Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

14 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на виконанні міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова перебуває виконавчий лист № 641/2897/17 виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова 22 грудня 2017 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частина заробітку починаючи з 4 травня 2017 року. Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 25 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначав, що загальна сума аліментів становить Ѕ частину від його заробітку, що перевищує встановлену законом частку, що ставить його в скрутне матеріальне становище. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд зменшити розмір аліментів з ј до 1/6 частини його заробітку на кожну дитину. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечувала. При цьому посилалася на те, що позивачем суду не надано жодного доказів, які б підтверджували наявність підстав для зменьшення розміру аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не подала. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на виконанні міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова перебуває виконавчий лист № 641/2897/17 виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова 22 грудня 2017 року про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частина заробітку починаючи з 4 травня 2017 року. Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 25 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначені рішення суду є чинними на час розгляду справи. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем суду не надано жодного доказу, які б підтверджували наявність підстав визначених законом для зміни розміру аліментів. Враховуючи те, що обставини, які наводить позивач в обґрунтування заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішеннями суду розміру аліментів. Обставини, на які посилається позивач фактично зводяться до незгоди з рішеннями судів про стягнення аліментів і не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed