Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

14.12.2017 року представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] ; виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення осіб, які незаконно в цій квартирі проживають. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: адресою: [ADDRESS] . На теперішній час позивач перебуває на заробітках за межами України та йому було повідомлено, що до його квартири потрапили невстановлені особи, які мешкають у цій квартирі. Ключів від квартири він нікому не лишав, проживати у квартирі нікому не дозволяв, отже особи, які проживають у квартирі потрапили до неї протиправно. У квартирі крім позивача та його доньки [PERSON] зареєстрований [PERSON] , який є сином колишньої дружини позивача - [PERSON] . У зв`язку із реєстраціює відповідача в квартирі він позбавлений можливості розпоряджатись своєю власністю, повинен сплачувати більше грошей за комунальні послуги, а відповідач не сплачує за комунальні послуги та добровільно не бажає знятись з реєстраційного обліку. Відповідач не проживає у спірній квартирі більше року,отже згідно ст. 405 ЦК України, втратив право користування житлом. Крім того, у спірній квартирі проживають невстановлені особи, дозвіл на проживання яких позивач не надав та вимоги в даній частині будуть уточнені, оскільки позивачу невідомо хто саме проживає в його квартирі. У зв`язку з цим він як власник не може в повній мірі користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, він змушений звернутись з позовом до суду. Ухвалою суду від 05.04.2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження та продовжено розгляд спарив за правилами загального позовного провадження (т.2 а.с.224). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 240.05.2019 року первісна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , про визнання майна спільною сумісною власністю, розподілу спільного сумісного майна подружжя в натурі залишена без розгляду. Розгляд позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення з житлового приміщення - продовжено в порядку, попередньо визначеному судом згідно ЦПК України за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.11.219 року позовні вимоги до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] - залишено без розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористались, представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи подавши заяву про розгляд справи без її участі, пред`явлені вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, викликався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, відзив на позов не подав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що у судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 47,2 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., належної йому на підставі Договору міни від 15.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №13985 (т.1 а.с. 7-8) . Як вказував позивач, що підтверджується відповіддю з адресно-довідкового органу (т. 1 а.с.31) в житловому приміщенні значиться зареєстрованим з 28.10.2005 року та по теперішній час [PERSON] . Дослідженням зміст позовних вимог та наявних доказів судом встановлено, що відповідач є сином колишньої дружини [PERSON]. , вказані обставини вказані у позовній заяві. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між позивачем - власником житла та [PERSON] , який є сином його колишньої дружини, що вони склались між дійсним власником та не членом його сім`ї, оскільки відповідач не є його родичем або членом сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає більше року, доказів щодо проживання суду не надано відповідачем, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи права [PERSON] , тому суд приходить до висновку про можливість визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Стосовно вимоги позивача [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення особам, які незаконно в цій квартирі проживають, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до положень ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Однак, в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт проживання, самоправного зайняття приміщення невстановленими особами у спірній квартирі [ADDRESS] . Більш того вказані позовні вимоги є неконкретизованими без зазначення відповідачів. Так, згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення осіб, які незаконно в цій квартирі проживають, слід відмовити, у зв`язку із їх недоведеністю. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідача на її користь судових витрат, суд

Outcome: partial