Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

12 листопада 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] виселити відповідачку з зазначеної квартири та стягнути з неї судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що [INFO] року помер батько позивачки [PERSON] у результаті чого позивачка успадкувала 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Іншу частину в розмірі 3/4 частини успадкував брат позивачки [PERSON] [INFO] року брат помер, тому позивачка успадкувала 3/4 частини ізольованої квартири. 14.04.2014 року позивачка зареєструвала право власності на вищезазначену квартиру. Після смерті брата позивачці стало відомо, що за життя брат без її відома у 2009 році зареєстрував у даній квартирі невідому жінку - [PERSON], яка замінила замки на дверях та перешкоджає вільному доступу позивачки до майна. У добровільному порядку відповідачка знятися з реєстрації відмовляється. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але її представник просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, та зазначили, що відповідачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з покійним братом позивачки. З березня 2005 року вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та разом проживали у спірній квартирі. Після смерті її чоловіка вона проживає у вищезазначеній квартирі до сьогоднішнього дня. А отже набула права користування житловим приміщенням. Тому, вважають позовні вимоги незаконними та необґрунтованими. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-9). Згідно довідки про склад сім'ї виданої [PERSON], у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с. 11). Позивачка неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою звільнити квартиру та знятися з реєстрації, оскільки вона чинить перешкоди позивачці у користуванні належним їй на праві власності майном. Однак, [PERSON] у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, що підтверджується письмовою вимогою (а.с. 10). У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з переходом прав власності на квартиру до позивача перейшло й зобов'язання по утриманню даної квартири та сплаті комунальних послуг. Однак, він не може належним чином розпоряджатися та користуватися належним йому на праві власності майном, оскільки прописка відповідачки з неповнолітнім сином чинить йому перешкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. У відповідності до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ст. 64 ЖК України. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного суд дійшов висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] а тому її необхідно виселити з вищезазначеної квартири. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved