Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

14 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через психологічну несумісність характерів, зловживання відповідачем алкогольними напоями, шлюбні стосунки припинені з жовтня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 20.02.2017 подала до суду заяву, в якій повідомила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд розглядати справу за її відсутності. Не заперечувала, щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 16 серпня 2011 року сторони уклали шлюб (а. с. 4). У подружжя є малолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили з жовтня 2014 року. Спільне господарство ними не ведеться. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно з положеннями ст. 52 СК України дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку. Статтею 54 СК України встановлено, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов'язки в сім'ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім'ї. Усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім'ї вчинені за згодою другого з подружжя. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Згідно з положеннями ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їх малолітньої дитини, отже за таких обставин шлюб підлягає розірванню. Згідно з вимогами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0.650585758.1 від 14.11.2016.

Outcome: approved