Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

14.03.2014 року позивачка - [PERSON], яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та про вселення. В подальшому позивачка [PERSON] подала до суду заяву, відповідно до змісту якої фактично зменшила позовні вимоги та просила усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та [PERSON], [INFO], квартирою [ADDRESS]; вселити [PERSON] та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що з 21.06.1997 року по теперішній час перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу має двох неповнолітніх дітей: малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. 25.01.2002 року, під час шлюбу, в інтересах родини та за рахунок спільних коштів була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. З 12.03.2002 року позивачка [PERSON] разом з дітьми та відповідачем [PERSON] почали постійно проживати у вказаній квартирі, вести спільний побут та домашнє господарство. 03.12.2013 року відповідач [PERSON] вигнав позивачку [PERSON] разом з малолітнім сином з вказаної квартири та змінив у квартирі замки, а 25.12.2013 року подав до суду позов до [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про народження дитини. Відповідно до вказаного позову [PERSON] заявляє про відсутність кровної спорідненості з сином. Вказала на те, що на теперішній час вона не має можливості ні увійти до квартири, ні вселитися до неї, відповідач [PERSON] погрожує їй з сином. Посилаючись на ст.47 Конституції України, ст.60 СК України, ст.368 ЦК України, ст.ст. 9, 156 ЖК України просила усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та [PERSON], [INFO], квартирою [ADDRESS]; визнати за [PERSON] та [PERSON], [INFO], право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]; вселити [PERSON] та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS]. Під час судового засідання, представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, обставини викладені у позовній заяві підтвердила, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] письмових заперечень на позов суду не подав. Під час судового засідання зазначив, що не виганяв позивачку [PERSON] та сина [PERSON] з квартири. Його дружина, [PERSON], познайомилася з іншим чоловіком, зібрала особисті речі та разом з сином переїхала до нього жити. Вказав, що позивачка [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі та він не заперечує проти того, щоб вона разом з сином проживали у спірній квартирі, перешкод у користуванні квартирою він не чинив, замок не змінював. Третя особа - служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради до суду не з'явилася, направила лист про розгляд справи без участі їх представника. При прийнятті рішення просила максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморської райадміністрації м.Маріуполя, запис №127, відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] з 21.06.1997 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Згідно зі свідоцтвом про народження, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 10.09.2009 року, актовий запис №838, батьками [PERSON] є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] (а.с.6) З реєстраційного посвідчення від 30.01.2002 року за реєстровим номером №42218, виданого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за відповідачем [PERSON] на праві власності (а.с.8) Відповідно до паспорту громадянина України, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.03.2002 року (а.с.4). Згідно довідки від 23.09.2013 року, наданою комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «СХІДНА» позивачка [PERSON] проживає разом з родиною у складі: чоловік - [PERSON]; донька - [PERSON], 1998 року; син - [PERSON], 2009 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З 03 грудня 2013 року позивачка [PERSON] та малолітній син [PERSON] через непорозуміння з відповідачем [PERSON] та його перешкоди позбавлені можливості користуватися квартирою [ADDRESS]. По данному факту вона зверталася до Орджонікідзевського РВ м. Маріуполя з заявою, на яку їй була надана відповідь, що за даним фактом ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутн ( а.с. 13, 28). З акту обстеження від 21 березня 2014 вбачається, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] у зв'язку з розірванням шлюбу ( а.с.27). В наступний час позивачка та її малолітній син проживають разом в кв. [ADDRESS] за договором найму приміщення (а.с. а.с. 31-33). З акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації, та підписаним відповідачем, вбачається, що речі придбані в період шлюбу позивача та відповідача знаходяться в квартирі (а.с. 30). Даними фактами підтверджується ствердження позивачки про те, що відповідач чинить їй та її малолітньому сину перешкоди у користуванні квартирою кв.[ADDRESS], та спростовують пояснення відповідача, що він не чинить перешкоди у користуванні квартирою та позивачка виїхала з квартири з речами за власним бажанням. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1, 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК України), члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Зі змісту цієї статті вбачається, що до членів сім'ї власника відносяться, зокрема дружина та діти. Вказане положення узгоджується з ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), яка також передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином, у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною у зареєстрованому шлюбі, шлюбні відносини на час вирішення спору по суті фактично припинені, мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON] та починаючи з 12.03.2002 року до 03.12.2013 року проживали однією родиною за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] мають законне право на користування квартирою [ADDRESS], без яких-небудь перешкод, про що не заперечував відповідач, внаслідок чого задовольняє її позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved