Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

14 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.2011 року. В зазначеній квартирі фактично мешкає вона разом з двома дітьми. Також в квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який вже більше семи років не мешкає за зазначенлю адресою, комунальні послуги не сплачує, речей в квартирі не має. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, позбавляє її можливості у повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що порушує її права, за захистом яких вона вимушена звертатись до суду. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], визнати [PERSON] втративши право державної реєстрації за вказаною адресою, а також зобов»язати ЖКП «Азовжитлокомплекс» зняти з реєстрації [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада», тому суд за наявності згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи ЖКП «Азовжитлокомплекс» у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника ЖКП «Азовжитлокомплекс». Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.2011 року, виданого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В., та зареєстрованого в реєстрі за №1-991. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Мароіуполя від 13 грудня 2011 року, рішення набрало законної сили 23.12.2011 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно інформації, наданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг від 14 серпня 2018 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проте згідно акту від 08 листопада 2018 року, складеного головою КСН «Центральний» Шаруда Л.В., за підписом сусідів, за адресою: [ADDRESS] фактично мешкають: [PERSON], [INFO], та її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Водночас, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що вони є сусідами позивача [PERSON], також проживають у будинку [ADDRESS], спілкуються з позивачем, бувають у неї в гостях, проте [PERSON] в квартирі № 13 не проживає з 2011 року, речей відповідача у квартирі № 13 даного будинку немає. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою в спірній квартирі понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою. Крім того, у позовній заяві позивач просила суд визнати [PERSON] втративши право державної реєстрації за вказаною адресою, а також зобов'язати ЖКП «Азовжитлокомплекс» зняти з реєстрації [PERSON] Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зі змісту даного нормативно-правового акта вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому вирішення питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі не входить до компетенції суду, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial