Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

13 грудня 2017 виконавчий комітет Куп'янської міської ради Харківської області звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те що, на підставі отриманих матеріалів від ЖКП-1 стало відомо, що громадянин [PERSON] зареєстрований в неприватизованому житловому приміщенні кімната №107, буд. №60 пр-т Конституції м. Куп'янськ, Харківської області. Відповідач займає вищевказану квартиру на умовах найму але з грудня 2016 року по теперішній час не проживає. Відповідач також не сплачує платню за житлово-комунальні послуги у звязку з чим збільшується заборгованість за адресою його реєстрації. Визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням необхідне позивачу для вирішення подальшого питання про використання кімнати, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовом.\~\~ У судове засідання представник позивача - виконавчого комітету Куп'янської міської ради [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи по суті повідомлений своєчасно та належним чином у відповідності до вимог ст.ст.\~128,\~130 ЦПК України. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзиву на позов не надав. Представник третьої особи - Житлово-комунального підприємства № 1 Куп'янської міської ради Харківської області [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги виконавчого комітету підтримав та просив їх задовольнити. Тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірна кімната у гуртожитку №60 по проспекту Конституції м. Купянська Харківської області була надана для користування відповідачу [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області №439-v від 06 липня 2007 року «Про надання кімнат №29, 63, 77, 107» (а.с. 6-7). В кімнаті №107 буд. №60 по проспекту Конституції у м. Куп'янську зареєстрована одна особа [PERSON] Даний факт підтверджується довідкою №2809 від 24 листопада 2017 року наданою начальником ЖКП-1 Куп'янської міської ради Харківської області (а.с. 8). Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується актами про відсутність особи за місцем реєстрації від 24 листопада 2017 року та від 02 лютого 2018 року складеним в присутності паспортистів ЖКП-1, інспекторів по роботі з клієнтами та фахівця по роботі з населенням. В акті не проживання зазначено, що [PERSON] не мешкає в кімнаті за місцем реєстрації з грудня 2016 року та місце його знаходження не відоме (а.с. 4, 29). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81, ст. 90 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.3\~ст. 223 ЦПК України,\~якщо учасник справи належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч.8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] прописаний у спірній квартирі [ADDRESS]. Однак з грудня 2016 року за даною адресою не проживає, добровільно залишив спірну квартиру. Крім того, з 2016 року за даною адресою щомісяця зростає заборгованість, яка жодного разу не погашалася, що свідчить про те, що відповідач не цікавиться долею житлової площі наданої йому у користування та не цікавиться долею квартири. Також факт не проживання за вказаною адресою підтверджується довідкою Укрпошти, де причиною повернення однієї з судових повісток до суду вказано: «за зазначеною адресою не проживає». Докази поважності причин не проживання у спірному приміщенні, відповідачем до суду надані не були. Тому враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також те, що відповідач за комунальні послуги не платить, у квартирі №107 не проживає, визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі №107, необхідне позивачу для вирішення питання про подальше використання вищевказаного житлового приміщення, у звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги позивача. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач за комунальні послуги не платить, у спірній квартирі №107 не проживає без поважних причин понад 6 місяців, у звязку з чим суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право на користування спірним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved