Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

13 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, фактично просив розділити між власниками [PERSON] та [PERSON] нежитлове приміщення [ADDRESS], так як позивачу належить 52/100 частин приміщення, а відповідачу - 48/100 частин. Просив припинити право спільної часткової власності, виділити позивачу приміщення клубу «літ А1», загальною площею 243,1 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], а відповідачу - приміщення їдальні «літ А1-1» площею 199,00 кв.м. та погребу «літ Б-1» площею 44,1 кв.м, загальною площею 267,7 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що йому та відповідачу на праві власності належить спірна нежитлова будівля, в даний час він бажає виокремити свою частину, отримавши окремі документи та присвоїти окремий поштовий адрес. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з вказаних мотивів. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами що, 19 лютого 2010 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова затверджено мирову угоду, якою затверджено передачу у власність [PERSON] нежитлового приміщення клубу «літ А1», загальною площею 267,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], які складають 52/100 частин загальної площі будівлі, в рахунок погашення заборгованості [PERSON]. 01 квітня 2010 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу 48/100 часток нежитлової будівлі адресою: [ADDRESS], до якої входять приміщення їдальні «літ А1-1» площею 199,00 кв.м. та погребу «літ Б-1» площею 44,1 кв.м, загальною площею 243,1 кв.м. Вказаний договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області, реєстровий №787, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.04.2010 року. При вирішенні спору, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Цивільного Кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статті 356, 357 ЦК України визначають поняття права спільної часткової власності та розмір часток власників. Так, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Стаття 358 ЦК України регулює здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Стаття 174 ЦПК України, встановлює, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що хоча вимога позивача визначена як виділення в натурі його частки, враховуючи відсутність інших власників, це фактично є вимогою про поділ майна, так як одночасно міститься вимога про припинення режиму спільної часткової власності. Відтак, судом встановлено, що фактично двома співвласниками [PERSON] та [PERSON] фактично поділено спірне майно. Так у позивача у власності перебуває 52/100 частин, а у відповідача - 48/100 частин, при цьому фактично позивач володіє приміщенням клубу «літ А1», загальною площею 267,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач фактично володіє приміщенням їдальні «літ А1-1» площею 199,00 кв.м. та погребу «літ Б-1» площею 44,1 кв.м, загальною площею 243,1 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. Сторонами визнано, що вказані приміщення відповідають розміру їх часток. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, який на думку суду не порушує чиїсь права та інтереси, суд задовольняє позовні вимоги, розділивши майно між співвласниками з урахуванням розміру їх часток, з припиненням режиму права спільної часткової власності на нежитлове приміщення 1-а розташоване за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved