Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

14.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту права власності на домоволодіння та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної ділянки, що знаходиться на території Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, та житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем майна по заповіту від 17.01.2002 року. Спадщину після смерті батька вона прийняла і вже оформила спадкові права на земельну ділянку. Але оформити спадкові права на житловий будинок після смерті батька - [PERSON] вона не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Хлапоніним О.О. їй було відмовлено в оформленні спадщини через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться на [ADDRESS], на ім'я її померлого батька не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося. Просить встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] в с. Слобода-Шаргородська; визнати за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом від 17.01.2002 року після смерті [INFO] [PERSON] на спадкове майно, що складається із: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 72 м. кв., в тому числі житловою площею 44,7 м. кв.; веранди під літерою «а»; прибудови під літерою «а1»; літньої кухні під літерою «Б»; прибудови під літерою «б»; сараю під літерою «В»; погреба під літерою «Г»; ганку під літерою «а2»; огорожі « 1»; воріт « 2»; хвіртки « 3» - загальною вартістю 102689 грн., що розташовані на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє за довіреністю від 25.04.2014 року, підтримали позовні вимоги. Просили встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] в с. Слобода-Шаргородська; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом від 17.01.2002 року після смерті [INFO] [PERSON] на означене спадкове майно. Суду пояснили, що позивачка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], який проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] по день смерті, яка сталася [INFO]. Позивачка є спадкоємцем майна померлого [PERSON] на підставі заповіту від 17.01.2002 року, який на день спадкодавця не змінено і не скасовано. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на [ADDRESS], що підтверджується записами в погосподарських книгах Слободо-Шаргородської сільської ради, довідкою виконавчого комітету Слободо-Шаргородської сільської ради. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок при загальній інвентаризації будинків, що відбувалася у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району в 1991 році, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивачки на вказаний будинок. Представник відповідача - Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Гуменюк Л.В., яка діє за довіреністю від 28.04.2014 року, в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивачка є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] по заповіту, який на день смерті спадкодавця не змінений та не скасований. При цьому, позивачка вже оформила свої спадкові права на земельну ділянку, що належала спадкодавцеві, і знаходиться на території Слободо-Шаргородської сільської ради. Спадкодавець [PERSON] на день смерті проживав в [ADDRESS], був власником будинку з надвірними господарськими будівлями, який знаходиться на [ADDRESS], на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів від 22.10.1987 року за №244 та від 20.06.1991 року за №102, відповідно до яких проводилася інвентаризація житлового фонду на селі. Ці обставини їй достовірно відомі із погосподарських книг та Книги нумерації будинків, що знаходяться в сільській раді. Під час інвентаризації житлового фонду на селі жителям с. Слобода-Шаргородська видавалися свідоцтва про право власності. Можливо, що таке свідоцтво видавалося і спадкодавцю [PERSON], проте, на даний час воно відсутнє, що є перешкодою для позивачки реалізувати своє право на отримання спадщини. Тому Слободо-Шаргородська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, тому суд, вислухавши думки учасників судового розгляду вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, що відповідає положенням ч.3 ст.36 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Слободо-Шаргородської сільської ради (а.с.10). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Слободо-Шаргородської сільської ради за №177 від 21.01.2014 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], земельної ділянки площею 2,0303 га, що знаходиться на території Слободо-Шаргородської сільської ради і належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ВН №055937, виданого Шаргородською РДА 24.06.2003 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1076. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 17.01.2002 року, посвідченим сільським головою Слободо-Шаргородської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №7 є [PERSON], що підтверджується заповітом, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні позивачки та представника відповідача. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.12). [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла і частково оформила свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку площею 2,0303 га, що знаходиться на території Слободо-Шаргородської сільської ради і належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ВН №055937, виданого Шаргородською РДА 24.05.2003 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №1076. Вказані факти підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.01.2014 року, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та матеріалами спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] за №686/13 (а.с.43-75), а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача Гуменюк Л.В. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], позивачці відмовлено 24.01.2014 року держаним нотаріусом Шаргородської ДНК Хлапоніним О.О., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 7). Підставою для відмови у вчиненні означеної нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями загальною вартістю 102689 грн., що знаходяться в [ADDRESS]. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, її представника, представника відповідача - Слободо-Шаргородської сільської ради, підтверджується матеріалами інвентарної справи на будинок, даними з погосподарських книг, дослідженими судом, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася в [INFO] в [ADDRESS] проживає 40 років, тобто по сусідству із домогосподарством [PERSON], який проживав на [ADDRESS]. Їй достовірно відомо, що будинок, який знаходиться на [ADDRESS], належав батькові позивачки. Цей будинок був побудови до 1918 року, а батько позивачки добудовував надвірні господарські будівлі, робив капітальний ремонт будинку в 70-80-х роках минулого сторіччя. Інших власників цього будинку вона не знає. В цьому ж будинку народилася і позивачка. Головою двору у 1991 році, на період інвентаризації будинків, і до самої смерті рахувався батько позивачки - [PERSON] Єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] є позивачка - [PERSON], оскільки інших дітей у нього не було, а дружина спадкодавця померла. Свідок [PERSON] суду показала, що народилася [INFO] в [ADDRESS], по сусідству із будинком сім'ї [PERSON], котрий помер у [INFO]. У власності [PERSON] був будинок до 1918 року побудови, в якому проживали дід та бабка позивачки, її матір, а після одруження з матір'ю - батько. До 1974 року головою двору в погосподарських книгах писалася бабуся позивачки - [PERSON], а з 1974 року і по день смерті головою двору був записаний [PERSON], в тому числі і в 1991 році, коли відбувалася інвентаризація будинків і визначення їх власників в с. Слобода-Шаргородська. Відповідно до даних з погосподарських книг за 1974-1976 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986 рік, а також за 1991-1995 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла в с. Слобода- Шаргородська на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, та на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 20.06.1991 року за № 102 «Про доповнення до рішення райвиконкому №244 від 22.10.1987 року», пунктом 1 якого доповнено рішення райвиконкому №244 від 22.10.1987 року після слів «в селах району» словами «та проведення переобліку житлового фонду в новоутвореному селі Слобода-Шаргородська», [PERSON] зазначений головою двору з особовим рахунком [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.97-98, 101-110). Також, відповідно до даних з погосподарських книг за 2011-2015 роки, (станом на 2013 рік - час смерті спадкодавця) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.32-35). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], до 1918 року забудови (а.с.97-98, 101-110, 32-35). В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,45 га, у тому числі під будівлями - 0,02-0,03 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с.97-98, 101-110, 32-35) та рішенням Слободо-Шаргородської сільської ради від 6.10.1994 року (а.с.113). Відповідно до довідки Слободо-Шаргородської сільської ради від 13.11.2013 року за №2460, житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів №102 від 20.06.1991 року, але свідоцтво про право власності на цей будинок не видавалося (а.с.111). Також, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 13.01.2014 року № 16, згідно архівних даних БТІ, на ім'я [PERSON] будинок в [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.112). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.20-26), оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи за №120, вбачається, що зазначене будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А», з верандою та прибудовою, і господарських будівель - літньої кухні, хліва, погреба, огорожі. Загальний фізичний стан будинку - має 51% зносу. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.16). Пункт перший вказаного рішення доповнено рішенням Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 20.06.1991 року за № 102 «Про доповнення до рішення райвиконкому №244 від 22.10.1987 року», пунктом 1 якого доповнено означене рішення після слів «в селах району» словами «та проведення переобліку житлового фонду в новоутвореному селі Слобода-Шаргородська» (а.с.17). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1918 рік (рік забудови житлового будинку) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] є дочка останнього - [PERSON], яка спадщину після смерті батька прийняла у передбаченому законодавством України порядку. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с.9), свідоцтвом про одруження позивачки (а.с.8), інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.42), матеріалами спадкової справи за №686/13 до майна померлого [PERSON] (а.с.43-75), відповідно до якої 28.01.2014 року позивачці видано два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належну спадкодавцеві земельну ділянку та грошові вклади (а.с.70, 73), а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача Гуменюк Л.В. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачці [PERSON] відмовлено 24.01.2014 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивачки [PERSON], що є спадкоємцем останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту - немає. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved