Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

14 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми авансу, посилаючись на те, що 6 серпня 2007 року між нею та відповідачкою були досягнуті домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу будинку, який розташований за адресою[ADDRESS]. Вартість будинку за домовленістю мала становити 4000 доларів США. У рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу даного будинку вона передала відповідачці 600 доларів США авансу, про що останньою 6 серпня 2007 року було складено розписку. У подальшому, 6 лютого 2008 року [PERSON] попросила збільшити розмірі авансу до 1000 доларів США, тому в це же день вона передала відповідачці ще 400 доларів США, про що також була видана розписка. У травні 2016 року їй стало відомо, що право власності на спірний будинок перейшло на доньку відповідачки, в порядку спадкування за законом після смерті батька. При цьому донька відповідачки відмовилася укладати договір купівлі-продажу будинку, чи повертати отримані її матір'ю кошти. На час звернення до суду з позовом [PERSON] не повернула суму авансу, ухиляється від зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки. У зв'язку з цим, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аванс в сумі 1000 доларів США у гривні по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на те, що відповідачка фактично набула кошти в сумі 1000 доларів США, без достатньої на те правової підстави, а тому повинна їх повернути. Відповідачка у судове засідання з'явилась, проти позову заперечувала, посилаючись на те, що дійсно мала намір укласти з позивачкою договір купівлі-продажу будинку, який розташований за адресою[ADDRESS], але внаслідок збільшення курсу долару США позивачка відмовилась сплачувати кошти. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, мотивуючи рішення, зазначає про наступне. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем [PERSON] 6 серпня 2007 року та 6 лютого 2008 року було складено дві розписки, згідно з якими вона одержала від позивачки - [PERSON] кошти на загальну суму 1000 доларів США, в якості завдатку за будинок, розташований за адресою[ADDRESS].(а.с.8,9) Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи та можливість їх захисту в обраний позивачем спосіб. Згідно зі ст.ст. 11, 27 ЦПК України лише позивач має право визначати як предмет, так і підставу позову. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 1000 доларів США, які вона передала їй особисто, що підтверджується розписками, написаними власноручно [PERSON] Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Факт отримання коштів згідно з вказаними розписками визнається відповідачкою. Також, сторонами по справі не оспорюється та обставина, що вказані кошти були отримані відповідачкою в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу будинку, який сторони мали намір укласти у майбутньому, проте так і не уклали. Тому ці обставини, відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, слід зазначити, що між сторонами виник спір стосовно набуття майна без достатніх правових підстав. Відсутність договірного характеру правовідносин дає підстави для застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 1000 доларів США, по курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду, як майна, що було отримане останньою без достатньої правової підстави, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, з огляду на задоволення позовних вимог з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі, що складаються із суми сплаченого при подачі позову судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved