Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

12 листопада 2018 року позивач, [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 141. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з вівдповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 141. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина- [PERSON] , [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з втратою почуття взаємної поваги та любові, внаслідок чого їхнє спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. У 2016 році вони з відповідачем остаточно припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Просить суд, розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем та стягнути з відповідача судові витрати на її користь. Позивач надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, примирення між сторонами не можливе, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провад-ження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно за-довільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірванняшлю буможе бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірваннішлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним ізподружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.5), яке після розірвання шлюбу просить залишити без змін. Отже, позивачу, після розлучення, слід залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при пред'явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на її користь, оскільки позов про розірвання шлюбу задоволено.

Outcome: approved