Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

12 грудня 2017 року позивач звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 2 в будинку №18 по вул. Щедріна в м. Шостка Сумської області. В обгрунтування позову посилалась на те, що вона є власником вказаної квартири. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, з 16.04.2004р. зареєстрований у спірному житлі, але з вересня 2016р. фактично не проживає, відсутні також у квартирі будь-які його речі. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації її права власності, позивач звернулась до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладени.х у самому позові та не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 30 жовтня 2018 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, її представника, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що\~ позов\~ підлягає задоволенню з наступних підстав.. Позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2004р. №6070538 та від 10.08.2006р. № 11502435 /а.с. 5-7/. Як вбачається з вказаних документів, право власності на вказану квартиру було набуто позивачем на підставі договору дарування 1/2 частини цієї квартири та 1/2 частину цієї квартири позивач в порядку спадкування.\~ Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою ПП «Івушка» від 20.11.2017р. у квартирі [ADDRESS], крім власника, зареєстровані також: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (донька позивача) /а.с.3(зворотня сторона)/. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с. 8/, 22.09.2016р. був розірваний шлюб між сторонами.\~\~ Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, пояснили, що сторони перебували у шлюбі та близько двох років тому розлучились, з того часу відповідач у квартирі, що належить позивачу, не проживає та його речі в спірному житлі відсутні. Наведені покази свідків узгоджуються із наявним у справі актом про відсутність відповідача за місцем реєстрації /а.с. 11/.\~ Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що судом установлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] понад рік, при цьому перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не має, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved