Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

12\~червня 2020\~року ТОВ\~«Мікрофінанс» звернулось\~до Василівського\~районного суду\~Запорізької області\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором,\~в якому\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача [PERSON] \~на свою\~користь заборгованість\~у розмірі\~6260,00 гривень за договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року, а також судові витрати у розмірі 2102,00,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] , відповідно до укладеного договору про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року отримав у ТОВ «Мікрофінанс» позику в сумі 500,00 грн. строком на 21 календарний день із встановленим відсотком за користування фінансовим кредитом (добовий) - 2 % на добу та скористався вказаними грошовими коштами. В порушення умов укладеного Договору про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року, станом на 12.06.2020 року відповідач [PERSON] має заборгованість за даним Договором у загальному розмірі 6260,00 грн., яка складається з: суми виданого фінансового кредит в розмірі 500,00 гривень, суми відсотків за договором в розмірі 210,00 гривень, суми прострочених відсотків в розмірі 5350,00 гривень, штрафу за прострочення сплати заборгованості в розмірі 200,00 гривень. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач ТОВ «Мікрофінанс» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 01 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі, визначено проведення розгляду справи за правилам спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «Мікрофінанс» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений буві судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано заяву представника позивача ТОВ «Мікрофінанс» Соколової К.В., в якій викладено прохання розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують, про що також зазначено у п.5 змісту позовних вимог (а.с.30,36). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування) відповідача, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.27), «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28,35), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду (а.с.33), відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки до суду відповідачем на адресу суду не подано, відзив, заперечення на позов не надано. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року позичальник [PERSON] отримав у ТОВ «Мікрофінанс» позику в сумі 500,00 грн. строком на 21 календарний день із встановленим відсотком за користування фінансовим кредитом (добовий) - 2 % на добу та скористалась вказаними грошовими коштами, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5) Видача кредиту відповідачеві підтверджується Специфікацією, яка є невід`ємною частиною зазначеного договору (а.с.6). Видача позики відповідачу [PERSON] підтверджується Специфікацією № 1, яка є невід`ємною частиною договору (а.с.6). Відповідно до п.1.1.2 Договору за весь строк користування кредитом (фактичну кількість календарних днів користування позикою) Позичальник сплачує Позикодавцю суму процентів, розраховану виходячи з процентної ставки, яка встановлена в п. 6 Специфікації. Згідно із п.1.1 договору, за кредитним договором позикодавець зобов`язується надати позичальникові позику, а позичальник зобов`язується повернути позику та проценти за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України\~гривні, в сумі та строк. За змістом п.1.1.3 договору нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою, з дня надання позики Позичальнику за весь час користування коштами за виключенням дня повернення позики. Відповідно до п.4.1 Позичальник зобов`язується повністю повернути Позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше строку, вказаного в Специфікації. За вимогами п.2.1 Договору строк дії Договору встановлюється до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. ТОВ «Мікрофінанс» свої зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві грошові кошти у розмірі, встановленому Договором та зазначеному в Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору. В порушення умов Договору відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів та сплаті відсотків за їх користування своєчасно не виконав, передбачені умовами договору платежі, відповідно до\~умов Договору\~не повернув,\~прострочивши термін\~платежу на\~535\~днів (з\~12.09.2018\~року по\~29.02.2020\~року), у зв`язку з чим за Договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року утворилася заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за Договором, відповідач [PERSON] станом на\~12.06.2020\~року має заборгованість за вказаним Договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року у загальному розмірі 6260,00 грн., яка складається із: суми виданого фінансового кредит в розмірі 500,00 гривень, суми відсотків за договором в розмірі 210,00 гривень, суми прострочених відсотків в розмірі 5350,00 гривень, штрафу відповідно до п.5.3 Договору в розмірі 200,00 гривень (а.с.1 зворот-2). Вказаний розрахунок відповідачем [PERSON] не оспорений, відзив на позов, контр розрахунок на адресу суду не надано та в судовому засіданні належними та допустимими доказами відповідачем не доведено. Позивач ТОВ «Мікрофінанс» направляв на адресу відповідача [PERSON] лист від 09.09.2019 року за вих. № 09/09-33 щодо необхідності сплати заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року в добровільному порядку (а.с.10,12). Проте, жодних дій щодо сплати заборгованості відповідачем [PERSON] вжито не було. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У відповідності до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Вимогами ч.1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Як вбачається з положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами ст.ст.526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ТОВ «Мікрофінанс» позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позичальник [PERSON] свої зобов`язання за укладеним Договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року належним чином не виконує, наявна за вищевказаним договором заборгованість, відповідачем до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №0000055107 від 21.08.2018 року, яка виникла станом на 12 червня 2020 року, та в загальній сумі становить 6260,00 гривень та складається з: суми виданого фінансового кредит в розмірі 500,00 гривень, суми відсотків за договором в розмірі 210,00 гривень, суми прострочених відсотків в розмірі 5350,00 гривень, штрафу відповідно до п.5.3 Договору, за прострочення сплати заборгованості в розмірі 200,00 гривень, - підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Мікрофінанс» в судовому порядку. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102,00 грн., оплата якого документально підтверджена платіжним дорученням від 03.06.2020 року, та оригінал якого міститься в матеріалах справи (а.с.4).

Outcome: approved