Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

14 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача з позовом, яким просили визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Вказували, що відповідач хоча і зареєстрований, проте тривалий час за вказаною адресою не проживає, не бере участі у утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивачі зазначали, що реєстрація відповідача у квартирі не дає їм можливості реалізовувати своє право власності належним чином. 14.09.2018 року Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачі, згідно заяв, просили про розгляд справи без їх участі, підтримали вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Своїм правом на подання відзиву не скористався. Згідно Ухвали проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, з'ясувавши взаємовідносини, які склались між сторонами, дослідивши надані докази, суд виходить з такого. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.05.1998 року (а.с.11), Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.01.2001 року (а.с.12), Угоди про розподіл спадкового майна від 05.02.2001 року (а.с.13), належить 2/3 частки квартира [ADDRESS]. Разом з тим, 1/3 частка у праві власності на вказану квартиру на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.05.1998 року (а.с.11) належить [PERSON]. Відповідно до Довідки, виданої ЖКП ММР «Південь» ЖЕК №7 за № 2970 від 09.11.2017 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивачі - [PERSON], [PERSON] та відповідач - [PERSON] Відповідно до Висновку Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 10.08.2018 року, працівниками поліції на підставі показів сусідів позивачів за вищевказаною адресою встановлено, що у квартирі [ADDRESS], відповідач фактично не проживає з початку 2016 року, його особистих речей в помешканні немає. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 16.11.2016 року у цивільній справі № 688/63/15-ц. З огляду на викладене судом встановлено, що відповідач не мешкає за вказаною адресою близько двох років, його реєстрація за вищевказаною адресою чинить позивачам перешкоди у розпорядженні їх власністю, чим обмежує їх право власності. Отже, вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири, належної позивачам, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки їх порушене право підлягає захисту у обраний ними спосіб.

Outcome: approved