відносини між позивачем та відповідачем носили строковий характер. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем йому не було оголошено та видано наказ про його звільнення 30.06.2015 року, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України обов'язок власника або уповноваженого органу видати копію наказу про звільнення передбачений тільки у разі звільнення працівника з ініціативи власника, в інших випадках, яким є випадок звільнення позивача, копія наказу видається на вимогу працівника. Доказів того, що позивач вимагав у відповідача видати йому копію наказу про звільнення у справі немає, навпаки згідно акту від 01.07.2015 року позивач відмовився ознайомлюватися з наказом про звільнення від 30.06.2015 року (а.с. 100). Разом з цим, на думку суду, заслуговують на увагу доводи позивача та його представника про невиконання відповідачем обов'язку видати в день звільнення працівникові належно оформлену трудову книжку відповідно до ст. 47 КЗпП України. В ході розгляду справи, було встановлено, що відповідач не видав позивачу його трудову книжку з об'єктивної причини - знаходження трудової книжки позивача у відділі кадрів Луганського Університету у місті Луганську, яке на цей час не є підконтрольним українській владі. У пунктах 5.5, 5.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року зазначено, що якщо трудова книжка стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки, дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв'язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник. Дублікат видається на підставі заяви працівника та отриманої ним у письмовому вигляді інформації зі штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації про виникнення надзвичайної ситуації або Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник, що надається в довільній формі. У п. 6.1 зазначеної Інструкції вказано, що при виписуванні дубліката трудової книжки власник або уповноважений ним орган стягує з працівника суму її вартості. Отже, для отримання дубліката трудової книжки позивачу слід було звернутися до відповідача з відповідною заявою та отриманою ним інформацією з Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території міста Луганська, де зберігалася трудова книжка позивача, разом з цим зазначене не відміняє обов'язку відповідача видати трудову книжку працівникові відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, однак це порушення трудового законодавства з боку відповідача не є підставою для визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування та як наслідок поновлення позивача на посаді. Стосовно порушення відповідачем строків розрахунку з позивачем при звільненні, суд зазначає таке. Відповідно ст.ст. 47, 116 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення, зокрема, провести з працівником розрахунок всіх сум, що належать йому від підприємства. Відповідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні було встановлено, що розрахунок з позивачем у день його звільнення 30.06.2015 року не відбувся, цей розрахунок було здійснено 09.07.2015 року з урахуванням відповідно ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку (з 01.07.2015 року по 09.07.2015 року), тобто всі належні позивачеві суми від коледжу були йому сплачені відповідачем, що підтверджується довідкою від 23.07.2015 року та не заперечувалося позивачем в судовому засіданні (а.с. 66). Суд відхиляє доводи сторони позивача про порушення частин 1, 2, 4 Закону України «Про вищу освіту» з боку відповідача стосовно не врахування думки трудового колективу про переукладання з ним контракту та відсутності подання вченої ради на звільнення позивача, виходячи з такого. Згідно протоколу № 03 загальних зборів трудового колективу від 08.04.2015 року було постановлено «направити звернення трудового колективу коледжу до Вченої Ради та ректорату Луганського Університету щодо укладання нового контракту з діючим директором коледжу [PERSON]», із звернення вбачається, що трудовий колектив коледжу звертається також щодо укладання нового контракту з діючим директором (а.с. 7-9). Отже, трудовий колектив прийняв рішення про укладення нового контракту з позивачем, а не продовження, переукладення наявного контракту чи призначення позивача виконуючим обов'язки директора на час проведення конкурсу як про те вказував позивач. Доказів звернення трудового колективу до ректора університету щодо призначення позивача виконуючим обов'язки директора до проведення конкурсу сторонами до справи не надано. Як зазначалося вище, відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про вищу освіту», призначення керівника відокремленого структурного підрозділу керівником вищого навчального закладу відбувається виключно на засадах виборності. Тому, суд погоджується с доводами представника відповідача стосовно того, що думка трудового колективу коледжу враховується при проведенні конкурсу на посаду директора коледжу у випадку, якщо позивач буде брати участь у такому конкурсі. Відповідно ч. 2 ст. 43 Закону України «Про вищу освіту» подання вченої ради на звільнення керівника необхідне тільки у випадках звільнення з підстав, визначених законодавством про працю, за порушення статуту вищого навчального закладу, умов контракту тощо. Для звільнення з підстав закінчення строку контракту подання вченої ради не потрібно, тому в цій частині судом відхиляються доводи представника позивача. Суд критично ставиться до доводів позивача про призначення виконуючим обов'язки Рубіжанського Коледжу [PERSON] заздалегідь ще до закінчення строку дії контракту з позивачем, що на його думку підтверджується наказом № 62-ЗД від 25.06.2015 року, оскільки голова приймальної комісії, яким призначили [PERSON], завжди одночасно є керівником коледжу. Згідно наказу № 62-ЗД від 25.06.2015 року ректор університету наказав, зокрема, прийом заяв та документів від абітурієнтів вести в приймальній комісії Рубіжанського Коледжу ([PERSON].) згідно з Умовами прийому та Правилами прийому Луганського Університету (а.с. 10-11). Суд вважає, що з тексту цього наказу не вбачається, що [PERSON] призначений на посаду виконуючого обов'язки директора Рубіжанського Коледжу, оскільки цей наказ стосується організації вступної компанії у відокремлених підрозділах, а не призначення [PERSON] на посаду. Також, суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про те, що контракт з ним не було продовжено з мотивів начебто наявності кримінальних проваджень відносно позивача та намагання керівництва університету усунути його від посади згідно наказу № 1311-ВК від 15.09.2014 року (а.с. 165), оскільки в ході судового розгляду судом було встановлено, що звільнення позивача відбулося виключно з підстав закінчення строку контракту. Інші доводи сторони позивача також не заслуговують на увагу суду, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування по цій справі. Підсумовуючи наведене, суд прийшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання незаконним та скасування наказу № 365-ВК від 30.06.2015 року «Про звільнення» та поновлення позивача на роботі на посаді директора Рубіжанського Коледжу, тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від оплати судових витрат, з урахуванням залишення без задоволення позову, судові витрати покладаються за рахунок держави.

Outcome: dismissed