Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

12 вересня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. 3/8 частини цієї квартири належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 1/4 частини - на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 17 липня 2017 року та 3/8 частини - на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 17 липня 2017 року. Відповідач є колишніми власниками спірної квартири, які продали йому свої частини, що підтверджується зазначеними договорами купівлі-продажу. Відповідно до п. 8 договорів купівлі-продажу частини квартири відповідачі зобов'язались до 24 липня 2017 року знятись з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Проте, зазначену умову договорів відповідачі не виконали, тому він вимушений звернулись до суду. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розглядати справу у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі (а.с. 55). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її представник подав до суду заяву, де зазначив, що [PERSON] позов визнає, просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, його представник подала до суду заяву, де зазначила, що [PERSON] позов визнає, просить розглядати справу у її відсутність (а.с. 44). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі таких документів: - свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2017 року (а.с. 7) - 3/8 частини спірної квартири; - договору купівлі-продажу частини квартири від 17 липня 2017 року (а.с. 8-9) - 1/4 частини спірної квартири; - договору купівлі-продажу частини квартири від 17 липня 2017 року (а.с. 10-11) - 3/8 частини спірної квартири. Зазначена квартира до цього належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] У спірній квартирі зареєстровані позивач - [PERSON], а також відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 8 договорів купівлі-продажу частини квартири відповідачі зобов'язались до 24 липня 2017 року знятись з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Вимогу п. 8 договорів відповідачі не виконали, з реєстраційного обліку не знялись. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивач надав суду копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копії договорів купівлі-продажу частини квартири від 17 липня 2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишні власники житла в силу закону втратили право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Колишні власники житла [PERSON] та [PERSON] втратили право власності та право користування жилим приміщенням. Право користування спірною квартирою у відповідачів є похідним від їх прав як колишніх власників житла. За таких обставин, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщення. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає по 640 гривень судового збору з кожного.

Outcome: approved