Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

14.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про стягнення командировочних виплат, який згодом уточнив та остаточно просив суд зобовязати відповідача виплатити на його користь витрати, повязані зі службовим відрядженням у розмірі 4 653,15 грн. (а.с.1-3, а.с. 41). Свої вимоги мотивує наступним. Він працює на посаді лікаря з медицини невідкладних станів виїзної бригади у Комунальному закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради». Відповідно до наказу № 233 від 29.08.2012 року, він з 28.09.2012 року по 28.12.2012 року (три місяці) був відряджений для підвищення кваліфікації до учбово-тренувального центру обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф м. Дніпропетровськ. Він отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації до диплому ЛГ №01101 та сертифікат № 334 від 28.12.2012року. Командировочне посвідчення та квитки на проїзд він здав до бухгалтерії. Їх копій йому на руки надано не було. Відповідно до наказу № 149 від 20.05.2013 року, він з 24.05.2013року по 07.06.2013 року проходив курси підвищення кваліфікації, про що отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації та свідоцтво № 21/530 0/13 від 10.10.2013року. Командировочне посвідчення та квитки на проїзд він здав до бухгалтерії, на руки йому було видано відповідні копії. За проїзд він сплатив 80 грн. Усього він використав у відрядженні 460 грн., що підтверджується звітом про використання коштів на відрядження від 14.06.2013 року. Відповідно до наказу № 251 від 27.08.2013 року, він з 29.08.2013 року по 27.09.2013 року проходив курси підвищення кваліфікації, про що отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації та свідоцтво № 21/1539 0/13 від 10.10.2013 року. Командировочне посвідчення, квітки на проїзд та документи про найм житла він здав до бухгалтерії, на руки йому було видано відповідні копії. За житло він оплатив 312,15 грн. за проїзд 80 грн. Усього використав в відрядженні 1 292,15 грн., що підтверджується звітом про використання коштів на відрядження від 30.09.2013 року. Відповідно до наказу № 58 від 18.02.2014 року, він з 03.03.2014 року по 07.03.2014 року проходив курси підвищення кваліфікації, про що отримав посвідчення № 158 від 07.03.2014 року. Командировочне посвідчення та квитки на проїзд він здав до бухгалтерії, на руки йому було видано відповідні копії. За проїзд він оплатив 80 грн. Усього використав у відрядженні 231 грн., що підтверджується звітом про використання коштів на відрядження від 11.03.2014 року. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням оплатити йому витрати, повязані з вказаними службовими відрядженнями, але безрезультатно. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, кожен окремо надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надала на адресу суду надала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення уточнених позовних вимог від 12 травня 2016 року не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка [PERSON], прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач працював на посаді лікаря з медицини невідкладних станів виїзної бригади у Комунальному закладу «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги Дніпропетровської обласної ради» (а.с.5 зі звороту). На момент розгляду справи позивач звільнився. Відповідно до наказу № 233 від 29.08.2012року, позивач з 28.09.2012 року по 28.12.2012 року (три місяці) був відряджений для підвищення кваліфікації до учбово-тренувального центру обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф м. Дніпропетровськ. Порзивач отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації до диплому ЛГ №01101 та сертифікат № 334 від 28.12.2012 року. Командировочне посвідчення та квитки на проїзд він здав до бухгалтерії. Їх копій йому на руки надано не було. (а.с. 6-8). Відповідно до наказу № 149 від 20.05.2013 року, позивач з 24.05.2013 року по 07.06.2013 року проходив курси підвищення кваліфікації, про що отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації та свідоцтво № 21/530 0/13 від 10.10.2013 року. Командировочне посвідчення та квитки на проїзд позивач здав до бухгалтерії, на руки йому було видано відповідні копії. За проїзд він сплатив 80 грн. Усього [PERSON] використав у відрядженні 460 грн., що підтверджується звітом про використання коштів на відрядження від 14.06.2013 року. (а.с. 9-12). Відповідно до наказу № 251 від 27.08.2013 року, позивач з 29.08.2013 року по 27.09.2013 року проходив курси підвищення кваліфікації, про що отримав свідоцтво про підвищення кваліфікації та свідоцтво № 21/1539 0/13 від 10.10.2013 року. Командировочне посвідчення, квитки на проїзд та документи про найм житла він здав до бухгалтерії, на руки йому було видано відповідні копії. За житло [PERSON] оплатив 312,15 грн.за проїзд 80 грн. Усього використав у відрядженні 1 292,15 грн., що підтверджується звітом про використання коштів на відрядження від 30.09.2013 року (а.с. 13-19). Відповідно до наказу № 58 від 18.02.2014 року, позивач з 03.03.2014 року по 07.03.2014 року проходив курси підвищення кваліфікації, про що отримав посвідчення № 158 від 07.03.2014 року. Командировочне посвідчення та квитки на проїзд він здав до бухгалтерії, на руки йому було видано відповідні копії. За проїзд він оплатив 80 грн. Усього використав у відрядженні 231 грн., що підтверджується звітом про використання коштів на відрядження від 11.03.2014 року(а.с. 20-24). Згідно із ст.121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998 року №59 (із змінами та доповненнями) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №98 від 02.02.2011 року «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», до складу витрат на відрядження відносяться також витрати не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у звязку з таким відрядженням у межах території України, але не більше як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що діяв для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, в розрахунку на добу, у відповідності до підпункту 140.1.7 пункту 140.1 статті 140 ПК України. Згідно із п.7 постанови КМУ №98 від 02.02.2011 року за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті; на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях; а побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання; на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу; на користування постільними речами в поїздах. Сума витрат на відрядження, не підтверджених документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати) в разі відрядження в межах України визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинним документами виходячи з розрахунку 30 грн. на добу. Згідно розрахунку про використання коштів на відрядження, наданого КЗ «Нікопольська станція швидкої медичної допомоги», сума витрат з 28.09.2012 року по 25.12.2012 року складає 2 670,00 грн. ( 89 днів х 30 грн.) (а.с. 42). Сума витрат за період з 03.03.2014 року по 07.03.2014 року складає 1 983 грн. 15 коп., а всього 4 653,15 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням оплатити йому витрати, повязані з вказаними службовими відрядженнями, але безрезультатно. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими до суду доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved