Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

12 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з усіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями, та на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,18 га, що розташовані в с. Мішково-Погорілове, вул. Інгульська, 123 Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що починаючи з листопада 2001 року вона разом із чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] вселилися до будинку за адресою: с. М-Погорілове, вул. Інгульська, 123 (стара адреса: вул. Інгульська, 105). Чоловік виписаний у звязку зі смертю 03.07.2013 р. Пізніше в цьому ж будинку стали проживати її онуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Вищевказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право спадщини за законом від 29.11.2001 року. Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,18 га, призначення якої є обслуговування житлового будинку і господарських споруд, який належав чоловіку [PERSON] - [PERSON], померлому 30 липня 1996 року. Позивачкою та її чоловіком саме з [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю спірного будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, та навіть були сплачені грошові кошти, після отримання яких [PERSON] передала позивачці оригінали правовстановлюючих документів, надала дозвіл на вселення та реєстрацію членів родини, а також надала довіреність на ім'я своєї невістки [PERSON], яка і повинна була б оформити документально права позивача на спірний будинок та земельну ділянку. На виконання домовленостей 29.11.2001 року родина позивачки вселилась до спірного будинку та був зареєстрований її чоловік - [PERSON]. Разом з тим, оформити документально свої права на земельну ділянку та на будинок вони не змогли у зв'язку з відсутністю коштів, а в подальшому у зв'язку зі смертю [PERSON], яка померла 07.12.2002 року. З листопада 2001 року позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, на якій розташований будинок, доглядає за будинком, здійснює поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, податок на землю. Посилаючись на неможливість в інший спосіб захистити свої права щодо вищевказаного майна та наявність правових підстав для визнання за нею права власності на нього за набувальною давністю, просила про захист своїх прав судом. В судовому засіданні позивачка та її представник вказані позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач [PERSON] послалась на обставини, що викладені у позовній заяві. Вказувала, що договір купівлі-продажу мав бути укладений із її чоловіком, тому саме він був зареєстрований у спірному будинку, а вона та донька оселилися в будинку без реєстрації. Відповідач [PERSON] сільська Вітовського району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила. Звернулася до суду із заявою про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності їх представника. Третя особа [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала, підтвердила обставини їх вселення до срібного житлового будинку. Залучена до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] пояснила, що дійсно між її свекрухою [PERSON] та позивачкою і її чоловіком було досягнуто домовленість про купівлю останніми вказаного будинку та земельної ділянки. [PERSON] на її імя було видано довіреність для оформлення договору, однак укласти договір вони не встигли через смерть [PERSON] через два місяці від цих подій. Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про право на спадщину [PERSON] набула у власність спірний житловий будинок в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON] (а.с. 60, 67). Своїх прав щодо земельної ділянки під вказаним житловим будинком вона після смерті чоловіка не оформила, правовстановлюючого документу не отримала (а.с. 58), в той час як вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту серії IV-МК № 045123, виданого 23.05.1996 року. Пояснення позивачки про відкритість, безперервність та добросовісність володіння вказаним майном підтверджуються відомостями М-Погорілівської сільської ради щодо сплати [PERSON] податку за спірну земельну ділянку за період з 2001 року по 2012 рік включно (а.с. 62), даними акту про осіб, які проживають у вказаному будинку, а саме: позивачки, її доньки та онуків, та термін проживання з 2001 року (а.с. 63). Посилання позивачки та пояснення третіх осіб з приводу оселення [PERSON] та її родини у спірному будинку також підтверджуються даними сільської ради щодо реєстрації чоловіка позивачки у вказаному будинку з 29.11.2001 року по день смерті 03.07.2013 року (а.с.64) та даними довіреності на продаж спірного будинку, виданого [PERSON] на імя [PERSON] (а.с. 65). Дата видачі вказаної довіреності 28.11.2001 року підтверджує час виникнення даних правовідносин. Обставини, через які позивач не встигла оформити договірних відносин з придбання вказаного майна підтверджуються свідоцтвом про смерть власника [PERSON] 07.12.2002 року (а.с. 66). Спадкова справа після її смерті за даними Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області не заводилась (а.с. 83), та єдиною особою зареєстрованою із [PERSON] на час її смерті був чоловік позивачки [PERSON] (а.с. 86). Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.І ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з положеннями ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку мають право на набуття права власності в порядку набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини оселення позивачки у даному будинку, давність, добросовісність та відкритість її володіння спірним майном, час виникнення даних правових відносин, що [PERSON] продовжує мешкати у спірному будинку з 2001 року, яким володіє безперервно, відкрито та добросовісно, здійснюючи належні дії з утримання спірного майна, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved