Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

12 квітня 2021 року представник [PERSON] - адвокат Кушнарьов Є. І. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: - розірвати договір довічного утримання від 20 листопада 2014 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Головащенко О. Л., державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за № 1-1198; - застосувати наслідки розірвання Договору довічного утримання від 20 листопада 2014 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за № 1-1198, а саме - повернути [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та визнати право власності за нею на вищевказану квартиру; - скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно, що зареєстрвано в реєстрі за № 1-1199, номер запису про обтяження: 7759853, яку було накладено за договором довічного утримання від 20 листопада 2014 року на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1198. Відповідно до п. 1 умов цього Договору, [PERSON] передала у власність [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язалася забезпечувати [PERSON] утриманням довічно на умовах, встановлених Договором. [PERSON] , починаючи з січня 2020 року, систематично порушує умови договору довічного утримання щодо сплати житлово-комунальних послуг, вчасної сплати щомісячного грошового утримання, за час дії договору жодного разу не сплатила індексацію щомісячного грошового утримання, жодних стосунків з [PERSON] не підтримує, не цікавиться станом її здоров`я та взагалі її життям, не телефонує та не надає догляд, який вкрай потрібен [PERSON] , оскільки вона є людиною похилого віку, дитиною війни та за станом здоров`я постійно потребує коштів на медикаменти і лікування, харчування, придбання одягу, на оплату рахунків за спожиті житлово-комунальні послуги, допомоги по господарству та догляду. [PERSON] має великі борги за спожиті житлово-комунальні послуги, не вистачає коштів на продукти харчування, ліки, одяг тощо, які купує за власні кошти. [PERSON] має захворювання та майже втратила зір, постійно потребує сторонньої допомоги. Через наявність укладеного з [PERSON] договору довічного утримання, [PERSON] не може оформити соціальну допомогу по догляду вдома. 11 березня 2021 року представником позивача направлено претензію на адресу [PERSON] про неналежне виконання умов вказаного договору. Станом на 12 квітня 2021 року, день звернення до суду з позовом, жодної відповіді на претензію не надходило, [PERSON] на зв`язок не виходить. [PERSON] порушує зобов`язання за договором довічного утримання, укладеного з [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом для захисту своїх прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви; прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 05 жовтня 2021 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Кушнарьова Є. І. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та ухвалення заочного рішення, у якій також просив вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки [PERSON] суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, оскільки відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подала, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. 20 листопада 2014 року між [PERSON] (далі також - позивач, Відчужувач) та [PERSON] (далі також - відповідач, Набувач) укладено договір довічного утримання (далі - Договір), посвідчений державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О. Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1198. Відповідно до п. 1 договору [PERSON] передала у власність, а [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS] , та взамін чого, [PERSON] , зобов`язалася забезпечувати Відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. Відчужувана квартира є особистою приватною власністю [PERSON] та належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 вересня 1999 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В. М. за реєстровим № 2-1003, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19 жовтня 1999 року за реєстраційним № П-5-43596, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 листопада 2014 року за № 7756864, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 506150163101. Згідно з п. 6 Договору [PERSON] зобов`язалась довічно утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які Відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється Сторонами за спільною згодою у розмірі 500,00 грн. у місяць, які будуть надаватися Відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, Набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені ( [PERSON] чи [PERSON] ). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись Відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Набувач зобов`язується здійснити поховання Відчужувача квартири після його смерті, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання Набувачем самостійно через поважні причини. Пунктом 7 Договору передбачено, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього Договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: [ADDRESS] . Сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно у лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Не своєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору. Відповідно до п. 14 Договору, цей Договір може бути розірваний за згодою Сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією зі Сторін - у судовому порядку. При розірванні договору у судовому порядку Відчужувач зобов`язаний повернути Набувачу усі витрати, які Набувач поніс про виконанні Договору протягом його дії згідно п.п. 7 - 9 Договору. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 29761330 від 20 листопада 2014 року слідує, що державним реєстратором Головащенко О. М., Шоста харківська державна нотаріальна контора, здійснено державну реєстрацію обтяження (номер запису про обтяження№ 7759853) квартири, об`єкта житлової нерухомості (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 506150163101), з-а адресою: [ADDRESS] ; підстава виникнення обтяження: договір довічного утримання, серія та номер: 1-1198, виданий 20 листопада 2014 року, видавник: Шоста Харківська державна нотаріальна контора; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17350449 від 20 листопада 2014 року; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про суб`єктів обтяження: Особа, в інтересах якої встановлено обтяження: [PERSON] , Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . 12 березня 2021 року представник позивача - адвокат Кушнарьов Є. І. звернувся до [PERSON] з претензією про неналежне та неповне виконання умов Договору, в якій просив сплатити індексацію щомісячного грошового утримання за весь період дії договору, сплатити борги за житлово-комунальні послуги. Станом на час звернення до суду з цим позовом відповіді не отримано. Виходячи з підстав позову, позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, тому, на думку позивача, наявні всі підстави для розірвання договору довічного утримання, внаслідок припинення виконання зобов`язань стороною договору - Набувачем, в односторонньому порядку. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною 1 ст. 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відтак, за змістом вказаної норми, договір може бути розірваний незалежно від вини набувача. Тому останньому слід доводи факт належного виконання, а не відсутність його вини у невиконанні або неналежному виконанні умов договору довічного утримання. Положення ч. 1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17 зазначив, тлумачення п. 1 ч. 1ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Отже, з урахуванням підстав позову, умов Договору довічного утримання, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи слідує, що відповідачем не виконуються належним чином умови Договору щодо сплати щомісячного грошового забезпечення, індексації щомісячного грошового забезпечення, а також за житлово-комунальні послуги. У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 755/1226/17-ц зазначено, що «вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про розірвання договору довічного утримання, оскільки відповідач не надав доказів належного виконання ним своїх обов`язків, передбачених пунктами 7 та 8 договору довічного утримання, зокрема, щодо сплати у повному обсязі матеріального утримання, надання позивачу у будь-який спосіб коштів для оплати комунальних послуг та відшкодування інфляційних втрат. […] Доводи касаційної скарги про те, що законом не передбачено індексацію матеріального забезпечення за договором довічного утримання, є безпідставними, оскільки така індексація передбачена статтею 751 ЦК України. Посилання у касаційній скарзі на пункт 8 договору довічного утримання, яким передбачено, що несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору, не заслуговує на увагу, оскільки зазначена умова договору не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо індексації матеріального забезпечення». Зазначена позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 466/8743/18. Зокрема у ній зазначено, що прийнявши до уваги факт щомісячного перерахування відповідачем коштів позивачці, апеляційний суд не встановив складові сплачених відповідачем сум, а також не врахував передбачений договором порядок сплати індексації (одноразовим платежем у лютому поточного року за весь попередній рік). Так, позивачка вказувала, що відповідач сплачував виключно розмір щомісячного грошового утримання та вартість житлово-комунальних послуг, у той час як відповідач наполягав на тому, що передбачені договором обов`язки ним виконуються в повному обсязі. При цьому апеляційний суд не здійснив належну оцінку поданих позивачкою доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором довічного утримання, пославшись на відсутність у суду спеціальних знань щодо перевірки правильності таких нарахувань. Не встановивши обставини щодо виконання відповідачем обов`язку зі сплати сум індексації щомісячного грошового утримання, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відсутність підстав для розірвання договору та відмову в задоволенні позову. У цій справі, згідно п. 6, 7 спірного Договору, [PERSON] зобов`язалася сплачувати [PERSON] щомісячне грошове забезпечення; індексацію щорічно у лютому місяці чергового року за попередній рік, а також щомісячно сплачувати комунальні платежі за квартиру. З матеріалів справи слідує, що за позивачем обліковується заборгованість за житлово-комунальні послуги (а. с. 17 - 24). Доказів належного виконання умов Договору в частині сплати щомісячного грошового забезпечення та індексації, відповідачем не надано. Ураховуючи викладені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивачем про розірвання договору довічного утримання з відповідачем та визнання за нею права власності на квартиру, у зв`язку з неналежним виконанням останньою своїх зобов`язань, з огляду на що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна. Відтак, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст. 216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог щодо визнання права власності на спірну квартиру за позивачем.

Outcome: approved