Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

14 лютого 2020 року позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником цього будинку, відповідач - її син, зареєстрований в будинку, але з січня 2018 року по теперішній час в ньому не проживає, за комунальні послуги не сплачує, місце його фактичного проживання невідомо. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що позивач є одноособовим власником будинку [ADDRESS] , відповідач в будинку не проживає, але не знявся з реєстрації, чим заважає позивачу в оформленні субсидії. Вирішити це питання у позасудовому порядку неможливо, оскільки відповідач з позивачем не спілкується, його місцезнаходження наразі невідомо. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оголошення було розміщене 21 лютого 2020 року. Відповідач причину неявки не повідомив, відзиву на позов чи будь-яких заяв не надійшло. Зі згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи згідно ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 березня 2015 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою (а.с.9). У будинку зареєстрований син позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Згідно з актом від 03 лютого 2020 року, складеним за участю сусідів: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] , починаючи з січня 2018 року по теперішній час (а.с.11). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, якщо відповідач користувався будинком як член сім`ї його власника, він набуває право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Як передбачено ч.2 ст.406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач не підтримує з власником будинку родинних стосунків, не пов`язаний з нею спільним побутом, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Таким чином наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Судові витрати по справі слід покласти на позивача за її згодою.

Outcome: approved