overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом. В обґрунтування вимог, позивач [PERSON] посилалася на те, що на праві власності їй належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вулиця Садова, будинок № 48. З вересня 2008 року в будинку зареєстрований її син відповідач [PERSON] В той же час, з вересня 2012 року в будинку не проживає, житловими приміщеннями не користується, не оплачує послуги, не бере участі в утриманні будинку. Позивач [PERSON] зазначила в заяві, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її прав як власника, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вулиця Садова, будинок № 48. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Піщанка, вулиця Садова, будинок № 48, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Судом встановлено, що в спірному будинку зареєстрований син позивача [PERSON] відповідач [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Судом встановлено, що з вересня 2012 року відповідач [PERSON] в спірному житловому будинку не проживає, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 14.09.2016 року та актом від 13.06.2016 року, складеним депутатом Піщанської сільської ради та сусідами. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що він може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, в звязку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 14 січня 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає разом із нею, не надає. На підставі наведеного позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надавав. На підставі ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 13. Позивачка є матірю, а відповідач - батьком дитини [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та знаходиться у неї на утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання обов'язку утримувати дитини відповідачем, який проживає окремо, у зв'язку з чим кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню з нього за рішенням суду. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач працездатний, інших осіб, яких зобовязаний утримувати за законом, не має, дитина джерела засобів до існування не має. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку батька, щомісячно, з 12 жовтня 2016 року, дня подання позову, і до повноліття дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у зв'язку із тим, що позивачку, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 24 січня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, але життя між ними не склалось, подружні стосунки фактично припинено, спільного господарства не ведуть, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], збереження шлюбу неможливе, тому просила розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність,не згодна на примирення, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, але до суду не з'явився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 24 січня 2015 року зареєстрували шлюб у Ковпаківському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 44, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 15). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дитини між сторонами немає, дитина проживає з матір'ю. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами припинені, то подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею та документально підтверджений судовий збір. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

12 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 18 листопада 2011 року вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя не склалося через непорозуміння, різні погляди на життя. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з листопада 2014 року, з цього відповідач виїхав у невідомому напрямку і до теперішнього часу місце його проживання не відоме. Просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, від представника позивача - адвоката [PERSON] надійшла заява, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивачки, на задоволенні позову наполягали. Просили ухвалити у справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають у шлюбі з 18 листопада 2011 року, який зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 182. (а.с. 9) Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу шкодить інтересам позивача. Крім того, суд керується основним принципом, який визначає шлюбні відносини, а саме, що це є добровільний союз чоловіка та жінки. Спору про майно, що є спільною сумісною власністю, на час звернення із позовом про розірвання шлюбу, між сторонами не існує. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

12 жовтня 2016 року до Любешівського районного суду Волинської області із позовом звернулася [PERSON]. Позивач просить розірвати її шлюб з [PERSON]. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. У сім'ї часто виникають суперечки та сварки, що негативно впливає на її психіку та стан малолітньої доньки. За таких обставин позивач вважає неможливим подальше збереження шлюбу. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, настоює на розірванні шлюбу, щодо надання судом строку на примирення заперечила. Крім цього, [PERSON] додала, що відповідач неналежним чином себе поводить у сім'ї: зловживає спиртним, не ночує вдома, часто її принижує тощо. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, між тим вважає, що позивач своєю поведінкою сама провокує негативне ставлення до себе. Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне. [PERSON] та Кулик (дошлюбне прізвище Хрупчик) [PERSON] зареєстрували шлюб 05 травня 2007 року у відділі РАЦСу Любешівського районного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис № 18. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку Уляну, [INFO]. Сторони не вбачають можливостей подальшого збереження сім'ї. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 статті 112 СК визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обґрунтування позову, пояснення позивача та відповідача у судовому засіданні, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та інтересам малолітньої дитини подружжя, а тому позов підлягає до задоволення. Питання про розподіл судових витрат необхідно вирішити згідно з статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі -- ЦПК). Відповідно до статті 15 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану, частини 2 статті 115 СК рішення після набрання ним законної сили необхідно надіслати у Любешівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області для внесення відомостей про розірвання шлюбу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відповідної відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

12 жовтня 2016 року заявник [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В обгрунтування заяви посилається на те, що 28 березня 2016 року померла мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі: на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул. Вишневецького, 44 м. Хотин Чернівецької області та земельні ділянки, що також знаходяться за цією ж адресою. Вказує, за життя [PERSON] заповіту щодо розпорядження належним їй житловим будинком та іншим майном, на випадок своєї смерті не залишила. Однак, він є сином померлої [PERSON] та спадкоємцем першої черги. Після смерті матері 20.04.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Хотинського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Проте нотаріус не зміг достеменно встановити факт родинних стосунків спадкодавця і спадкоємця, оскільки у паспортному документі прізвище заявника значиться [PERSON], а в свідоцтві про смерть матері прізвище значить [PERSON]. У звязку з цим нотаріусом було розяснено, що питання про встановлення факту родинних стосунків може бути вирішено судом. Зазначає, що вказана розбіжність між прізвищем імям по батькові спадкодавця вказаним у свідоцтві про народження і в свідоцтві про смерть матері вірогідніше зумовлена технічною опискою, яка виникає у випадках коли прізвище імя по батькові особи пишуть «на слух», а не

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

12 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив встановити факт належності йому архівної довідки виданої Об`єднаним трудовим архівом сільських, селищних рад Вітовського району Миколаївської області №01-09/15-459 від 28 вересня 2016 року. Вказував, що при написанні його по-батькові в зазначеній архівній довідці відбулася помилка: замість Белячат зазначено Билячат. Посилаючись на те, що в адміністративному порядку він не може встановити та підтвердити факт належності документа, тому просив підтвердити це в судовому порядку. Встановлення даного факту необхідно йому для оформлення пенсії по інвалідності. Розгляд справи було проведено без участі заявника, його представника та представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до паспорту заявника серії ЕО № 446445, його прізвище [PERSON]. При працевлаштуванні в колгосп імені Леніна Жовтневого району миколаївської області інспектор відділу кадрів помилково заповнила трудову книжку заявника, де його прізвище вказала «Билячат». Далі прізвище заявника в трудовій книжці було виправлено на «Белячат», що відповідає його паспортним даним, про що був зроблений відповідний запис. Зараз заявник хворіє, та йому було запропоновано оформити пенсію по інвалідності, в звязку з чим він пройшов МСЕК, заключення якої підтвердила можливість оформлення йому пенсії по інвалідності. В той же час звернувшись до Управління пенсійного фонду України у Вітовському районі Миколаївської області він отримав відмову в оформленні пенсії, в звязку з невідповідністю його прізвища в архівній довідці виданої Об`єднаним трудовим архівом сільських, селищних рад Вітовського району Миколаївської, де його прізвище було записано з помилкою: замість «Белячат» зазначено «Билячат». Між тим, співпадання інформації про заявника (прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання та ін.) з виданою архівною довідкою Об`єднаного трудового архіву сільських, селищних рад Вітовського району Миколаївської з інформацією в інших документах на його ім'я (свідоцтві про народження, паспорті, трудовій книжці тощо) вказують, що архівна довідка оформлена саме на нього. Встановлення факту належності документу необхідно заявнику для отримання пенсії по інвалідності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

12 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Станична, 72/2. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.10.2016р. о 16 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.10.2016р. о 16 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора напружена, підозріла, негативістична, настрій знижений, прислухається. Висловлює маячні ідеї впливу, релігійного змісту, особливих можливостей. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

12 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 30/22. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.10.2016р. о 23 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.10.2016р. о 23 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого порушення сну, іспитує страхи, зловживає алкоголем, відмовляється від прийому ліків. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражено змішаний тип дефекту, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved