Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

12 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що вона на підставі договору дарування від 03 грудня 2002 року є приватним власником житлового будинку, розташованого по вулиці Новоселів, 12 у селі Кир'яківка, Миколаївського району Миколаївської області. У вказаному житловому будинку зареєстрована, але не проживає з 2005 року відповідач [PERSON], яка є її дочкою, а також зареєстрований, але не проживає з 2007 року відповідач [PERSON], який є її онуком. Також позивач [PERSON] у позовній заяві вказувала на те, що відповідачі не приймають участі в утриманні будинку, а також не сплачують комунальні послуги. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] до цього часу залишаються зареєстрованим у будинку позивача, що перешкоджає позивачу у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: вулиця Новоселів, 12, село Кир'яківка, Миколаївського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, при цьому 28.07.2017 подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, без повідомлення причин. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату і місце судового засідання, без повідомлення причин. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: Відповідно до копії договору дарування житлового будинку серії ВАВ № 948664 від 13 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2909, громадянка [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Кир'яківка, Миколаївського району Миколаївської області по вулиці Новоселів, 12 (а. с. 5). Згідо з Витягом № 283388 від 04 квітня 2003 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON], на підставі Договору дарування житлового будинку від 03 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2909, є приватним власником житлового будинку, розташованого по вулиці Новоселів, 12 у селі Кир'яківка, Миколаївського району Миколаївської області (а. с. 6). У вказаному будинку, який належить позивачу [PERSON], зареєстровані, у тому числі, відповідачі: [PERSON], [PERSON]. Згідно з Актом обстеження від 31 липня 2017 року, складеним та підписаним: паспортистом Кир'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області [PERSON]; членом виконавчого комітету [PERSON], у присутності сусідів, відповідач [PERSON], в будинку за адресою: вул. Новоселів, 12, сел. Кир'яківка, Миколаївського району Миколаївської області зареєстрована, але не проживає з 2005 року (а. с. 12, 14). Згідно з Актом обстеження від 31 липня 2017 року, складеним та підписаним: паспортистом Кир'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області [PERSON]; членом виконавчого комітету [PERSON], у присутності сусідів, відповідач [PERSON], в будинку за адресою: вул. Новоселів, 12, сел. Кир'яківка, Миколаївського району Миколаївської області зареєстрований, але не проживає з 2007 року (а. с. 13 -15). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з положеннями ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на те, що наявність реєстрації відповідачів у будинку позивача, створює позивачу перешкоди у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved