Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

12 травня 2020 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідача 8\~093 грн 22 коп. в рахунок заборгованості за договором позики та 25 грн 21 коп. в рахунок відсотків за користування позикою. Крім того, просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судовий збір за подання цього позову до суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 грудня 2019 року сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав позику у розмірі 300 доларів США строком до 30 березня 2020 року. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проте заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн вважав надмірними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 грудня 2019 року сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] 300 доларів США на строк до 30 березня 2020 року, що в гривневому еквіваленті станом на 06 травня 2020 року складає 8\~093 грн 22 коп.. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено розписку (а.с. 8). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що переданий на розгляд суду, слід виходити з наступного. Статтею 202 Цивільного кодексу України (надалі ЦК) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначений правовий висновок, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13. Згідно з положеннями ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). При цьому, за ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним обов`язку і, навпаки, знаходження такого документу у кредитора - засвідчує факти невиконання боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розглянувши позовну вимогу про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений борг відповідно до статті 625 ЦК України, суд дійшов наступного. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України). За змістом наданого позивачем розрахунку сума відсотків, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України становить 25 грн 21 коп.. З урахуванням\~викладеного,\~позовна вимога\~про стягнення\~з відповідача відсотків, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав надав суду розписку на підтвердження факту невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того факту, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, суд стягує на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 840 грн 80 коп.. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2020 року між [PERSON] та адвокатом Стинкою С.О. укладено договір про надання правової допомоги на представлення його інтересів в судах України. За умовами договору, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу, ознайомлюватися з матеріалами даної цивільної справи, приймати участь у судових засіданнях та представляти інтереси замовника, представляти інтереси в судах всіх інстанцій України. На підтвердження витрат на правничу допомогу до позовної заяви долучено товарний чек на суму 4000 грн та звіт з розрахунку витрат на правничу допомогу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, суд враховує, що у справі відбулось одне судове засідання тривалістю до 15 хвилин, а спір про стягнення боргу за договором позики, підтвердженим розпискою, не є надмірно складним. З урахуванням викладеного, а також того факту, що складення позовної заяви за типовою категорією спорів не вимагає ретельного правового аналізу, суд дійшов висновку що стягнення витрат в сумі 2000 грн відповідатиме принципу співмірності, розумності та цілком компенсує витрати часу на здійснення представництва у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial