Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

13 листопада 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши останній тим, що з грудня 2008 року [PERSON] працювала листоношею поштового відділення № 112 поштамту - Центру поштового зв`язку № 1 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (наразі Дніпропетровська дирекція АТ «Укрпошта»). 02 листопада 2012 року в робочий час, перебуваючи на території дільниці, яку обслуговувала [PERSON] , остання впала та отримала травму - забій променезап`ясткового суглобу. 21 листопада 2012 року Дніпропетровською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв`язку складено акт за формою Н-5 про нещасний випадок, не пов`язаний з виробництвом. На амбулаторному лікуванні [PERSON] перебувала з жовтня 2013 року, а 09 жовтня 2013 року їй було встановлено 3-тю групу інвалідності по загальному захворюванню, останню було звільнено з роботи. 31 січня 2014 року Дніпропетровською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв`язку складено акт за формою Н-5 про нещасний випадок, не пов`язаний з виробництвом, яким скасовано акт за формою Н-5 від 21 листопада 2012 року. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року визнано недійсним та скасовано акт форми Н-5 про нещасний випадок, який не пов`язаний з виробництвом, від 31 січня 2014 року, встановлено факт отримання [PERSON] виробничої травми, що мала місце 02 листопада 2012 року під час виконання трудових обов`язків, зобов`язано Дніпропетровську дирекцію Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» скласти акт про нещасний випадок на виробництві форми Н-1, яке мало місце 02 листопада 2012 року. Висновком обласної МСЕК № 3 від 26 березня 2018 року [PERSON] визнана інвалідом 3-тьої групи внаслідок трудового каліцтва з 09 січня 2018 року безтерміново, встановлено втрату професійної працездатності 30%. З 09 січня 2018 року [PERSON] отримує страхові виплати в Дніпровському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що вона, як працівник, якому заподіяно шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а тому росить суд стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Дніпропетровської дирекції на її користь в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 10 грудня 2013 року по 08 січня 2018 року 82 118,88 гривень. Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити вимоги з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечив щодо їх задоволення у зв`язку із тим, що відповідач не є винуватцем та не завдавав шкоди каліцтвом позивачу, а нещасний випадок з позивачем стався з особистої необережності позивача, що підтверджується відомостями, викладеними у акті форми Н-1, з якого вбачається причина настання нещасного випадку та який не оскаржувався позивачем. В судовому засіданні були досліджені письмові пояснення третьої особи, які надійшли від в.о. начальника відділення Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Україні в Дніпропетровській області Шипової Т.І., з яких зокрема вбачається, що оскільки Дніпровське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Україні в Дніпропетровській області є відокремленим підрозділом управління без статусу юридичної особи, тому не може бути визначеним в якості третьої особи. З приводу вищевказаного, судом було поставлено на обговорення питання щодо заміни третьої сторони Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Україні в Дніпропетровській області на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Учасники процесу не заперечували щодо заміни третьої особи, а тому судом було постановлено протокольно відповідну ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З повідомлення Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» та копії трудової книги [PERSON] вбачається, що остання працювала на посаді листоноші з 02 грудня 2008 року по 10 жовтня 2013 року (а. с. 14-15). Згідно з акту № 3 форми Н-1 від 10 листопада 2017 року, [PERSON] , працівник Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», що з 01 березня 2017 року реорганізована у Дніпропетровську дирекцію ПАТ «Укрпошта», 02 листопада 2012 року о 15 годині 30 хвилин, на перехресті доріг вулиць Героїв Панфіловців та Жовтневої в місті Дніпрі, впала під час пересування у зв`язку з особистою необережністю та отримала забій правого променевозап`ястного суглобу, особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці визначено саму [PERSON] (а. с. 8-11). Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Обласної МСЕК № 3, [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи безтерміново, яка втратила професійну працездатність у ступені 30-ти відсотків (а. с. 13). З копії постанови Дніпровського відділення УВД ФССУ в Дніпропетровській області Фонду соціального страхування України від 04 травня 2018 року, вбачається, що потерпілій [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 8 536,89 гривень; з копії постанови Дніпровського відділення УВД ФССУ в Дніпропетровській області Фонду соціального страхування України від 04 травня 2018 року, вбачається, що потерпілій [PERSON] призначено щомісячну грошову виплату в розмірі 910,32 гривні, які виплачуються з 09 січня 2018 року - безстроково; з копії постанови Дніпровського відділення УВД ФССУ в Дніпропетровській області Фонду соціального страхування України від 09 серпня 2019 року, вбачається, що потерпілій [PERSON] призначено санаторно-курортне лікування в санаторії (курорті) ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина», час перебування на санаторно-курортному лікуванні з 29 серпня 2019 року по 21 вересня 2019 року, а вартість послуги складає 13 440 гривень; з копії постанови Дніпровського відділення УВД ФССУ в Дніпропетровській області Фонду соціального страхування України від 16 квітня 2020 року, вбачається, що потерпілій [PERSON] призначено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 1 273,17 гривень, які виплачуються з 01 березня 2020 року - безстроково (а. с. 27-30). Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи під час виконання нею договірних зобов`язань (договір перевезення тощо), підлягає відшкодуванню на підставах, встановлених ст. ст. 1166, 1187 ЦК України - ч. 1 ст. 1196 ЦК України. На підставі ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до загальних принципів відшкодування шкоди на позивача покладається обов`язок довести факт завдання йому, діями чи бездіяльністю відповідача, майнової шкоди та її розмір, а на відповідача, в разі його не згоди, покладається обов`язав довести, що шкоду завдано не з його вини. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, зважаючи на викладені обставини справи, дослідивши долучені письмові докази та надаючи їм якісну оцінку, заслухавши думку сторін щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову, оскільки позивачем не доведено факту завдання їй шкоди каліцтвом або іншого ушкодження здоров`я внаслідок вчинення дій чи бездіяльності саме з боку відповідача, проте відповідачем доведено, що шкоду позивач зазнав внаслідок особистої необережності, що крім іншого підтверджується актом № 3 форми Н-1 від 10 листопада 2017 року. Суд також звертає увагу і на те, що встановлення заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року доведеності факту того, що позивачка 02 листопада 2012 року дійсно отримала виробничу травму, не можна ототожнювати з тим, що така травма отримана нею саме внаслідок вчинення дій чи бездіяльності відповідача. З огляду на те, що у задоволені позову відмовлено, а позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, тому враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed