Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

14.05.2018 [PERSON] звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою, у якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , на підставі рішення Решетилівського районного суду, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO], із 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до 1/6 частини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Решетилівського районного суду позивач сплачує аліменти на утримання дочки на користь відповідачки і [PERSON] не має до нього претензій щодо виплат; раніше позивач мав можливість утримувати дочку, так як працював, проживав один і отримуваних ним коштів було достатньо, проте на даний час на його утриманні перебуває іще двоє малолітніх дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO], на утримання яких він також сплачує аліменти у розмірі 1/3 частина його доходу щомісяця, відповідно до судового наказу; оскільки його матеріальний стан змінився, позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються на користь відповідачки. Провадження у справі відкрито 17.05.2018 суддею [PERSON].; розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] 27.09.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.02.2019 справу передано на розгляд новому складу суду із головуючою Лизенко І.В., яка прийняла справу до провадження ухвалою від 19 лютого 2019 року і призначила підготовче засідання на 14.03.2019, за результатами проведення якого справа була призначена до судового розгляду. 26.06.2019 та 17.07.2019 сторони у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідачка отримала поштове відправлення за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 51), проте в судове засідання не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, не надала суду жодних заяв, в тому числі і про розгляд справи за її відсутності. Позивач надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Клопотання про розгляд справи за її відсутності від відповідачки до суду не надходило, тому суд, за письмової згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Третя особа не з`явилася в судове засідання, надавши суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, при цьому вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2010 Решетилівським районним судом Полтавської області винесено рішення, яким стягнуто аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частина доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи із 07.05.2010 до досягнення дитиною повноліття. Рішення винесене в порядку ст. 174 ЦПК України (в редакції, що була чинною на момент винесення рішення) - позов задоволено, у зв`язку із визнанням такого відповідачем. З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 6), а також двох копій свідоцтв про народження (а.с. 7, 8), судом встановлено, що після винесення рішення від 01.07.2010, [PERSON] укладено шлюб із [PERSON] « [PERSON] (шлюб укладено 23.05.2012) і у шлюбі у них народилося двоє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] ; позивач, його дружина [PERSON] та їхні спільні діти проживають разом в с. Шкурупіївка Решетилівського району, що встановлено із довідки Решетилівської міської ради від 26.04.2018 (а.с. 10); на даний час з відповідача стягуються аліменти на утримання їхніх спільних із [PERSON] дітей у розмірі однієї третини його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, про що свідчить судовий наказ від 17.01.2018 (а.с. 11), а також довідка про доходи позивача, видана 26.04.2018 (а.с. 9), з якої вбачається, що із його заробітної плати відраховуються аліменти. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З досліджених вище доказів судом встановлено, що з моменту винесення рішення про стягнення із позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] його матеріальне та сімейне становище змінилося і на даний час на його утриманні, окрім спільної з [PERSON] дочки, перебуває іще двоє малолітніх дітей, що тягне за собою додаткові витрати. Розмір стягнення з позивача аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей загалом перевищує 50% його доходів на місяць. Заробітна плата позивача за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року становила 40686,08 грн, на даній посаді він працює з 05.02.2014 року (а.с. 9), відомостей про місце роботи та доходи відповідача на час винесення рішення про стягнення аліментів суд не має. За вказаних обставин суд вбачає передбачені ст.. 192 СК України підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються із позивача на користь відповідачки, до 1/6 частини щомісячного доходу позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved