Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

13 червня 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДонбассЖилСтрой» про стягнення суми за договором підряду мотивуючи свої вимоги наступним. 12 січня 2006 року між ТОВ «Донбасжилстрой» та ТОВ «Пері Україна» був укладений договір інвестиційно - будівельний №230/Ф на будівництво багатоквартирного житлового будинку №1, ЖК «Фаворіт», якій знаходиться на земельній ділянці в мікрорайоні №235 у Київському районі м. Донецька. 12 лютого 2009 року був укладений договір заміни сторони між ТОВ «Донбасжилстрой», ТОВ «Пері Україна» та [PERSON] Відповідно до умов укладеного договору ТОВ «Пері Україна» (як первинний кредитор) уступає [PERSON] всі належні йому права та обов'язки за інвестиційно-будівельним договором 230/Ф від 12 січня 2006 року. [PERSON] (як новий кредитор) в силу сг.ст. 512-519, п. 3 ст. 656 ЦК України отримує (набуває) усі права та обов'язки за інвестиційно-будівельним договором № 230/Ф від 12 січня 2006 року. ТОВ «Пері Україна» передає [PERSON] всі необхідні документи, що засвідчують наявність прав за інвестиційно-будівельним договором № 230/ Ф від 12 січня 2006 року ї підтверджують дійсність права вимагати з Замовника виконання зобов'язань за договором № 230/Ф. За передане (уступлене) право [PERSON] сплачує ТОВ «Пері Україна» суму в розмірі 322 122,14 гривень, яка складається з суми вартості квартири в розмірі 268 435,12 гривень та суми ПДВ - 53 687,02 гривень. Згідно з пунктом 2 інвестиційно-будівельного договору № 230/Ф від 12 січня 2006 року, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою, тобто договором про заміну сторін від 12 лютого 2009 року, позивач [PERSON] повністю і своєчасно виконала зобов'язання перед відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «Пері Україна», що підтверджується карткою розрахунків, яка завірена підписами сторін від 30 липня 2007 року, а також, квитанцією № 93 від 13 лютого 2009 року про виплату вищевказаної суми. З моменту виконання сторонами пунктів 3 і 4 договору про заміну сторін від 12 лютого 2009 року позивач стає єдиним власником (кредитором) всіх прав і вигод, які могли і можуть бути отримані з інвестиційно-будівельного договору № 230/Ф від 12 січня 2006 року. 11 червня 2008 року рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Донецьку ради № 199/11 про присвоєння номер 171 «б» будівлі житлового будинку по вул. Артема і номер 171 «в» будівлі житлового будинку по вул. Артема, розташованим в Київському районі, квартал 235 (перехрестя пр. Київського і вул. Артема) побудованим житловим будинкам були присвоєні вищевказані адреси. Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Донецьку ради від 12 листопада 2008 року № 399/1 було внесено зміни до рішення виконкому від 11 червня 2008 року № 199/11, замінивши в мотивувальній і вирішальній частинах слова «номер 171 «б» » на слова: «номер 171 «в». Відповідно до п. 1.4. договору інвестиційно - будівельного № 230/Ф передбачено запланований строк завершення будівництва - 1-й квартал 2008 року. 07 грудня 2010 року згідно акту готовності об'єкту до експлуатації будинок 171 «в» та будинок 171 «д» прийняті до експлуатації. 13 грудня 2010 року на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 07 грудня 2010 року був виданий сертифікат відповідності реєстраційний номер ДЦ 000881, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області. Фактично відповідач завершив будівельні роботи і повідомив позивача про свою готовність до здавання-приймання готового об'єкту 22 грудня 2010 року, що є порушенням, тому що перед складанням такого Акту здачі-приймання готового об'єкту, повинен був бути огляд такого готового об'єкту. Крім того, відповідачем (Замовником) у присутності позивача (Учасника № 2) повинен був бути складений Акт огляду квартири, підписаний у двосторонньому порядку. Але при складанні Акта готовності відповідач оманним шляхом, користуючись неграмотністю позивача у процесі підготовки та передачі документів будівельного підряду та передачі об'єктів, що є предметом таких договорів, переконав підписати такий Акт здачі-приймання готового об'єкта 22 грудня 2010 року в офісі відповідача без огляду самого готового об'єкту, а саме квартири [ADDRESS]. Підписання самого Акта огляду готового об'єкту відбулося на вимогу позивача після допуску його до огляду готового об'єкту і виявленню недоліків будівництва тільки 27 травня 2011 року, тобто прострочення у здачі-приймання такого готового об'єкту склала 1062 календарних дня. Пунктом 3 Акту прийому-передачі зазначено, що позивач [PERSON] не має претензій по строкам, обсягам та якістю виконаних відповідачем робіт. З цим Актом огляду квартири позивач не згодна, оскільки цей Акт підписувався в офісі відповідача та фактичного огляду виконаних робіт безпосередньо на місці знаходження квартири не проводилося. Позивач [PERSON] довірилася переконанням відповідача щодо готовності квартири до експлуатації. Оскільки Акт прийому-передачі квартири був підписаний, а відповідно до підпункту 5.1. Договору передбачено, що відповідач (Замовник) передає, а позивач (Учасник) приймає квартиру [ADDRESS]. Через кілька днів після підписання Акту позивач приїхала за адресою знаходження вказаної квартири для вирішення питання внутрішнього облаштування, але увійти в будинок позивачу не дозволили будівельні працівники, обґрунтувавши це тим, що будівельні роботи ще тривають і об'єкт не готовий до експлуатації. Звернувшись до відповідача з проханням пояснити реальний стан на об'єкті забудови позивач отримала усну відповідь, що будівельні роботи будуть завершені за декілька діб. Після цього, позивач неодноразово приїжджала до будинку № 171 «в» по вул. Артема в Київському районі, але становище не змінювалося і кожен раз відповідали, що будівельні роботи завершуються. Але завершились такі будівельні роботи лише у травні 2011 року і хоч будинок має Сертифікат відповідності ДІД 000881 від 13 грудня 2010 року, виданій інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області та підписаний і затверджений відповідними структурами Акт готовності об'єкта до експлуатації від 07 грудня 2010 року, але на час подання такого позову, а саме на 10 червня 2013 року до будинку не підведенні усі комунікації, які необхідні для його повноцінної експлуатації, тобто об'єкт не готовий і на теперішній час. У підпункту 7.2 інвестиційне - будівельного Договору № 230/Ф від 12 січня 2006 року зазначено, що у разі порушення Замовником строків, передбачених п. 1.4. того ж Договору на термін більше 90 календарних днів, останній повинен виплатити Учаснику неустойку у розмірі пені в розмірі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, внесеної Учасником, за кожен день прострочення своїх зобов'язань за договором. Документально завершення будівництва відповідач підтвердив Актом готовності об'єкту до експлуатації від 07 грудня 2010 року та Сертифікатом відповідності ДЦ 000881 від 13 грудня 2010 року, але будівельні роботи ще тривали і це перешкоджало позивачу як повноправному власнику квартири [ADDRESS] реалізувати своє право власності. Позивач [PERSON] належним чином придбала право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки підпунктом 2.1 1. Договору передбачено, що Учасник набуває права власності на передбачену Договором квартиру з моменту сплати ним вартості загальної площі квартири і підписання Акту прийому-передачі. Відповідно до підпункту 7.5. інвестиційно-будівельного договору № 230/Ф від 12 січня 2006 року за невиконання обов'язків за чинним Договором Замовник несе відповідальність згідно з чинним законодавством. Оскільки, відповідач не виконав вимоги підпункту 8.5. Договору і не повідомив позивача про неможливість виконання зобов'язання зі свого боку, то позивач має право на отримання неустойки у вигляді пені згідно з підпунктом 7.2. Договору. Відповідач фактично не виконав зобов'язання за Договором, порушивши підпункти 1.4. Договору, за яким відповідальність, передбачена підпунктом 7.2. Договору. Тобто, з моменту оплати та підписання Акту прийому-передачі квартири [ADDRESS], відповідач мав 90 календарних днів на те, щоб виконати умови Договору в повному обсязі і не допустити накладення на нього штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до п. 7.2. Договору право на стягнення пені настає на 91 день відповідно п. 1.4 інвестиційне - будівельного договору № 230/Ф від 12 січня 2006 року, а саме: з 30 червня 2008 року. Розрахунок пені проводиться згідно Договору та картки розрахунків. При розрахунку пені відповідно до ст. 343 ЦК України та Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» подвійною обліковою ставкою НБУ, що діє в період нарахування пені, обмежується саме сума пені, яка може бути стягнута з боржника. Розмір пені може бути встановлений будь - як вище, так і нижче цього обмеження. Так, пеня за період прострочення виконання зобов'язання за інвестиційне - будівельним Договором № 230/Ф від 12 січня 2006 року становить 188 202,88 гривні, яку позивачка просить стягнути з відповідача за 1062 дня прострочення закінчення будівельних робіт; суму послуг адвоката за надання юридичної допомоги у розмірі 1000 гривень; суму сплаченого судового збору в розмірі 1892,02 гривні. Уточнюючи свої позовні вимоги, 10 липня 2013 року позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму неустойки за прострочення закінчення будівельних робіт у сумі 77236,56 грн, суму збитків що нанесені невиконанням в строк договірних зобов'язань у сумі 108 600 грн., за надання правової допомоги у розмірі 1000 грн. та судовий збір у розмірі 1892,02 гривень. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 12 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДонбассЖилСтрой» про стягнення суми за договором підряду задоволені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДонбассЖилСтрой» на користь [PERSON] суму неустойки за прострочення закінчення будівельних робіт - пені у розмірі 48 331 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДонбассЖилСтрой» на користь [PERSON] суму збитків , що нанесені відповідачем невиконанням в строк договірних зобов'язань у розмірі 108 600 гривень. Вирішено питання про судові витрати. Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції не всебічно та не повно з'ясував обставини по справі, а саме: - позивачка [PERSON] при зверненні до суду з вказаним позовом порушила вимоги ст..258, 261 ЦК України, - суд першої інстанції при ухваленні рішення від 12 лютого 2014 року невірно дав правову оцінку інвеститійно- будівельному договору №230/Ф від 12 січня 2006 року застосувавши до правовідносин які виникли з даного договору загальні положення ЦК України стосовно договору купівлі- продажу, - позивачкою 22 грудня 2010 року з відповідачем був підписаний акт прийому - передачі квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] не мала претензій по строкам, об'ємам та якості виконаних робіт. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній інстанції представник позивачки [PERSON] просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. В судове засідання не з'явилась позивачка [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином через свого представника [PERSON], про що свідчать телефонограма в матеріалах справи, яка зареєстрована у журналі телефонограм №2 за №1805(а.с.165). 19 березня 2014 року від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки інший представник позивачки [PERSON] приймає участь у судовому засіданні м. Дніпропетровська. Згідно довіреності, яка знаходиться в матеріалах справи позивачка [PERSON] уповноважила безоплатно бути її представником у суді апеляційної інстанції [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Отже, інтереси позивачки представляють декілька представників, а тому підстав для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивачки [PERSON] та представника відповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню наступних підстав. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що між сторонами був укладений договір про інвестиційне будівництво від 12 січня 2006 року, в якому відображені взаємовідносини сторін, їх права та обов'язки, також відповідальність у разі неналежного його виконання. Крім цього, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення збитків за період невиконання обов'язків за договором, суд виходив з вимог ст.ст.624, 625, 656, 662, 673 ЦК України. Але, з таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав. 12 січня 2006 року між ТОВ «Донбасжилстрой» та ТОВ «Пері Україна» був укладений договір інвестиційне - будівельний №230/Ф на будівництво багатоквартирного житлового будинку №1, ЖК «Фаворіт», якій знаходиться на земельній ділянці в мікрорайоні №235 у Київському районі м. Донецька. У п. 1.4. даного договору зазначено, що запланований строк завершення будівництва - 1-й квартал 2008 року (а.с.18-20). 12 лютого 2009 року був укладений договір заміни сторони між ТОВ «Донбасжилстрой», ТОВ «Пері Україна» та [PERSON] Відповідно до умов укладеного договору ТОВ «Пері Україна» (як первинний кредитор) уступає [PERSON] всі належні йому права та обов'язки за інвестиційно-будівельним договором 230/Ф від 12 січня 2006 року (а.с.130-131). За передане (уступлене) право [PERSON] сплачує ТОВ «Пері Україна» суму в розмірі 322 122,14 гривень. Отже, позивачка [PERSON] повністю і своєчасно виконала зобов'язання перед відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «Пері Україна», що підтверджується карткою розрахунків, яка завірена підписами сторін від 30 липня 2007 року, а також, квитанцією № 93 від 13 лютого 2009 року про виплату вищевказаної суми (а.с.6,21). Відповідно до укладеної між ТОВ «Донбасжилстрой» та [PERSON] додаткової угоди до інвестиційно - будівельного договору, а саме п.2.14 викладений у наступній редакції «Підписання даного договору учасник підстверджує своє рішення проте, що комунальне обслуговування об'єкту з часу його вводу в експлуатацію здійснює ТОВ «ДЖС - Сервис». Також зазначено, що протягом 30 календарних днів після підписання акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту експлуатації, учасник зобов'язаний підписати з замовником акт прийома - передачи квартири і одночасно укласти договір на комунальне обслуговування з ТОВ «ДЖС-Сервис»(а.с.51) 07 грудня 2010 року був підписаний акт готовності об'єкту до експлуатації за адресою: м. Донецьк, Київський район, вул.. Артема, будинки 171 «в», 171 «д»(а.с.8-10). 13 грудня 2010 року на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 07 грудня 2010 року був виданий сертифікат відповідності реєстраційний номер ДЦ 000881, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області (а.с.11). 22 грудня 2010 року між ТОВ «ДонбассЖилСтрой» та [PERSON] був складений акт прийому - передачі квартири [ADDRESS] до інвестиційно - будівельного договору №230/Ф від 12 січня 2006 року. (а.с.12). 28 квітня 2011 року позивачка зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.16). 27 травня 2011 року між сторонами ТОВ «ДонбассЖилСтрой» та [PERSON] був складений акт огляду квартири про наявність недоліків у квартирі [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобовґязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобовґязання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно п.1.4 інвестиційно - будівельного договору №230/Ф від 12 січня 2010 року строк закінчення будівництва будинків №171 «В» та 171 «Д» по вул. Артема у Київському районі, м. Донецька встановлено - 1 квартал 2008 року. Відповідно до п. 7.2 зазначеного договору вбачається, що якщо порушення замовником строків, передбачених п. 1.4 інвестиційне - будівельного договору № 230/Ф від 12 січня 2006 року на строк більше 90 календарних днів, останій сплачує учаснику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної ставки НБУ від суми, внесеної учасником за кожний день прострочки. З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2010 року був підписаний акт готовності об'єкту до експлуатації за адресою: м. Донецьк, Київський район, вул.. Артема, будинки 171 «в», 171 «д», а 13 грудня 2010 року на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 07 грудня 2010 року був виданий сертифікат відповідності реєстраційний номер ДЦ 000881, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області (а.с.11). Отже, строк закінчення будівництва був порушений. Проте, 22 грудня 2010 року між ТОВ «ДонбассЖилСтрой» та [PERSON] був складений акт прийому - передачі квартири [ADDRESS] до інвестиційно - будівельного договору №230/Ф від 12 січня 2006 року. Зі змісту акту вбачається, що замовник (відповідач) передав, а позивачка прийняла квартиру [ADDRESS]. Передача квартири [ADDRESS] здійснюється у відповідності з інвестиційно - будівельним договором №230/Ф від 12 січня 2010 року. Зазначено, що учасник (позивачка [PERSON]) не має претензій по строкам, об'ємам та якості виконаних замовником (відповідачем) робіт. Даний акт підписаний сторонами (а.с.12). У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачки зазначала, що дійсно 22 грудня 2010 року між ТОВ «ДонбассЖилСтрой» та [PERSON] був складений акт прийому - передачі квартири [ADDRESS] до інвестиційно - будівельного договору №230/Ф від 12 січня 2006 року. Проте, цей акт підписувався в офісі відповідача та фактичного огляду виконаних робіт безпосередньо на місці знаходження квартири не проводилося. Позивач [PERSON] довірилася переконанням відповідача щодо готовності квартири до експлуатації. Отже, виходячи з встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачки щодо стягнення суми неустойки необхідно відмовити, оскільки позивачка добровільно підписала з відповідачем вищевказаний акт прийомку - передачі квартири та погодилась з тим, що не має претензій по строкам, об'ємам та якості виконаних замовником (відповідачем) робіт. Оскільки, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми неустойки позивачки відмовлено, то відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення суми збитків понесених позивачкою невиконанням в строк договірних зобовязань, оскільки вказані вимоги є похідними. Виходячи з встановлених обставин наданих сторонами доказів та вимог закону вбачається, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: dismissed