overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

13 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є її та відповідача дітьми та у теперішній час проживають з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дітей, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхніх неповнолітніх дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми позивачки і відповідача, у теперішній час проживають разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвами про народження (а. с. 5, 6) та довідкою про склад сім'ї позивачки (а. с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

13 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають двох малолітніх доньок, які проживають з нею. Сімейні стосунки припинені, через втрату почуття взаємної поваги та любові, сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 89 (а. с. 5), від шлюбу мають двох малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 6-7), які проживають з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї є те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 551 грн 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

13 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та просить стягнути їх з [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дітей, оскільки позивачка з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований 04 березня 2006 року у Ганнівській сільській раді Братського району Миколаївської області, актовий запис № 01, однак вони припинили фактично шлюбні відносини та не проживають разом. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але до його початку звернулась із усною заявою про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, але до його початку надав заяву, в якій не визнав позовні вимоги та просив суд розглянути справу у його відсутність. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.3,4,5). Близько двох років позивачка та відповідач припинили шлюбні відносини і проживають окремо, діти залишились з матірю. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 березня 2006 року у Ганнівській сільській раді Братського району Миколаївської області, актовий запис № 01. [PERSON] не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивачка самостійно утримує дітей, потреби яких збільшуються майже щодня, в звязку з чим необхідна матеріальна допомога, яка б носила постійний характер і певну періодичність. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А оскільки батьки несуть рівні обов'язки перед своєю неповнолітньою дитиною, тому відповідач має також нести відповідальність по утриманню дітей, як і позивачка. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно вимог ст.ст.79,84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню витрати пов'язані з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права. Відповідно до вимог п.1 ст. 217 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу, встановлених законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

13 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира № 5 за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Торгова, 17, в якому зареєстрований її брат [PERSON]. Разом з тим відповідач не проживає за вказаною адресою. Наявність зареєстрованої особи позбавляє її права розпорядитися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідача, таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в засідання не зявився, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Позивачка є власницею квартири № 5 будинку № 17, розташованого по вул. Торговій в м. Очакові Миколаївської області, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 19 квітня 1988 року (а. с. 5-6). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За зазначеною вище адресою зареєстрований відповідач, але фактично не проживає, що підтверджується копією домової книги та довідкою за вих. № 1200 від 12 травня 2016 року (а. с. 9-12). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивачку права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов останньої таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

13 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання права на шлюб. Обґрунтовує вимогу своєї заяви тим, що в березні 2015 року вона познайомилась з [PERSON] з яким у них склалися тривалі, теплі стосунки, вони мають одне до одного міцні почуття любові та взаємоповаги. На даний час вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах, однак зареєструвати шлюб не мають змоги, оскільки вона не досягла шлюбного віку. Реєстрація цього шлюбу відповідає їх інтересам, на даний час вона вагітна терміном 28 тижнів, тому змушена звернутися до суду із заначеною заявою В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила суд задовольнити її. Заінтересовані особа [PERSON] заяву підтримав пояснив, що бажає створити сім'ю з заявницею готовий взяти на себе відповідальність за майбутню родину. Заінтересовані особа [PERSON] яка є опікуном заявниці не заперечує проти надання права на шлюб онуці. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року в м. Южноукраїнську Миколаївської області, що підтверджується паспортом громадянина України 21 січня 2015 року Южноукраїнським РВ УДМС в Миколаївській області (а.с. 5). Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у жіночій консультації СМСЧ №2 м. Южноукраїнська в зв'язку із вагітністю строком 28 тижнів, що підтверджується висновком ВКК №113 від 03.06.2016 року (а.с. 34). Суд, вислухавши заявницю, заінтересованих осіб, дослідивши в сукупності представлені докази, дійшов висновку про обґрунтованість заяви і необхідність її задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Статтею 22 СК України встановлено, що шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Таким чином, на даний час заявниця не досягла шлюбного віку, передбаченого ст. 22 СК України. Задовольняючи заяву про надання права на шлюб, суд враховує думку опікуна заявниці, ступінь бажання заявниці та особи, з якою вона має намір укласти шлюб, їх спільний намір створити сім'ю, таке право буде відповідати їх інтересам та інтересам їх майбутньої сім'ї. Отже, за обставинами справи встановлені правові підстави для задоволення заяви про надання [PERSON] права на шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

13 травня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва по вказаній вище справі ухвалено рішення, яким позовну заяву Київського квартирно - експлуатаційного управління задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Київського квартирно - експлуатаційного управління борг в розмірі 28506 гривень 01 копійок. Згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2016 року зазначену справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 220 ЦПК України. Судом встановлено, що вимоги п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України, відповідно до яких під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати, судом не виконані. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов`язковою. В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає можливим вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 214 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами обов`язково має бути вирішене судом під час ухвалення рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги. За подання позову позивачем сплачено 243,60 гривень та 974,40 гривень, що підтверджується відповідно платіжними дорученнями №1170 від 14 серпня 2015р. та №1330 від 28 вересня 2015р. (а.с.6,7) Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості згідно рішення суду від 13.05.2016 року задоволені в повному обсязі, виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1218 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

13 травня 2016 року до Якимівського районного суду Запорізької області надійшла вказана заява. В заяві зазначено, що 28 квітня 2007 року померла [PERSON], [INFO]. В день її смерті відкрилась спадщина, яка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ЗП № 034333, становить 7,52 га землі сільськогосподарського призначення, вартістю 212152,96 грн. Відповідно до інформаційної довідки за Спадкового реєстру № 43422585 від 29 березня 2016 року встановлено, що в реєстрі відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину спадкодавця [PERSON] Згідно інформації, наведеної у листі Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області від 04 лютого 2016 року № 37 встановлено, що сільська рада не має відомостей стосовно спадкоємців померлої [PERSON], яка мешкала та померла на території Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області. Проте, до теперішнього часу в інтересах територіальної громади с. Атманай, Атманайська сільська рада Якимівського району Запорізької області не зверталась до Якимівського районного суду Запорізької області із заявою про визнання спадщини відумерлою, у звязку з чим 7,52 га землі сільськогосподарського призначення до теперішнього часу не перейшли у власність територіальної громади, що як наслідок приводе до недоотримання бюджетом коштів за користування вказаною земельною ділянкою. В звязку з чим, просять суд визнати відумерлою спадщину: земельну ділянку сільськогосподарського призначення у розмірі 7,52 га, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник Атманайської сільської ради Якимівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, викликався належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить земельна частка (пай) ЗП № 034333, що становить 7,52 га. землі сільськогосподарського призначення, вартістю 212152,96 грн. Заявник у строк передбачений ч.2 ст.. 1277 ЦК України звернувся із заявою про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до частини 1,3 вказаної статті, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що зава є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

13 травня 2016 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернувся [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована однак ніколи не проживала його донька - [PERSON], яка не є співвласником вказаної квартири та на даний час перебуває у розшуку за заявою позивача. Більше року тому [PERSON] поїхала в м. Київ для працевлаштування, при цьому з реєстрації у квартирі [ADDRESS] не знялась. На даний час наявність реєстрації відповідачки в квартирі обмежує права позивач, що стало підставою для його звернення до суду. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі , суд вважає, що справу необхідно розглянути на підставі доказів, що містяться в справі. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Його право власності підтверджується договором купівлі продажу від 3 січня 1997 року. ( а.с.3). Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі позивача, що підтверджується адресними довідкою та ксерокопією її паспорта . Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту про відсутність особи за місцем реєстрації складеного будинковим комітетом (а.с. 2 ) відповідач, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2006 року. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

13 травня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 лютого 2013 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 11 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 20\~155,98 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1 993,24 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 13 926,74 грн., заборгованості за пенею та комісією 2 800,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 936,00 грн. Так як відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2013 року на загальну суму 20\~155,98 грн., а також судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, у сумі 1 378,00 грн. У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у жодне судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, тоді як про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Відповідач була викликана у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Урядовий курєр» від 27 жовтня 2016 року № 201 (5821). Проте відповідач не повідомила про причини своєї неявки і не подала заяв про розгляд справи за її відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини девятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved