Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

14.12.2016 року КП «Харківські теплові мережі» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості за період без договірного користування спожитої теплової енергії в сумі 74962,06 гривень, а також судові витрати. В обґрунтування позову вказує про те, що відповідач з 01.10.2012р. по 01.11.2016р. за рахунок позивача користувалася тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання нежитлового приміщення магазину за адресою: смт. Пісочин Харківського району Харківської області по пров. Комарова, б. 9, не уклавши договір на постачання теплової енергії, тобто безпідставно отримувала теплову енергію за рахунок позивача, яку він подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване приміщення відповідача. Оскільки добровільно відповідач не бажає сплачувати вартість спожитої теплової енергії, позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Представник позивача просив розглядати справу за відсутності сторони позивача (а.с. 116). Відповідач просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 117). Надала письмові заперечення. Вказує, що між нею та позивачем договору укладено не було, оскільки вона не отримувала пропозиції щодо укладення такого договору. До того ж їй не направлялись вимоги про сплату боргу, який утворився, з розрахунком та акти обстеження. Зазначила, що готова сплатити заборгованість в межах строку позовної давності, якщо її перерахують згідно наданого фактичного теплового навантаження, оскільки в розрахунках позивача теплове навантаження не відповідає дійсності (а.с. 99, 100). Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Згідно витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.09.2012р., виданого Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, на праві приватної власності належить нежиле приміщення магазину загальною площею 69,40 кв.м. за адресою: смт. Пісочин Харківського району Харківської області по пров. Комарова, б. 9 (а.с. 45). 25.11.2013р. та 28.10.2014р. позивачем було складено акти обстеження системи теплоспоживання об'єкту в порядку контролю за режимами споживання теплової енергії за вищевказаною адресою, якими було встановлено, що відповідач користується тепловою енергією без укладення договору, який їй було запропоновано укласти (а.с. 46, 47). Також з вказаного акту обстеження КП «Харківські теплові мережі» вбачається, що за вказаною адресою система опалення є єдиною системою з житловим будинком. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення споживача до джерела теплової енергії № 177/7470 від 20.10.2012 року, № 177/564 від 14.04.2013 року, року № 177/388 від 02.10.2013, № 177/861 від 09.04.2014 року, № 177/1736 від 22.10.2014 року, № 177/2697 від 14.04.2015 року, № 177/3601 від 10.10.2015 року, № 177/4577 від 05.04.2016 року, № 177/5437 від 13.10.2016 року, що складені представниками позивача та житлово-експлуатаційної організації (а.с. 48-55). Відповідачу за кожен розрахунковий період направлялись платіжні рахунки про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені, та акти звірки, що підтверджується листами від 15.05.2014р., 04.02.2015р. та 11.08.2016р. (а.с. 56-58). За період без договірного користування з 01 жовтня 2012 року по 01 листопада 2016 року заборгованість [PERSON] за послуги з централізованого опалення складає 76462,06 грн., що підтверджується розрахунками, квитанціями та актами звірок (а.с. 59-77, 91-94). Таким чином, судом встановлено, що споживачем централізованого теплопостачання за адресою: смт. Пісочин Харківського району Харківської області по пров. Комарова, б. 9, є [PERSON], яка користується тепловою енергією без договору, який не бажає укладати, а також не бажає сплачувати вартість отриманих послуг. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV. Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно що йому належить. Як вбачається з наданих суду документів відповідач не сплачувала плату за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у період з 01.10.2012 року до 01.11.2016 року, у зв'язку із чим за цей період часу утворилася заборгованість. Відповідно до положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, у сторін виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються\~Законом України від 24.06.04 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила) і відповідач вважається споживачем послуг позивача. Відсутність договору не являється підставою для звільнення від сплати за використану теплову енергію, бо законодавець не ставить у залежність від укладання договору обов'язок сплати наданих послуг. Надання власнику житла послуг з теплопостачання слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил. Таким чином, відсутність договору не значить, що відповідач має право користуватись послугами, які фактично надаються, проте їх не сплачувати. Як вбачається з додаткових пояснень представника позивача, з моменту обстеження системи теплопостачання нежитлового приміщення [PERSON], був здійснений розрахунок теплового навантаження згідно «Правил використання теплової енергії» затверджених КМУ від 03.12.2007р. № 1198 та відповідно Норм та вказівок нормування витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94. (а.с. 113, 114). Відповідно до чого, розрахунок теплового навантаження здійснений на підставі температурного графіку повітря та наявності опалювальних приладів, розташованих в приміщенні, з урахуванням цінової політики станом на 1 число поточного місяця, що підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання об'єкту в порядку контролю за режимами споживання теплової енергії від 25.11.2013р. за вищевказаною адресою (а.с. 46, 47). Також в акті зазначено, що було виконано опломбування запірної арматури на воді гарячого водопостачання. Посилання відповідача про те, що позивачем було нарахована завищена сума заборгованості за теплову енергію, хоча дійсне теплове навантаження нежитлового приміщення згідно офіційного розрахунку фахівців, який був зроблений за її замовленням, виявилось меншим ніж зазначив позивач, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач належними доказами не підтвердила своїх розрахунків. Крім того, статтями13-16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», встановлено, що послуга по централізованому опаленню надається своєчасно, безперебійно, за виключенням часу перерви на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами, належної якості та підлягає оплаті. Згідно з п. 18 Правил плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20-числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів споживання. Відповідно до п.п. 33, 37 Правил у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі. За результатами перевірки складається акт - претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця. Згідно з п.п. 23, 32 Правил у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець здійснює перерахунок розміру плати за фактично надані послуги відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що за опалювальні періоди 2012-2016 років відповідач не заявляла про неналежне надання або ненадання даних послуг. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давнiсть встановлюється тривалiстю в три роки. Частинами 1, 5\~ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною 3\~статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5\~статті 267 ЦК України\~передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Представник позивача поважних причин пропуску позовної давності, належних та припустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав. Таким чином, враховючи дату звернення до суду, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог за період з 14.12.2013р. по 31.10.2016р., заборгованість за який складає: 47936,70 гривень заборгованість з 01.01.2014р. по 31.10.2016р.+ (2872,32 гривень заборгованість за грудень 2013 року / 31 день х 18 днів, заборгованість за які підлягає стягненню) = 49604,5 грн. Вимоги позивача стосовно стягнення заборгованостi за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2012р. по 13.12.2013р. знаходяться поза межами строку позовної давності і задоволенню не підлягають. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial