Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 13 листопада 2017 року до суду надійшла заява\~ [PERSON], від імені та в інтересах якої діє представник [PERSON], про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи, матері заявниці Зінов*євої Н.П. зазначивши, що Зінов*єва [PERSON], [INFO], померла 10 жовтня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Їй було видано лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті Зінов*євої Н.П., а також свідоцтво про смерть останньої, при цьому у звязку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоровя та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй відмовлено, тому підтвердити смерть своєї матері у встановленому законом порядку вона позбавлена можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення просила встановити факт смерті особи в певний час. У судове засідання заявниця, представник заявниці не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, задовольнивши заявлені вимоги у повному обсязі (а.с. 13, 14). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Дослідивши\~ обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. \~Заявниця [PERSON] (Зінов*єва) [PERSON] (а.с. 5-6) народилася 25 квітня 1961 року у м. Мелітополь Запорізької області, згідно відомостей паспорту є зареєстрованою\~ за адресою: [INFO], м-н. Калініна[ADDRESS] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-УР № 430654 (а.с. 7) матірю заявниці є Зінов*єва [PERSON], а батьком Зінов*єв [PERSON]. Заявниця змінила дошлюбне прізвище «Зінов*єва» на «Алтуніна» у зв*язку з реєстрацією шлюбу 06 серпня 1982 р. у Палаці одружень м. Жданів Донецької області із [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії ІІІ-НО № 491468, актовий запис № 2705 (а.с.7). Мати заявниці Зінов*єва [PERSON] (а.с.8) народилась 02 листопада 1939 року у м. Казань Татарстан, згідно сторінки паспорту з відміткою про місце проживання була зареєстрована за адресою: [INFO], мікрорайон Калінінський[ADDRESS] (а.с.8 зворот), померла 10 жовтня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області, у звязку з чим видано лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті Зінов*євої Н.П. № 590 від 10 жовтня 2017 року (а.с.9) в якій причина смерті зазначена: «Хронічна серцево-судинна недостатність. І25.1. Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз СИ2Б». Також заявницею одержано свідоцтво про смерть Зінов*євої Н.П. (а.с. 10), видане Червоногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївка. При цьому, вказані документи, що підтверджують смерть Зінов*євої Н.П., видані закладом охорони здоровя та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, є недійсними та не створюють юридичних наслідків. [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області за вих. № 3571/15.21-28 від 09 листопада 2017 року (а.с. 12) представнику заявниці, який діє на підставі договору від 06 листопада 2017 року [PERSON] (а.с.15-16), відмовлено\~ у проведенні державної реєстрації факту смерті Зінов*євої Н.П., оскільки предявлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, встановленій діючим законодавством. Судом оглянуті надані заявницею на підтвердження заявлених фотознімки з місця захоронення Зінов*євої Н.П. (а.с.11). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~ \~ Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав\~ для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті Зінов*євої [PERSON], [INFO], що мало місце 10 жовтня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявниці та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявниці документами [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, відмовлено\~ (а.с. 12). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті Зінов*євої [PERSON], [INFO] у м. Казань Татарстан, яка була зареєстрована за адресою: [INFO], мікрорайон Калінінський[ADDRESS], - 10 жовтня 2017 року у Червоногвардійському районі м. Макіївка Донецької області, Україна. \~

Outcome: approved