Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

14.04.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. № 3-4). Ухвалою судді Ткаченко Н. В. від 12.05.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (з урахуванням змін до ЦПК України, які набрали сили 08.02.2020р.) (а.с.№20). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 12.08.1995р. в відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 788. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітнього сина [PERSON] - 1998р. народження та двох неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні відносини були припинені з листопада 2019р. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні характери та різні погляди на життя, через що виникали конфлікти. Сторони не проживають разом, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена, збереження шлюбних відносин суперечить її інтересам. Спору про розподіл майна набутого у шлюбі у сторін немає. Позивачка в судове засідання не з`явилася. 10.06.2020р. надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення за її відсутності та без фіксування судового засідання технічними засобами. Зазначила, що шлюбно-сімейні відносини були припинені у листопаді 2019р. та строк для примирення не потрібен, прізвище змінювати не бажає (а.с. № 16). Відповідач в судове засідання також не з`явився. 03.06.2020р. до канцелярії суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти його задоволення. Просив розглядати справу за його відсутності. Зазначив також, що вони разом з позивачкою вже не проживають, шлюбно-сімейні відносини з дружиною фактично припинені через постійні сварки через непорозуміння, навіть у побутових питаннях (а.с. № 24). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 12.08.1995р. в відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська під актовим записом № 788(а.с. № 5). Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітнього сина [PERSON] - 1998р. народження та двох неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. № 6,7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні характери та різні погляди на життя, через що виникали конфлікти, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з листопада 2019р., проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Спору з приводу поділу майна набутого за час шлюбу у сторін немає. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з листопада 2019р. (тобто більше, ніж півроку), більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. В рішенні суду суд зазначає періодом припинення шлюбно-сімейних стосунків саме листопад 2019р., оскільки відповідач, отримавши позов [PERSON] , де був зазначений цей період, як листопад 2019р., подавши суду 03.06.2020р. відзив, так і не зазначив іншого періоду,отже визнав його. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачці 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції № 1АА5423Е36 від 14.04.2020р. в розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. № 2). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки частину понесених при подачі позову судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачці, а саме в розмірі 420 грн. 40 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved