Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

13 травня 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-2). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенні. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNHDGK00000346\~від 29.09.2006\~року у сумі\~8829,17 доларів США, з яких:\~8045,56 дол. США заборгованість за кредитом; 500,73 дол. США заборгованість по процентам; 210,00 дол. США заборгованість по комісії; 72,88 дол. США пеня. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.39-40). В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.80-87). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № DNHDGK00000346\~від 29.09.2006\~року [PERSON] отримала кредит в сумі 20000,00 дол. США (на придбання нерухомості), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 28.09.2017 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов зазначеного кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших обумовлених договором платежів, утворилася заборгованість\~станом на 14.04.2015 року в розмірі 8829,17 доларів США, з яких: 8045,56 дол. США заборгованість за кредитом; 500,73 дол. США заборгованість по процентам; 210,00 дол. США заборгованість по комісії; 72,88 дол. США пеня, яка на думку суду й підлягає стягненню. Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до кредитного договору № DNHDGK00000346\~від 29.09.2006\~року [PERSON] отримала кредит в сумі 20000,00 дол. США (на придбання нерухомості), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 28.09.2017 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № DNHDGK00000346 від 29.09.2006\~року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та відповідачкою [PERSON] був укладений договір іпотеки № DNHDGK00000346 від 29.09.2006\~року, за умовами якого в іпотеку була передана квартира [ADDRESS] (том 1 а.с.225-229). Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (том 1 а.с.220-223) та листа приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] (том 2 а.с.147-148) 19 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстрові номера № 351,352, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» перейшло право вимоги, як первісному кредитору за кредитними та забезпечувальними договорами, за яким перейшло право вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 1077 ЦК України,\~ за договором\~ факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 13 травня 2015 року, а 19.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, зокрема по кредитному договору №DNU0GK00000918 від 21.11.2006 року, укладеному між позивачем та відповідачкою [PERSON], а отже ПАТ КБ «Приватбанк» на час звернення з позовом до суду та на час ухвалення оскаржуваного рішення не було особою, права якої порушуються, не визнаються або оспорюються, в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України, а тому не мало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № DNHDGK00000346\~від 29.09.2006\~року. Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду 1 інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у позові до [PERSON] про стягнення заборгованості.

Outcome: dismissed