Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

13 березня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, посилаючись на те, що шлюбні відносини вони не підтримують протягом двох років, шлюб між ними є формальним, мешкають окремо. В шлюбі мають одну малолітню дитину. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не зявилась, надала заяву, в якій підтримала позов, просила розглянути справу за її відсутності, погодилась на заочний розгляд справи (а.с.21). Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджено його підписами в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.14, 20). Згідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підстави наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що позивачка надала письмову згоду на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановив заочне рішення). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 14 січня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії І-ЖД № 222521, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.6). Як видно з копії свідоцтва про народження серії І-ЖД № 432180, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбні відносини сторони не підтримують протягом останніх двох років, за цей час примирення не досягли, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання позивачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON]. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 640 гривень (а.с. 1).

Outcome: approved