Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

13.03.2014 року в суд звернулась [PERSON] із зазначеним позовом. В своїй позовній заяві вона вказувала, що їй, відповідачу та їх двом спільним дітям на підставі свідоцтва про право власності належить квартира [ADDRESS]. Шлюб із відповідачем розірвано. Після його розірвання вона з метою недопущення виникнення заборгованості за отримані послуги з газопостачання, користування електричною енергією, з водопостачання та водовідведення самостійно проводила їх оплату, оскільки відповідач відмовлявся оплачувати їх. З 2011 року вона на оплату зазначених послуг понесла всього 4261,27 грн витрат. Оскільки відповідач відмовляється відшкодувати їй половину зазначених витрат, то вона просила суд стягнути з нього на її користь 2130,64 грн у відшкодування їх ? частини на підставі ст.ст.541-544 ЦК України та ст.ст. 67,68,162 ЖК України. В судовому засіданні позивачка зменшила свої позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування зазначених витрат 2053 грн 52 коп. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час та місце слухання справи(а.с.41-42), в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями про відкладення слухання справи до суду не звертався, своїх заперечень проти позову суду не подав. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та докази, надані суду, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, від 11.12.2006 року сторони та їх неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях (а.с. 26-27, 43-45). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 4 листопада 2009 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. (а.с.43). Стаття 322 ЦК України зобов'язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Згідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Між сторонами угода про розподіл витрат на оплату послуг з газопостачання, користування електричною енергією, з водопостачання та водовідведення, не укладалась. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивачка особисто в період з серпня 2010 року по січень 2014 року за власні кошти сплатила комунальні послуги в загальній сумі 4107,05 грн, із яких: 1347,98 грн - за послуги з водопостачання та водовідведення; 1875,16 грн - за послуги з газопостачання; 883,91 грн за користування електроенергією, що підтверджується оглянутими в суді оригіналами квитанцій про сплату житлово - комунальних послуг (копії квитанцій на а.с. 10-25). Оскільки позивачка з відповідачем володіють квартирою в рівних частках, а інші співвласники квартири є неповнолітніми дітьми сторін, то позивачка відповідно до ст. 544 ЦК України як боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. З огляду на те, що відповідач участі в оплаті житлово - комунальних послуг не приймає, а частка кожного повнолітнього співвласника квартири в оплаті комунальних послуг становить 2053 грн 52 коп (із розрахунку: 4107,05 грн : 2 = 2053 грн 52 коп), то суд вважає необхідним стягнути вказану суму із відповідача на користь позивачки у відшкодування частини понесених нею витрат на вказані цілі, захистивши таким чином її порушене право. Також відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути і понесенні позивачкою судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 322, 360, 541,544 ЦК України, ст. ст. 64,162 ЖК України,

Outcome: approved