Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

14.04.2021 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.05.1995 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Пресною Є.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 1463. В подальшому КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» було зареєстроване за ним право власності на жилий будинок, розташований по [ADDRESS] . 19.05.1998 року Костянтинопільською радою народних депутатів на підставі рішення Костянтинопільської сільської ради народних депутатів від 10.04.1996 року йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,384 гектари, з якої 0,2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,134 га - для ведення особистого селянського господарства, в межах згідно з планом на території [ADDRESS] та видано державний акт на право приватної власності на землю серія ДН № 3729. Нещодавно він вирішив продати будинок з господарськими спорудам та побудовами та земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зібравши всі документи, він звернувся до Великоновосілківської державної нотаріальної контори з метою отримання консультації щодо укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Саме тоді нотаріусом йому було роз`яснено про обов`язкову наявність оригіналу правовстановлюючого документу на майно - договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Пресною Є.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 1463. Проте вказаний вище правовстановлюючий документ було втрачено, про що за його замовленням у суспільно-політичній газеті «Сільський край» № 51 (11422) від 19.12.2020 року було розміщено відповідне оголошення. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо належного йому домоволодіння № 238681003 від 24.12.2020 року домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 20681552) на підставі договору купівлі-продажу рр. № 1463 посвідченого Великоновосілківською держнотконторою 24.05.1995 року належить йому. Відповідно до цієї ж інформаційної довідки 09.11.2007 року Великоновосілківською державною нотаріальною конторою також було зареєстроване обтяження - заборона на нерухоме майно, підстава обтяження - іпотечний договір, ВКВ 327463, 327464, об`єкт обтяження - домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] , заявник ВАТ «Кредитпромбанк». 24.02.2021 року за він в особі представника звернувся до Великоновосілківської державної нотаріальної контори з заявою про надання дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Пресною Є.Г. 24.05.1995 року зареєстрованого в реєстрі за № 1463, а також зняття заборони відчуження майна. Того ж дня державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. було надано відповідь, згідно якої повідомлялося про неможливість видачі дублікату договору купівлі-продажу, оскільки вказаний вище договір купівлі-продажу було передано на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, доступ до якого на теперішній час відсутній у зв`язку з проведенням операції Об`єднаних сил на тимчасово окупованій території частини Донецької області. Що стосується зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна зазначила, що відповідно до ст. ст. 46-1, 74 Закону України «Про нотаріат», глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення від кредитора про погашення позики та оригіналом іпотечного договору, який слугував підставою для накладення заборони та іпотеки. На теперішній час він позбавлений можливості розпорядитися належним йому майном через незалежні від нього обставини, а тому вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 15.04.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.05.2021 року справа призначена до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності та прийняття рішення на розгляд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 24.05.1995 р. державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Пресною Є.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1463, [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу у [PERSON] житловий будинок площею 27,6 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно відповіді КП «Великоновосілківськое РБТІ» № 563 від 09.12.2020 року вбачається, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.1995 року (реєстраційний № 257) (а.с.11). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН 3729 від 19.05.1998 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,384 га., розтошована в [ADDRESS] . Земельну ділянку передано для дудівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0250 га., ведення особистого підсобного господарства - 0,134 га. (а.с.21). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1340 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] і має кадастровий номер 1421282700:04:002:0182, власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі державного акту від 19.05.1998 р. серії ДН № 3729 (а.с. 22-24). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] і має кадастровий номер 1421282700:04:002:0181, власником земельної ділянки є [PERSON] на підставі державного акту від 19.05.1998 р. серії ДН № 3729 (а.с. 5-27). З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 238681003 від 24.12.2020 року домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 20681552) на підставі договору купівлі-продажу рр. № 1463, посвідченого Великоновосілківською держнотконторою 24.05.1995 року, належить [PERSON] . 09.11.2007 року Великоновосілківською державною нотаріальною конторою також було зареєстроване обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження - 6007784, підстава обтяження - іпотечний договір, ВКВ 327463, 327464; об`єкт обтяження - домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] ; власник - [PERSON] ; заявник ВАТ «Кредитпромбанк» код 21666051, м. Київ, вул. Дружби Народів (а.с.28-29). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ «Кредитпромбанк» припинено (а.с. 30). Згідно відповіді державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. № 141/01-16, договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Пресною Є.Г. 24.05.1995 року та зареєстрований в реєстрі за №1463, було передано на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, доступ до якого на теперішній час відсутній у зв`язку з проведенням операції Об`єднаних сил на тимчасово окупованій території частини Донецької області. Стосовно зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна зазначено, що відповідно до ст. ст. 46-1, 74 Закону України «Про нотаріат», глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення від кредитора про погашення позики та оригіналом іпотечного договору, який слугував підставою для накладення заборони та іпотеки (а.с.31). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на норми ст. 392 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги втратою правовстановлюючого документу на будинок та наміром його відчуження. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим. Зі змісту ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 ЦК України. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Позивачем не доведено того, що відповідач ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно, як не доведено і порушення, невизнання або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто державою визнано, що вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу. Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 12 зазначеного Закону визначено, що Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів. поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на поставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. За приписом ч.5 ст. 12 Закону, відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Факт скасування в реєстрі відомостей про зареєстроване право власності позивача на спірне нерухоме майно з матеріалів справи не вбачається. Сам факт втрати позивачем правовстановлюючих документів також не може обґрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості у даному спорі, оскільки позивачем не доведено, що він не зміг реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним майном через відсутність зазначених документів, зокрема, отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або інші перешкоди у реалізації своїх прав через втрату правовстановлюючого документу. Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» договори про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до Глави 13 зазначеного Порядку нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Аналогічні положення закріплені і у ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Доказів відмови нотаріуса в вчиненні нотаріальної дії, зокрема, посвідчення договору про відчуження права власності на спірне майно через відсутність правовстановлюючого документу, позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не доведено, що правовстановлюючі документи саме втрачені, враховуючи укладення позивачем договору іпотеки. В такому разі неможливість повернення документів обумовлена не їх втратою, а відсутністю можливості доступу до місця зберігання таких документів в зв`язку з певними об`єктивними причинами, що виключає застосування положень ст. 392 ЦК України. Отже, позивачем не доведено наявність спору або порушення його прав. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed