Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

13 травня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ 09326464, місцезнаходження: 54028, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 50) до [PERSON] (зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ), в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 822,24 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 43583,72 грн., сума заборгованості за процентами - 5592,66 грн., комісія - 1291,68 грн., пеня - 725,03 грн., 3% річних - 604,92 грн., втрати від інфляції - 24,23 грн., посилаючись на невиконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. Також просив стягнути судові витрати у розмірі 2102,00 грн. 27 травня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 08 липня 2020 року до суду надійшла заява відповідача, в якій останні посилається на часткове погашення боргу і просить взяти це до уваги. 06 жовтня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просить розглянути справу за його відсутності і повідомляє, що станом на 05.10.2020 заборгованість відповідача по процентам за користування кредитом відсутні, розмір заборгованості за основним боргом складає 12 173,57 грн., заборгованість по та іншим платежам (комісії, пені, 3% річних, а також інфляційні витрати) заявленими в позовній заяві - залишилась без змін. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 23.04.2019 між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено угоду на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до п. 3.1 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), підписанням цієї заяви [PERSON] погодився на одержання (збільшення) кредиту та з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві. Пунктами 3.2 та 3.3 заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії клієнту було встановлено/збільшено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 45500 грн. Згідно з п. 3.3.1 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Відповідно до п. 3.4 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, клієнт щомісячно здійснює часткове повернення Кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5 % від суми заборгованості за Кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу, в порядку та на умовах, передбачених Договором. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 625 ч. 1 Цивільного кодексу України, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позичальник не виконав належно умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 17 березня 2020 року складає 51 822,24 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом - 43583,72 грн., сума заборгованості за процентами - 5592,66 грн., комісія - 1291,68 грн., пеня - 725,03 грн., 3% річних - 604,92 грн., втрати від інфляції - 24,23 грн. Статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Також, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача сума заборгованості за основним боргом, за процентами, пені, 3% річних, втрати від інфляції. Разом з тим, судом враховано як заяву відповідача про часткове погашення боргу так і клопотання представника позивача, в якому ним зазначено про відсутність заборгованості по процентам і зменшення суми основного боргу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 05.10.2020 у розмірі 13527,75 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом - 12 173,57 грн, пеня - 725,03 грн, 3% річних - 604,92 грн, втрати від інфляції - 24,23 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача комісії, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для задоволення даної вимоги оскільки за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. А відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017р. по справі №6-2071цс16 обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 548,71 грн.

Outcome: partial