Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

14.04.2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що з 03.12.2011 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час перебуває на утриманні позивача. Позивач вказала, що протягом останнього року відносини між сторонами погіршилися, спільне господарство не ведеться, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення між сторонами, просить шлюб між ними розірвати. Дитина проживає разом з позивачем, відповідач долею дитини не цікавиться, регулярно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання житини у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~355,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Крім того зазначила, що з відповідачем не проживають однією сімєю з жовтня 2016 року, дитина проживає разом з позивачем. Відповідач надає деяку допомогу на утримання сина, але ця допомога не має системного характеру, при цьому дитина являється інвалідом І групи підгрупи А, потребує регулярного медикаментозного лікування та проходження постійного реабілітаційного курсу, що є дороговартісним, дитині необхідне спеціальне харчування, тому дуже велика кількість коштів іде на медичні препарати, реабілітацію, памперси. Інших джерел доходу, крім соціальної виплати на утримання дитини-інваліда у позивача немає, а так як дитина лежача і потребує постійного догляду позивач не може працевлаштуватись, щоб належним чином утримувати хворого сина.\~ Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав та не заперечував проти їх задоволення, а щодо стягнення аліментів - визнав частково в сумі 800,00 грн., зазначив, що він вже сплачує аліменти в розмірі 400,00 грн. на утримання дитини від першого шлюбу, крім того на його утриманні знаходиться хвора мати, яка отримує мінімальну пенсію. При цьому повідомив суду, що на даний час він офіційно не працевлаштований, неофіційно працює за кордоном України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 03.12.2011 року перебувають у шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 087370, виданим 03.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радомишльського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 107 (а.с.15). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.16), який в даний час перебуває на утриманні позивача. Шлюбні стосунки сторони припинили з жовтня 2016 року, проживають окремо. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Тищенко». Таким чином, судом встановлено, що сторони не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх сина. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що син сторін [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства, має вроджену ваду розвитку зі стійким незворотнім руховим порушенням, встановлено підгрупа «А», що підтверджується медичним висновком № 31 про дитину-інваліда віком до 18 років від 17.09.2015 року, висновок дійсний до 12.12.2028 року (а.с.40). Згідно наданих позивачем медичних документів, дитина потребує проходження постійного реабілітаційного курсу та постійної сторонньої допомоги (а.с.41-43). Крім того, суд у своєму висновку виходить з того, що саме аліментні кошти стягуються на утримання дитини для забезпечення її існування у повсякденному житті, а не носять періодичний характер, а зазначені в судовому засіданні позивачем витрати є звичайними повсякденними витратами на утримання дитини-інваліда, які позивач несе постійно для забезпечення його існування, при цьому суд враховує ту обставину, що дитина потребує постійної сторонньої допомоги, тому позивач позбавлена можливості працевлаштуватися. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем надано докази, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с.46). На виконанні Радомишльському районному відділі ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку починаючи з 01.09.2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.43,44). Згідно наданої копії чеків переказів грошових коштів на прізвище [PERSON] періодично пересилаються грошові кошти із зазначенням «аліменти», при цьому на трьох чеках не зазначено прізвище відправника, на одному із чеків зазначено відправника «Тищенко Анна» (а.с.45). Крім того, відповідачем надано довідку № 219 від 09.06.2017 року про те, що [PERSON], [INFO], хворіє та за станом здоровя потребує стороннього догляду (а.с.47). Зі слів відповідача його мати хворіє, має інвалідність ІІІ групи та отримує мінімальну пенсію, тому він утримує матір. Відповідачем не подано доказів і не доведено, що він дійсно утримує хвору матір, оскільки твердження, що остання хворіє і отримує малу пенсію, а тому він її матеріально забезпечує, не може слугувати належним доказом. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач є працездатною особою, на теперішній час, згідно до його ж пояснень, [PERSON] неофіційно працює за кордоном України, так, за останні чотири з половиною місяці роботи в Москві він заробив три з половиною тисячі доларів. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року (далі - Конвенція), ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом ст. 18 Конвенції, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А згідно ч. 3\~ст. 181 СК України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою\~ст. 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У\~ст. 182 СК України\~також встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки судом з'ясовано, що відповідач з дитиною не проживає, регулярно матеріальної допомоги утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього\~статтею 180 СК України\~обов'язок. Розв'язуючи спір, суд виходить з визначення аліментів за ст.ст.\~180,\~181 СК України\~як майнової участі того з батьків, який проживає окремо від дитини, в утриманні дитини, яке складається з поточних витратах на медичний догляд, підтримання здоров'я, харчування, відпочинок, організацію дозвілля, придбання одежі для дитини, ліків тощо,\~що не піддається точному щоденному обліку, маючи підсумований вартісний вираз.\~\~ Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи\~особливий стан здоров'я дитини, її вік, здатність батька до праці і заявлений ним же розмір його неофіційного заробітку, наявність у нього інших дійсних аліментних зобов'язань,\~ вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі, заявленому позивачем в позовній заяві. Суд вирішує питання\~судових витрат відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved