Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

14 січня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму внеску за договором банківського вкладу (депозиту) від 18.11.2013 року у валюті у розмірі 3000 Євро, суму нарахованих відсотків у розмірі 250,89 Євро, суму процентів по вкладу за час прострочення у розмірі 31,87 Євро, 3% річних у розмірі 11,59 Євро, а всього 3294,35 Євро, а також сплачену за виконання платіжного доручення суму у розмірі 3000 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. При цьому посилається на те, що на підставі договору банківського вкладу від 18.11.2013 року нею було передано на депозит банку 3000 Євро, строком до 23 листопада 2014 з нарахуванням 8,25% річних. По закінченню договору вона звернулася до відповідача про повернення коштів з нарахованими відсотками, але отримала відмову. Під час розгляду справи представник позивача надав суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача: суму процентів у розмірі 1255,08 гривень, 3% річних у розмірі 1015,59 гривень, неустойку (пеню) у розмірі 14385,79 гривень та 3000 гривень, сплачені за виконання платіжного доручення. Інші вимоги залишив без розгляду та просив розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заперечення проти позову, в яких просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 18 листопада 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий для Друга» №012-04579-181113, на підставі якого згідно квитанції №28638597 позивачка внесла в банк кошти в розмірі 3000 Євро, строком до 23 листопада 2014 року. Процентна ставка за вказаним вкладом становить 8,25% річних Після закінчення строку дії договору банківського вкладу 23.11.2014 року позивачка зверталася до банку із заявою про повернення банківського вкладу та процентів, але отримала відмову. Згідно із ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч.1 ст.1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч.ч. 1, 5, 6 ст.1061 ЦК України). Приписами ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Під виконанням зобов'язань розуміють, вчинення кредитором і боржником дій, що становлять зміст зобов'язання, тобто відповідач повинен повернути всю суму вкладу з нарахованими відсотками за вищевказаним депозитним договором. Дії відповідача суперечать приписам ч.2 ст.1060 ЦК України, які передбачають, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Позивач пред'явив вимогу про видачу (отримання) вкладу, але банк не видав його. Таким чином, судом встановлено обставини, що свідчать про порушення банком норм закону, якими визначено обов'язковість повернення грошових коштів банківського вкладу за вимогою вкладника. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. № 150 віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних. Крім того, згідно Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015р. № 51 вирішено розпочати з 03.03.2015р. процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Згідно ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. За винятком випадків, передбачених п. 1) ч. 6 зазначеної статті, а саме виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача нарахованих процентів, суд виходить з того, що строк повернення вкладу та відповідних відсотків згідно умов Договору сплив 23.11.2014 року. Банк вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання щодо повернення суми вкладів та відповідних відсотків, а тому саме з цієї дати Банк несе відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відповідних відсотків підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за договором №012-04579-181113 від 18.11.2013 року за період з 03.03.2015 року по 21.05.2015 року у розмірі 1255,08 гривень (3000 Євро х 8,25% /100/365 х 80 днів = 54,25 Євро, що станом на 21.05.2015 року складає 1255,08 гривень). Крім того, відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. На підставі викладеного з відповідача також підлягає стягнення на користь позивачки неустойка за період з 24.11.2014 року по 21.05.2015 року у розмірі 14385,79 гривень (за період з 24.11.2014 року до 05.02.2015 року 3000 Євро (69418,50 гривень) х 28% (подвійна ставка НБУ)/100%/365 х 73 (дня) = 3887,43 гривень; за період з 06.02.2015 року до 03.03.2015 року 69418,50 х 39%/100%/365 х 20 (днів) = 1483,46 гривень; за період з 04.03.3015 року до 21.05.2015 року 69418,50 х 60%/100%/365 х 79 (днів) = 9014,89 гривень). Що стосується вимог про стягнення 3% річних у розмірі 1015,59 гривень та 3000 гривень за виконання платіжного доручення, то в цій частині суд відмовляє у задоволенні, оскільки судом стягується сума відсотків у розмірі 8,25% річних, яка визначена договором, а також позивачкою не надано підтверджень щодо внесення суми 3000 гривень за виконання платіжного доручення. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума відсотків у розмірі 1255,08 гривень та неустойка у розмірі 14385,79 гривень. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial