Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

13.07.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва за позовом до відповідача [PERSON], 3-тя особа: Дніпровський РВДВС ГТУЮ у м. Києві про визначення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він (позивач), у червні місяці 2017 року отримав ? пенсійного забезпечення за місяць, у зв'язку з чим на його вимогу про причину зменшення пенсійного призначення йому повідомили працівники пенсійного фонду, що з його пенсії були відраховані суми боргу згідно постанови виконавчої служби. Разом з тим, в порушення чинного законодавства про виконавче провадження та виконавчу службу позивача по справі, про борг, його розмір, причини виникнення, виконавча служба не повідомила. Більш того, копії вказаної постанови виконавча служба йому (позивачу) не надіслала, з нею ніхто не ознайомив та працівники пенсійного фонду не поставили позивача до відома, що вони прийняли рішення про його виконання. Колишня дружина позивача подала до суду позов про стягнення з нього аліментів, не дивлячись на те, що він сам надавав їй матеріальну допомогу. Судом 06.04.2006 р. з нього стягнули аліменти на утримання доньки в розмір ? частини усіх видів доходів. Лише 25.01.2007 р. шлюб з колишньою дружиною було розірвано. Згідно виконавчого листа на користь [PERSON] в автоматичному режимі бухгалтерією за місцем служби стягували аліменти з його (позивача) заробітної плати та відправляли переказом колишній дружині, а потім і з матеріального забезпечення, поки він перебував на лікарняному листі з 08.12.2014 р. до 10.06.2015 р. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про те, що з дня прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів на користь колишньої дружини, на утримання дочки, [PERSON], 2002 р.н.,він сплатив 124 тисячі 428,32 гривень(за даними ЦБ РЗ МВС України станом на 10.06.2015 р.). Але ця сума витрачалась не тільки на дочку, а і на його колишню дружину, яка ніколи не працювала і не працює по теперішній час, більш того ніяких матеріальних виплат на доньку не внесла. Він, позивач по справі, жодного разу не відмовлявся від надання їй забезпечення, щомісячно з дня розпаду сім'ї надавав добровільно матеріальну допомогу, у тому числі під час лікування, у зв'язку з тяжким захворюванням. Тому твердження відповідачки, що він після залишення сім'ї не надавав їй допомоги, є вигадкою. Наказом Міністра внутрішніх справ України №1088 о/с від 10.06.2015 р. позивач по справі був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ, у зв'язку з тяжким захворюванням та встановленням інвалідності 2 групи. Виконавчий лист з його роботи був повернений до виконавчої служби Святошинського району, у зв'язку з його звільненням. Першу пенсію, як інвалід II групи, він отримав через 3 місяці після її призначення. Після його звільнення та визнання інвалідом стан здоров'я позивача значно погіршувався. Це стало підставою для визнання його 13.09.2016 р. інвалідом 1 групи. Майже весь вказаний час позивач проводив у лікарні, у нього не було змоги взагалі цікавитися де знаходиться виконавчий лист, більш того грошей не вистачало навіть на ліки. Лікування потребувало дороговартістних обстежень, оперативних втручань та доровартісних медпрепаратів. За станом здоров'я, а також маючи маленьку доньку від другого шлюбу, матеріальний стан не дає позивачу можливості не тільки лікуватися, а й надавати допомогу близьким. Виконавча служба жодного разу не направила йому листа про те, що в них знаходиться виконавчий лист без виконання і не поставила до відома про причини бездіяльності виконавців. Більш того, у виконавчому провадженні немає жодних даних, чому виконавчий лист своєчасно не був спрямований до пенсійного фонду для виконання, як не має в ньому жодних супровідних. За халатністю виконавчої служби лист знаходився без виконання майже рік, і лише 12.05.2017 р. державний виконавець Гевел О. О. виніс постанову про звернення стягнення по сплаті аліментів на пенсію позивача, зазначивши у постанові ще й про збільшення розміру стягнення до 50% пенсії, у зв'язку з нібито виникненню заборгованістю. В матеріалах виконавчої справи відсутній розрахунок боргу, йому ні копії постанови, ні даних про розрахунок боргу не були надані, у зв'язку з чим він не зміг їх оскаржити. Наголосив, що якщо вважати, що борг і виник, у постанові зазначена заборгованість, яка не відповідає дійсності, крім цього вона стосується іншого стягувача, сума вказана також іншого виконавчого листа. Вирішуючи питання з примусового виконанням рішення суду державним виконавцем у постанові взагалі зазначена сума заборгованості на користь стягувачки, датована станом на 01.01.2015р., але є довідка з місця роботи боржника (позивача) про відрахування аліментів на користь стягувача (відповідача) до 10.06.2015 р. та є відмітка у додатку до виконавчого листа, що за місцем роботи останнє відрахування було за червень місяць 2015 року, тому постанова про стягнення аліментів в розмірі 50 % пенсії є не тільки безпідставною, але й незаконною. Він, позивач по справі, є інвалідом І групи, за висновком лікарської комісії та у дійсності потребую стороннього догляду, оскільки, у результаті хвороби набув обмежену (третю) ступінь спілкування, втратив працездатність, має другу ступінь обмеження до контролю за своєю поведінкою, до самообслуговування , до пересування та орієнтації. Крім цього, зазначив, що [INFO] року у нього в цивільному шлюбі народилась донька [PERSON], яку він (позивач) теж зобов'язаний виховувати та матеріально забезпечувати. В обґрунтування позову, посилається на ст. 197 СК України відповідно до якої за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла, у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Так, існуюча заборгованість зі сплати аліментів виникла, у зв'язку з його (позивача )тяжкою хворобою, що призвела до інвалідності І групи та серйозних обмежень щодо пересування, орієнтації, самообслуговування та спілкування, а також з вини працівників державних органів влади. Зазначив, що за станом здоров'я, тяжкої хвороби потребує стороннього догляду, постійного супроводження та лікування, з доходів має лише пенсію Крім того, ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги наявність у нього (позивача) на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також те, що він є інвалідом І групи і потребує стороннього догляду та постійного підтримання організму медичними засобами, потребує систематичного лікування, тому має право ставити перед судом питання щодо необхідності зміни розміру аліментів на користь відповідача, для утримання доньки, [PERSON], 2002 року народження, що був визначений за рішенням Деснянського районного суду від 06.04.2006 року. Більш того, враховуючи погіршення стану його здоров'я, зміну матеріального і сімейного стану, згідно ч.1 ст. 192 СК України, внаслідок чого, необхідним є визначення нового розміру аліментів на [PERSON], 2002 року народження, на рівні мінімального, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за п.2 ст.182 СК України. Якщо залишити раніше призначений розмір аліментів в розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу, то відрахування Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві будуть проводитись і з допомоги на утриманця інвалідом І групи, непрацездатну дитину віком до 18 років, дочка [PERSON], [INFO]. Таким чином, з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просить суд: згідно ч.2 ст.197 СК України, повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь відповідача та змінити розмір аліментів на користь відповідача на утримання [PERSON], 2002 року народження, на рівні мінімального, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за п.2 ст.182 СК України до досягнення повноліття. Ухвалою деснянського районного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Додатково представник позивача [PERSON] наголосила, що наразі позивач є інвалідом 1 групи, постійно потребує сторонньої допомоги, позбавлений можливості працювати, крім того має на утриманні малолітню доньку від другого шлюбу, яку також необхідно матеріально утримувати, а у зв'язку з хворобою позбавлений можливості працювати. Пенсію, яку позивач отримує як інвалід 1 групи, ледве вистачає на придбання ліків. В судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю та заперечила проти задоволення позову через його безпідставність та подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2006 р. з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], в розмірі ? частини усіх видів доходу, починаючи з 03.03.2006 р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ст. 183 СК України ? доходу є мінімальним розміром аліментів на одну дитину, що стягується у частці від доходу. Позивач фактично просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, проте згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Також за заявою одержувача, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, СК України надає виключне право одержувача аліментів обирати спосіб стягнення аліментів: у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач заперечує проти зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду у розмірі ? частини від усіх видів доходу, на суму у розмір 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то позовні вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню. Представник відповідача, в поданому відзиві зазначила, що при розгляді питання щодо зменшення розміру аліментів, потрібно враховувати не тільки стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, але й стан здоров'я та матеріальне становище одержувача аліментів, а також потреби дитини для забезпечення її гармонійного розвитку. Звернула увагу суду на наступні обставини. Так, 08.08.2008 р. відповідач повторно одружилась і змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». [INFO]. у відповідача народилася друга дитина [PERSON], яка також потребує утримання. При цьому [PERSON] на яку стягуються аліменти, навчається у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства, що підтверджується договором №09-ТОд/9, згідно якого вартість навчання становить 48 750,00 грн., з яких вже сплачено 10275,00 грн. Крім витрат на оплату навчання, донька сторін потребує коштів на учбові матеріали, посібники, канцелярські товари та щоденні кошти на проїзд і харчування. В той же час, відповідач за станом здоров'я і необхідністю догляду за другою донькою не працює з 01.11.2015 р., а тому не має доходів. Таким чином, оскільки аліменти у частці від доходу визначенні у мінімальному розмірі, а відповідач не має інших доходів за станом здоров'я, дитина потребує значних витрат, у зв'язку з навчанням у коледжі, а на утриманні у відповідача перебуває ще одна малолітня дитина, то вважає, що розмір аліментів не підлягає зменшенню. Щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами, представник відповідача зазначила, що оскільки заборгованість за аліментами виникла до початку захворювання позивача, що в подальшому мало тяжку форму, то останній не може бути звільнений від сплати цієї заборгованості. Наголосила, що позивача звільнено 10.06.2015 р., отже у період, коли виникла заборгованість за аліментами позивач працював і отримував заробітну плату, а тому мав змогу виплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі визначному судом. Крім того, позивачу при звільненні зі служби через хворобу, виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 44 606,25 грн. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки обставини на які посилається позивач у своєму позові на думку представника відповідача є необґрунтованими. Представник 3-ї особи - Дніпровський РВДВС ГТУЮ у м. Києві до судового засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомляв. Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial