Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

14 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вимоги мотивувала тим, що на підставі державного акту їй на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,303 га, що розташована на території Липоводолинської селищної ради. Ця земельна ділянка була передана нею в оренду відповідачу шляхом укладення договору оренди землі від 10 січня 2006 року, на строк 10 років, який 07 грудня 2006 року був зареєстрований у Липоводолинському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру». Оскільки 07 грудня 2016 року строк дії договору закінчувався, в вересні 2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про відсутніть наміру укладати договір оренди на певний строк. 29 вересня 2016 року відповідачем було надано відповідь про підписання 09 вересня 2015 року між нею та відповідачем угоди про зміну і доповнення договору оренди земельної ділянки від 10 січня 2006 року. Позивач вказує, що зазначену угоду вона не підписувала. Посилаючись на невідповідність вчиненого правочину її волі та волевиявленню, просить із підстав передбачених ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України визнати недійсною угоду від 09 вересня 2015 року про зміну і доповнення договору оренди землі 10 січня 2006 року. Уточнивши позовні вимоги також просила зобовязати відповідача повернути належну їй земельну ділянку. Сторони, їх представники до суду не звявилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовнихвимог та розгляд справи без їх із позивачем присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, 12 травня 2003 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,303 га (кадастровий № 5923255100:02:005:0022), що розташована на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області. За договором оренди землі від 10 січня 2006 року [PERSON] передала ТОВ «Мрія» на десять років в оренду вказану земельну ділянку. 09 вересня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Мрія» було підписано угоду про зміну і доповнення договору оренди земельної ділянки від 10 січня 2006 року, строк дії якого продовжено ще на 10 років, нормативна грошова оцінка ділянки визначена у розмірі 71303,25 грн., а орендна плата у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки. Із витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державна реєстрація права оренди за додатковою угодою відбулася 02 лютого 2016 року. Згідно з висновком експерта Сумського НДЕКЦ МВС України від 13 вересня 2017 року № 19/119/6-6/70е підпис від імені [PERSON] у наданому представником ТОВ «Мрія» оригіналі вказаної угоди від 09 вересня 2015 року про зміну і доповнення договору оренди землі від 10 січня 2006 року, виконаний не нею, а іншою особою. Згідно з висновком експерта Сумського НДЕКЦ МВС України від 30 листопада 2017 року № 19/119/6-6/92е підпис від імені [PERSON] у наданому уповноваженим на збереження реєстраційних справ субєктом оригіналі вказаної угод від 09 вересня 2015 року про зміну і доповнення договору оренди землі від 10 січня 2006 року, виконаний не нею, а іншою особою. Згідно зі ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 203 ЦК України унормовано, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У пункті «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України закріплено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Також ст. 210 ЗК України передбачено, що угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. На доведення факту підписання оспорюваних договорів оренди та додаткових угод не особою позивача, в матеріалах справи маються висновки експертів про проведення судової почеркознавчої експертизи. За таких обставин, з достовірністю встановлено, що спірний правочин, укладено від імені позивача, підписано не нею, а іншою особою. Таким чином спірна угода була укладена без волевиявлення позивача у справі, а тому маються підстави для визнання її недійсною на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» вимога про повернення земельної ділянки також підлягає задоволенню. На виконання положень ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам провести розподіл судових витрат. Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи та звільнена від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 1353 грн. (713 грн. + 640 грн.). Із відповідача на користь позивача підлягають стягненню й понесені нею витрати за проведення експертизи у розмірі 2250 грн. 24 коп.

Outcome: approved