Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

13 серпня 2018 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернулася [PERSON]. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинковолодіння № 7, по пров. Дачний в м. Миргород Полтавської області. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], який не є співвласником вказаного будинковолодіння та не проживає в ньому з часу купівлі даного будинку, а саме 21 липня 2015 року. Відповідач не є членом сімї позивача. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 12.10.2018 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON]є одноособовим власником будинковолодіння № 7, по пров. Дачний в м. Миргород Полтавської області. Її право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1734 (а.с.4). Згідно з довідкою, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян втконавчого комітету Миргородського міської ради Полтавської області №5707/03-01 від 15.06.2018, [PERSON] є зареєстрованим за адресою [INFO] (а.с.8). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що з моменту купівлі будинку [PERSON] відповідач [PERSON] ніколи в ньому не проживав. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у будинку протягом останніх кількох років, то він, відповідно до ст. 72 ЖК України, втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування приміщенням будинковолодіння № 7, по пров. Дачний в м. Миргород Полтавської області. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved