Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

14.05.2020 року ТзОВ «ВЕНДОР ФІНАНС», звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового кредиту № ІФ01-00653 від 23.11.2018 року в розмірі 5000.00 грн. В обґрунтування позову ТзОВ «ВЕНДОР - ФІНАНС» вказує, що відповідно до укладеного договору [PERSON] було надано кредит у розмірі 5000.00 грн., строком користування на 14 днів та сплати процентів за користування кредитом за пільговою ставкою 0,001 % в день, а після строку 2% за кожен день. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів у строк до 07 грудня 2018 року. В порушення умов договору, відповідачем не проводилась належним чином оплата грошових коштів у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.03.2020 року заборгованість складає 48 700.70 грн. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, тільки щодо боргу по тілу кредиту 5000грн, щодо решта нарахування вказав, що є інвалідом 3 групи та немає коштів погасити таку заборгованість. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.11.2018 року між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір фінансового кредиту № ІФ01-00653 і згідно даного договору останньому було надано кредит в розмірі 5000.00 грн. (а.с.4-6). Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, зокрема пунктами 1.4, 1.5, 1.7, 1.8, 2.6.. Відповідач [PERSON] зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконав і станом на 01.03.2020 року, має непогашену заборгованість в розмірі 48 700.70 грн., з яких: 5000.00 грн. борг по кредиту, 43700,70 грн. проценти за період з 23.11.2018 року по 01.03.2020 року (а.с.9). Відповідно до п.2.6. Договору, у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, позичальник сплачує проценти за користування коштами у розмірі 2% (два проценти) від суми неповерненого кредиту за кожен день користування. А тому, після 07.12.2018р., як пояснив представник позивача, була застосована відсоткова ставка для нарахування згідно п.2.6 договору. На спростування вірності проведеного розрахунку, відповідач докази не подавав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, проценти за договором позики позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено матеріалами справи відповідачу направлялось повідомлення-претензія від 10.03.2020 року про погашення заборгованості, процентах та штрафних санкціях, однак відповідачем проігноровано та не оплачено заборгованість (а.с.8). Судом, після пояснень відповідача про відсутність коштів для погашення боргу, зокрема що є статус особи з інвалідністю (зі слів - 3 групи) та важкий матеріальний стан, роз`яснювалось щодо права подачі ним клопотання щодо розстрочки виконання рішення суду з долученням відповідних доказів, проте належним чином засвідчених копій таких, суду так і не було надано. Це право відповідач має і після набрання законної сили рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № ІФ01-00653 від 23.11.2018 року на загальну суму 48 700.70 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір, що підтверджуються платіжним дорученням № 3034 від 18.03.2020 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved