Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

12 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], проживаючого по вул.. 40-річчя Перемоги, 26 кв.28 в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, на його користь 11760,67 гривень -суми боргу з урахуванням індексу інфляції за договором позики від 31 січня 2016 року, 1168,28 гривень-процентів за користування позикою за договором позики від 31 січня 2016 року, 166,52 гривень-3% річних від простроченої суми боргу за договором позики від 31 січня 2016 року, а також 551,20 гривень -понесених судових витрат у справі. Даний позов обгрунтовано наступним. 31 січня 2016 року позивач уклав з відповідачем договір позики, за яким 31 січня 2016 року позивач передав відповідачу кошти в сумі 450 доларів США, що еквівалентно 11318,2960 гривень, з умовою їх повернення до 14 лютого 2016 року, про що була написана відповідна розписка. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. Посилаючись на ст.ст. 526, 533,610, 625, 1046,1047,1048, 1049 ЦК України, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також і суму процентів за користування позикою, 3% від простроченої суми, а також понесені ним судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснюючи, що дійсно взяв в позивача борг в сумі 450 доларів США, однак з останнім не обговорював питання процентів за користування позикою та 3% простроченої суми в разі неповернення позики, тому визнає лише основну суму боргу. Окрім того доповнив, що 27 квітня 2016 року частково погасив борг, надавши позивачу побутову техніку, якою вважає, що повернув 300 доларів США, а 280 доларів США віддав як моральні збитки. В даний час вважає, що винен [PERSON] лише 150 доларів США. На надані в судовому засіданні заперечення відповідачем, позивач [PERSON] пояснив, що побутову техніку він взяв у відповідача не в рахунок погашення боргу, а з метою подальшої купівлі, однак техніка виявилася не працюючою. На запитання суду щодо подання доказів на підтвердження надання позивачу побутової техніки, відповідач відповідач, що ніяких доказів подати не може. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31 січня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] 450 доларів США у вигляді позики строком повернення до 14 лютого 2016 року, про що власноручно написав розписку від 31 січня 2016 року (а.с.6). Згідно\~\~ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За вимогами ст.1046 ЦК України\~\~за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Як слідує зі ст.1047 ЦК України\~\~договір позики укладається у письмовій\~\~ формі,\~\~ якщо\~\~ його сума\~\~ не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~\~ На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частина 2 статті 1047 ЦК України\~\~містить чітке визначення щодо документів, які можуть підтверджувати укладання договору позики: розписку або інший подібний борговий документ (акт передання та прийняття, тощо). Борговий документ має підтверджувати дві обставини:\~\~\~\~по-перше, факт отримання боржником грошей; по-друге, точно визначений строк повернення грошей позичальником. Обов'язковим реквізитом боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), а факультативними - дата, місце видачі. Згідно із ст. 208 ЦК України\~\~у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян Оскільки сума позики складає 450 доларів США, то договір позики був укладений у письмовій формі розписки, що сторонами визнається та не оспорюється. Отже, підсумовуючи вищенаведене та відповідно\~\~ до\~\~ вимог ст. ст. 208, 1047 ЦК України\~\~договір позики у даному випадку обов'язково необхідно було вчинити у письмовій формі, оскільки розписка чи інший борговий документ засвідчив факт отримання\~\~ грошей або речей позичальником. За умовами даного договору позики від 1 січня 2016 року позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 450 доларів США. Позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані) у строк до 14 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України\~\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. \~\~ Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно вимог ст. 58 ЦПК України\~\~неналежними є докази, які містять інформацію\~щодо предмета доказування. Частиною 2 статті 59 ЦПК України\~\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме розпискою чи іншим борговим документом за вказаним договором позики за нормами матеріального закону, а не іншими засобами доказування, підтверджується\~\~ передання грошей за договором\~\~ позики та отримання їх позичальником, в якій зазначено дату повернення позики із виправленнями без зазначення правдивості виправлення, а тому дана розписка не може братись до уваги, як належний доказ. Під час розгляду справи про стягнення боргу за договором позики підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як вбачається з матеріалів справи та визнано сторонами, на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув. Таким чином, неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов договору позики, в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена як умовами укладеного між сторонами договору, так і вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК Україно, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім право чином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того є роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Оскільки судом встановлено і доведено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей в сумі 450 доларів США, [PERSON] власноручно написав розписку про отримання грошей і зобовязався повернути суму боргу до 14 лютого 2016 року, суму боргу на час звернення до суду [PERSON] не повернув, в судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення суми боргу визнав, на підтвердження доказів надання позивачу в рахунок погашення заборгованості побутової техніки відповідач ніяких документів не надав суду, тому суд не може брати дані пояснення до уваги, а відтак суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми боргу є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Виходячи із офіційного курсу гривні до долара США, встановленого\~\~НБУ станом на 31 січня 2016 року офіційний курс НБУ для гривні становив 25,1517690 за 1 долар США (а.с.15). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).\~\~ Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.\~\~ Законом у статтях 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За таких обставин передбачене в статті 1048 ЦК України право сторін на встановлення плати за користування позикою з урахуванням норм статті 6, частини першої статті 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення\~\~саме розміру процентів та порядку їх сплати. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна\~\~валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України\~\~від\~\~16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм\~\~права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Позивачем надано до суду розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, з якої вбачається, що сума боргу в розмірі 11318,2960 грн із врахуванням індексу інфляції у 2016 році за даними Державної служби статистики України за період січень-липень становить 11760,67 грн (а.с.16). Окрім того, позивачем надано розрахунок суми процентів за користування позикою, з якого вбачається, що розрахунок суми процентів за користування позикою з 31 січня 2016 року по 11 серпня 2016 року, виходячи із суми позики 11318,2960 грн, становить 1168,28 грн (а.с.17). Також позивачем надано розрахунок 3% від простроченої суми, з якого вбачається, що виходячи із суми боргу в розмірі 11318,2960 грн за період прострочення з 15 лютого 2016 року по 11 серпня 2016 року (кількість прострочених днів 179) 3% річних становить 166,52 грн (а.с.18). Оскільки позивачем [PERSON] доведено невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за договором позики від 31 січня 2016 року, тому суд вважає, що і інші складові грошового зобовязання підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивачем [PERSON] в позові ставиться питання про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь понесені витрати за оплату судового збору при поданні позову до суду в сумі551,20 гривень. Як вбачається із квитанції про сплату судового збору, [PERSON] при поданні позову до суду було оплачено судовий збір в розмірі 551,20 гривень (а.с.1). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем доведено оплату позовної заяви судовим збором в розмірі 551,20 гривень, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на його користь понесених витрат обґрунтованими, які підлягають до задоволення. \~Відповідно до положень ст. 545 ЦК України та\~\~враховуючи факт наявності у позивача оригіналу розписки, а також відсутністю будь яких інших доказів сплати по договору позики відповідачем боргу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved