Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

13 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаними вимогами до відповідача, які в подальшому уточнила. Обґрунтовує їх тим, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано і з останнього стягуються аліменти на утримання їх доньки - [PERSON], [INFO]. Вказує, що дитина проживає з нею, яку вона самостійно виховує і утримує, а відповідач не цікавиться життям доньки, участі у її вихованні не приймає, матеріально не утримує. Стверджує, що має намір разом з донькою, на період літніх канікул, з метою оздоровлення дитини та відпочинку тимчасово виїхати до Сполучених Штатів Америки, де проживає її чоловік [PERSON]. З посиланням на ці обставини та ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України, статті 141, 150 і 155 СК України, пункти 17, 18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон», п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітній [PERSON] в супроводі матері за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька до Сполучених Штатів Америки з метою її оздоровлення під час канікул на період з 25.05.2017 р. по 25.08.2017 р. та дозволити їй без згоди відповідача по справі оформлювати документи для виїзду малолітній [PERSON] в її супроводі до США. У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити. У письмовому запереченні вказав, що позивач не легалізувала документи про одруження з громадянином США у посольстві чи консульстві України. Стверджує, що до червня місяця 2013 р., коли його було засуджено до покарання у виді позбавлення волі, постійно спілкувався з дитиною та утримував її матеріально. На цей час позивач створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що змусило його звернутися зі скаргою до Миколаївського міськвиконкому. Вважає, що бувша дружина має намір виїхати до США з дитиною та не повернутися в Україну, що буде порушувати його права на спілкування з дитиною. Треті особи у справі, а саме служба у справах дітей Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області та служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради просили вирішити позов в інтересах дитини. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (підписана Україною 21 лютого 1990 року і ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). За правилами ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що сторони з 09 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали у судовому порядку 21 лютого 2013 року. Від вказаного шлюбу у сторін є донька - [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з матірю, тобто позивачем. 24 серпня 2016 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином США [PERSON]. Судом з'ясовано, що сторони між собою перебувають у неприязних відносинах та між ними існує спір щодо участі відповідача, як батька у вихованні доньки, оскільки позивач перешкоджає йому у цьому, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради. Позивач має намір виїхати з донькою до США на період літніх канікул, де проживає її чоловік за адресою: [ADDRESS]. 28 листопада 2016 року чоловік позивача запросив її з дитиною у гості до США та оплатив затрати на дорогу і страхові витрати. Проте, відповідач не надає дозволу на оформлення документів на виїзд доньки за кордон. За такого, виходячи саме з інтересів дитини щодо її оздоровлення під час літніх канікул та розширення кругозору дитини, суд вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача. Категоричне твердження відповідача про те, що позивач не повернеться з дитиною із-за кордону є його припущенням та не підтверджено відповідними доказами. Крім того, в разі не повернення позивача з дитиною із-за кордону у встановлений судом термін, в діях останньої будуть порушені вимоги як судового рішення, так і чинного законодавства, а відповідач має право на судовий захист свого порушеного права щодо спілкування з дитиною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved