Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, [PERSON] , Миколаївська сільська рада в якому, з урахування уточнень позову від 28.10.2020 року, просить: - визначити частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя рівними, а саме по 1/2 частині за кожним в житловому будинку [ADDRESS] та на автомобілі марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] ; Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, в порядку спадкування за заповітом, видане на імя [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на автомобіль марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , що посвідчене 06 квітня 2017 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 361; Скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1192971112232, номер запису про право власності 19386308, відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за [ADDRESS] - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] та автомобілів марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьонова Д.О. від 30 травня 2017 року по справі було відкрите провадження (т.1 а.с. 29). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2018 року, справу передано на розгляд судді Сорокі О.В. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину спадкового майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] та на автомобілі марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , оскільки це майно придбане у шлюбі з [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, заповіла позивачу. У грудні 2016 року позивач, як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] звернувся до Новомосковської районної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно. Однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через те, що спадкоємцем не надано доказів належності спадкодавцю житлового будинку [ADDRESS] , а також через невизначеність частки кожного зі спадкодавців в належному їм на праві спільної сумісної власності майні. Відповідно до довідки КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», відомості щодо права власності на будинок у БТІ відсутні. Виконкомом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області було надано довідку про те, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований в по господарській книзі №2 стр.4 на ім`я [PERSON] . Спадкодавець у вказаному будинку була зареєстрована і проживала з 1970 року разом з чоловіком [PERSON] . Позивач зазначає, що житловий будинок було збудовано в 1970-х роках на час перебування спадкодавця у шлюбі з [PERSON] , а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки іншої домовленості щодо розміру часток у спільній сумісній власності за життя спадкодавця встановлено не було, то частка кожного співвласника становить по Ѕ частині. Також, подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу було придбано транспортні засоби автомобіль марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та автомобіль марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , які теж є спільною сумісною власністю. [INFO] помер дід позивача [PERSON] , який на випадок своєї смерті все належне йому майно заповідав відповідачу [PERSON] . У встановлений законом строк відповідач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] . У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок відповідачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року у цивільній справі №183/7181/16 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі вказаного судового рішення відповідач зареєстрував за собою право власності на зазначений будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року вказане рішення у цивільній справі №183/7181/16 було скасовано, у позові [PERSON] відмовлено. Оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано за відповідачем на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, позивач просить скасувати реєстрацію за відповідачем права власності на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з тим, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину на автомобіль CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , який на праві спільної сумісної власності належав також і [PERSON] , спадкоємцем якої за заповітом є [PERSON] , позивач просить визнати недійсним вказане свідоцтво. В свою чергу, 06.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, [PERSON] , Миколаївська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить ним право власності на 5/8 частин спадкової маси, яка складається з: садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку А, саман. об. цеглою, загальна площа 56,2 кв.м., житлова площа 27,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: прибудова а, прибудова а1, літня кухня Б, гараж В, сарай Г, погріб пг, сарай Д, вбиральня Е, колодязь К, колодязь К1, хвіртка №1, ворота № 2, огорожа №3, та легкового автомобіля (комбі-В) марки CHERY А 15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , - мати [PERSON] та [PERSON] , бабуся [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 2638 від 14 листопада 2016 року [PERSON] , [INFO] проживала і була прописана в [ADDRESS] по день смерті - [INFO] . З 1970 року і по день смерті проживала разом з чоловіком, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частини автомобілів марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та марки CHERY А 15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , які придбані у шлюбі з [PERSON] , 1936 року народження. За життя [PERSON] склала заповіт, який 01 грудня 2009 року було посвідчено секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Полтавець І.П., за реєстровим № 204. Відповідно до заповіту все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, [PERSON] заповіла [PERSON] . [PERSON] звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . [PERSON] , донька спадкодавця, звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . [INFO] [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом наполягає на тому, що після його смерті відкрилась спадщина на 5/8 частин спадкової маси, з яких 1/8 - обов`язкова частка у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, та 1/2 (або 4/8) частка у спільному сумісному майні, а саме: житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частини автомобілів марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та марки CHERY А 15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] . За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, спадкодавець заповів мені, [PERSON] . У зазначений законом [PERSON] звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в результаті чого була заведена спадкова справа за № 237/2016. 21 грудня 2016 року я, [PERSON] , звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок з надвірними побудовами, за [ADDRESS] . 21 грудня 2016 року державним нотаріусом Крутько Л.П. було відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва на право власності на спадковий будинок оскільки не представлений документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на спадковий будинок. Окрім [PERSON] , спадкоємця за заповітом, право на обов`язкову частку у спадковому майні [PERSON] виникло у її чоловіка [PERSON] (відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України), яка становить 1/8 частини спадкової маси (половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом, враховуючи, що існує чотири спадкоємця за законом: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, [PERSON] після смерті своєї дружини - [PERSON] володів 5/8 частинами спадкової маси, з яких 1/2 (або 4/8) належала йому на праві спільної сумісної власності, а 1/8 - обов`язкова частка у спадщині, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS] , автомобіля марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та автомобіля марки CHERY А 15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] . [PERSON] прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом з померлою [PERSON] , що підтверджується довідкою № 2638 від 14.11.2016 року, виданою виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради, тобто у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Оскільки, [PERSON] не заявляв про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини, [PERSON] , є всі обставини вважати, що він її прийняв шляхом постійного проживання із спадкодавцем, в тому числі й обов`язкову частку у спадщині. Позивач за зустрічним позовом, вважає, що [PERSON] набув право на 3/8 частини спадкової маси після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Окрім цього, [PERSON] звертає увагу суду на те, що вищевказаний житловий будинок було збудовано 1962 року, згідно інформації з довідки № 2637 від 14.11.2016 року наданої виконкомом Миколаївської сільської ради вищезазначений житловий будинок зареєстрований в погосподарчій книзі за № 2 стр. 4 на ім`я [PERSON] . Таким чином відсутні документи, які б підтверджували факт володіння [PERSON] зазначеним будинком [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності. Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року зазначені позови об`єднані в одне провадження (т.2 а.с. 41-42). В судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Пташинський О.А. не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов свого довірителя підтримав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сівацький А.М. в судове засідання не з`явився, також звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, зустрічний позов свого довірителя підтримав. Представники третіх осіб звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (том №1 а.с. 11). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, [PERSON] з 23 січня 1959 року перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за актовим записом №6 (том №1 а.с.13). Згідно довідки КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 29.11.2016 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не зареєстровано. Разом з тим, в по господарській книзі Миколаївської сільської ради Новомосковського району №2 стр.4 житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на ім`я [PERSON] . У зв`язку з перейменуванням назв вулиць в населених пунктах вулицю Ворошилова перейменовано на вулицю Сонячна. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконкому Миколаївської сільської ради (том №1 а.с.19). Як вбачається з технічного паспорту, складеного 20 жовтня 2018 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , домоволодіння в цілому складається з: житловий будинок А, саман об. цеглою, житловою площею 27,4 м2, загальною площею 56,2 м2, побудовано у 1962 році (том №1 а.с.189-191). Відповідно до статті 86 ЦК УРСР (яка дія на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Встановлено та не оспорюється сторонами, що спірний житловий будинок був збудований [PERSON] та [PERSON] у 1962 році. На час побудови спірного житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що будинок [ADDRESS] , був спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Отже [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частина вказаного будинку. Крім того, за час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано транспортні засоби: автомобілі марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] , та марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , що підтверджується копіями карток на транспортні засоби, виданими Територіальним сервісним центром №1246 (том №1 а.с.63). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини житлового будинку та автомобілів. 01 грудня 2009 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району, зареєстрований в реєстрі за № 204, у відповідності до якого все своє майно заповіла своєму онуку [PERSON] (том №1 а.с. 14). Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено у ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу (том №1 а.с.49). З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася донька померлої [PERSON] та позивач [PERSON] (том №1 а.с.64). Листом нотаріуса від 07.11.2017 року відповідачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та тим, що не вирішено питання про виділення частки у спільному майні подружжя (том №1 а.с.86). Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, спадкодавцю належала 1/2 частина спірного майна, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину автомобілів в порядку спадкування за заповітом. Оцінюючи позицію відповідача та позивача за зустрічним позовом про те, що чоловік померлої [PERSON] [PERSON] набув у встановленому законом порядку право на обов`язкову частку у спадщині, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Як встановлено ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] у віці 79 років (том №1 а.с.12), тобто з огляду на вік був непрацездатним. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] помер до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тому не встиг прийняти її. При цьому, за правилами ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Зі змісту вказаної норми вбачається, що спадкоємці померлого успадковують ту частину спадщини, яка перейшла б до померлого спадкоємця. Але ці\~правила не\~стосуються обов`язкової\~долі у\~спадщині. Право на обов`язкову долю у спадщині мають особи, що на день смерті спадкодавця були непрацездатними незалежно від віку, або отримували від спадкодавця необхідну їм матеріальну допомогу. Таким чином, право на обов`язкову долю у спадщині носить індивідуальний характер та застосовується тільки до особи, що відповідає обумовленим вимогам та не може бути розповсюджена на її спадкоємців. Тобто до спадкового майна після смерті [PERSON] входила лише 1/2 частина спірного будинку та 1/2 частина кожного автомобіля. Разом з тим, 06 квітня 2017 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадкове майно [PERSON] , яке складається із автомобіля марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] (том №1 а.с. 63 на звороті). Свідоцтво про право на спадщину, згідно ч.1 ст. 1301 ЦК України, визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідача [PERSON] не виникло право на спадкування на автомобіль марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , оскільки це спадкове майно не було особистою приватною власністю спадкодавця [PERSON] , тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім`я [PERSON] слід визнати недійсним. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року у цивільній справі №183/7181/16 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (том №1 а.с.126-129). На підставі вказаного судового рішення відповідач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на увесь зазначений будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том №1 а.с.238). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року вказане рішення у цивільній справі №183/7181/16 було скасовано, у позові [PERSON] відмовлено. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Як встановлено у п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державні реєстрації прав можуть бути наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. З огляду на те, що судове рішення, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності відповідача на спірний житловий будинок скасовано, а реєстрація права власності за відповідачем є перешкодою для реєстрації права власності за позивачем, суд вважає що наявні всі підстави для скасування відомостей про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вказану нерухомість. Суд вважає, що позовні вимоги про визначення часток у спільній сумісній власності подружжя не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Позивач звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення частки у праві спільної сумісної власності просив суд визначити частку померлих [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на житловий будинок та транспортні засоби, оскільки державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що частки права власності у спільній сумісній власності не визначені. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Крім того слід зазначити, що визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності за померлими не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права осіб, які не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. На думку суду, визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, є достатнім та належним способом захисту його прав. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що обидва позови обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню. В судовому порядку слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на автомобіль марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] , що посвідчене 06 квітня 2017 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 361. При цьому підлягають задоволенню вимоги щодо скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. з закриттям розділу в реєстрі. За а [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] ; автомобіль марки М 412, 1984 р.в., державний номер [NUMBER] ; автомобіль марки CHERY A15 AMULET, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а за [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ частину цього ж майна, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати покласти на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial