overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

14.08.2017 позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з жовтня 2010 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що одруження виявилось невдалим, і за час перебування в шлюбі в них часто виникали непорозуміння та сварки через різні погляди на життя, що призвело до того, що вони втратили один до одного почуття поваги та любові. В звязку з цим вони фактично припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримала, відповідач позов визнав, примирення вважають неможливим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд вважає, що є усі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та законних інтересів інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 01 жовтня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського управління юстиції Київської області, про що зроблений актовий запис № 657, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Сторонами визнано, що вони подружніх стосунків тривалий час не підтримують, вважають, що примирення між ними неможливе. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Судові витрати позивач просить залишити за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

14.08.2017 позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16.09.2009 року вони зареєстрували шлюб, від якого народилась донька [PERSON], 09.02.2012 року. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки останні два роки відносини в сімї погіршились та з березня 2017 року припинені всі шлюбній відносини, в звязку з відсутністю взаєморозуміння позивач вважає, що збереження шлюбу не можливе. У судове засідання сторони не зявились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у звязку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 16 вересня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблений актовий запис № 409, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 7). Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 11). Сторони подружніх стосунків не підтримують та згідно з поданими письмовими заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

14.08.2017 р. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

14.08.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що з 14 липня 1992 р. вони перебувають у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], оскільки спільне життя не склалося через непорозуміння, несумісність характерів, то шлюбні відносини з відповідачем припинені. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, позивач надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності та позов підтримала. Відповідач надав суду заяву з проханням розглядати справу без нього, позов визнав повністю, про що подані відповідні письмові заяви. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між сторонами зареєстрований 17 липня 1992 року Жовтневим відділом РАЦС за актовим записом № 207 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія 1-ЖС № 055096 (а.с.5). Сімейне життя не склалось, наразі сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Враховуючи той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновляти їх вони не мають намірів, шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, підстав для збереження шлюбу між сторонами не встановлено, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Окрім того, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

14.08.2017р. Виконком Тернівської районної у місті [PERSON] ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просить позбавити відповідача права користування житловою площею кімнати №60 будинку №48 по вул. Каштанова в м. Кривому Розі. Вказує, що [PERSON]був зареєстрований та заселений в кімнату №60 будинку №48 по вул. Каштанова в м. Кривому Розі. До Виконкому Тернівської районної у місті [PERSON] ради з заявою про отримання ордеру та укладенням договору найму [PERSON] не звертався, згідно акту від 21.03.2017р. в кімнаті не проживає більше двох років, місце знаходження невідоме. Позивач надіслав до суду листа яким не заперечує проти позову та розгляд справи в свою відсутність Відповідач [PERSON]про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно належним чином за місцем реєстрації по вул. Каштанова, 48/60м. Кривого Рогу, але згідно поштового повідомлення судова повістка повернулася до суду двічі за закінченням терміну зберігання. З вказаних причин суд прийшов до висновку, що відповідач недобросовісно користується своїми процесуальними правами.. Представник третьої особи відділ реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті радиподав до суду заяву про підтримання позову, та розгляд справи в свою відсутність. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного провадження зі згоди позивача позов слід задовольнити та відповідно до ст.71 ЖК України, визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Правовідносини між сторонами регулюються ст.71 ЖК України згідно норм якої при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, довідкою, актом затвердженим ОСББ «Терни48» а.с.5,6, що [PERSON] зареєстрований на житловій площі кімнати №60 будинку №48 по вул. Каштанова в м. Кривому Розі та не проживає більше двох років, залишив житло, що підтверджується актом. Оскільки відповідач [PERSON] в спірній кімнаті не проживає, житло за призначенням не використовує більш ніж 6 місяців без поважних причин, відповідно може бути визнаний таким що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.71,72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

14.08.2017 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов (а.с. 2-3), в якому [PERSON] просить: - виключити з актового запису за №299 від 29.04.2015 р. про державну реєстрацію народження [PERSON], [INFO], відомості про [PERSON], [INFO], уродженця м. Іллічівська Одеської області, як батька дитини, посилаючись на ті обставини, що він не являється біологічним батьком дитини, про що йому стало відомо [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с. 22), в якому підтримав позовні вимоги та їх обгрунтуваня у повному обсягу. Відповідач до судового засідання не прибула, надавши заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та прийняти її визнання позову (а.с. 23). Судом винесена ухвала про розгляд справи у відсутності нез'явившихся сторін. З'ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідотцва про народження, копія якого є на а.с. 11, [PERSON] народилась [INFO]., її батьками записані сторони, про що складено 29.04.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області актовий запис №299. Згідно ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини; у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Факт відсутності кровного споріднення між позивачем і [PERSON] визнано відповідачем (а.с. 23). За таких обставин з урахуванням положень ст. ст. 61, 174, 179 ЦПК України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

14.08.2017 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов [PERSON] (а.с. 2-4), в якому вона просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем по закону після смерті [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON], посилаючись на те, що після смерті батька [PERSON] залишилась спадщина, однак в нотаріальному порядку їй було відмовлено в реєстрації права власності в зв'язку з тим, що у померлого батька були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши заяву, в якій підтримала позовні вимоги та заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с. 26). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про відсутність заперечень з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 31). Судом винесено ухвалу про розгляд справи у відсутності нез'явившихся учасників судового розгляду. Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] (а.с. 6), після смерті якого залишилось спадкове майно, в склад якого входить земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення Іллічівської міської ради Одеської області № 385/10/У1 від 08.07.2011 р. вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON], яка [INFO] померла, що підтверджується доказами на а.с. 8-14. [PERSON] рідний син [PERSON], як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину в склад якої входить і земельна ділянка за адресою: [ADDRESS]. Але з-за відсутності правовстановлюючих документів, право власності на земельну ділянку не було оформлено, т.я. спадкодавець помер [INFO] (а.с. 6). Позивачка звернулась до нотаріуса, але їй було відмовлено в реєстрації права власності на спадкове майно в зв'язку з тим, що у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку (а.с. 26). Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, і зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Однак [PERSON] реєстрацію права власності не здійснила з урахуванням відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до ст. 392 ЦК України спадкоємець має право звернутись з позовом до суду про захист своїх майнових прав, якщо це право оспорюється. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім цього, суд бере до уваги визнання позову відповідачем (а.с. 31).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

14.08.2017 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов [PERSON] (а.с. 2-4), в якому вона просить зобов'язати Луфута Дедель Баланганай Чінкелеші усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні нею права власності квартирою № 96, яка розташована за адресою: м. Чорноморськ Одеської області, вулиця Паркова, будинок № 4, шляхом визнання Луфута Деделя Баланганай Чінкелеші таким, що втратив право користування квартирою № 96, яка розташована за адресою: місто Чорноморськ Одеської області, вулиця Паркова, будинок № 4. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на ті обставини, що є власником зазначеної квартири і 04.01.2015 р. дала згоду на реєстрацію у цій квартирі відповідача, що було йому необхідно для отримання права на проживання в Україні, однак відповідач за місцем реєстрації не проживає, не несе витрати на утримання квартири, що позбавляє її права розпоряджатися своєю квартирою, яка належить їй на праві власності. В судове засідання позивач та її представник не зявились, надавши заяву (а.с. 28), в якій підтримали позовні вимоги, просили розглянути справу у їх відсутності. Третя особа надав заяву (а.с. 29), в якій підтримав позовні вимоги, зазначивши, що відповідач не є членом їх сім'ї і ніколи не мешкав у квартирі, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву (а.с. 31), в якій визнав позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутності. Судом винесено ухвалу про розгляд справи у відсутності незявившихся сторін. Зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини. Позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується доказами на а.с. 8-13. Докази на а.с.14 підтверджують, що відповідач зареєстрований в [INFO]. Згідно статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно статті 155 Житлового Кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджаєтеся своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсягу. При цьому суд бере до уваги визнання позову відповідачем (а.с. 31).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

14.08.2017 р. до Ленінського районного суду надійшла заява [PERSON] про визнання його матері [PERSON], [INFO] недієздатною. В своїй заяві заявник просить визнати\~\~недієздатною [PERSON], [INFO],\~ вказавши у заяві, що остання\~ страждає на\~ психічну\~ хворобу, та встановити над нею опіку. Зазначив, що [PERSON], не здатна\~ усвідомлювати своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду, тому заявник просить визнати її недієздатною та встановити над нею опіку. Оскільки для вирішення питання про визнання недієздатною [PERSON] необхідні спеціальні знання, тому 24.10.2017 року судом м. Запоріжжя була призначена судово-психіатрична експертиза у справі. З Висновку судово-психіатричної експертизи № 632 від 07.12.2017 року вбачається, що [PERSON] /[PERSON],[INFO] виявляє ознаки судинної деменції. Внаслідок чого, вона не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у судовому засіданні проти визнання особи недієздатною не заперечувала, проте заперечувала проти визнання опіки над нею. Відповідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Дослідивши висновок комісії експертів та інші матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], доведені та підлягають задоволенню. В частині встановлення опіки, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог, оскільки відповідно до ст. 60 ЦК України опіка встановлюється судом за поданням органу опіки і піклування.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

14.08.2017 року [PERSON]В.(надалі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 08 серпня 2015 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Через непорозуміння в сімї постійно напружена ситуація, через що часто виникають сварки.. Просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просила залишити їй дошлюбне прізвище «Кнець». Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно поданої до суду заяви просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Запереченян щодо суті заявлених вимог ( чи визнає він позовні вимоги [PERSON], чи заперечує/не заперечує проти розірвання шлюбу), суду не надав. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись із письмовою заявою позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини фактично припиненні, зберегти сімю не бажає жоден із подружжя. При таких обставинах зберегти шлюб неможливо. Позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

14.08.2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до КП « Теплокомуненерго» про зобовязання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час затримки фактичного розрахунку та проходження строкової військової служби. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, повязану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.08.2017 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ Сумське науково-виробниче обєднання про визнання незаконними розпоряджень відповідача, в якому він зазначив про те, що розпорядженнями відповідача від 30.09.2015 року № 01/06-11, від 28.10.2015 року № 01/06-13, від 25.11.2015 року № 01/06-14, від 28.12.2015 року № 01/06-15, від 27.01.2016 року № 01/06-01, від 24.02.2016 року № 01/06/02, від 30.03.2016 року № 01/06-03, від 27.04.2016 року № 01/06-06, від 25.05.2016 року № 01/06-07, від 29.06.2016 року № 01/06-08, від 27.07.2016 року № 01/06-10, від 31.08.2016 року № 01/06-11, від 28.09.2016 року № 01/06-12, від 26.10.2016 року № 01/06-14, від 30.11.2016 року № 01/06-15, від 16.12.2016 року № 01/06-16, від 30.01.2017 року № 01/06-01, від 27.02.2017 року № 01/06-03, від 29.03.2017 року № 01/06-04 він перебував на простої з 30.09.2015 року по 28.04.2017 року. Згідно з розпорядженням відповідача від 28.04.2017 року № 01/07-04 він з 03.05.2017 року по 10.05.2017 року знаходився у щорічній відпустці. Розпорядженням відповідача від 12.05.2017 року № 01/06-07 йому на 12.05.2017 року був запроваджений простій, 12.05.2017 року він був звільнений. Розпорядження відповідача про простій є незаконним із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст.113 КЗпП України про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця. Таким чином, простій для одного працівника відповідача не з його вини можливий лише за умови попередження цим працівником роботодавця про початок простою. Жодних заяв про початок простою чи його наявність він роботодавцю не подавав, а тому підстав для видання спірних розпоряджень у відповідача не було. На підставі викладеного,

Outcome: partial