Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

14 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року позовну заяву передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди відкрито провадження. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 17 жовтня 2019 року між ним та відповідачем укладено договір про будівництво з дерев`яного зрубу за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 140, 000.00 (сто сорок тисяч) гривень. У період з жовтня 2019 року по грудень 2019 року включно позивачем внесено плату за договором у розмірі 100 000 гривень. Для своєчасної виплати даної суми згідно графіка виплат в укладеному договорі позивачем взято кредит в розмірі 100 000 грн. в «А-Банк» під 4.5% в місяць № АNЕ4СТ15510687548 від 17.10.2019 року, а 16.12.2019 року в «ПриватБанк» отримано кредит у розмірі 50 000 гривень під 16% річних № 9382. В результаті, позивач виплатив відсотки в розмірі 15 000 гривень за користування кредитними коштами. По закінченню термінів виконання робіт, зазначених в договорі, грудень 2019 року, відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме роботи по монтажу зрубу за адресою не почалися. В результаті невиконання відповідачем зобов`язань, взятих на себе за умовами договору, у листопаді 2019 р позивач звернувся до Соборного ВП ДВП ГУНП про факт фінансового шахрайства. Після цього відповідач зв`язався з позивачем та зобов`язався закінчити роботи згідно з договором. У період з грудня 2019 року по липень 2020 року включно позивач звертався до відповідача за доказами виконання робіт. Проте, договір з боку відповідача не виконаний, тому позивач 09 липня 2020 року звернувся до нього з проханням повернути кошти, однак, відповідач уникає позасудового врегулювання спору. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача суму 100 000 грн., сплачену в якості авансу, а також 15 000 грн., сплачену в якості відсотків банкам за терміновість виплати авансу відповідачу. Від відповідача відзив на позов не надійшов до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не сповістив. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір, відповідно до якого сторони домовились про обсяг, строки побудови дерев`яного зрубу та щодо графіку оплати. Так, згідно з умовами договору позивачем було сплачено в день укладення договору 50 000 грн., та аванс у розмірі 50 000 грн. двома платежами по 25 000 грн., що підтверджується підписом [PERSON] . Відповідач зобов`язався виконати умови договору, а саме: змонтувати зруб до 11 грудня 2019 року (а.с.31-32). Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконав. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Враховуючи, що позивачем сплачено відповідачу за договором від 17 жовтня 2019 року суму у розмірі 100 000 грн., а відповідачем договір у строки, зазначені в договорі, а також на дату розгляду справи, не виконано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] коштів, отриманих відповідачем у розмірі 100 000 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача сплачених банку відсотків за отримання кредиту суд зазначає наступне. На підтвердження зазначеної вимоги позивачем надано копію паспорту банківського продукту «Швидка готівка 2.0», відповідно до якого [PERSON] отримав 17 жовтня 2019 року у АТ «А-Банк» кредит у розмірі 100 000 грн., виписку по сплаті кредиту та квитанції про погашення заборгованості за кредитним договором у АТ «А-Банк» та меморіальні ордери про погашення заборгованості по кредитному договору у АТ «КБ Приватбанк» (а.с.34-45). Однак, з наданих документів не вбачається право вимоги позивача, до того ж, позивачем не надано розрахунків та не обґрунтовано заявленої суми стягнення. Окрім того, встановити, що платежі, на які посилається позивач, здійсненні у зв`язку з договором, укладеним з [PERSON] , неможливо. Тому суд відмовляє у задоволенні даної вимоги через її необґрунтованість та недоведеність. Враховуючи зазначене, суд задовольняє позов [PERSON] частково, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума отриманих ним коштів в розмірі 100 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати. З урахуванням того, що позов задоволено частково з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1 000 грн. (100 000 грн. * 1 150 грн./ 1150 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial