Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

14 січня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, направивши позовну заяву засобами поштового зв`язку, яка отримана судом 29 січня 2021 року. Позивач прохає стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 18 лютого 2011 року у розмірі 16152,68 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2270,00 грн. На обґрунтування позовних вимог вказує, що 18 лютого 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви. Позивачем було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 13100,00 грн. зі строком повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 29 грудня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 16152,68 грн., яка складається із: 12563,55 грн. заборгованості за тілом кредита, у тому числі: 12563,55 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита та 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредита; 0,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 3589,13 грн. заборгованості за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України; 0,00 грн. нарахованої пені; 0,00 грн. нарахованої комісії. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2021 року, із урахуванням вимог пункту 7 частини 2 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 23 березня 2021 року. У встановлений судом строк, відповідачка правом на надання відзиву не скористалася. У судове засідання 23 березня 2021 року відповідачка не з`явилася, про причини У судове засідання 23 березня 2021 року відповідачка не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча була належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 70). У зв`язку із зазначеним, ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 березня 2021 року у розгляді справи оголошено перерву до 12 квітня 2021 року. У судове засідання 12 квітня 2021 року відповідачка повторно не з`явилася, про причини неявки не повідомляла, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 76). Представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивач долучив до позовної заяви клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 4). Відповідно до статей 223, 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України. За змістом речення 2 частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» укладений договір про надання банківських послуг № б/н з [PERSON] шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н (а.с. 18). У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді, та зобов`язалася виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку. Позивачем до позовної заяви додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 19), а також витяг Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 20-44). Відповідно до наданої позивачем довідки (а.с. 16), позивачем відповідачці на підставі договору № б/н були надані кредитні картки: № [NUMBER] , видана 18.02.2011 з терміном дії по 08/14; № [NUMBER] , видана 16.12.2015 з терміном дії по 12/19; № [NUMBER] , видана 25.05.2016 з терміном дії по 12/19; № [NUMBER] , видана 10.12.2016 з терміном дії по 12/20; № [NUMBER] , видана 10.12.2016 з терміном дії по 12/20. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с. 17), при відкритті карткового рахунку 18.02.2011 встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн., який 18.02.2011 збільшено до 500,00 грн., 22.03.2011 збільшено до 3100,00 грн., 22.06.2011 збільшено до 8100,00 грн., 22.07.2011 збільшено до 10100,00 грн., 20.08.2011 збільшено до 13100,00 грн., 10.12.2012 зменшено до 11990,00 грн., 10.12.2018 зменшено до 11380,00 грн., 13.05.2019 зменшено до 0,00 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] користувалася наданими картками, здійснюючи покупки, поповнюючи свій рахунок та знімаючи готівку у банкоматах. Останні погашення заборгованості мали місце 25.12.2019 шляхом зарахування переказу на карту в сумі 1001 гривня 22 копійки, та 20.01.2020 і 18.05.2020 шляхом перерахування сум у розмірі 1000 і 3000 гривень відповідно з іншого рахунку (а.с. 53-59). Вказане свідчить про фактичне погодження відповідачки з умовами договору. З розрахунків заборгованості за договором б/н від 18.02.2011 (а.с. 8-15), наданих банком, вбачається, що станом на 29.12.2020 заборгованість відповідача становить 16152,68 грн. та складається із: заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 12563,55 грн. Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту статті 1066 Цивільного кодексу України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (стаття 1069 Цивільного кодексу України). Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 Цивільного кодексу України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 Цивільного кодексу України. Приписом частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Дослідивши письмові докази, надані на підтвердження позовних вимог, та норми матеріального права у їх сукупності та системному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала умови укладеного кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредита доведені належними і допустимими доказами, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.02.2011 у загальному розмірі 16152,68 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12563,55 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3589,13 грн. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати. Оскільки позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved