Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

14 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Грицеволя Радехівського району Львівської області помер дід [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про смерть, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області 08 квітня 2008 року. Після смерті діда залишилося спадкове майно, а саме: право на середню земельну частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області. 02 вересня 1986 року дід позивача [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів позивачу. Заповіт посвідчений Березівською сільською радою 02 вересня 1986 року і зареєстрований в реєстрі за №28. Спадкоємців ні по закону ні по заповіту на день смерті діда не було. Мати позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на день смерті [PERSON] права на обов`язкову частку в спадщині не мала. В даному випадку фактом прийняття спадщини є спільне проживання спадкоємця із спадкодавцем, що стверджується довідкою Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області №1081 від 07 листопада 2018 року. Маючи намір оформити спадщину, позивач звернувся до нотаріуса Радехівського районного округу Луців Ірини Пилипівни із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай), який виданий після смерті спадкодавця, про що повідомила позивачу листом нотаріус Радехівського районного округу Луців Ірина Пилипівна від 10.12.2018 року. Відсутність у позивача належного правовстановлюючого документа унеможливлює реалізацію майнових прав як спадкоємця в досудовому порядку, тому повинен звернутися з даним позовом в суд. Просить визнати за [PERSON] , право на земельну середню частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) , що розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю та просить його задовольнити (а.с.40). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.27). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с.Грицеволя Радехівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , повторно виданим 08 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області (а.с.8). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 22 травня 1965 року, відділом ЗАГС, де [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданим 16.08.1964 року Березівською сільською радою Бродівського району Львівської області; свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 23.10.1962 року відділом ЗАГС Львівської області (а.с.12-14). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області 20 серпня 2008 року (а.с.15). 02 вересня 1986 року дід позивача [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений Березівською сільською радою 02 вересня 1986 року і зареєстрований в реєстрі за №28. (а.с.9). Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданим 25.04.1997 року головою Радехівської РДА на підставі рішення Радехівської РДА від 23.04.1997 р. №203, розмір земельної частки становить 2,56 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) , що розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області, яка належить [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідок №1081 та 1080 від 07.11.2018 року, на момент смерті померлого [PERSON] разом з ним в одному будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: внук - [PERSON] - [INFO] , внука ( Невістка )- [PERSON] - [INFO] , правнук - [PERSON] - [INFO] , правнук- [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO] постійно був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] до дня своєї смерті, який помер [INFO] . Від імені померлого виконкомом Березівської сільської ради посвідчувався заповіт 02 вересня 1986 року за реєстровим номером № 28 (а.с.16,17). Нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, відповідно до листа №450/01-16 від 10.12.2018 року (а.с.18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved