Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

14.01.2016 року позивач [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], звернулась до Новобузького районного суду з позовом до відповідача приватного нотаріуса Новобузького районного нотаріального округу [PERSON] про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 23.02.2016 року первісного відповідача було замінено на належного відповідача [PERSON] міську раду Миколаївської області. Ухвалою суду від 03.03.2016 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] управління праці та соціального населення. В обґрунтування заявлених вимог позивач у своєму позові зазначила, що після смерті [PERSON], яка померла 28.08.2013 року, відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] міської ради Миколаївської області, розміром 9,27 га. Однак, у встановлений законом строк до нотаріуса за оформленням спадкових справ на земельну ділянку позивач, як спадкоємиця першої черги, не звернулась, оскільки є інвалідом I групи, не може самостійно пересуватися та потребує постійного стороннього догляду, а також далека відстань між місцем відкриття спадщини та місцем проживання позивача. Дані обставини призвели до того, що лише у грудні 2015 року позивач [PERSON], в інтересах якої діяв представник, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку, тому позивач [PERSON] в інтересах якої діє представник [PERSON], просила визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними і задовольнити позов, визначивши їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини терміном в 03 календарних місяці. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, її інтереси представляв [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що позивач по справі проживає у м. Києві і не має фізичної можливості зявитися до м. Нового Бугу для прийняття спадщини, оскільки є інвалідом першої групи та не може самостійно пересуватися. Про те, що вона може реалізувати свої права через представника позивач не знала, через свою юридичну необізнаність. І лише коли вона про це дізналась, то відразу звернулась до нотаріуса через свого представника. Представник відповідача - [PERSON] міської ради Новобузького району Миколаївської області в судове засідання не зявився, проте направив на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та відсутність заперечень проти їх задоволення. Представник третьої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином причини своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р4 № 108131 від 20.08.2002 року, виданого на підставі розпорядження [PERSON] РДА від 20.02.2002 року № 121-р, [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території [PERSON] міської ради Миколаївської області, розміром 9,27 гектарів (а.с.13). З свідоцтва про смерть (копії) серії I-ФП № 186387, виданого виконавчим комітетом Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області 28.08.2013 року, вбачається, що [PERSON] померла 26.08.2013 року в с.Баратівка Новобузького району Миколаївської області ( а.с.12). Позивач по справі [PERSON] є донькою спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії УИ № 192455 ( а.с.9) та копією свідоцтва про одруження серії I АБ № 316638 (10). Позивач [PERSON] є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується копією довідки сер. КИЕ 1 № 549407 ( а.с.5). 17 грудня 2015 року позивач подала органам нотаріату заяву про те, що вона фактично прийняла спадкове майно після смерті [PERSON] та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину. Дана заява була посвідчена приватним нотаріусом на дому у м.Києві у звязку із хворобою [PERSON] ( а.с.14) Після смерті [PERSON], яка мала місце 26.08.2013 року була заведена спадкова справа 28 січня 2016 року за заявою [PERSON] (а.с.23-32). Як видно із матеріалів які маються у спадковій справі спадкодавця [PERSON] на день смерті постійно проживала та була зареєстрована в Баратівському стаціонарному відділені людей похилого віку та інвалідів управління праці та соціального захисту [PERSON] райдержадміністрації ( а.с.26) 22 січня 2004 року секретарем виконкому Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області було посвідчено заповіт відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку розміром 9,27 га, яка розташована на території [PERSON] міської ради Миколоаївської області - Новобузькому управлінню праці та соціального захисту населення ( а.с.32). Даний заповіт на даний час не змінено, не скасовано ( а.с.28). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до п.24 Постанови № 7 Пленума Верховного суду України від 30.05.2015 року «Про судову практику у справах про спадкування» Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Посилання представника позивача в судовому засіданні на юридичну необізнаність позивача щодо можливості оформлення своїх спадкових справ через свого представника, суд не приймає як поважну причину. Як видно із матеріалів справи позивач 17.12.2015 року все ж таки подала заяву про прийняття спадщини, яку було посвідчено за місцем проживання позивача [PERSON] Поважних причин чому вона не мала змоги оформити таку заяву в період з 26 серпня 2013 року до закінчення шестимісячного терміну суду не надано. Суд також не приймає до уваги як доказ поважності причини пропуску прийняття спадщини Виписку № 3000 348 центральної міської клінічної лікарні м. Києва , оскільки дані в ній свідчать про те, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 29.01.2001 року до 09.01.2001 року, в той час як спадкодавець помер значно пізніше, а саме 26.08.2013 року. Будь-яких медичних документів, щодо перебування позивача на тривалому лікуванні після смерті спадкодавця суду не надано. Окрім того, суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду із даною позовною заявою, а саме 14.01.2016 року ( сама позовна заява підписана представником позивача 24.12.2015 року) спадкова справа ще не була заведена ( заведена 28.01.2016 року ). І позивачу на момент предявлення позову до суду не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватним нотаріусом [PERSON] було прийнято лише 03.03.2016 року. Отже, на момент предявлення даної позовної заяви до суду взагалі не існувало спору з приводу прийняття позивачем спадщини після смерті її матері [PERSON] \~ В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача не вбачається жодних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини відносно земельної ділянки в установлений законом строк, а тому позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок. \~ \~

Outcome: dismissed