Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

14.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом прийняття рішення про знос існуючого паркану; зобов'язати виділити позивачу земельну ділянку площею 299,2 кв. м. відповідно до рішення суду по цивільній справі №2-2320/11, провадження №22-ц/790/2449/13; зобов'язати відповідача [PERSON] не перешкоджати встановленню паркану по конфігурації, що закріплена в рішенні суду по ІІ варіанту порядку користування земельною ділянкою; стягнути з відповідача [PERSON] 50% витрат по зносу старого паркану та встановленню паркану за новою конфігурацією, судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що всупереч ст. 91 ЗК України та рішенню суду, яким встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до ІІ варіанту, відповідач самовільно побудувала паркан на території земельної ділянки, що належить [PERSON] Зазначений паркан не відповідає конфігурації розподілу земельної ділянки відповідно до ІІ варіанту порядку користування земельною ділянкою, однак відповідач, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, вирішити питання мирним шляхом відмовилась. Тому позивач, посилаючись на норму ст. 152 ЗК України, якою закріплено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень та обмежень його права на землю, вимушений звернутись з даним позовом до суду. 21.07.2017 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито провадження у даній цивільній справі. Від позивача [PERSON] надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яке задоволено ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.11.2017 року. Судом на вирішення експертизи поставлено питання: чи відповідає конфігурація існуючого паркану (який розділяє на теперішній час ділянку) тій конфігурації, яка зазначена у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом [PERSON]Провадження у справі зупинено. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2018 року провадження у справі поновлено. У зв'язку із звільненням [PERSON] з посади судді Жовтневого районного суду м. Харкова, відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.5.4, 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відтак, для розгляду даної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. 15.12.2017 року набув чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року і п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Новим складом суду справу призначено в підготовче засідання, яке обов'язково проводиться у справах, що розглядаються в загальному позовному провадженні. Від позивача [PERSON] надійшло клопотання про виклик в судове засідання експерта [PERSON], яка проводила судову земельно-технічну експертизу №23948. Заявлене клопотання відповідачем мотивоване тим, що у судовій експертизі присутні неточності та помилки, які не дають змоги зрозуміти та перевірити дослідницьку частину експертизи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.08.2018 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті, викликана в судове засідання експерт ХНДІСУ ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса [PERSON] для надання усних пояснень щодо висновку судової земельно-технічної експертизи №23948 від 02.04.2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і надав пояснення відповідно до викладених в позові, зазначив що весь паркан встановлено з порушенням його прав землекористувача, у зв'язку з чим зменшується площа виділеної йому в користування частини земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти зносу 2 метрів паркану, які не відповідають визначеному порядку користування, в іншій частині просила в позові відмовити, пояснила, що спочатку на місці паркану була сітка, однак відповідач сама встановила стаціонарний паркан, що відбувалось ще до рішення суду, яким проведено поділ майна в натурі, визначений порядок користування земельною ділянкою і після рішення суду зазначений паркан не перебудовувався, відповідач визнає, що він не повною мірою відповідає рішенню суду, яким проведено розподіл. Суд, заслухавши пояснення сторін, експерта [PERSON], дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2013 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, поділ майна в натурі, визнання порядку користування земельною ділянкою. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 45/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS], після смерті чоловіка, [PERSON], який помер [INFO]. Проведено розподіл житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7450 від 22.10.2012 року. Виділено [PERSON] по житловим будівлям: в літ. «А-1» житлову кімнату 1-3, площею 11,0 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 25,2 кв.м, житлову кімнату 1-5 площею 8,3 кв.м, на загальну вартість 34315 грн.; в літ. «а»- коридор 1-1 площею 10, 3 кв.м., кухню 1-2, площею 9,0 кв.м, санвузол 1-6 площею 3,0 кв.м, на загальну вартість 14064 грн., разом по житловим 66,8 кв.м загальною вартістю 48379 грн.; по надвірним будівлям: ганок літ. «аб» вартістю 254 грн., сарай літ. «Б» вартістю 11359 грн., льох літ. «Г» вартістю 1829 грн., кухню літ. «З» вартістю 8674 грн., сарай літ. «К» вартістю 105439 грн., ворота №1 вартістю 446 грн., огорожу №2 вартістю 797 грн., вигрібну яму №4 вартістю 1664 грн., хвіртку №6 вартістю 196 грн., частину огорожі №8 вартістю 2497 грн., разом по надвірним будівлям на суму 133158 грн., а усього на суму 181537 грн., що відповідає 66/100 частинам, більше на 30862,3 грн. Виділено [PERSON] по житловим будівлям: в літ. «А'-І» житлову кімнату 2-4, площею 8,8 кв.м, житлову кімнату 2-5, площею 19,5 кв.м, кухню 2-3 площею 4,7 кв.м, корид 2-1 площею 3,4 кв.м, на загальну вартість 48111 грн.; в літ. «а2»- коридор II площею 10,6 кв.м., ванну 2-2 площею 5,8 кв.м, на загальну вартість 17270 грн., разом по житловим 52,8 кв.м на загальну суму 65381 грн.; по надвірним будівлям: ганок літ. «аЗ» вартістю 255 грн., льох літ. «В» вартістю 3293, сарай літ. «Л» вартістю 18955 грн., вигрібну яму №3 вартістю 1445 грн., огорожу №7 вартістю 591грн., частину огорожі №8 вартістю 2497 грн., разом по надвірним будівлям на суму 27036 грн., усього на суму 92417 грн., що відповідає 34/100 частинам, що менше на 30862,3 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 30862,3 грн. грн. (тридцять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні три копійок. Перерозподілено ідеальні частини співвласників у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 66/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], замість 55/100 частини, що належала раніше. Визнано за [PERSON] право власності на 34/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], замість 45/100 частини, що належала раніше. Встановлено порядок користування земельною ділянкою по другому варіанту судової будівельно-технічної експертизи № 7450 від 22.10.2012 року. Виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 299,2 кв.м. Виділено [PERSON] в користування земельну ділянку площею 244,8 кв.м. Границя розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки: - від лінії забудови по [ADDRESS], розділивши огорожу на відрізки з розмірами 11,18м і 11,32м, далі по прямій лінії довжиною 2,29м до лінії розділу будинку, потім під кутом 65 градусів довжиною 2,49м, далі під кутом 90 градусів довжиною 4,0м, потім повернувши наліво під кутом 90 градусів довжиною 1,92м, далі під кутом 90 градусів довжиною 5,88м, розділивши огорожу на дві ділянки з розмірами 13,16м і 11,94м. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину від суми понесених ним судових витрат, пов'язаних з оплатою експертизи, а саме 1547,70 грн. (а.с.52-54). Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20.05.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] та його представника [PERSON] задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2013 року змінено. Проведено розподіл житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7450 від 22.10.2012 року. Виділено [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] по житловим будівлям: в літ. «А-1» житлову кімнату 1-3, площею 11,0 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 25,2 кв.м, житлову кімнату 1-5 площею 8,3 кв.м, на загальну вартість 34315 грн.; в літ. «а»- коридор 1-1 площею 5, 4 кв.м., кухню 1-2, площею 9,0 кв.м, санвузол 1-6 площею 3,0 кв.м, на загальну вартість 14064 грн., разом по житловим 66,8 кв.м загальною вартістю 48379 грн.; по надвірним будівлям: ганок літ. «аб» вартістю 254 грн., сарай літ. «Б» вартістю 11359 грн., льох літ. «Г» вартістю 1829 грн., кухню літ. «З» вартістю 8674 грн., ворота №1 вартістю 446 грн., огорожу №2 вартістю 797 грн., вигрібну яму №4 вартістю 1667 грн., частину огорожі №8 вартістю 2497 грн., разом по надвірним будівлям на суму 27523 грн., а усього на суму 75902 грн., що відповідає 51/100 частинам, що менше на 6356 грн. від ідеальної частки. Виділено [PERSON] в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] по житловим будівлям: в літ. «А'-1» житлову кімнату 2-4 площею 8,8 кв.м, житлову кімнату 2-5, площею 19,5 кв.м, кухню 2-3 площею 4,7 кв.м, коридор 2-1 площею 3,4 кв.м, на загальну вартість 48111 грн.; в літ. «а2»- коридор II площею 10,6 кв.м, ванну 2-2 площею 5,8 кв.м, на загальну вартість 17270 грн., разом по житловим 52,8 кв.м на загальну суму 65381 грн.; по надвірним будівлям: ганок літ. «а3» вартістю 255 грн., льох літ. «В» вартістю 3293 грн., вигрібну яму №3 вартістю 1445 грн.; хвіртку №6 вартістю 196 грн., огорожу №7 вартістю 591 грн., частину огорожі №8 вартістю 2497 грн., разом по надвірним будівлям на суму 8277 грн., а усього на суму 73658 грн., що відповідає 49/100 частинам, що більше на 6356 грн. від ідеальної частки. Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. В частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування, встановлення порядку користування земельною ділянкою та стягнення судових витрат, пов'язаних з оплатою експертизи рішення суду залишено без змін (а.с. 7- 12). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15.07.2013 року внесені виправлення в мотивувальну та резолютивну частину рішення апеляційного суду Харківської області від 20.05.2013 року та ухвалено вважати правильним «загальна житлова площа, виділена [PERSON] складає 61,9 кв.м» замість «загальна житлова площа, виділена [PERSON] площа, виділена [PERSON] складає 66,8 кв.м.», а також « ганок літ а-6» замість «ганок літ. «аб»(а.с.13-14). 28.07.2014 року ухвалено додаткове рішення апеляційного суду Харківської області, яким визнано за [PERSON] право власності на 51\\100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 49\\100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-18). Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №23948 складеного 02.04.2018 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса по цивільній справі №639/4221/17-ц (провадження №2/639/1843/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користування земельною ділянкою вбачається, що конфігурація існуючого паркану, який розділяє на теперішній час ділянку не відповідає тій конфігурації, яка зазначена у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом [PERSON] (а.с.69-82). У судовому засіданні судовий експерт Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса [PERSON] надала суду пояснення, відповідно до яких підтвердила письмовий висновок судової земельно-технічної експертизи №23948 від 02.04.2018 року і зазначила, що не має можливості вносити будь-які зміни судової експертизи, на підставі якої ухвалено рішення по цивільній справі №639/4221/17-ц (провадження №2/639/1843/17). Позивач звертався до [PERSON] з листами, в яких викладені пропозиції щодо мирного врегулювання спору і зносу існуючого паркану (а.с.4-6). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Дані норми закріплені ч.1 ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зміст права власності, відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1ст. 319 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, відповідно до п. 3, 4 ч. 1 цієї статті є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Захист права власності регулюється нормами ЦК України, зокрема Главою 29 Розділу І Книги Третьої. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право користування, відповідно до змісту ст. 317 ЦК України, це юридична можливість вчинення власником фактичних дій відносно речі. Право розпорядження в свою чергу полягає в юридичній можливості власника визначати юридичну і фактичну долю речі. ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вказав що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Відповідно до ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно з п. г) ч. 1 ст. 91 ЗК України, за якими власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Дослідженими в даному судовому засіданні рішеннями та ухвалами суду, які набрали законної сили, встановлено ряд обставин, які не доказуються, зокрема, визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] між співвласниками домоволодіння [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні на підставі визнаних сторонами обставин встановлено, що рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою на даний час не виконано, а на земельній ділянці за вищевказаною адресою відповідачем [PERSON] побудовано паркан, конфігурація якого не відповідає порядку користування земельною ділянкою, який визначено судовим рішенням, що визнано в судовому засіданні відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] Такі твердження сторін підтверджуються і висновком судової земельно-технічної експертизи №23948 від 02.04.2018 року, яка проведена у даній справі. Враховуючи викладене, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку про те, що право позивача [PERSON] стосовно безперешкодного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] порушено відповідачем [PERSON], яка побудувала паркан, конфігурація якого не відповідає визначеному рішенням суду порядку користування земельною ділянкою. За таких умов, виходячи з положень чинного законодавства, право позивача підлягає поновленню шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] знести існуючий паркан, який розподіляє земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] між співвласниками домоволодіння, позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що інші позовні вимоги задоволенню не підлягають. Так, позовна вимога про зобов'язання виділення позивачу земельної ділянки площею 299,2 кв. м. відповідно до рішення суду по цивільній справі №2-2320/11, провадження №2/639/4221/17 задоволенню не підлягає, оскільки фактично стосується виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Вимога позивача про зобов'язання відповідача не перешкоджати встановленню паркану по конфігурації, зазначеній в рішенні суду від 21.01.2013 року по ІІ варіанту порядку користування земельною ділянкою спрямована на майбутнє і задоволенню не підлягає через відсутність констатованих судом порушень з боку відповідача на час розгляду справи. Щодо витрат по зносу паркану судом вирішено це питання при розгляд позовної вимоги, що задоволена, а питання розподілу витрат щодо встановлення нового паркану підлягає розгляду під час виконання рішення суду, яким визначено порядок користування земельною ділянкою. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 320 грн., що становить половину від сплаченого позивачем судового збору при зверненні з позовом. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 475 грн. - половина витрат, понесених позивачем у зв'язку з проведенням судової земельно-технічної експертизи №23948 від 02.04.2018 року в розмірі На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial