Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

13.09.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей. Позов мотивований тим, що 13.08.2014 року між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №61 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . За час спільного проживання у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх двох років їхнього спільного життя відбувалися постійні сварки та конфлікти, відповідач веде своє життя на власний розсуд, не приділяє уваги сім`ї, через що спільне життя стало неможливим, а тому позивачка змушена була переїхати з дітьми і винаймати інше житло. Шлюбні відносини фактично припиненні в серпні 2020 року, з цього часу вони живуть окремо. Позивач неодноразово намагалась поговорити з відповідачем про їхні сімейні проблеми та вирішити їх, однак ніяких результатів це не дало. Вважає, що їхній шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим. Майнових спорів між сторонами немає. На момент пред`явлення позову між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. У зв`язку з тим, що відповідач з серпня 2020 року не підтримує відносини з позивачем та дітьми, є працездатним, має неофіційний дохід від тимчасових заробітків, позивачка бажає стягувати з нього аліменти у фіксованому розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму на відповідний вік дитини, оскільки позивачка не має можливості самостійно утримувати та виховувати двох малолітніх дітей та потребує додаткової допомоги. По домовленості між сторонами діти залишаються проживати разом з позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 13.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовим записом № 61 про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від спільного проживання у них є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.10-11). Спільне сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через непорозуміння та суперечки. Матеріальної допомоги відповідач дітям не надає. Тому позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей та судових витрат. За змістом положень ч.1ст.24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно частини першої ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, встановив, що сім`я розпалась через відсутність взаєморозуміння між сторонами та сварки, які виникли в шлюбі, сторони не заявляли клопотання про надання строку для примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, та не заперечує проти його задоволення, а тому, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, а тому шлюб слід розірвати. Після фактичного розірвання сімейних стосунків діти проживають разом з позивачкою. Відповідач коштів на утримання дітей не дає. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 184 цього ж Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня становить 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Старшій дитині виповнилось 5 років, меншій - 4 роки. Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права особи, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо їх розміру, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу малолітнім дітям, позов визнав та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 2013 грн. на кожну дитину щомісячно, що на час ухвалення судом рішення становить прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років. За наведених обставин, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн., а також на користь держави 908 грн. судового збору. На підставі ст.ст 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved