Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

14.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в рахунок стягнення боргу у розмірі 250000 грн.; зареєструвати за нею перехід прав власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування вимог посилається на те, що 26.01.2016 року відповідачка позичила у неї гроші у розмірі 250\~000 грн. строком до 01.05.2016 року, що підтверджується розпискою. Грошові кошти відповідача взяла з метою погашення кредиту, а віддати їх обіцяла, як тільки продасть квартиру, яка є її власністю, а саме квартиру [ADDRESS]. До теперішнього часу відповідачка грошові кошти їй не повернула, добровільно повернути грошові кошти відповідачка відмовляється, квартиру до теперішнього часу не продала. У власності відповідача перебуває квартира [ADDRESS], вартість якої фактично відповідає вартості боргу (254\~840 грн.). У звязку з цим, просить визнати за нею право власності на спірну квартиру в рахунок стягнення боргу у розмірі 250000 грн. та зареєструвати за нею перехід прав власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з оригіналом розписки, 26.01.2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошову позику у розмірі 250000 грн., яку зобовязався повернути до 01.05.2016 року. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що позивачем надано оригінал розписки від 26.01.2016 року, а відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, то є достатні підстави вважати, що відповідачем грошова сума у розмірі 250000 грн., не повернута позикодавцю. Разом з тим, у звязку з неповерненням позики позивачем заявлені вимоги про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачці на праві власності, та про реєстрацію переходу права власності на спірну квартиру на позивачку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Зі змісту вимог позивача вбачається, що між сторонами виник спір щодо повернення коштів за договором позики. Способом захисту порушеного права за договором позики є пред'явлення позову про стягнення боргу за договором позики на підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Разом з тим, позивач такий позов не заявляла. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Суду не надано, зокрема, договору іпотеки, який укладено між сторонами в рахунок забезпечення виконання договору позики від 26.01.2016 року, у якому б зазначалось про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Перехід права власності на квартиру у запропонований позивачем спосіб суперечить закону. На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання права власності за позивачкою на спірну квартиру в рахунок погашення боргу та реєстрацію переходу права власності задоволенню не підлягає, оскільки заявлені безпідставно. Позивач не позбавлена можливості з вернутися з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики або вирішити спір позасудовому порядку шляхом укладення договорів щодо переходу права власності на спірну квартиру до позивача, враховуючи, що відповідач не заперечувала проти позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed