Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

14 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] «Про стягнення\~аліментів на\~утримання дитини»(вхідний № 3358/17-вх), на обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. 05.08.2014 року рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області їх шлюб розірвано. Відповідач не бере участі у вихованні дитини та не надає ні якої допомоги на іі утриманні. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 (однієї чверті) його заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини (а. с. 1). Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 150/18-вх від 15.01.2018 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити (а. с. 18). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 149/18-вх від 15.01.2018 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позов визнає в повному обсязі (а. с. 15). Згідно із частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, обєктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно зясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій [PERSON] та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно свідоцтва про народження (серії І-ВЛ № 083414), виданого 10.07.2007 року Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, [PERSON], народилася 16.06.2007 року, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 6, та її батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 2). Відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 05.08.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04.11.2006 року Бородінсткою селищною радою Тарутинського району Одеської області, актовий запис № 6 розірвано (а. с. 3). Згідно довідки, виданої сільським головою Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 14.11.2017 року за № 814, [PERSON] проживає за адресом: вулиця Миру, будинок № 33, село Просяне Нововодолазького району Харківської області, та разом з нею проживають: чоловік [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а. с. 4). Таким чином, на підставі зазначених документів судом встановлено факт сумісного проживання малолітньої [PERSON] з матірю [PERSON] Згідно свідоцтва про народження (серії І-ВЛ № 487652), виданого 18.07.2017 року Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON], народився 24.06.2017 року, про що складено відповідний актовий запис № 16, та його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями). Відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обовязків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом розяснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, суд виходить з того, що зазначений обовязок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України). У свою чергу, положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року) передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на положення частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд враховує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (частина 1 статті 191 Сімейного кодексу України). За досліджених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], батьківські обовязки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по її утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі. Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням стану його здоровя, сімейного та майнового положення, визнання позову відповідачем, наявність існування у відповідача другої неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) її батька [PERSON] На підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на утримання дитини» частково, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2017 році. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 18015-VІІІ від 21.12.2015 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1600 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 640 гривень, виходячи з розрахунку: 1600 гривень х 0,4 = 640,00 гривень. Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору. Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] частково, суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 640,00 гривень. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial