Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

13.11.2015 року [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що у його власності перебуває квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 02.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02.04.2010 року за реєстровим № 1059, 1060. 29.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири квартира [ADDRESS] на термін - 12 місяців та 06.10.2011 року у зазначеній квартирі було зареєстровано [PERSON] як фізичну особу. Відповідач за вищевказаною адресою не проживає більше трьох років, крім того покинув територію України. Враховуючи той факт, що відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, комунальні платежі не сплачує, в квартирі відсутні його особисті речі, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти останнього з реєстраційного обліку. У судове засідання позивач не з»явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Одночасно подав заяву про зміну підстав позову, а саме просив задовольнити його позов на підставі ст. 405 ЦК України, оскільки квартира перебуває у його приватній власності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, направлений судовий виклик за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання, повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, врахувавши думку позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених до [PERSON] позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 02.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02.04.2010 року за реєстровим № 1059, 1060 (а.с. 6-7, 8). 29.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири квартира [ADDRESS] на терміном на 12 місяців (а.с. 13-15). За даними довідки форми № 3 на квартиру [ADDRESS] виданої ОСББ «МІЙ ДІМ-22» 05.08.2015 року за № 26, у квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO] з 06.10.2011 року, [PERSON], [INFO] з 17.03.2011 року, власником особового рахунку є [PERSON], однак за вказаною адресою не зареєстрований (а.с. 12). Крім того, зазначена вище довідка містить дані про те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] як фізичні особи. За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує, що відповідач проживав та був зареєстрованим у житловому приміщенні, що є його приватною власністю на підставі договору оренди, строк дії якого сплинув 29.08.2012 року. Не проживає та не з»являвся у спірній квартирі відповідач [PERSON] понад три роки, крім того, взагалі покинув територію України, однак не знявся з реєстраційного обліку, а тому у такий спосіб чинить йому перешкоди щодо використання на власний розсуд належного йому майна, яким є спірна квартира. Наразі, приймаючи до уваги, що відповідач не є членом сім»ї позивача та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] як фізична особа на підставі договору оренди, строк дії якого сплинув 29.08.2012 року, більше трьох років у квартирі не проживає та покинув територію України, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки факт реєстрації його місця проживання створює перешкоди для використання власником зазначеного приміщення на власний розсуд, чим порушуються його права та інтереси. На підставі викладеного,

Outcome: approved