Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

14.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту від 05.10.2006 року недійсним, згідно якого [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом матиме право, оскільки в момент укладення заповіту заповідач не був здатний усвідомлювати значення свої дій, так як перебував в стані затяжного вживання алкоголю, а в присутності свідків доповідав, що після його смерті квартира залишиться його внучці [PERSON] дочці позивача. У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні, пояснив суду, що [PERSON] є його батьком, він зловживав спиртними напоями та на протязі останніх своїх років висловлював бажання після своєї смерті залишити квартиру своїй внучці [PERSON], а тому просив визнати даний заповіт недійсним. При цьому дружина відповідача працюючи в бюро нерухомості взяла на себе функції по оформленні спадщини на себе, а в подальшому продовжували споювати [PERSON] Відповідач та його представник з позовом не згодні. Відповідач пояснив, що заповіт було укладено у відповідності до законодавства та [PERSON] у момент укладення заповіту добре себе почував та усвідомлював свої дії. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] просила розглянути справу без її участі. Представник Першої Чернігівської нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON]. Згідно довідки Комунального підприємства Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 року [PERSON] належав об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 23.08.2006 № 4181. У вказаній квартирі [PERSON] на час смерті був зареєстрований. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 05.10.2006 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що за законом матиме право заповів [PERSON] (а.с. 27). У посвідчувальному написі нотаріуса вказано, що заповіт до підписання прочитаний вголос [PERSON] і власноруч підписаний ним у присутності нотаріуса. Відповідач у відповідності до вимог ст. 1268 - 1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом. [PERSON] під час складання заповіту дотримані загальні вимоги до форми заповіту, що підтверджується його особистим підписом, який сторони не заперечували та посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Першої Чернігівської державної нотаріальної контори. Згідно зі ст. 1254 ЦК України, заповіт може бути зроблено, змінено або скасовано лише особисто самим громадянином-заповідувачем. Заповіт не був змінений [PERSON] за час життя, що свідчить про наявність саме такої волі спадкодавця. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] дійсно зловживав спиртними напоями, проте в день укладання заповіту його не бачили і стан здоров»я його пояснить не можуть. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] адекватно реагував на життєві ситуації. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є братом її чоловіка, вона його добре знає, він часто приходив в гості, у нього була своя кімната та він не був пропащим, він лікувався в Халявині чи в 2010 чи в 2011 роках близько 3-х тижнів. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він сусід [PERSON] по дачі в селі та пояснив, що він був адекватною людиною, випивав, проте не зловживав спиртними напоями. Свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] більше 30 років працювали на заводі. Заходив в гості коли приїхав з Москви, в останнє зустрічались коли [PERSON] лежав у лікарні. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] був другом її чоловіка, про укладення заповіту нічого не знала, в спілкуванні він адекватний. Свідок [PERSON] пояснив, що чув розмову коли [PERSON] казав що квартира дістанеться внучці, міг випивати, проте розумів свої дії та не зловживав спиртними напоями. Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частина 3 цієї статті передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. На час посвідчення заповіту [PERSON] діяла Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5. Відповідно до п. 157 цієї Інструкції заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Відповідно до ст.. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 586 від 02.10.2014 року встановлено, що в [PERSON] у ході провадження даної експертизи із використанням всіх наданих експертних джерел (включаючи й медичні документи), на період часу - 05.10.2006 року клінічних ознак психічного захворювання не виявлено. [PERSON] за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення свої дій та керувати ними в момент укладення заповіту 05.10.2006 року. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed