Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

13.01.2016 р. позивачка звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 23.07.2009 р. вони з відповідачем уклали шлюб, від спільного проживання у шлюбі в них народилося троє синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після одруження вони проживали у будинку батьків позивачки в смт. Міжгіря, вул.. Будителів, 23, Закарпатської області. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, однією з причин цього є те, що останній не приділяє уваги сімї, дітям. Вже більше трьох місяців вони фактично не проживають разом, мешкають окремо, шлюбні відносини припинені. З цього часу сама виховує та утримує дітей, відповідач повністю перестав піклуватися про дітей, зовсім не цікавиться їх фізичним, моральним вихованням, матеріально не забезпечує, тому просить розірвати шлюб та стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити та не надавати строк для примирення. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, до початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не заперечує. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 23.07.2009 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають більше трьох місяців, не підтримують жодних стосунків, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила троє неповнолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка утримує трьох неповнолітніх дітей, ніде не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Враховуючи матеріальний стан відповідача, відсутність відомостей про постійне місце праці такого, має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати суму, яку просить позивачка, а саме по 600,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved