Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

14.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 28.03.2013 року та витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги за тим , що 28 березня 2013року він уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти в сумі 35\~000 гривень, еквівалентні на день позики 4292 долари 95 центів США, з умовою їх повернення половини суми до 1.09.2013 року, а повної суми не пізніше 31.12.2013 року, але незважаючи на багаторазові вимоги відповідач до теперішнього часу не виконав свого зобов`язання. Окрім того, у зв'зку з неповерненням своєчасно боргу він зазнав втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних йому неналежною бездіяльністю відповідача. У звязку з чим він морально переживав, були порушені його звичні, нормальні життєві звязки внаслідок чого його моральний стан значно погіршився, що виявилося в безсонні, дратівливості, у відчутті безпорадності та образи. Його покращення потребує додаткових зусиль.Моральну шкоду він оцінює в 5000 гривень. Окрім того, 04.03.2014 рок на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 192 він, позивач [PERSON] відповідно до договору доручення, укладеного в усній формі довірив відповідачеві [PERSON] управляти належним йому, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САО № 016268, виданого Липовецьким ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Вінницькій області 24.07.2012 року автомобіль марки, модель АЦПТ ГАЗ 5312, 1989 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], шасі № 2524827/4300, (кузов, рама) № ХТН531400к1258580 копію свідоцтва про державну реєстрацію передав відповідачу). 15.01.2015 року ним, позивачем [PERSON] було скасовано вищевказану довіреність та цього ж числа звернувся до відповідача з листом повідомленням про відміну дії довіреності та необхідності повернення автомобіля. Відтак, по даний час жодного повідомлення ним отримано не було. 7.03.2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача [PERSON] про визнання договору позики від 28 березня 2013 року недійсним, зазначаючи що взагалі ніякої передачі грошей [PERSON] йому не здійснювалось, окрім того відповідачем не надано розписки або іншого документа, який би посвідчував передання йому грошової суми, оскільки такої немає, так як передачі грошей не було. Окрім того в п.5 договору вказано, що його дружина [PERSON] мала дати згоду на позику грошей, але нею договір підписаний не був. Він, підписавши договір вважав, що відповідно до п.7 він буде завірений нотаріусом, котрий усуне недоліки та чекав повідомлення від [PERSON] та не дочекавшись останнього вважав, що він, [PERSON] позичати йому грошей не буде . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] , кожен окремо, підтримав позовні вимоги і вимагав стягнути з відповідача: - 67690 гривень 80 коп., що еквівалентно на час подачі позову до суду 4292 доларам 95 центів США ( відповідно до довідки, виданої ПАТ «Державний ощадний банк України» від 13 січня 2015 року офійний курс НБ України становить 1576 грн. 79 коп. за 100 доларів США 1576.79 :100х4292.95= 67690 гривень 80 коп .) боргу; -2115 грн.33 коп. -3% річних від простроченої заборгованості в сумі 2115 грн.15 коп. ( за 12 місяців=2010.72 грн. + за 15 днів = 84.61 грн. ); -5000 гривень , як вартість завданої моральної шкоди ; - 40 грн. витрати за отримання довідки про курс валют; -350 гривень витрати по оплаті проведеної оцінки автомобіля ; -2137 грн. 10 коп. витрати по оплаті судового збору ; - 4000 грн. витрати на правову допомогу, а всього стягнути з [PERSON]А на його користь 81333 гривні 23 коп. Також просять зобовязати відповідача [PERSON] повернути йому , [PERSON] автомобіль марки , модель АЦПТ ГАЗ 5312, 1989 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], шасі № 2524827/4300, (кузов, рама ) № ХТН531400к1258580, а при неможливості повернення вищевказаного автомобіля, сплатити йому його вартість в сумі 71300 гривень, встановлену його незалежною оцінкою ВАТ «Консалтинг-центр професіонал». . Окрім того, він [PERSON] відповідач за зустрічним позовом про визнання договору поики недійсним, позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що він тривалий час працював разом із [PERSON] та підтримув із ним дружні стосунки. В березні місяці 2013 року до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити кошти на придбання автомобіля для сімї в сумі 35\~000 гривень. Знаючи [PERSON] тривалий час як порядну людину і товариша він погодився позичити йому та позичив вищевказані кошти та передав їх [PERSON] і лише після того, на крайній випадок, підготував Договір позики між ним та [PERSON] від 28.03.2013 року, який беззастережно підписав і сам [PERSON] та один примірник забрав собі додому, щоб показати своїй дружині. Кошти в сумі 35000 гривень були передані [PERSON], до укладення даного договору , які він і потратив на придбання авотобіля ФІАТ Добло груз. 1.9 дизель. Відповідач та його представник адвокат [PERSON], позовні вимоги, кожен окремо, не визнали зовсім, а їх вимоги по зустрічному позову просять задовольнити в повному обсязі, а також сам факт підписання договору позики не заперечують та в судовому засіданні підтверджують, що дійсно в договорі позики від 28.03.2013 року дійсно стоїть його [PERSON] підпис, проте грошей він від [PERSON] не отримував і ним не надано на підтвердження розписки про отримання коштів. Відповідач [PERSON] також доповнив , що мав намір позичити гроші у [PERSON], з яким дійсно тривалий час працював і товаришував, на добудову свого будинку, але порадившись із дружиною він вирішив кошти не позичати.Автомобіль він дійсно придбав, але раніше, до підписання договору. Він також доповнив, що на ТОВ «Погребищенський маслосирзавод», де керівником був [PERSON] він дійсно працював водієм чотири роки на автомобілі САО № 016268 і коли йому [PERSON] сказав , що продає дане авто, та у квітні місяці 2014 року він залишив авто на території заводу і в подільшому взнав, що дане авто вкінці травня 2014 року було продане [PERSON] - [PERSON], в якого в даний час це авто знаходиться , а також і всі документи на нього . Свідок [PERSON] пояснив, що в 2014 році він домовився з [PERSON] про продаж ГАЗ 53 за 30\~000 гривень., на якому раніше працював [PERSON] Продану [PERSON] автівку він забирав з території ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» уплативши [PERSON] 30\~000 гривень, розписки не давав. [PERSON] передав йому техпаспорт на авто, авто в даний час знаходиться у нього, вдома в справному стані, на якому він працює. Свідок [PERSON] пояснив, що він також працював на маслосирзаводі і був присутній як [PERSON] забирав ГАЗ-53 з території заводу через центральну прохідну. На даній автівці раніше працював його брат [PERSON] до червня 2014 року. Свідок [PERSON] пояснила, що дійсно вона з чоловіком [PERSON] мали позичити гроші , які мав позичити [PERSON], але не позичив, все обіцяв, а тому вона і не підписала Договір позики від 23.03.2013 року. Гроші на автівку у них були і вони його купили, а ще їм необхідні були кошти на добудову будинку. Також може доповнити, що її чоловік дійсно на заводі возив на ГАЗ-53 молоко і наміру його придбавати не мав і знає, що дане авто хтось купив із заводу. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється сестрою [PERSON], дружини [PERSON], та може підтвердити, що дійсно коли вона їхала разом із [PERSON] в авто, то до них підійшов [PERSON] з незнайомим їй чоловіком та вимагав повернути йому борг, на що [PERSON] відповів, що грошей у нього не брав. Свідок [PERSON] пояснив, що нна ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» працював охоронником до 7.04.2014 року і знає що дійсно там працював охоронником і [PERSON] і водієм [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він працював охоронником на ТОВ «Погребищенський маслосирзавод» і на його зміні передачі автівки САЗ 18-80 він не бачив. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а в зустрічному позові слід відмовити з таких міркувань. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Поясненнями позивача та матеріалами справи, зокрема власноручно підписаним відповідачем договору позики (а.с.7-8) беззаперечно доведено, що 28.03.2013 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 35\~000 гривень, що на день передачі грошей еквівалентна сумі 4292 доларів 95 центів США та зобовязався повернути половину суми до 1.09.2013 року, а повної суми дне пізніше 31.12.2013 року., однак, незважаючи на неодноразові вимоги позикодавця, зобов`язання не виконав зовсім. Окрім того, поясненнями відповідача [PERSON], поясненнями свідка [PERSON] , який в судовому засіданні надав для огляду оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки АЦПТ моделі ГАЗ 5312, від 24.07.2012 року серії САО 016268 ( а.с. 124 ) , яке він отримав після купівля за 30\~000 гривень даного авто у [PERSON] і дане авто в теперішній час перебуває у його власності, встановлено ,що автомобіль марки, модель АЦПТ ГАЗ 5312, 1989 р.в., реєстраційний номер [NUMBER], шасі № 2524827/4300, (кузов, рама ) № ХТН531400к1258580, який є предметом первісного позову знаходиться у свідка [PERSON], а тому [PERSON] є неналежним відповідачем, проте позивачем [PERSON] та його представником адвокатом [PERSON] в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача , всупереч ст..33 ЦПК України не заявлялось, то в частині позовних вимог про повернення вищевказаного автомобіля із незаконного володіння [PERSON] або сплати його вартості в сумі 71300 гривень необхідно відмовити, оскільки він предявлений до неналежного відповідача. Дані правовідносини регулюються: -ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; -ч. ч. 1, 2 ст. 1049 ЦК України, за змістом яких позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором; -ч.2 ст. 1051 ЦК України якою встановлено, що, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором; -ч.2 ст. 533 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки беззаперечно доведено, що між сторонами було укладено договір позики з кінцевим терміном повернення 21.12.2013 року, боржник у встановлений строк не повернув суму боргу в розмірі 67690 гривень 80 коп., що еквівалентно 4292 доларам 95 центів США ( відповідно до довідки, виданої ПАТ «Державний ощадний банк України» від 13 січня 2015 року офійний курс НБ України становить 1576 грн. 79 коп. за 100 доларів США 1576.79 :100х4292.95= 67690 гривень 80 коп .) боргу, та 2115 грн.33 коп. -3% річних від простроченої заборгованості в сумі 2115 грн.15 коп. (за 12 місяців=2010.72 грн. + за 15 днів = 84.61 грн. ), то з метою захисту майнових прав позивача з відповідача її необхідно стягнути в примусовому порядку. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що коштів він ніяких не отримув, оскільки зі змісту п.1 Договору вбачається ,що передача коштів була здійснена до підписання даного договору, що підтвердив і сам відповідач [PERSON], підтверджуючи , що підпис в договорі позики проставлений ним власноручно Окрім того, в судовому засіданні встановлено , що позивачеві [PERSON] була завдана і моральна шкода , яка полягає в порушенні його звичних , нормальних життєвих звязках, через неможливість продовження активного громадського та підприємницького життя, безсонні, дратівливості, відчутті безпорадності та образи, нестабільностиі нервового стану яку він оцінює в розмірі 5 000 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя (п. 1 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ст. 23 ЦК України); - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України); - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації (п. 4 ст. 23 ЦК України). У Постанові Пленуму Верховного [PERSON] України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачеві [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, що є обґрунтованою компенсацією за душевні страждання. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути - 5225 грн.26 коп - судових витрат (із них : 1185.26грн. по оплаті судового збору, 40 грн. витрати по оплаті довідки про курс валют та 4000 гривень по оплаті правової допомоги адвоката, відповідно до ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року), тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відмовляючи в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним суд виходив з наступного У відповідності до ст. 203 ЦК України, судом встановлено, що зміст договору позики від 28.03.2013 року не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. [PERSON] на момент укладення договору позики від 28.03..2013 року мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину на момент його укладення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Воля сторін спірного правочину на момент його укладення полягала в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки за договором, що й було здійснено [PERSON] Ця воля була взаємною і спрямованою на досягнення певної мети. Правочин вчинено у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Вище вказана позиція узгоджується, зокрема, із правовою позицію Верховного [PERSON] України, висловленою в постанові від 18.09.2013 року № 6-63цс13. Посилання [PERSON] на те, що кошти ним не отримувалась, суд вважає недоведеним. Відповідно до ст..1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором . ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину, на що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 12 Постанови Пленуму № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Посилання [PERSON] на те, що кошти ним не отримувалась , суд вважає безпідставними та не приймає до уваги покази свідка [PERSON],в тій частині , що кошти її чоловік [PERSON] у [PERSON] не позичав.

Outcome: partial