Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

13 жовтня 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 37, що розташований по вул. Шалаєнка в с.Михайло-Ларине Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої 19 лютого 2017 року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що є єдиним спадкоємцем після смерті матері, проте позбавлена можливості оформити нотаріально свої права як спадкоємця щодо вище вказаного житлового будинку через неоформлення спадкодавцем за життя належно правовстановлюючих документів. Вказує, що мати в 1990 році придбала даний будинок в колгоспі с.М-Ларине, що був наданий їй для проживання як переселенці. Повна вартість будинку нею була сплачена та будинок перейшов у її власність, однак за життя відповідних документів, що підтверджували б належність їй цього майна не оформила. За вказаного, для захисту своїх прав щодо цього майна, які набуті нею як спадкоємцем, вона була змушена звернутись до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про розгляд справи на підставі письмових доказів за її відсутності. Відповідач Михайло-Ларинська сільська рада Вітовського району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії спадкової справи 66/2017(а.с. 32), [PERSON] померла 19 лютого 2017 року, про що виконавчим комітетом Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 5 від 23.02.2017 року. Право позивачки на закликання до спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємця першої черги доньки померлої, підтверджується даними свідоцтва про народження позивачки [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] (а.с. 38-40), якій після укладення шлюбу із [PERSON] присвоєно прізвище «Терещенко». Згідно довідки М-Ларинської сільської ради, на час смерті [PERSON] із нею проживала та була зареєстрована донька [PERSON] (а.с. 41), та остання, у передбачений законом строк і порядок звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 33), отже за положеннями ст.ст. 1261,1268 ЦК України є спадкоємцем першої черги, який спадщину прийняв. Підстави, з яких позивач звернулась до суду із цим позовом, підтверджуються постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 20.11.2017 р. про відмову у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вище вказаного нерухомого майна у звязку з ненаданням документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] щодо спірного житлового будинку (а.с. 27). Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок її мати за життя не оформила. Відповідно до довідки Миколаївського БТІ, право власності щодо вище вказаного житлового будинку станом на 28.12.2012 року не зареєстровано, обєкти самочинного будівництва відсутні (а.с. 17). Згідно відомостей М-Ларинської сільської ради, свідоцтво про право власності щодо спірного будинку на імя [PERSON] не видавалось (а.с. 12). При вирішенні цього спору слід керуватися\~\~законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент\~\~набуття даного житлового будинку, тобто\~\~станом\~\~на\~1990 рік. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ До 2004 року виникнення\~\~права\~\~власності на житлові будинки, споруди\~\~не залежало\~\~від державної реєстрації цього права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення\~\~житлових будинків та внесення записів про право власності\~\~на будинки за громадянами у погосподарські\~\~книги\~\~місцевих Рад. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із\~\~1979 року.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На виконання\~постанови\~\~Ради\~\~Міністрів УРСР\~\~від 11 березня\~\~1985 року\~\~№ 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР»\~\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних\~\~правовідносин також\~\~підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,\~\~Вказівки\~\~по веденню\~\~погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР\~\~12 травня 1985 року № 5-24-26. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином,\~\~записи\~\~у погосподарських книгах визнавалися\~\~у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній 1979 року побудови (а.с. 19 зворотній бік). Відповідно до відомостей погосподарської книги станом на 1993 рік спірний будинок перебував в особистій власності (а.с. 50), підстави набуття даного житлового будинку у власність [PERSON] підтверджуються даними сільськогосподарського виробничого кооперативу «Згалода», згідно яких [PERSON] сплачено кошти за житловий будинок № 37 по вул. Шалаєнка в с.Михайло-Ларине в повному обсязі в сумі 2300 карбованців (а.с. 11). Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] вказаного будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав позивачці як спадкоємцю. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом майна після смерті матері [PERSON] та спадщину прийняла, встановивши належність спірного майна спадкоємцю [PERSON] та вичерпання можливості оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане майно.

Outcome: approved