Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

12 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з вказаним позовом в якому, з урахуванням поданих уточнень, зазначив, що з 26 травня 2014 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Інтер Прайм Інвест» де працював на посаді менеджера з продажу. З вересня 2014 року відповідач перестав виплачувати заробітну плату. 13 січня 2015 року він був звільнений з ТОВ «Інтер Прайм Інвест». При звільнені з ним не був проведений розрахунок та заборгованість із виплати заробітної плати становить 34 317,25 гривень. Вказана заборгованість із заробітної плати відповідачем не погашена до теперішнього часу. Оскільки відповідач не здійснив з ним розрахунок із заборгованості по заробітній платі при його звільнені йому повинен бути сплачений середній заробіток за весь час затримки, який з 01.02.2015 року по 31 грудня 2015 рік становить 78338,00 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про перенесення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав. За таких обставин, відповідно до положень ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвали у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Встановлено, що [PERSON] 26 травня 2014 рік був прийнятий на роботу в ТОВ «Інтер Прайм Інвест» де працював на посаді менеджера з продажу насіння. 13 січня 2015 року він був звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджені відповідними записами трудової книжки позивача. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON], які надані з Пенсійного фонду України за вказаний період (з вересня 2014 року по 13 січня 2015 рік) позивачу відповідачем була нарахована заробітна плату у таких розмірах: вересень 2014 рік - 7 323,00 гривень; жовтень 2014 рік - 7323,00 гривень; листопад 2014 рік - 7323,00 гривень; грудень 2014 рік - 7 323,00 гривень, з 1 по 13 січня 2015 року - 5 025,25 гривень. Всього за вказаний період позивачу було нараховано заробітну плату у сумі 34317,25 гривень. Згідно довідки без номеру виданої ТОВ «Інтер Прайм Інвест» [PERSON] зазначено, що у товариства перед позивачем існує заборгованість по наступним місяцям: вересень, жовтень листопад, грудень 2014 року та до 13 січня 2015 року. Відповідач докази на підтвердження погашення заборгованості із заробітної плати перед позивачем суду не надав. Виходячи з того, яке значення для кожної із сторін мають вказані докази, а також той факт, що фактично у своїх запереченнях проти позову відповідач факт наявності та розмір заборгованість перед позивачем не оспорював, жодних доказів на спростування наявності заборгованості не надав, суд визнає доведеним розмір заборгованості із заробітної плати відповідача перед позивачем у розмірі 34317,25 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із остаточного розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що відповідач згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідач прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України, наявну заборгованість із заробітної плати відповідач мав оплатити позивачеві у день звільнення. Оскільки відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. За наведених обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем не доведено, що остаточний розрахунок при звільненні позивача не був проведений не з його вини, а сама по собі відсутність у відповідача грошових коштів не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не виключає його відповідальності. Оскільки відповідачем не здійснено розрахунок з позивачем у встановлені законом строки, доказів відсутності вини у цьому відповідачем не надано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 01 лютого 2015 року по 31 грудня 2015 рік, виходячи із розміру заявлених позовних вимог. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100, від 08 лютого 1995 року для визначення середнього заробітку береться заробіток за два останні місяці роботи перед місяцем звільнення. Таким чином середній заробіток за час затримки із розрахунку при звільненні з часу звільнення позивача по день постановлення судом рішення буде розраховуватися: 7323,00 гривень + 7323,00 гривень (нарахована заробітна плата за два останніх місяці роботи перед місяцем звільнення) : 43 дні (кількість робочих днів у листопаді та грудні 2014 року) = 340,60 гривень. Розмір середнього заробітку за час затримки із розрахунку при звільненні буде становити: 340,60 гривень (середньоденний заробіток) * 230 робочих днів (за період з 01.02.2015 року по 31.12.2015 рік включно) = 78338,00 гривень. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1126,55 гривень.

Outcome: approved