Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

13 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30\~% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення сином повноліття, та аліменти на неї, дружину, у розмірі ? частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення трьох років їхнім сином [PERSON]. В обґрунтування позову зазначала, що з 08 грудня 2014 року вона та [PERSON] перебувають у шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час вона і відповідач подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Враховуючи вік дитини, вона працювати можливості не має, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, тому має право на утримання від чоловіка. Відповідач є людиною працездатного віку, працює, отримує заробітну плату, тому він повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала аналогічні пояснення, просила задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 08 грудня 2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. З дати подачі позову малолітній син сторін [PERSON] проживає із матірю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги синові та дружині, яка на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. За змістом положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 3 ст. 70 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи працездатною особою, добровільно матеріальної допомоги малолітньому синові [PERSON] та дружині, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та з якою проживає їхній син, добровільно не надає, інші особи на його утриманні не перебувають, а також те, що загальний розмір аліментів, про стягнення яких заявлено позивачем, не перевищує ? частки заробітку (доходу) відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved