Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

12 травня 2020 року до суду надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 109129,77 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 квітня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк та фізичною особою підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір за умовами якого банк перерахував позичальнику кошти на його поточний рахунок. В порушення умов договору Позичальник не повернув кредитні кошти у передбачений в договорі термін та не сплатив повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії. [INFO] позичальник [PERSON] помер. В зв`язку з цим позов про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлено банком до матері позичальника - [PERSON] , яка проживала разом зі спадкодавцем та повинна була протягом шестимісячного строку прийняти спадщину або відмовить від неї.\~ Станом на дату смерті позичальника його заборгованість перед банком становить 109129,77 грн, яка складається з наступного 74794,87 грн. заборгованість за кредитом, 7492,03 грн. заборгованість за відсотками, 16564,91 грн. заборгованість з комісії, 10277,96 грн. заборгованість з пені. Незважаючи на направлення 15 травня 2019 року відповідачу письмового листа-претензії, вимоги банка по повернення кредитних коштів виконані не були. В зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість у вищевказаній сумі, а також понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк позивачем надано відзив на позовну заяву в якому вона заперечувала проти позову. Зокрема вказала, що не отримувала лист-претензію банку та позивачем не надано відповідних доказів цього. Вважає, що позивачем пропущено строк вимоги до неї, як до спадкодавця позичальника, встановлений ст. 1281 ЦК України. Крім того позивачем не надано актуального розрахунку заборгованості на момент смерті позичальника, а з наданого розрахунку вбачається, що навіть після смерті позичальника борг перед банком продовжував збільшуватись. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи мається його письмове клопотання про розгляд справи без виклику сторін. На думку суду неявка позивача розгляду справи не перешкоджає. Відповідач заперечувала проти позовну з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Будучи допитаною судом в порядку ст. 92 ЦПК України в якості свідка вказала, що її син [PERSON] дійсно отримував даний кредит та за своє життя своєчасно погашав наявну заборгованість. Жодного нерухомого чи рухомого майна син не мав, оскільки тривалий час хворів та витрачав кошти на лікування. На момент смерті сина разом з ним проживала відповідач та її чоловік [PERSON] . Враховуючи відсутність у сина майна, вони з чоловіком з будь-якими заявами щодо спадкового майна до нотаріуса не звертались. Письмових претензій банка про погашення заборгованості вона не отримувала. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.\~ Так, судом встановлено, що між позивачем та фізичною особою [PERSON] , шляхом підписання останнім 06 квітня 2008 року за допомогою електронного цифрового підпису Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору строк кредиту становить 12 місяців. Проценти (комісія) за користування кредитом складають 2% в місяць від початкового розміру кредиту. Згідно виписки з рахунку ФОП [PERSON] та розрахунку заборгованості сума наданого кредиту склала 150000 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 жовтня 2018 року (а.с.18). Згідно письмової відповіді позивача на запит суду № 107265-ВБ від 06.07.2020 року про вказаний факт банк довідався 23.10.2018 року після отримання свідоцтва про смерть (а.с.70).\~ Згідно розрахунку заборгованості на момент смерті [PERSON] загальний розмір заборгованості складав 74794,87 грн. заборгованості за тілом кредиту. Станом на 15.05.2019 він склав вже 109129,77 грн., з яких до існуючої заборгованості за тілом кредиту додано заборгованість за процентами у розмірі 7492,03 грн., заборгованість з комісії 16564,91 грн., пеня 10277,96 грн. Тобто незважаючи на те, що банку було відомо про смерть позичальника він продовжив нарахування процентів за користування кредитом, комісій за його обслуговування та пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору в наслідок чого сума заборгованості за розрахунком позивача збільшилась до 109129,77 грн. Згідно ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У статті 218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. У своїй постанові від 18 вересня 2019 року (справа 640/6274/16-ц) Верховний Суд вказав наступне «Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.ст.1281 і 1282 ЦК. Згідно зі ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК». Отже нараховані банком після смерті позичальника проценти, комісія та пеня за користування кредитними коштами не пов`язані з особою позичальника, оскільки нараховані не за його життя, а вже після смерті останнього коли правовідносини між банком та спадкоємцями боржника вже трансформувались в зобов`язальні в частині повернення кредитної заборгованості, що мала місце на час смерті боржника та вже не регулюються положеннями кредитного договору. Таким чином суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення процентів, комісії та пені на загальну суму 34334,90 грн., що були нараховані банком після смерті позичальника. Зважаючи на це, зі спадкоємців позичальника може бути стягнута заборгованість, що мала місце на момент його смерті в розмірі 74794,87 грн. На думку суду вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 вказаної статті визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно довідки виконавчого комітету Шишацької селищної ради від 17.09.2020 року останнім місцем реєстрації померлого [INFO] [PERSON] було [ADDRESS] . На момент смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: батько: [PERSON] та [PERSON] (а.с.76). У суду відсутні данні про залишення [PERSON] за життя заповіту на чиюсь користь. Згідно Інформаційної довідки зі Садкового реєстру № 60953967 від 16.07.2020 спадкові справи щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.66-67) Таким чином, спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, які прийняли спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України є його батьки [PERSON] та [PERSON] . На думку суду банк своєчасно направив 15.05.2019 року [PERSON] , як спадкоємцю [PERSON] письмову претензію від 08.05.2019 про сплату кредитної заборгованості в розмірі 108263,65 грн., що підтверджується її копією та поштовими документами про її відправлення\~ (а.с.19-20). Проте вказана претензія була направлена лише одному з двох спадкоємців позичальника. Так, незважаючи на те, що ч.1 ст. 1282 ЦК України визначено, що кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині, відповідну письмову претензію та позов до суду банк чомусь пред`явив лише одному зі спадкоємців [PERSON] , безпідставно поклавши на неї одноосібний обов`язок по поверненню кредитної заборгованості спадкодавця. При цьому факт ігнорування наявності іншого спадкоємця позивачем жодним чином не мотивовано. Крім того згідно зі ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Судом встановлено, що жодного майна вартість якого дозволяє повністю або навіть частково задовольнити вимоги кредитора спадкоємцями померлого [PERSON] , втому числі й відповідачем, одержано не було. Як вказано судом вище,\~ спадкова справа після смерті [PERSON] станом на час розгляду справи у суді не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно Інформаційних довідок\~ з Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно № 210457341, 210457045, 210456774 від 28.05.2020 жодного нерухомого майна за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не зареєстровано. Житлові будинки з господарськими спорудами по [ADDRESS] та [ADDRESS] належать [PERSON] (а.с.37-41).\~ На запит суду Територіальним сервісним центром МВС № 5344 надано лист від 14.07.2020 № 31/16-88 про те, що згідно наявних даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів єдиної інформаційної системи МВС станом на 17.10.2018 за громадянином [PERSON] , [INFO] зареєстрованих транспортних засобів не значилось (а.с.68). Згідно пояснень відповідача жодного майна після смерті її сина не залишилось, оскільки всі кошти ним витрачались на лікування.\~\~ Таким чином спадкоємцями [PERSON] не одержано у спадщину\~ жодного нерухомого або рухомого майна померлого, що відповідно до положень ч.1 ст. 1282 ЦК України унеможливлює\~ задоволення позовних вимог кредитора. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України всі судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 12, 19, 264-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed