Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

14 листопада 2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, вказуючи, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №52 по вул.8 Березня в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області. Крім позивачки у вказаному будинку зареєстрована на її прохання [PERSON], [INFO] та з незрозумілих причин без згоди позивачки її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вже більше року (з серпня 2014 року) відповідачка та її діти не мешкають у будинку [PERSON] Під час останньої телефонної розмови на добровільних засадах знятись з реєстрації [PERSON] відмовилась без будь-яких поважних причин. Місце знаходження її невідоме. Тоді позивачка звернулася до Татарбунарського РС ДМС України в Одеській області із заявою про зняття відповідачки та її дітей з реєстрації у будинку [PERSON], однак останній відмовлено, в звязку з тим, що це можливо лише з добровільної заяви відповідача або за рішенням суду. В звязку з цим позивачка вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. В судове засідання представник позивачки не з'явився, надав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у відповідності до ч.ч.5,9 ст.74 ЦПК України - шляхом опублікування оголошення в пресі (а.с.30,31). Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивачка згодна. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 26 вересня 2005 року № витягу 8456004 позивачці, на підставі договору купівлі продажу, на праві приватної власності належить будинок по вул.8 Березня, 52 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області (а.с.9). Як підтверджується копією договору купівлі-продажу ВСМ № 564314 від 16.09.2005 року (а.с.7) [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність будинок за № 52 з спорудами по вул.8 Березня, 52 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області. Із копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 081806 (а.с.13) вбачається, що 15.05.2008 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу остання змінила прізвище з «Гаврилюк» на «Огурцову». Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сімї (а.с.10) в будинку по вул.8 Березня,52 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області з серпня 2014 року зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON], разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON], з серпня 2014 року не мешкає у будинку №52 по вул.8 Березня в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області, обставин на підтвердження поважності причин такої відсутності відповідачкою судом не встановлено. Перешкоди для проживання в зазначеному будинку відповідачці не чинилися, участі в утриманні будинку вона не приймає, комунальні платежі не оплачує, її особисті речі в будинку не зберігаються. З огляду на вказане суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по вул.8 Березня, 52 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області. Обговорюючи законність та обґрунтованість позовних вимог щодо визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком по вул.8 Березня, 52 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області, суд приходить до наступних висновків. Статтями 47,48 Конституції України, визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.176 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» право на достатній життєвий рівень має кожна дитина на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як зазначено в ч.2 ст.27 Конвенції «Про права дитини» батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зважаючи на вимоги закону та докази, які були досліджені в ході судового розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що навіть при доведеності факту не проживання у спірному житлі понад 1 рік, виключно в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], слід відмовити в задоволенні позову в частині визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням по вул.8 Березня, 52 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області, оскільки задоволення позову в цій частині грубо порушить гарантоване Конституцією та вищеназваними Законами України право неповнолітніх дітей на забезпечення житлом.

Outcome: partial