Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

13.12.2018 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в лютому 2011 року сторони познайомилися через соціальну мережу всесвітньої мережі Інтернет. Незабаром після знайомства почали зустрічатися. Через рік після знайомства позивач дізналась, що вона вагітна, після чого сторони почали жити разом без реєстрації шлюбу. У сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини позивач зареєструвала сина на своє прізвище, оскільки вони не перебували в шлюбі, а тому в свідоцтві про народження дитини відомості в графі батько записані зі слів матері дитини - « [PERSON] », тобто [PERSON] вказала своє прізвище, а ім`я та по батькові відповідача. В подальшому відносини між сторонами погіршились, вони припинили спільно проживати. За таких підстав позивач вважає, що відповідач є батьком дитини [PERSON] , а тому просить визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця міста Витєгра Витєгорського району Вологодської області батьком [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Могилева-Подільського Вінницької області та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 09.01.2019 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 05.03.2019 призначена судова молекулярно-генетична експертиза, провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 18.04.2018.2019 провадження у справі поновлене, для прийняття у справі процесуального рішення, у зв`язку з надходженням до суду клопотання представника позивача адвоката Ситніка В.О. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.04.2019 клопотання представника позивача адвоката Ситніка В.О про погодження терміну відібрання експериментальних зразків для проведення експертизи задоволене. Провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 05 липня 2019 провадження у справі поновлене, призначено підготовче засідання на 15.08.2019. 15.08.2019 у підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Ситнік В.О. не з`явилися, 05.03.2019 позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її та представника позивача відсутність. Відповідач [PERSON] . 15.08.2019 у підготовче засідання не з`явився, правом подання відзиву не скористався, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Частина 1 ст. 135 СК України визначає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Суд встановив, що станом на 26.10.2012 сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, а тому, як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, реєстрація народження дитини [PERSON] відбувалась згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, (а.с. 8). Згідно з копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є біологічним батьком дитини [PERSON] , так як в період зачаття дитини сторони перебували у статевих відносинах. Для підтвердження чи спростування таких обставин у межах даної справи була проведена судова молекулярно-генетична експертиза. Згідно з висновком експерта № 313 від 01.07.2019 за результатами даної експертизи [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99, 9999353 % (а.с. 83-85). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що батьком малолітнього [PERSON] є [PERSON] , а тому позов в частині визнання батьківства підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін та відповідача, відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших осіб та зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дитину, а також те, що відповідач позов визнав, приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відтак достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя та гармонійного розвитку дитини будуть аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до такого висновку. Частина 2 статті 141 ЦПК України визначає, що судові витрати пов`язані з розглядом справ, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з рахунком до висновку експерта від 01.07.2019 № Е313 Міністерства Внутрішніх справ України Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру та квитанції № 0.0.1380952803.1 від 14.06.2019 позивачем сплачені судові витрати за проведення молекулярно - генетичної експертизи у розмірі 7614,00 грн. Тому, зважаючи на викладене, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 7614,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду із даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1205694814.1 від 07.12.2018 (а.с. 1). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 352,40 грн., сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved