Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

12 червня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: [PERSON], Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, який обґрунтував тим, що [PERSON] - його батькові на праві приватної власності належала земельна ділянка в садовому товаристві «Енергетик». [INFO] року його батько [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина, яку в рівних частках прийняли два спадкоємці - він як син та дружина померлого [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року та не оформила своїх спадкових справ. За своє життя батько не встиг отримати на руки оригінал Державного акту на право власності на землю, серії II-ДП №027582, код ДЗК 84661485, виданий 16.02.2000 року на земельну ділянку площею 0,0480 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, в садовому товаристві «Енергетик», цільове призначення - для садівництва. Для того щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку в садовому товаристві «Енергетик» позивач звернувся до нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю оригіналу державного акту на право власності на землю. Держземагенство України в Дніпропетровській області повідомило, що оригінал можливо видати тільки власнику, а спадкоємцям його видача не передбачена. Під час розгляду цивільної справи позивач звернувся до суду із заявою і прохав розглянути справу за його відсутності. Доручення він надав представникам. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] пояснив, що позивач прийняв спадщину після смерті батька та матері. Спадкодавці належним чином не оформили земельну ділянку. Навіть якщо би власник був живий, то йому також не було б видано Державний акт на право приватної власності на землю. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно, які він не уповноважений видавати. Окрім того, немає спору про право власності на землю. До державного земельного кадастру повинен звертатися власник за наявності правовстановлюючих документів на землю. У поясненнях треті особи [PERSON] та нотаріус вважали позов правомірним і заперечень не мали (т.1 а.с.30, т.2 а.с. 89-90). Представник Держземагенства в судових засіданнях поясняв, що вважає позов правомірним, оскільки з 1 січня 2013року Держземагенство здійснює лише реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі на підставі документів із землеустрою. За таких обставин оригінал Державного акту на право приватної власності на землю не міг бути виданий ані власнику, ані будь-якій іншій особі. Окрім того, у 2008році в Управлінні Держземагенства сталася пожежа і були знищені документи. Представник Реєстраційної служби вважав позов правомірним, оскільки фактично право власності на земельну ділянку набуто та оформлено, а також визначено її конфігурацію. Разом із тим, Реєстраційна служба працює тільки із повністю сформованими документами. А в даному випадку земельна ділянка не була зареєстрована у земельному кадастрі. А тому цей спір повинен вирішити суд. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 16 лютого 2000 року за №012823, який видано згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 16.12.1999 року за №2655 право власності на земельну ділянку площею 0,0480 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, в садовому товаристві «Енергетик», цільове призначення - для садівництва належало [PERSON] (т.с.1 а.с.5). Вказані обставини підтверджуються наданою інформацією Держземагенства України в Дніпропетровській області від 24.09.2014 року за №У-64-10 (т.с.2 а.с. 94). Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] року (т.с.1 а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, що складалось з частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], дачна ділянка за адресою: [ADDRESS], грошові внески з відповідними компенсаціями, спадкоємцями були син - [PERSON] та дружина - [PERSON]. Видано свідоцтво на право на спадщину за законом майна [PERSON] спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] по ? частки у спадщини, що складалась із ? частини квартири [ADDRESS] (т.с.1 а.с.9). Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] року (а.с.10). Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті батька та матері, про що свідчать спадкові справи та свідоцтво про право на спадщину за законом(т.1 а.с,9,45-182,т.2 а.с.1-75). Постановою Державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 07 березня 2014р. було відмовлено [PERSON], діючій по довіреності від імені [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку [NUMBER], розташовану на території Самарського району, м. Дніпропетровська с/т «Енергетик» після смерті [INFO] року батька - [PERSON], оскільки відсутні на руках оригінали правовстановлюючих документів на спірну ділянку (т.с.1 а.с.12). Із повідомлення Реєстраційної служби вбачається, що позивачу відмовлено в реєстрації нерухомості і рекомендовано звернутися із цим питанням в місцевий суд(т.2 а.с 116-117). З метою отримання оригіналу державного акту позивач звернувся до Держземагенства України в Дніпропетровській області, але позивачу видали тільки належним чином завірену копію Державного акту у видачі оригіналу відмовили мотивуючи це тим, що оригінал можливо видати тільки власнику, а спадкоємцям його видача не передбачена. Окрім того, 4 серпня 2008року в архіві управління Держземагенства відбулася пожежа, під час якої було знищено майже всю документацію та книги записів реєстрації державних актів про право власності на землю (т.2 а.с.94). Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. За правилами ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. В ст.1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Та обставина, що у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови у позові, з огляду на те, право власності на земельну ділянку площею 0,0480 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, в садовому товаристві «Енергетик», цільове призначення - для садівництва було зареєстроване за померлим батьком позивача - [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 16 лютого 2000 року за №012823, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 16.12.1999 року за №2655. У пункті 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертається увага на те, що відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В силу ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Доводи представника відповідача суд не приймає до уваги, оскільки позовні вимоги основані на законі. Окрім того, вона не заперечувала, що позивач є спадкоємцем за законом, він прийняв спадщину і за ним може бути визнано право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved