Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

13 вересня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що 19 жовтня 2011 року між ним та ТОВ «Аваль Інвест» був укладений договір № 009207, відповідно до якого, він, [PERSON] мав отримати позику . Позивач зазначив, що за своєю правовою природою договір є змішаним, відноситься до договору про надання послуг та позики, оскільки відповідач надає консультативні послуги, спрямовані на придбання товару, метою договору було отримання позики на придбання товару, зокрема, будівельних матеріалів. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Позивач зазначив. що укладенню договору сприяло те, що ТОВ «Аваль Інвест» пропонувало вигідні умови позики грошових коштів. В центральному офісі представники відповідача запевнили його, що позику буде надано на протязі тижня з моменту укладення договору, повідомили про необхідність сплатити на банківський рахунок відповідача 1 750 грн. після чого отримати суму позики, в подальшому, повернути суму позики та 5% річних від отриманої суми. Позивач зазначив, що на виконання умов договору він оплатив на рахунок відповідача грошові кошті в сумі 1 750 грн., що підтверджується квитанцією № 13 від 19 жовтня 2011 року. Згідно п. 5.1. ст. 5 Додатку № 2 до Договору, адміністратор проводить доплату товару, організовує його передачу у власність учаснику або надає відповідну суму позики для придбання товару самим учасником, який отримав дозвіл, протягом 60 банківських днів з дня надання дозволу за умови виконання учасником всіх необхідних вимог цієї статті. Позивач посилався на те, що позику він не отримав до теперішнього часу. З метою з'ясування причин ненадання йому грошових коштів за договором, він звернувся до відповідача, представники якого повідомили про відсутність коштів, запевнили, щ позика буде надана найближчим часом, пропонували йому здійснювати щомісячні платежі. Позивач зазначив, що 19 січня 2012 року ним було направлено заяву відповідачу про повернення грошових коштів, в зв'язку з тим, що позика не була надана, відповідь на заяву не була отримана. У відповідності до ч.2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача. Згідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб… Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Позивач посилався на те, що у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України, договір може бути визнаний недійсним, оскільки, при його укладенні порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких, заборонено включати у договори зі споживачами умови, які є несправедливими, заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману,зокрема, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем. Крім того, у відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 4 частини 3 цієї статті зазначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власник розсудом виконавця, а також те, що несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника), у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Спірним договором передбачено, що у випадку відмови учасника від договору, з нього утримується штраф 20% від суми, що підлягає поверненню (сума реєстраційного платежу.), також, зазначено, що реєстраційний платіж та адміністративні витрати взагалі не повертаються у разі, якщо учасник звернувся до адміністратора після трьох календарних днів з моменту підписання договору. Договором також, не передбачена будь яка відповідальність ТОВ «Аваль Інвест» за невиконання умов договору. Пунктом 2 ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідач створив складну багатоступінчату, двозначну, незрозумілу для Позивача схему визначення одного лише права на отримання позики через механізми сплати: реєстраційного платежу, адміністративного платежу, чистих внесків, адміністративних витрат, загального платежу та інше. В зв'язку з наведеним, позивач [PERSON] в заяві просив суд: -визнати недійсним Договір № 009207 від 19.10.2011 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест». -стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» на його користь грошові кошти у розмірі 1 750,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позов [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволення вимог позивача, посилався на те, що предметом оскаржуваного договору є послуги з отримання кредиту, а не отримання позики, договір докладно та зрозуміло описує порядок та механізм послуг, тому, порушень прав позивача відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 жовтня 2011 року року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» та [PERSON] був укладений Договір № 009207, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» зобов'язався надати систему взаємопов'язаних послуг, спрямованого на отримання грошових коштів в сумі 50 00 грн.у відповідності до додатку Додаток № 1 і № 2 до даного Договору. Суд приходить до переконання, що за своєю правовою природою вищевказаний Договір є змішаним та відноситься до договору про надання послуг та позики, оскільки Відповідач надає консультативні послуги спрямовані на придбання товару. За змістом статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно договору, [PERSON] повинен був сплатити на банківський рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі 1 750,00 грн. та отримати обумовлену договором грошову суму, а в подальшому повернути позику на умовах сплати 5% річних від отриманої суми. Судом встановлено, що на виконання умов Договору, позивач [PERSON] сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 1750,00 грн., що підтверджується квитанцією № 13 від 19.10.2011 року. У відповідності до пункту 5.1 статті 5 Додатку № 2 до Договору, адміністратор проводить оплату товару, організовує його передачу у власність учаснику або надає відповідну суму у позику для придбання товару самим учасником, який отримав дозвіл, протягом 60 банківських днів з дня надання дозволу за умови виконання учасником всіх необхідних вимог цієї статті. Відповідач - ТОВ «Аваль Інвест», не надав суду доказів того, що позивач отримав встановлену договором суму. Судом встановлено, що 19.01.2012 року на адресу ТОВ «Аваль Інвест» позивач направив заяву про повернення грошових коштів на підставі того, що позика йому не була надана. Умовами договору передбачені щомісячні платежі, які зазначені як кошти, направлені на погашення позики позики, яка буде надана у майбутньому Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Згідно з частиною 2 статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно до п. 22 та п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. У відповідності до статті 203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно вимог статті 215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. У частині 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено про те, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У пунктах 3 та 4 частини 3 цієї статті вказано на те, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, а також те, що несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або не виконанням ним договору. Натомість спірним договором передбачено, що у випадку відмови учасника від договору з нього утримується 20% штрафу від суми, що підлягає поверненню (сума реєстраційного платежу), а також вказано на те, що реєстраційний платіж та адміністративні витрати взагалі не повертаються у разі, якщо учасник звернувся до адміністратора після трьох календарних днів з моменту підписання договору. Крім того, цей договір не передбачає будь-якої відповідальності ТОВ «Аваль Інвест» за невиконання умов Договору. Враховуючи те, що спірний договір не відповідає нормам діючого законодавства України, насамперед вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлено заборону включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а також заборону нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману, зокрема така, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, тому, ці обставини є підставою для визнання договору недійсним з одночасним застосуванням правових наслідків пов'язаних з його недійсністю Таким чином, умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві. Крім того, ТОВ «Аваль Інвест» здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонд групи формується виключно за рахунок внесків інших учасників програми «Інвест», при цьому відсутні відомості про інших учасників окрім Позивача, а також Відповідач не залучає власні кошти, у зв'язку з цим розподіл коштів фонду групи між учасниками являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Тим більше, що такий розподіл здійснюється на власний розсуд Відповідача. Положення пункту 2 частини 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказують на те, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. При цьому, Відповідач створив складну багатоступінчату, двозначну, незрозумілу для Позивача схему визначення одного лише права на отримання позики через механізми сплати: реєстраційного платежу, адміністративного платежу, чистих внесків, адміністративних витрат, загального платежу та інше. Оскільки позивач, як сторона договору, повинен був сплатити кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а Відповідач, фактично без залучення власних коштів, формував групи учасників, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників цієї групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Інвест», сувд вважає, що умови оскаржуваного договору є несправедливими, непрозорими, спрямованими на введення в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, та зазначенві оставини є підставою для визнання спірного договору недійсним. У відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В зв'язку з наведеним, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест» повинно повернути позивача отримані за договором грошові кошти в сумі 1 750 грн. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved