Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

14.09.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів до відповідача [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON], та Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04.10.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2018 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в підготовче судове засідання на 10.12.2018 року. 10.12.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.02.2019 року. 15.02.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву для надання доказів позивачем. Справу призначено до розгляду на 05.03.2019 року Сторонам та учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 05.03.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить звільнити його сплати заборгованості по аліментам, що нарахована на підставі виконавчого листа № 2-699 від 24.05.2009 року на виконання рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2005 року на користь відповідача в сумі 16728 грн. 79 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 05.01.1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] 03.11.2000 року згідно рішення суду шлюб між ними було розірвано. 24.05.2005 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 12.05.2005 року і до досягнення сином повноліття. На підставі даного рішення Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист, який відповідач пред'явила до виконання. За даним виконавчим листом з нього щомісячно стягувались аліменти. 07.06.2016 року відповідач звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про зміну розміру аліментів. 30.08.2016 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення та позовні вимоги про зміну розміру аліментів були задоволені. При цьому суд зупинив стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2005 року в розмірі ј частини всіх видів його заробітку. Рішення набрало законної сили 10.09.2016 року. Однак станом на 10.09.2016 року у нього виникла заборгованість по аліментам в сумі 16728 грн.. 79 коп. З даною заборгованістю він не може погодитись. Так як в рішенні Верхньодніпровського районного судом Дніпропетровської області від 30.08.2016 року, суд зазначив за необхідне зупинити стягнення аліментів, які стягувались з нього на користь відповідачки. До того ж йому відомо, що даний виконавчий лист не знаходився на виконанні у державного виконавця, так як цей лист знаходився у відповідача і остання пред'явила його оригінал в судовому засіданні при розгляді позову про зміну розміру аліментів. Крім того на даний час його син є повнолітнім, проживає разом з ним та працює, але з нього продовжується стягуватись заборгованість з аліментів на користь позивача, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному об'ємі за доводами, викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що на даний час заборгованість за аліментами виплачена відповідачці в повному обсязі, але він вважає дане неправильним, так як син проживає разом з ним є повнолітнім і ці аліменти повинні були сплачуватись сину, а не відповідачу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, підтвердивши, що на даний час їй заборгованість з аліментів виплачена в повному обсязі і тому вона претензій до позивача не має. Грошові кошти, які отримувала як заборгованість з аліментів вона надавала сину. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON]. в судове засідання не з'явився. Подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги позивача підтримує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору представник Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, пояснення свідків. вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі 05.01.1999 року. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] 03.11.2000 року згідно рішення суду шлюб між сторонами було розірвано. Дані факти сторонами не заперечуються. 24.05.2005 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення про стягнення з відповідача на користь відповідача аліментів на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 12.05.2005 року і до досягнення сином повноліття. На підставі даного рішення Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист, який відповідач пред'явила до виконання, що підтверджується копією виконавчого листа. 07.06.2016 року відповідач звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про зміну розміру аліментів. 30.08.2016 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення та позовні вимоги про зміну розміру аліментів були задоволені. З позивача на користь відповідачки були стягнені аліменти в твердій грошовій сумі 75-00 грн., що підтверджується копією рішення суду З дослідженого рішення суду вбачається, що судом ухвалене рішення в тому числі і про зупинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2005 року в розмірі ј частини всіх видів його заробітку. Проте ні в мотивувальній частині рішення, ні в резолютивній частині рішення не зазначено, що зупинення стягнення аліментів з позивача в розмірі ј частини його заробітку здійснюється з більш раннього часу ніж набрання рішенням законно сили. Рішення набрало законної сили 10.09.2016 року, що підтверджується копією рішення суду. Таким чином зупинення стягнення аліментів з позивача в розмірі ј частини його заробітку здійснене з часу набрання рішення законної сили. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Верхньодніпровського районного ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області, вбачається що заборгованість позивача з аліментів в сумі 16728. 79 грн., виникла станом 10.09.2019 року. Таким чином доводи позивача, що дана заборгованість не повинна з нього стягуватись, так як рішення суду було зупинене суд вважає безпідставним за наведеними вище обставинами. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яка ратифікована постановою верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХП і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України - За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З наведених вище обставин судом встановлено, що підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості з підстав зупинення рішенням суду про стягнення з нього аліментів за попереднім рішенням немає. Так як стягнення аліментів було зупинене, коли рішення про зупинення стягнення аліментів набрало чинності, тобто на 10.09.2016 року. Доводи позивача про те, що позивач не пред'являла виконавчий лист № 2-669 до виконання, суд вважає безпідставними, так як згідно наданої копії зазначеного виконавчого листа, він виданий відповідачці 28.07.2005 року. А згідно повідомлення Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 04.03.2019 року що за виконавчим листом № 2-669 від 24.05.2005 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 08.08.2005 року. Тобто відповідач пред'явила зазначений виконавчий лист до виконання в 2005 році. Тому за даною обставиною також відсутні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів. Крім того на час розгляду справи та ухвалення рішення і позивач і відповідач підтвердили, що на час ухвалення рішення, позивачем погашена заборгованість з аліментів в повному обсязі, тому відсутній сам предмет спору. Питання правомірності виплати заборгованості з аліментів відповідачу та куди були використані дані кошти, не є предметом спору про звільнення позивача від сплати заборгованості з аліментів. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам так як на час ухвалення рішення даної заборгованості вже не існує. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed