Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

13.11.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №169577, зареєстрованого 30.11.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №512270001007240, кадастровий номер земельної ділянки: 5122785800:02:001:1130, виданого [PERSON] на підставі рішення Сичавської сільської ради Комінтер-нівського району Одеської області від 20.09.1996 року №41 на земельну ділянку площею 0,25 га, за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS]; про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №169578, зареєстрованого 30.11.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №512270001007241, кадастровий номер земельної ділянки: 5122785800:02:001:1131, виданого [PERSON] на підставі рішення Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.09.1996 року №41 на земельну ділянку площею 0,09 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS]; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.25 га, розташовану по [ADDRESS]; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0.09 га, розташовану по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала і в його обґрунтування пояснила, що вона в с.Сичавка Комінтернівського району Одеської області проживає з часу свого народження. Була членом Сичавського ри-бальського колгоспу ім.М.Горького, який в подальшому було перейменоване в «Чорноморський», де працювала головним економістом. У 1980 році отримала від колгоспу земельну ділянку розміром 150 кв.м. під забудову житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. У 1990 році отримала свідоцтво №629 від 10.12.1990 року про право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] У 1991 році після смерті сусідки [PERSON], що проживала [ADDRESS], яка була пенсіонеркою колгоспу у зв'язку з чим користувалася земельною ділянкою площею 0.36 га, враховуючи, що в спадщину вступав за заповітом онук померлої, який був мешканцем міста та не мав права на такий розмір земельної ділянки, вона звернулася до правління рибколгоспу із заявою про дозакріплення до її земельної ділянки 0.10 га із земельної ділянки померлої [PERSON] Рішенням правління рибколгоспу у 1992 році її заява була задоволена, після чого, рішенням виконкому Сичавської сільської ради №13 від 07.03.1992 року земельна ділянка розміром 1000 кв.м. по [ADDRESS] була вилучена на її користь. Рішенням сесії Сичавської сільської ради №63-ХХІ від 25.03.1994 року їй в приватну власність для обслугову-вання жилого будинку господарських будівель і споруд по [ADDRESS] передана земельна ділянка загальною площею 0.25 га Однак із-за постійних сварок з новою власницею будинку по [ADDRESS] [PERSON], яка приїхала з Росії та у грудні 1994 року придбала цей будинок у спадкоємця [PERSON] і претендувала на всю площу земельної ділянки, що раніше рахувалася за будинком, вона не могла оформити державний акт на землю. Звернення до сільської ради, районної державної адміністрації із заявами щодо розв'язання спору між нею і відповідачкою, ніяких результатів не давали, а у жовтні 2013 року з листа Управління Держземагентсва у Комінтернівському районі вона дізналася, що [PERSON], приватизувала повністю всі 0.34 га землі та у 2012 році отримала державні акти на цю землю. Вважає, що [PERSON] в порушення земельного законодавства України, будучи громадянкою іноземної держави, отримала дозвіл на приватизацію земельної ділянки та державні акти на землю. Технічна документація по виготовленню державних актів на право власності відповідачки на землю також оформлення з порушенням, оскільки її, як користувача суміжної земельної ділянки, не повідомляли про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, акт встановлення в натурі меж земельної ділянки по [ADDRESS] вона, як суміжний користувач, не підписувала. З урахуванням того, що відповідачкою в порушення вимог закону оформлено право власності на земельну ділянку та з істотним порушенням її прав, як суміжного користувача земельної ділянки, вона не може реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки, що передана їй у власність Сичавською сільською радою рішенням №63-ХХІ від 25.03.1994 року. За викладених обставин, просить позов задовольнити. - 2 - Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, вважає його таким, що не ґрунтується на вимогах закону, грубо порушує її право приватної власності, гарантоване Конституцією України, у зв'язку з чим, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що нею земельна ділянка по [ADDRESS] отримана відповідно до вимог закону, позивачкою не доведено і не надано суду належних та допустимих доказів про отримання нею земельної ділянки без законних підстав. Рішення Сичавської сільської ради №41 від 20.09.1996 року, яким їй земельні ділянки площею 0.0900 га та 0.2500 га передані у власність, є законним, на теперішній час діючим, не скасованим. Документи, що посвідчують її право власності на земельні ділянки, повністю відповідають вимогам законодавства. Вважає, що у [PERSON] взагалі відсутнє право на звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачкою не надано документів, що підтверджують її право власності або право користування суміжною земельною ділянкою, оскільки архівні довідки, на її думку, не можуть бути доказами, що могли б замінити оригінали рішень сільської ради. В подальшому відповідач в судові засідання не з'являлась, у зв'язку з чим, справа розглянута за її відсутність. Представник третьої особи з боку відповідача - Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області Новіткевич С.М., вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, посилаючись на то, що відповідачкою в порушення земельного законодавства України оформлено право власності на земельні ділянки по [ADDRESS], у зв'язку з чим, отримані нею правовстановлюючі документи на землю підлягають скасуванню. Вислухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст.13,14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридич-ними особами та державою виключно відповідно до закону. На час виникнення правовідносин щодо приватизації землі набув чинність Земельний кодекс України в редакції 1990 року, який підлягає застосуванню при розгляді даної справи. Відповідно до ст.3 цього Кодексу власність на землю в Україні набула наступні форми: державну, колективну, приватну. Відповідно до ч.5 ст.5 ЗК до передачі земель у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, садівничим товариствам, сільськогосподарським акціонерним товариствам земля, в межах населених пунктів, знаходиться у веденні сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Статтею 6 ЗК визначено, що право на одержання у власність земельних ділянок мають громадяни України для: ведення селянського (фермерського) господарства; будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Набуття громадянами права власності на земельні ділянки відбувається у випадку: отримання їх у спадщину; отримання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, даруванні і обміну. Передача земельних ділянок у власність громадянам провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства в межах середньої земельної частки; ведення особистого підсобного господарства; будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі, земельні ділянки, які були раніше надані в установленому законом порядку громадянам для цієї мети, в межах граничного розміру, визначеного ст.67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. За плату передаються у власність громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства земельні ділянки, розмір яких перевищує середню земельну частку. Частиною 12 ст.6 ЗК чітко визначено, що іноземним громадянам і особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються. Відповідно до ст.7 ЗК України право на користування землею (чи постійне, чи тимчасове) також набували тільки громадяни України. Іншим особам земля могла надаватися у користування у випадках, передбачених законодавст-вом України і Республіки Крим. Судом установлено, що позивач [PERSON] земельну ділянку площею 0.15 га під забудову житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS], одержала як член риболовець-кого колгоспу у 1980 році. У 1990 році на підставі рішення виконкому Комінтернівської районної Ради №414 від 15.11.1990 року отримала свідоцтво №629 від 10.12.1990 року про право власності на житловий будинок з госпо-дарськими будівлями і спорудами, збудованого за вказаною адресою /а.с.147-154/. Суміжна земельна ділянка по [ADDRESS] знаходилася у користуванні пенсіонерки рибкол-госпу [PERSON], площа якої на день смерті [PERSON] - [INFO], становила 0.34 га /а.с.168-169/. Після смерті [PERSON] рішенням виконкому Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 07.03.1992 року №13 та спільним рішенням правління і профспілки рибколгоспу «Чорноморець» від 01.04.1992 року, протокол №4, за заявою [PERSON] із земельної ділянки по [ADDRESS] вилучено 1000 кв.м. (0.10га) земельної ділянки, яку дозакріплено до земельної ділянки по [ADDRESS], що знаходиться в користуванні члена рибколгоспу [PERSON] /а.с.156-158/. Рішенням виконкому Сичавської сільської ради №7 від 15.01.1994 року рекомендовано сесії Сичавської сільської Ради народних депутатів передати у приватну власність [PERSON] для обслуговування жилого будинку присадибну земельну ділянку площею 0.25 га Рішенням Сичавської сільської Ради №63-ХХІ від 25.03.1994 року [PERSON] передана в приватну власність для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка розміром 0.25 га, що розташована на території Сичавської сільської Ради Комінтернівсь-кого району Одеської області в [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] виготовити держав- - 3 - ний акт на право приватної власності на землю /а.с.9,10,159/. Відповідно до ст.ст.22,23 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а саме державний акт, який видається і реєструється сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів. Таким чином, позивач, маючи конституційне право на приватизацію земельної ділянки, дотримавшись процедури приватизації землі, оформити своє право власності на присадибну земельну ділянку по [ADDRESS] в установленому законом порядку не мала можливості із-за здійснення в цьому процесі перешкод відповідачем [PERSON], яка на тої час набула вже право власності на житловий будинок, розташований на суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], що не заперечувала в судовому засіданні сама відповідач та підтверджується письмовими доказами, та здійсненням перешкод з боку виконав-чого органу сільської ради шляхом прийняття незаконних рішень по земельній ділянці по [ADDRESS] /а.с.164-165,137-142/. Відповідач [PERSON], яка набула громадянство України 18.04.2007 року /а.с.119/, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] набула на підставі договору дарування від 12.12.1994 року, посвід-ченого державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстр за №2-375. Згідно договору дарування житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 3400 кв.м. /а.с.98-99,55/. Відповідно до ст.30 ЗК при переході права власності на будівлю і споруду разом із цими об'єктами перехо-дить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Статтею 67 ЗК встановлено, що рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів громадянам передаються у власність або надаються в користування для будівництва індивідуальних житлових будинків, господарчих будівель розміром, який у сільських населених пунктах не може бути більше 0.25 гектару. Отже, при оформленні спадщини на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] спадкоємець [PERSON], відповідно до ст.67 ЗК, не міг отримати у користування присадибну земельну ділянку більше 0.25 га. Більш того, відповідно до ст.17 ЗК, на час нотаріального посвідчення договору дарування із загальної площі земельної ділянки по [ADDRESS] рішенням виконкому Сичавської сільської ради від 07.03.1992 року №13 було вилучено на користь [PERSON] та закріплено до суміжній земельній ділянці по [ADDRESS], що мала розмір 0.15 га. Рішенням Сичавської сільської Ради №63-ХХІ від 25.03.1994 року земельна ділянка загальною площею 0.25 га по [ADDRESS] була передана безоплатно у власність [PERSON] Рішення не скасовані та є чинними на теперішній час. Орган місцевого самоврядування в порушення ст.ст.107,108 ЗК, конфліктну ситуацію між суміжними корис-тувачами земельних ділянок не розв'язав, а навпаки її загострив та суттєво порушив права корінного мешканця, члена своєї територіальної громади, прийняттям незаконних рішень про передачу у приватну власність приса-дибної земельної ділянки особі, яка не була громадянином України на тої час і не мала права на отримання у власність землі будь-якого призначення на території України та ще в розмірі, який перевищував розмір, встанов-лений Земельним кодексом України. Як убачається з архівних копій документів відносно виділення земельної ділянки по [ADDRESS] відповідачу [PERSON], по даній земельній ділянці Сичавською сільською радою двічі приймалися рішення: у 1996 році та у 1999 році. За заявою [PERSON] від 04.07.1996 року рішенням виконкому Сичаської сільської Ради №31 від 31.07.1996 року рекомендовано сесії Сичавської сільської Ради передати у власність [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0.25 га - для обслуговування житлового будинку і площею 0.09 га - для ведення особистого селянського господарства. Рішення виконавчого органу було затверджено рішенням сесії Сичавської сільської ради від 20.09.1996 року №41/а.с.137-139, 27-28/. При наявності рішення органу місцевого самоврядування про передачу у приватну власність земельних ділянок по [ADDRESS] [PERSON] 27.05.1999 року знов звертається до Сичавської сільської Ради, але вже із заявою про закріплення за нею земельної ділянки розміром 0.34 га. Рішенням вико-нкому Сичавської сільської Ради №35 від 27.05.1999 року за [PERSON] закріплено земельну ділянку по [ADDRESS] в розмірі 0.34 га /а.с.140-142/. Сесією Сичавської сільської Ради, відповідно зі ст.19 ЗК, дане рішення виконкому затверджено не було /а.с.143/. Враховуючи обставини при яких було прийнято рішення про передачу [PERSON] у власність приса-дибної земельної ділянки, суд приходить до висновку, що отримавши рішення сесії сільської ради про передачу у приватну власність земельних ділянок, відповідач [PERSON] не могла їх застосувати за відсутністю громадянства України, у зв'язку з чим, звернулася вдруге до сільської Ради з іншою заявою про закріплення за нею земельної ділянки площею 0.34 га. Дане рішення юридичної сили не має, тому ніяких наслідків для сторін у їх правовідносинах не несе. Проте, прийняття органом місцевої влади та його виконавчим органом рішень, які не відповідають законам України, представляє собою доказ нехтування цим органом законів держави, неповажання та порушення конституційних прав і інтересів члена своєї територіальної громади, що також залишилося поза увагою посадових осіб державних органів, які давали погодження на затвердження техдокументації зі складання держаків на ім'я [PERSON] Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що в обґрунтування позовних вимог позивачка посилається - 4 - на архівні копії документів, а не оригінали. Архівні копії рішень Сичавської сільської ради та його виконавчого комітету, що залучені до матеріалів справи, зроблені з оригіналів, що здані на відповідальне збереження органом місцевого самоврядування до державного архіву. Копії рішень, що є предметом судового розгляду, підписані та завірені печаткою державної установи, у зв'язку з чим не викликають у суду сумнівів щодо їх відповідності оригіналам. Відповідачем в судовому засіданні клопотання про огляд оригіналів письмових доказів не заявлялось. У 2012 році на підставі рішення Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.09.1996 року №41відповідач [PERSON] 30.11.2012 року одержала державні акти на право власності на зе-мельні ділянки серії ЯМ №169578, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №512270001007241, кадастровий номер земельної ділянки: 5122785800:02:001:1131, площа земельної ділянки 0.09 га, та серії ЯМ №169577, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №512270001007240, кадастровий номер земельної ділянки: 5122785800:02:001:1130, площа земельної ділянки 0,25 га /а.с.18,19.29-63/. З копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, що виготовлена ПП «[PERSON]» у 2011 році за замовленням [PERSON], убачається, що розробка документації відбулася з порушенням п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999р. №43 (в редакції, що діяла на час складання документації) та з порушенням п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 18.05.2010р. №376, а саме: державні акти складено без перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, у відсутності та без згоди користувача суміжної земельної ділянки [PERSON], що підтверджується копією актів прийомки-передачі межових знаків та збірним кадастровим планом суміжних землевласників і землекористувачів від 25.08.2011 року /а.с.37,38,41,42,43/. Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконним рішення,, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу владу АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України, у редакції 2000 року, який набув чинність з 01.01.2002 року, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст.26,30, 87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК, глав 27,33,34 ЦК, ст.15 ЦПК, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпоряд-ження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22.05.2013 року та від 24.04.2013 року, які прийняті за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК, у справах №6-33цс13, №6-14цс13, та в силу імперативних положень ст.360-7 ЦПК є обов'язковими у правозастосуванні. Враховуючи, що відповідно до Інструкції, затвердженою наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43, з наступними змінами, що діяла на час виникнення правовідносин, відбувалася державна реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки у Книгах реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів, реєстрація державного акта, виданого на ім'я [PERSON], підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного, позивач обґрунтовано звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. Проте, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи убачається, що земельна ділянка по [ADDRESS], користувачем якої є [PERSON], межує із земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 0.09 га, яка передана у приватну власність [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства та видано державний акт серії ЯМ №169578, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №512270001007241, кадастровий номер земель- - 5 - ної ділянки: 5122785800:02:001:1131 /а.с.42,43,165/. У зв'язку з чим, у позивача виникло право оскарження в судовому порядку тільки правовстановлюючого документа та державну реєстрацію права власності відповідача на зазначену земельну ділянку. Вимоги позивача, що стосуються земельної ділянки площею 0.25 га, на яку видано державний акт серії ЯМ №169577, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №512270001007240, кадастровий номер земельної ділянки: 5122785800:02:001:1130, що передана [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) задоволенню не підлягають, оскільки даним державним актом права і інтереси [PERSON] не порушено. Враховуючі, що видача даного державного акта відбулася в порушення Конституції і Земельного кодексу України, у зв'язку з чим, право на звернення до суду про визнання незаконним та скасування такого державного акта та державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку віднесено ст.121 Конституції і ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» до повноважень прокуратури. У зв'язку з чим, про виявлені порушення Конституції і Земельного кодексу України Сичавською сільською радою Комінтернівського району Одеської області та її виконавчим органом судом буде повідомлено прокуратуру Комінтернівського району Одеської області для застосування передбачених законом заходів для усунення порушень закону. На підставі ст.ст.8,13,14,121 Конституції України, ст.ст.3,5,6,7,17,19,22,23,30,107,108 ЗК в редакції 1990 року, ст.ст.116,118,152 ЗК в редакції 2000 року, ст.16 ЦК України, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999р. №43, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 18.05.2010р. №376 і

Outcome: partial