Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

13.09.2017 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2014, мають спільну неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. як вказує позивач, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини останнім часом не надає, в житті дитини та її вихованні і розвитку ніякої участі не приймає. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2015 року, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними, а тому позивач дійшла висновку щодо розірвання між нею та відповідачем укладеного шлюбу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.09.2017 відкрито провадження у справі. Крім того, 15.08.2017 позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх спільної з відповідачем неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем нерегулярно та не у належному розмірі надаються кошти на утримання їхнього спільного сина. Позивач просила стягнути у судовому порядку з [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільного сина [PERSON], [INFO], у розмірі 10.000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2017 відкрито провадження у справі. На підставі поданого відповідачем клопотання, згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу об'єднано у одне провадження зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа передана судді Зотько Т.А. 13.02.2018 представником позивача подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог до відповідача та про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частки заробітку (доходу). Вказане клопотання, ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання від 14.02.2018, прийнято до провадження. 14.02.2018 року представником відповідача [PERSON] було надано до суду відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, однак, заперечує проти первісних позовних вимог позивача в частині стягнення з нього аліментів, посилаючись на те, що він до останнього часу підтримував відносини з сином та надавав позивачу постійну матеріальну допомогу (а.с. 84-85). Ухвалою суду від 01.06.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, проти розірвання шлюбу між сторонами не заперечував, проти позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, у зазначеному представником позивача порядку, заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 14.05.2014 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 542, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення учасників справи, позивач та відповідач з липня 2015 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, та про що не заперечувалось сторонами по справі, малолітній син сторін - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та перебуває на її забезпеченні. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Зважаючи на те, що позивач згідно позовної заяви просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів у зазначеному розмірі щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 640 грн., а також на користь держави в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved