Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

13 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 18 781, 07 доларів США - еквівалент по курсу НБУ станом на 21.07.2017 року - 486 961, 80 грн. та стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 027Ф-ІК-ЦВ. Відповідно до кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 40 000, 00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 24 квітня 2012 року або достроково у випадках, передбачених Кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість, яка станом на 21.07.2017 року становить 486 961, 80 грн. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2017 року відкрито провадження за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні. Згідно розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 липня 2018 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Призначено до розгляду в судове засідання.справу вирішено розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2018 року закрито підготовче провадження за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 вересня 2018 року заяву представника Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про забезпечення позову у цивільній справі №639/6083/17 за позовною заявою Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково. Оголошено заборону відчуження квартири за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 302394163101, яка належить на праві приватної власності [PERSON] ([INFO], ІІН: [NUMBER], який проживає за адресою: [ADDRESS]) на підставі Договору купівлі-продажу № 175 від 27.02.2014 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 27.02.2014 року, індексний номер 11252191. В задоволені іншої частини заяви - відмовлено. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі Довіреності № 153 від 22.05.2018 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач та його представник [PERSON], який діє на підставі Довіреності від 20.09.2018 року, в судове засідання також не з'явилися, від представника відповідача надійшла до суду заява, відповідно до якої він просив суд розглядати справу за його відсутності та за відсутності відповідача по справі, відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки заборгованість була повністю погашена, а також просив суд скасувати заходи забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 027Ф-ІК-ЦВ. (а.с. 11-14, 15-18) Відповідно до п. 1 якого, предметом договору є надання Банком позичальникові грошових коштів (кредит) на таких умовах: -Сума кредиту - 40 000, 00 доларів США, -Строк кредитування -15 років до 24.04.2023 року; -Проценти за користування кредитом - 14, 5% відсотків річних. На підставі заяви [PERSON] від 24 квітня 2008 року та Розпорядження сектору супроводження банківських операцій Центрального відділення ХФ ВАТ ВТБ Банк від 24 квітня 2008 року відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти через касу банку, що підтверджується платіжним дорученням від 24 квітня 2008 року. (а.с. 33, 34, 35) 25 лютого 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору від 24.04.2009 року № 027Ф-ІК-ЦВ. (а.с. 19-23, 24-26, 27-32) Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Представник позивача вказує, що відповідач не виконує в повному обсязі зобов'язання за кредитним договором, а саме: не вносить грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом та відсотками у розміру та строки, передбачені Договором. Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Позивач посилається на те, що станом на 21.07.2017 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість, яка становить 486 961, 80 грн., яка складається з: - 15 381,39 доларів США (еквівалент 398 813,80 грн.) - поточна заборгованість за кредитом; - 1 759,92 долар США (еквівалент 45 631,79 грн.) - заборгованість за простроченим кредитом; - 19,02 доларів США (еквівалент 498,34 грн.) - 3 відсотків річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; - 1 174,63 доларів США (еквівалент 30 456,20 грн.) - сума простроченої заборгованості за відсотками; - 12,09 доларів США (еквівалент 316,87 грн.) - 3 відсотки річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення відсотків - 158,80 долар США (еквівалент 4 117,42 грн.) - сума строкової заборгованості за відсотками; - 7 136,34 грн. - Пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та у розмірі 0,1% від суми прострочених зобов'язань, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості. (а.с. 6, 7, 8, 9, 10) 09 лютого 2017 року на адресу [PERSON] направлявся Лист-вимога з вимогою про повернення коштів, однак, як зазначає представник позивача заборгованість до теперішнього часу відповідачем погашена не була. (а.с. 36, 37) Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 20 вересня 2018 року до Жовтневого районного суду від відповідача по справі [PERSON] надійшла заява, в якій він посилався на те, що заборгованість перед банком ним була погашена в повному обсязі. Так, дійсно, як вбачається з копії квитанції № 2371 від 07 вересня 2018 року та квитанції № 2630 від 07 вересня 2018 року [PERSON] сплатив на користь АТ «ВТБ Банк» грошові кошти у розмірі 619 437, 94 грн. (а.с. 156, 157) Як вбачається з Довідки АТ «ВТБ Банк» від 07.09.2018 року № 704/400-2, заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором № 026Ф-ІК-ЦВ від 24.04.2008 року повністю погашена. Будь-які спори за вищезгаданим кредитним договором між АТ «ВТБ Банк» та позичальником [PERSON] відсутні та АТ «ВТБ Банк» не має претензій до позичальника. (а.с. 158) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дійсно, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] повністю погасив заборгованість за кредитним договором № 026Ф-ІК-ЦВ від 24.04.2008 року, а тому підстави для задоволення позовної заяви Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відсутні. Окрім того, відповідач просив суд скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 вересня 2018 року. Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, роз'яснено судам, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Вказаним пунктом також роз'яснено, що підставою для скасування заходів забезпечення позову також є випадки, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Враховуючи те, що позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, які були в житі ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 вересня 2018 року підлягають скасуванню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed