Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

14 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09 вересня 2011 року між банком та відповідачем було укладено договір, за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 2 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 30 квітня 2016 року його заборгованість перед банком становить 19 362 грн 59 коп., яку в добровільному порядку сплатити відмовляється. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив застосувати строки позовної давності до вимог банку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяті на себе зобовязання виконував неналежним чином, внаслідок чого його заборгованість станом на 30 квітня 2016 року становить 19 362\~грн 59 коп., з яких заборгованість за кредитом 1 981 грн 71 коп., заборгованість за відсотками 13 082 грн 66 коп., заборгованість із комісії 2\~900 грн., також відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг було нараховано штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина), 898 грн 22 коп. (процентна складова). Дані обставини підтверджуються копією договору, розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Представником відповідача до суду було подано письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом. Банком не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності до 50 років (п.1.1.7.33 Умов та правил надання банківських послуг) на підставі\~статті 259 ЦК України. Наявні у матеріалах справи Умови надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались і не можуть вважатись письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. В силу\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частиною першою\~статті 259 ЦК України\~передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. На підставі\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому, суд не може взяти до уваги посилання позивача на збільшення строку позовної давності до 50 років за домовленістю сторін. Однак з наявних доказів, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки вони банком не пропущені, зважаючи на наступне: кредит на суму 2\~287 грн 90 коп. позичальником було отримано 24 травня 2013 року, з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що строк внесення щомісячних платежів визначений до 25 числа місця наступного за поточним, розмір платежу визначений 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. Позичальник сплатив кошти в сумі 200 грн. 25 червня 2013 року, наступний платіж був 10 вересня 2013 року в сумі 200 грн., в сумі 400 грн. 18 жовтня 2013 року, тобто платежі відповідно до умов договору здійснювалися своєчасно. Банк із позовом звернувся 14 липня 2016 року, в межах трирічного строку з початку прострочень по кредиту, а тому надані пояснення щодо пропуску строку позовної давності надані представником відповідача не можна визнати обґрунтованими. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконав у визначені строки зобовязання з повернення грошових коштів ПАТ КБ «ПриватБанк», на користь останнього слід стягнути з відповідача суму неповернутого кредиту, проценти за користування коштами, комісію та штраф. Судові витрати по справі становлять 1378 грн. і відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: approved