Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

13.09.2013 року позивач [PERSON], через свого представника [PERSON], звернулася до суду з позовом [PERSON], [PERSON] в якому просить визнати недійсною (нікчемною) довіреність від 30.09.2010 року видану [PERSON] щодо уповноваження [PERSON] на виконання певних дій з моменту її посвідчення завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON], а також такою, за якою не можливо виконувати представництво від імені [PERSON]. Обґрунтовуючи свої позовній вимоги, позивачка посилається на те, що 30.09.2010 року завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON] було посвідчено довіреність на ім`я [PERSON] від імені [PERSON], яка була зареєстрована в реєстрі за № 119/ко. 20.10.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено довіреність № 4609 від імені [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі зазначеної вище довіреності від 30.09.2010 року посвідченої завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON], на ім`я [PERSON] та [PERSON] щодо уповноваження їх володіти та розпоряджатися всім майном належним [PERSON]. Позивачка посилається на те, що оспорювана довіреність від 30.09.2010 року була підготовлена та видана з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема: ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Консульського Статуту України, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а також Положення про порядок учинення нотаріальних дії в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджених наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 року № 142/5/310, а тому підлягає визнанню її нікчемною з моменту її посвідчення 30.09.2010 року. Невідповідність вказаної довіреності вимогам чинного законодавства України полягає в тому, що довіреність від імені [PERSON], який є громадянином України, посвідчена консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа, хоча відповідно до законодавства України вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається виключно на консульські установи, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Позивачка зазначила, враховуючи, що Консульство Російської Федерації здійснює нотаріальне посвідчення довіреностей тільки громадян Російської Федерації, а також інших осіб щодо здійснення відповідних дій виключно на території Російської Федерації, та зважаючи на те, що 30.09.2010 року завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON] по реєстру за № 119/ко було посвідчено довіреність від імені громадянина України [PERSON] на виконання певних дій на території України, вважається, що ці дії суперечать чинному законодавству України , а сама довіреність у зв'язку з цим є нікчемною. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] і просив позов задовольнити. Відповідачі та треті особи в судові засідання жодного разу не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляли. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.09.2010 року завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON] було посвідчено довіреність на ім`я [PERSON] від імені [PERSON], яка була зареєстрована в реєстрі за № 119/ко, підписана уповноваженою особою та скріплена гербовою печаткою. Відповідно до виданої та посвідченої довіреності від 30.09.2010 року [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати та розпоряджатися всім належним [PERSON] майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, а також [PERSON] було уповноважено на представництво інтересів [PERSON] в усіх судових інстанціях, з усіма правами наданими законом позивачу, відповідачу та третій особі. Довіреність була видана строком на три роки з правом передоручення (а.с. 10). Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією стороною іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 3 даної норми передбачає, що одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Таким чином, довіреність є одностороннім правочином. Частиною 5 статті 202 ЦК України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим, позивачкою та її представником під час розгляду справи в суді не доведено, а судом не встановлено, що оформлення та посвідчення оспорюваної довіреності не відповідало внутрішній волі [PERSON] або видача цієї довіреності не була спрямована на реальне настання правових наслідків. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що [PERSON] в будь-який спосіб оспорював вказану довіреність чи подав заяву на її відкликання. Суд критично оцінює доводи позивачки та її представника про те, що довіреність посвідчена 30.09.2010 року завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON] на ім`я [PERSON] від імені [PERSON], яка була зареєстрована в реєстрі за № 119/ко, не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема Цивільному Кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Консульському Статуту України, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а також Положенню про порядок учинення нотаріальних дії в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджених наказом Мінюста України та Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 року № 142/5/310, оскільки згадана довіреність була посвідчена на території Російської Федерації відповідно до вимог законодавства, що діють на території цієї держави. Виходячи з цього, суд вважає, що оспорювана довіреність не може бути визнана недійсною або нікчемною за законодавством України. До того ж, позивачкою та її представником не доведено, що оспорювана довіреність не відповідає чинному законодавству РФ, посвідчена не уповноваженою не те особою або не відповідає волі [PERSON] Твердження представника позивачки про те, що Консульство Російської Федерації здійснює нотаріальне посвідчення довіреностей тільки громадян Російської Федерації є голослівним. Посилання позивачки на те, що довіреність від імені [PERSON], який є громадянином України, за межами України мала бути посвідчена виключно консульськими установами або дипломатичними представництвами України, і посвідчення довіреності 30.09.2010 року від імені [PERSON] завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON] суперечить чинному законодавству України є безпідставною, виходячи з наступного. Як вбачається з листа заступника директора Департаменту Консульської служби віж 03.09.2014 року за № 71.ВАВ-17-570/1-4390-14 на території Королівства Камбоджа відсутня закордонна дипломатична установа України. Представлення інтересів України в Королівстві Камбожда за сумісництвом покладено на Посольство України в Соціалістичній Республіці В`єтнам. Відповідно до ст. 44 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.1994 року № 127/94, консул вчиняє нотаріальні дії, передбачені законодавством України. Порядок чинення нотаріальних дій консулом визначається Законом України «Про нотаріат», Консульським статутом, Положення про порядок учинення нотаріальних дії в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затверджених наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 року № 142/5/310. Пунктом 1.2 Положення передбачено, що вчинення нотаріальних дій покладається на консульських посадових осіб, які працюють в дипломатичних представництвах та консульських установах України. Разом з цим, відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав в установленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено за коном або міжнародним договором України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах між Україною і Російською Федерацією документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Чинне законодавство України не обмежує громадян України в праві звертатися до компетентних органів на території інших держав з метою посвідчити довіреність від свого імені на представництво їх інтересів з метою захисту або реалізації належних їм прав. Виходячи з наведеного, враховуючи, що довіреність 30.09.2010 року від імені [PERSON] посвідчена уповноваженою особою на території Російської федерації (посольства Російської Федерації), суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що оспорювана довіреність не відповідає чинному законодавству України і є нікчемною. Суд також вважає, що вказана довіреність правомірно була прийнята компетентними органами на території України без будь-якого спеціального посвідчення, враховуючи вимоги викладені вище. Інші обставини на які посилалася позивачка в своїй позовній заяві, зокрема на те, що за законодавством України не передбачено представництво інтересів в суді в порядку передоручення, а також на те, що на думку позивачки представник [PERSON] - [PERSON] (який діяв на підставі довіреності № 4609 від 20.10.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], від імені [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі зазначеної вище довіреності від 30.09.2010 року), не мав повноважень на ведення справи в суді при розгляді позовної заяви поданої від імені [PERSON] про виселення позивачки та [PERSON] з житлового приміщення, не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки на чинність оспорюваної довіреності не впливають. Крім того всі ці обставини виникли вже після посвідчення оспорюваної довіреності, яка, як і всі правочини, може бути визнана недійсною тільки з передбачених законом підстав і за обставин які існували на момент вчинення правочину. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, захисту підлягають саме порушені, невизнані або оспорювані особисті немайнові або майнові права та інтерес. Разом з цим позивачкою та її представником під час розгляду справи в суді не надано суду доказів на підтвердження того, що посвідченням 30.09.2010 року завідуючим консульським відділом посольства Російської Федерації в Королівстві Камбоджа [PERSON] довіреності на ім`я [PERSON] від імені [PERSON] були порушені особисті права позивачки. Вказаною довіреністю [PERSON] лише надав повноваження [PERSON] на представництво його інтересів в усіх судових інстанціях і право розпоряджатися майном довірителя. Суд вважає, що посвідченням оспорюваної довіреності права позивачки порушені не були. З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні її позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed