Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

14 травня 2015 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з травня 2006 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках. Під час сумісного проживання, у них народився син [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини батьком дитини записаний відповідач. 20 квітня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано 15 жовтня 2012 року. На даний час, дитина проживає з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні дитини та матеріальної допомоги на її утримання не надає. [PERSON] працездатний, тому може виконувати батьківські обовязки по утриманню дитини. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 30). Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. В наданій суду заяві просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги задовольнити частково (а.с.17). Свої заперечення проти позову обґрунтував наступним. На даний час він створив нову родину, в них зі співмешканкою народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Він є офіційно не працевлаштованим, має лише випадкові мінімальні і нерегулярні заробітки. Крім того, повинен щомісяця виконувати зобовязання за кредитним договором. Таким чином, за своїм матеріальним становищем, має можливість сплачувати позивачеві аліменти на утримання неповнолітньої дитини тільки в розмірі, який не перевищує 1/6 частки усіх його доходів (заробітку), або у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, що буде співмірним з його матеріальним становищем (а.с. 15,16). Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії 1-КИ №124834 від 20 квітня 2007 року (а.с.2), батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2). Як вбачається з довідки Маяківської сільської ради Словянського району Донецької області № 354 від 14 травня 2015 року (а.с. 5), [PERSON], [INFO], зареєстрований і проживає разом з матірю [PERSON], та знаходиться на повному її утриманні з 2012 року і по теперішній час. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2012 року, встановлено, що в період з 20 квітня 2007 року по 15 жовтня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В ході судового розгляду було встановлено, що відповідач є цілком працездатною особою, жодних осіб на його утриманні немає, аліментів будь-кому він не сплачує. Таким чином, передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON], не у повній мірі виконує у відношенні своєї дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з його належного утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги [PERSON], про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають повному задоволенню. Визначений позивачем розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому доводи відповідача про зниження розміру аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача не бере до уваги. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved