Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

13 травня 2019 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3\~звернувся до суду з позовною заявою в інтересах\~держави у особі Одеської міської ради, Міністерства юстиції України до [PERSON] , [PERSON] , комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович про визнання незаконним рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання недійсним договорів, в якій просив: Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича (індексний номер 38425906 від 29.11.2017) на підставі якого за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 100 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 23646067 про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 100 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Визнати недійсним договір дарування № 1828 від 08.12.2017 року 1/2 нежитлового приміщення сараю загальною площею 100 кв.м., яке розташоване по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 23829718 про право власності [PERSON] на Уі об`єкту нерухомого майна, загальною площею 100 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Визнати недійсним договір дарування № 1831 від 08.12.2017 року 1/2 нежитлового приміщення сараю загальною площею 100 кв.м., яке розташоване по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 23829967 про право власності [PERSON] на 14 об`єкту нерухомого майна, загальною площею 100 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича (індексний номер 39323544 від 23.01.2018) на підставі якого за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 45,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 24499041 про право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 45,2 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Визнати недійсним договір дарування № 103 від 30.01.2018 14 нежитлового приміщення сараю загальною площею 45,2 кв.м., яке розташоване по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 24588560 про право власності [PERSON] на 14 об`єкту нерухомого майна, загальною площею 45,2 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Визнати недійсним договір дарування № 100 від 30.01.2018 року 1/2 нежитлового приміщення сараю загальною площею 45,2 кв.м., яке розташоване по [ADDRESS] , укладений між: [PERSON] та [PERSON] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 24588402 про право власності [PERSON] на 14 об`єкту нерухомого майна, загальною площею 45,2 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . Прокуратура мотивує свої вимоги тим, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 38425906 від 29.11.2017) державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 100 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 23646067). Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: виписка із рішення, серія та номер: 332, виданого 15.12.1990 Виконкомом Приморської райради депутатів трудящих; технічний паспорт, без номера, виданий 15.11.2017 ТОВ «Південьжитлобуд». На підставі договору дарування № 1828 від 08.12.2017 року [PERSON] подарувала Ѕ частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] (номер запису про право власності 23829718). На підставі договору дарування № 1831 від 08.12.2017 року [PERSON] подарувала іншу частину у вигляді 1/2 частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також на користь [PERSON] (номер запису про право власності 23829967). Крім того, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 39323544 від 23.01.2018) державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 45,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 24499041). Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: виписка із рішення, серія та номер: 332, виданого 15.12.1990 ВК ОМР депутатів трудящих; технічний паспорт, без номера, виданий 18.01.2018 ТОВ «Профрпоект». На підставі договору дарування № 103 від 30.01.2018 року [PERSON] подарувала Ѕ частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] (номер запису про право власності 24588560). На підставі договору дарування № 100 від 30.01.2018 року [PERSON] подарувала іншу частину у вигляді 1/2 частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також на користь [PERSON] (номер запису про право власності 24588402). Встановлено, що зазначених об`єктів у вигляді сараїв не існує, що підтверджено листом КП «ЖКС «Фонтанський» № 2962 від 27.12.2018 року. Крім того, листом № 75-11.1-31 від 11.01.2019 Департаментом архівної справи та діловодства повідомлено, що рішення виконавчого комітету ОМР від 15.12.1990 № 332 «Про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомо майна» за адресою: [ADDRESS] , не існує. Під № 332 зареєстроване рішення від 06.10.1990 «Про дозвіл будівництва ПСМО «Одесстрой» 10- поверхового 4-х секційного житлового будинку у [ADDRESS] ». Таким чином, рішення державного реєстратору щодо державної реєстрації прав власності на неіснуючі об`єкти нерухомого майна є протиправними та підлягають скасуванню, як і вчинені записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав. Крім того, державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. не додержано вимоги п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року, яким визначені особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а сама реєстрація проведена без наявності переліку документів, передбаченого зазначеним Порядком. Неправомірність дій державного реєстратора призвела до незаконної реєстрації і, як наслідок, набуття права власності на об`єкти, яких в натурі не існує. Існуюча реєстрація на об`єкт, право власності на який набуто неправомірно, порушує права власника земельної ділянки - Одеської міської ради, оскільки у випадку здійснення будівництва та невжиття заходів до скасування незаконної реєстрації, до відповідача перейде й право власності на земельну ділянку, на якій воно буде розташоване. Отже, з метою поновлення державних інтересів та скасування права власності на майно, яке набуто усупереч нормам чинного законодавства, виникла необхідність звернення прокуратури до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Міністерства юстиції України з даним позовом. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 05 липня 2019 року від Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 до суду надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 09 липня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено, заборонено вчиняти дії щодо реєстрації прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1422561051101) та заборонено вчиняти дії щодо реєстрації прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1422561051101). 16 серпня 2019 року від заступника Міністра з питань державної реєстрації Садовської Ірини надійшли до суду пояснення, в яких вказали, що Міністерство юстиції України не є суб`єктом державної реєстрації прав. 20 серпня 2019 року від Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 до суду надійшла заява про виправлення описки. 23 серпня 2019 року заяву задоволено та внесено виправлення в описову та мотивувальну частини рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2019 року по справі №\~522/7981/19\~заяву заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 про забезпечення позову задоволено повністю. Виправлено в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 09 липня 2019 року по справі №\~522/7981/19\~допущені описки щодо зазначення ідентифікаційного номеру об`єкта нерухомого майна, на які накладена заборона, вірно один 1422561051101 та інший 1467741951101, а також адреса об`єкта вірно один [ADDRESS] та інший адреса об`єкта [ADDRESS] . Зазначено вірно: «Заборонити вчиняти дії щодо реєстрації прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1422561051101). Заборонити вчиняти дії щодо реєстрації прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 1467741951101). 16 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 29 жовтня 2020 року на електронну адресу суду від представника Міністерства Юстиції України Стойкової О.І. надійшли пояснення, в яких Міністерство юстиції України позов підтримує, вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки рішення державного реєстратору щодо державної реєстрації прав власності на неіснуючі об`єкти нерухомого майна є протиправними та підлягають скасуванню, а державним реєстратором Махортовим І.О. не додержано вимог і реєстрація проведена без наявності переліку документів передбаченого Порядком. Жодних заяв чи клопотань від відповідачів, до суду не надходило, відзиви по справі не надавались. 19 травня 2021 року на електронну адресу суду від уповноваженої особи Одеської міської ради Старостіна О.С. надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності уповноваженої особи Одеської міської ради. 19 травня 2021 року від представника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Місюрко Г.А. надійшла заява до суду про здійснення судового засідання без звукозапису. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. В судове засідання 19 травня 2021 року учасники справи не з`явились, про дату та час розгляду повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 38425906 від 29.11.2017) державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 100 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 23646067). Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: виписка із рішення, серія та номер: 332, виданого 15.12.1990 Виконкомом Приморської райради депутатів трудящих; технічний паспорт, без номера, виданий 15.11.2017 ТОВ «Південьжитлобуд». Судом встановлено, що 08 грудня 2017 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана) укладено договори дарування, за яким [PERSON] передає безоплатно у власність, а [PERSON] приймає у власність Ѕ (одну другу) частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 100,0 кв. м., що розташований на земельній ділянці (по фактичному користуванню), які зареєстровані в реєстрі № 1831 та за № 1828 (а.с. 22-25). Так, на підставі договору дарування № 1828 від 08.12.2017 року [PERSON] подарувала 1/2 частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] (номер запису про право власності 23829718). На підставі договору дарування № 1831 від 08.12.2017 року [PERSON] подарувала іншу частину у вигляді 1/2 частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також на користь [PERSON] (номер запису про право власності 23829967) (а.с.17-21). Крім того, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 39323544 від 23.01.2018) державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. за [PERSON] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 45,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 24499041). Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: виписка із рішення, серія та номер: 332, виданого 15.12.1990 ВК ОМР депутатів трудящих; технічний паспорт, без номера, виданий 18.01.2018 ТОВ «Профрпоект». В подальшому, 30 січня 2018 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана) укладено договори дарування, за яким [PERSON] передає безоплатно у власність, а [PERSON] приймає у власність Ѕ (одну другу) частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці загальною площею 54 кв. м. (по фактичному користуванню), які зареєстровані в реєстрі № 100 та за № 103 (а.с. 31-34). На підставі договору дарування № 103 від 30.01.2018 року [PERSON] подарувала 1/2 частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] (номер запису про право власності 24588560). На підставі договору дарування № 100 від 30.01.2018 року [PERSON] подарувала іншу частину у вигляді 1/2 частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також на користь [PERSON] (номер запису про право власності 24588402). При цьому, позивачем встановлено, що зазначених об`єктів у вигляді сараїв не існує, що підтверджено листом КП «ЖКС «Фонтанський» № 2962 від 27.12.2018 року. Листом № 75-11.1-31 від 11.01.2019 року Департаментом архівної справи та діловодства позивача повідомлено, що рішення виконавчого комітету ОМР від 15.12.1990 № 332 «Про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомо майна» за адресою: [ADDRESS] , не існує. Згідно опису справ постійного зберігання та журналу реєстрації рішень виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів за 1990 рік під № 332 зареєстроване рішення від 06.10.1990 «Про дозвіл будівництва ПСМО «Одесстрой» 10- поверхового 4-х секційного житлового будинку у [ADDRESS] », що також вбачається безпосередньо з рішення від 06.10.1990 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 14-16). Отже, судом з`ясовано, що державним реєстратором видано рішення щодо державної реєстрації прав власності на неіснуючі об`єкти нерухомого майна. Вказане також додатково підтверджується листом директора КП ЖКС «Фонтанський» [PERSON] від 27.12.2018 року № вих. 2962, за яким повідомлялось Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 про те, що відповідно наданої інформації виробничої дільниці № 12 КП ЖКС «Фонтанський» за адресою: [ADDRESS] , об`єкти нерухомості у вигляді сараїв відсутні (а.с. 13). Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 5 Зазначеного закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства, як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Згідно ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року. Відповідно до зазначеного Порядку державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Як вбачається з переліку документів, на підставі яких була проведена реєстрація об`єктів будівництва, підставою для реєстрації об`єкту площею 45,2 кв.м. є: виписка із рішення, серія та номер: 332, видана 15.12.1990 ВК ОМР, технічний паспорт від 18.01.2018 року. Підставою для реєстрації об`єкту площею 100 кв.м, є: виписка із рішення, серія та номер: 332, видана 15.12.1990 ВК Приморської районної ради депутатів трудящих, технічний паспорт від 15.11.2017 року. Інших документів, на підставі яких проведено реєстрацію об`єкту нерухомості, не надано. Проте, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такої підстави, як технічний паспорт, для реєстрації не передбачено. Відповідно до п.41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Таким чином, відповідно до зазначеного Порядку у будь-якому випадку для реєстрації побудованого новоствореного або реконструйованого об`єкту нерухомості необхідний документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Проте, державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. не додержано зазначені вимоги, а сама реєстрація проведена без наявності переліку документів, передбаченого зазначеним Порядком. Відтак, рішення реєстратора є протиправними та підлягає скасуванню, як і вчинені записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачені ст. 331 ЦК Кодексу. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Таким чином, існуюча реєстрація на об`єкт, право власності на який набуто неправомірно, порушує права власника земельної ділянки - Одеської міської ради, оскільки у випадку здійснення будівництва та невжиття заходів до скасування незаконної реєстрації, до відповідача перейде й право власності на земельну ділянку, на якій воно буде розташоване. Як вже зазначено вище, на підставі договору дарування № 1828 від 08.12.2017 року [PERSON] подарувала 1/2 частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] . На підставі договору дарування № 1831 від 08.12.2017 року [PERSON] подарувала іншу частину у вигляді1/2 частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також на користь [PERSON] . На підставі договору дарування № 103 від 30.01.2018 року [PERSON] подарувала 1/2 частку сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] . На підставі договору дарування № 100 від 30.01.2018 року [PERSON] подарувала іншу частину у вигляді 1/2 частки сараю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також на користь [PERSON] . Враховуючи, що зазначених об`єктів не існує в натурі, то зазначені угоди є незаконними. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам: цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що спірні правочини укладені з порушенням вимог зазначеного законодавства, оскільки їх предметом є об`єкти нерухомості, яких не існує в натурі, що є підставою для визнання правочинів недійсними. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Тому, зважаючи на викладене, суд погоджується з твердженням позивача, що зазначені вище протиправні дії державного реєстратора та відповідачів порушують встановлений чинним законодавством порядок реєстрації прав власності на новостворені об`єкти нерухомого майна, що є підставою для захисту інтересів держави у судовому порядку. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами ст.ст.124,\~129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У відповідності до ч.ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З огляду на зазначене, підставами для визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. є невідповідність рішення нормам чинного законодавства та порушення державних інтересів. Щодо вимоги прокуратури про стягнення з відповідачів на користь прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову та інші судові витрати, які прокуратурою понесені при розгляді справи. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Судом встановлено, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 23052, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №719 від 06 травня 2019 року та 960,50 гривень що підтверджується платіжним дорученням №1059. Інших витрат понесених про розгляді справи не встановлено. За таких обставин, проаналізувавши вищевикладене та положення законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.\~141\~ЦПК України\~суд вважає\~необхідним покласти\~на відповідачів\~ судові\~витрати та\~стягнути судовий\~збір в\~розмірі 24012\~гривень 50\~копійок (23052+960,50)\~в рівних\~частках з [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved