Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

14.05.2019 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку квартири у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15.03.1974 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . 10.05.1977 року на сім`ю позивача надано кооперативну трьохкімнатну квартиру в ЖБК 13 «Радіоприлад» за адресою: [ADDRESS] . Членом зазначеного ЖБК був чоловік позивача - [PERSON] Пайовий внесок за вартість квартири [PERSON] та [PERSON] сплатили за спільні кошти в 1992 році. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач, їх спільний син [PERSON] та донька спадкодавця від першого шлюбу [PERSON] 04.08.2016 року ЖБК 13 «Радіоприлад» реорганізована в ОСББ «Радіоприлад 13». В червні 2018 року [PERSON] звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини. Постановою державного нотаріуса Шпак Р.І. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, у зв`язку з тим, що вказане вище житло позивач та її чоловік не зареєстрували в Запорізькому ЗМБТІ. З цих підстав, [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 28.05.2019 року провадження у справі №333/2684/19 відкрито. 27.06.2019 року на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власністі на 1/2 частину квартири та права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті його батька - [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач, їх спільний син [PERSON] та донька спадкодавця від першого шлюбу [PERSON] . ЖБК 13 «Радіоприлад» реорганізована в ОСББ «Радіоприлад 13». В лютому 2019 року [PERSON] звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини, але постановою державного нотаріуса від 09.02.2019 року позивачу за зустрічним позовом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, оскільки житло не було зареєстровано в Запорізькому ЗМБТІ. З огляду на викладене, [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 01.07.2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до відповідача 1: [PERSON] , відповідача 2: [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до відповідача 1: [PERSON] , відповідача 2: [PERSON] про визнання права власності на частку квартири у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. 14.08.2019 року на адресу суду від позивача за первісним позовом надійшла заява про визнання зустрічної позовної заяви [PERSON] до відповідача 1: [PERSON] , відповідача 2: [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом. Також, 14.08.2019 року від представника відповідач 1 за первісним позовом надійшла заява про визнання первісного позову в повному обсязі. Крім того, 14.08.2019 року від відповідача 2 за первісним позовом надійшла заява про визнання первісної та зустрічної позовних заяв, в якій [PERSON] зазначила, що не претендує на 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , та не заперечує проти розподілу зазначеної частини житла між іншими спадкоємцями. У зв`язку з визнанням відповідачем 2 первісного позову та відмовою останньої від оформлення частини спадщини, 14.08.2019 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач за первісним позовом просить визнати за нею право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею 68,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також на 1/3 частину трикімнатної квартири загальною площею 68,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] . В підготовчому засіданні позивач за первісним позовом заявлені нею вимоги з урахуванням їх збільшень підтримала, просила суд їх задовольнити. Крім того, зустрічний позов [PERSON] визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача 1 за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] , з урахуванням їх збільшень, визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, а також просила суд задовольнити зустрічний позов [PERSON] . Також, заявила клопотання про повернення [PERSON] частини судового збору, сплаченого за звернення з зустрічною позовною заявою, у зв`язку з визнанням відповідачами 1,2 за зустрічним позовом позовних вимог. Відповідач 2 за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] з урахуванням їх збільшень визнала, не заперечувала проти їх задоволення та просила суд задовольнити зустрічний позов [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (який був чинний на період виникнення спірних правовідносин), визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (який був чинний на період виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який був чинний на період виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (ч. 1). Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ч. 2). Судом встановлено, що 15.03.1974 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 14.03.1998 року серії [NUMBER] , актовий запис №135 (а.с. 9). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.12.1975 року серії [NUMBER] , актовий запис №2645 (а.с. 10). 10.05.1977 року виконавчим комітетом Запорізької міської Ради депутатів трудящих Шпаку Володимиру Макаровичу, сім`я якого складається з 4 осіб, видано ордер №339 серії А-ІІ ЖСК на право вселення в трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету міської Ради депутатів трудящих від 20.01.1977 року №29 (а.с. 12). Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2). Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Із змісту довідки від 03.07.2018 року №47, виданої головою правління ОСББ «Радіоприлад 13» слідує, що [PERSON] був членом ЖБК 13 «Радіоприлад», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] року. Виплата паю почата в червні 1977 року та виплачена в червні 1992 року повна вартість квартири 85 в сумі 8 095,02 руб. Після смерті [PERSON] в члени ЖБК 13 «Радіоприлад» була прийнята з 01.04.1998 року [PERSON] , [INFO], дружина. З 04.08.2016 року ЖБК 13 «Радіоприлад» реорганізовано в ОСББ «Радіоприлад 13» (а.с. 13). Підпунктом «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18.09.1987 року № 9 роз`яснено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому, суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов`язаний повернути кредитору. З огляду на викладене, враховуючи, що ордер № 339 на квартиру [ADDRESS] було отримано [PERSON] - 10.01.1977 р., а пайові внески за вказану квартиру повністю сплачені у 1992 році, тобто в період перебування останнього у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено, що вказане нерухоме майно у відповідності до норм ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (які були чинними на період виникнення спірних правовідносин) є спільною сумісною власністю подружжя. Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачами 1,2 не заперечувались в ході розгляду цієї справи. У зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] про визнання право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею 68,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є обґрунтованими, а тому задовольняються судом. При розгляді позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права право власності на 1/3 частину трикімнатної квартири загальною площею 68,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] , суд виходить з наступного. Статтею 524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1). Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2). Згідно з ст. 525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.03.1998 року серії [NUMBER] , актовий запис №2118 (а.с. 7). Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Із змісту довідки з відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 05.10.1977 року по 18.06.2018 року (помер [INFO] ). Разом з ним на день смерті була зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с 15). Частиною 1 ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З матеріалів справи слідує, що на момент смерті [INFO] спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем першої черги, крім дружини - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , є його донька від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.04.1967 року серії [NUMBER] , актовий запис №446 (а.с. 53), та свідоцтвом про шлюб від 05.10.1988 року серії [NUMBER] , актовий запис №914 (а.с. 54). Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ч. 1). Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2). Згідно з ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. 1). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2). З огляду на викладене, враховуючи, що позивач за первісним позовом на момент смерті спадкодавця була зареєстрована та фактично проживала з останнім за однією адресою, а також після його смерті продовжила користуватися, управляти та володіти спадковим майном, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка. 15.06.2018 року [PERSON] звернулась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою № 724 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 31). Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 07.07.2018 року № 1379/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] , у зв`язку з ненадання спадкоємцями документу, що посвідчує право власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд виходить з того, що належна [PERSON] на момент смерті 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , є спадковим майном та підлягає поділу між трьома спадкоємцями за законом у рівних частках. Враховуючи те, що представник відповідача 1 за первісним позовом в повному обсязі визнала позовні вимоги [PERSON] з урахуванням їх збільшення, а відповідач 2 за первісним позовом не претендує на свою частину у спадковому майні, що підтверджується заявою від 14.08.2019 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/3 частину трикімнатної квартири загальною площею 68,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] , є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Розглянувши заявлені зустрічні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину трикімнатної квартири загальною площею 68,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] , суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як встановлено в судовому засіданні, позивач за зустрічним позовом [PERSON] є сином спадкодавця від другого шлюбу та, відповідно до вимог ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, відноситься до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] у шестимісячний строк, визначений статтею 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, звернувся до нотаріальної контори з заявою від 15.06.1998 року про видачу свідоцтва про право на спадщину по закону, суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом фактично прийняв спадщину після померлого [INFO] батька - [PERSON] . 09.02.2019 року [PERSON] звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою № 158 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 72). Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 09.02.2019 року № 308/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] , у зв`язку з ненадання спадкоємцями документу, що посвідчує право власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 75). З огляду на те, що відповідач 1 за зустрічним позовом в повному обсязі визнала позовні вимоги [PERSON] , а відповідач 2 за зустрічним позовом не претендує на свою частину у спадковому майні, що підтверджується заявою від 14.08.2019 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/6 частину трикімнатної квартири загальною площею 68,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] підлягають задоволенню судом. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання відповідачами 1,2 зустрічного позову до початку розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, вирішує питання про повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні з зустрічною позовною заявою.

Outcome: approved