Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

12 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.10.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 28 744,80 грн. з урахуванням процентів за користування коштами та неустойки (а.с.а.с. 3 - 7). Представник позивача до суду не з'явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 54). Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що частково погасив заборгованість, та просив зменшити розмір нарахованої йому пені. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.10.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит (14 000,00 грн.) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.а.с. 12 - 43). Відповідач неналежно виконував свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 23.03.2017 року утворилася заборгованість у сумі 26 899,81 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 8 - 11), а саме: -основна заборгованість - 5 543,71 грн.; -проценти - 12 698,72 грн.; -пеня - 8 657,38 грн. Після звернення позивача до суду (18.07.2017 року та 21.07.2017 року) відповідач добровільно сплатив позивачеві 16 350,00 грн., про що свідчать надані відповідачем суду квитанції. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачеві грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов'язань у розумінні приведеної норми. Між тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу загальною сумою 1 844,99 грн. з наступних підстав. За правилами, встановленими статтею 1055 ЦК, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами першою, другою статті 207 ЦК, яка регулює правила додержання письмової форми правочинів, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Таким чином, кредитний договір має бути укладений у письмовій формі у вигляді одного документа (що містить усі істотні умови), підписаного обома сторонами, або у вигляді декількох документів, якими сторони обмінялися (листи, телеграми, телетайпне чи електронне повідомлення тощо). При цьому документи, якими сторони обмінюються, також мають містити підписи відправників. На думку позивача, положення про штрафи сторони узгодили в Умовах та правилах надання банківських послуг, про що зазначено у позовній заяві. Така позиція є безпідставною, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач при складанні заяви ознайомився з цим документом. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 року №43098344 (справа №6-16цс15), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обов'язковою для суду. Відтак, позивачем не доведено те, що договір було укладено саме на тих умовах, на яких побудовано позов та доданий до нього розрахунок у частині стягнення штрафів, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для його задоволення в цій частині. Розв'язуючи спір у решті позову, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що [INFO] помер батько відповідача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 17.11.2016 року Бабушкінським районним в м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис №1873). Крім того, на утриманні відповідача перебуває його матір, [PERSON], яка є інвалідом другої групи безстроково (довідка до акта огляду МСЕК від 01.12.2010 року серії 10ААА №048912). Таким чином, ураховуючи вказані обставини, які мають істотне значення, а також те, що розмір пені є значно більшим за основну заборгованість, суд вважає за можливе за правилами статті 551 ЦК зменшити розмір пені до розміру основної заборгованості, тобто до 5 543,71 грн. Крім того, суд ураховує часткове погашення відповідачем кредитної заборгованості в сумі 16 350,00 грн. і насамперед відносить ці сплати на рахунок погашення процентів та пені, а саме: 12 698,72 - 16 350,00 = - 3 651,28, де: -12 698,72 - загальна сума процентів; -16 350,00 - сума, добровільно сплачена відповідачем. 5 543,71 - 3 651,28 = 1 892,43, де: -5 543,71 - загальна сума пені з урахуванням зменшення; -3 651,28 - решта суми, добровільно сплаченої відповідачем (за мінусом суми, спрямованої на погашення процентів). Таким чином, добровільно сплачені відповідачем кошти цілком покривають заборгованість про процентах і частково - по пені. Остаточна заборгованість на день ухвалення судом рішення складає 7 436,14 грн., а саме: -основна заборгованість - 5 543,71 грн.; -пеня - 1 892,43 грн. Згідно з частиною першою статті 14 ЦК цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності зі статтею 526 ЦК зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. За правилами, встановленими статтею 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача лише основну заборгованість за кредитом та пеню в сумі 1 892,43 грн. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача компенсацію судових витрат позивача в сумі 1 600,00 грн. (а.с.а.с. 1, 2).

Outcome: partial