Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

14.07.2017 року позивач звернулася до відповідача із позовною заявою про захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2016 року між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір [NUMBER] відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Згідно з п. 1.2. договору, замовник зобов'язується оплатити та прийняти готові вироби і роботу відповідно до умов даного договору. Положеннями п. 2.1. договору встановлено, що вартість виробів складає 15929 грн. 00 коп. Відповідно до п. 3.1 договору, замовник зобов'язується сплатити вартість виробів, яка складає п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять гривень. На виконання вимог п. 1.2 та п. 3.1 договору позивач 22.07.2016 року сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 4800,00 грн., що підтверджується змістом п. 2.2 та п. 2.3 Договору. Окрім цього, з метою виконання умов п. 2.3 договору, а саме: оплати залишку вартості виробів, позивач, шляхом подання до Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» заяви від 27.07.2016 року №ABH0RG156970371, уклала з банком кредитний договір про видачу їй строкового кредиту у розмірі 11574,16 грн. та перерахувати його на банківський рахунок відповідача у якості остаточної оплати за вироби. Того ж дня, тобто 27.07.2016 року, банк перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 11129,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером банку від 27.07.2016 року. Тобто, позивач станом на 27.07.2016 року повністю виконала умови п.п. 2.2. та 2.3. вищевказаного договору. Відповідно до п. 3.2. договору, визначено, що після виконання пункту 3.1. виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовленні вироби протягом 21-го робочого дня. З огляду на зміст вказаного вище пункту договору, а також враховуючи те, що позивач повністю оплатила вироби 27.07.2016 року, можна зробити беззаперечний висновок що відповідач повинна була передати у власність вироби позивачу не пізніше 26.08.2017 року, що є 21 робочим днем від дня повної оплати позивачем вартості виробів. Водночас, позивач до теперішнього часу не отримала від відповідача замовлених нею по договору виробів, що свідчить про невиконання останньою своїх обов'язків, протягом десяти місяців. Позивач неодноразово телефонувала відповідачу, відвідувала її офіс за адресою: пр. Пушкіна, б. 6. оф. 12, м. Дніпро, з метою уточнення дати поставки виробів. Однак, відповідач та її співробітники повідомляли позивачу різні «обґрунтовані», на думку останніх, причини невиконання умов договору та постійно обіцяли, що поставка виробів відбудеться найближчим часом. Відповідні обставини привели до того, що позивач повідомила відповідачу про те, що вона відмовляється від договору та вимагає повернути їй сплачені за договором грошові кошти у сумі 15929,00 грн. Водночас, відповідач повідомила позивачу, що у неї немає жодних правових підстав для відмови від договору, оскільки нібито вона досі не виконала умови п. 2.3. договору, тобто не сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 11129,00 грн. Відповідач відмовилася ознайомитись з меморіальним ордером банку від 27.06.2016 року, яким підтверджено факт перерахування банком на рахунок відповідача 11129,00 грн. 09.02.2017 року відповідач припинила здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»: «Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань зі договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим». Згідно ч. 2 ст. 10 Закону: «Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має праве призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручить виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця».Позивач вважає, що оскільки відповідач прострочила виконання своїх зобов'язань по договору більш ніж на 10 місяців, то позивач має законне право відмовитись від договору (розірвати його) та вимагати від відповідача відшкодування збитків, а саме: повернення позивачу грошових коштів у розмірі: 1) 15929,00 грн., які були сплачені позивачем на виконання умов договору; 2) 3691,13 грн., загальна сума винагород, відсотків тощо, які були сплачені позивачем банку за надання останнім їй кредитних коштів та 70,00 грн., які були сплачені позивачем у якості комісії банку та Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» при погашенні заборгованості за кредитним договором (тобто за переведення грошових коштів). Позивач, посилаючись на ст. ст. 611, 549 ЦК України, ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», окрім вказаних вище грошових коштів (збитків), вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь пеню у розмірі 151962,66 грн., яка була розрахована наступним чином: 15929 (вартість робіт з організації виготовлення та передачі у власність Виробів)*3% (ставка пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону)*318 (кількість днів прострочення з 27.08.2016 року по 10.07.2017 року). В зв'язку з викладеним, [PERSON] просить суд розірвати договір індивідуальний номер замовлення АХ 00232 від 22.07.2016 року, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON]; стягнути з [PERSON] на свою користь наступні грошові кошти: - 15929,00 грн., сплачені на виконання умов договору індивідуальний номер замовлення АХ 00232 від 22.07.2016 року; - 3761,13 грн. - збитки, понесені, у зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] умов договору індивідуальний номер замовлення АХ 00232 від 22.07.2016; - 151962,66 грн. - пеню, у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів». До початку слухання справи позивач надала суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася по невідомим суду обставинам, про причини неявки суду не повідомили, хоча була належним чином двічі повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, підтвердженням чого є рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, 22.07.2016 року між замовником [PERSON] та виконавцем фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір (індивідуальний номер заказу АХ00232), згідно п.1.1 якого, виконавець зобов'язалась організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій. Вартість виробів складає 15929 грн. 00 коп., завдаток становив 4800 грн. 00 коп., борг до передачі у власність - 11129 грн. 00 коп. (п.п.2.1, 2.2.,2.3). Відповідно до п.3 договору, визначено, що замовник зобов'язується оплатити вартість виробів, що складає 15929 грн. 00 коп., а також борг до передачі у власність повинен бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. Після виконання п. 3.1., тобто повної сплати вартості виробів у сумі 15929 грн. 00 коп., виконавець зобов'язалась передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 21 робочого дня. У випадку, коли вироби мають нестандартну комплектацію, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів (п.п.3.1.1, 3.2 договору). Пунктом 4.1. встановлено, що у випадку невиконання п.3.2, тобто строків передачі у власність замовника виробів, виконавець повинен сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості даного договору за кожен день прострочки. Сплата штрафу чи неустойки не звільняє сторони від зобов'язань по даному договору (а.с. 10-11). [PERSON] на підставі особистого волевиявлення звернулася 27.07.2016 року до ПАТ «Акцент-банк» із заявою позичальника №АВН0RG156970371, про надання їй строкового кредиту у сумі 11574 грн. 16 коп. на строк 36 міс., з 27.07.2016 року по 26.07.2019 року включно, з відсотковою ставкою 0,12% річних, для цілей оплати/часткової оплати товару, згідно з переліком: окна/двері металопластикові конструкції ПВХ, загальною вартістю 11129 грн. 00 коп. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] (продавець) №26009050260418, у ПАТ «ПриватБанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ [NUMBER]. Одноразова винагорода за надання фінансового інструменту ПАТ «Акцент-банк» становить 445 грн. 16 коп., щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту становить 462 грн. 97 коп. Також визначено, що позичальник при здійсненні погашення за кредитом сплачує банку за розрахунково-касове обслуговування платню в розмірі, вказаному в умовах та правилах банку. Щомісячний платіж складає 785 грн. 08 коп., з періодом сплати з 24 по 28 число кожного місяця (а.с. 12). Згідно наданої копії меморіального ордеру від 27.07.2016 року, встановлено перерахування платником [PERSON] банком платника ПАТ «А-Банк» одержувачу фізичній особі-підприємцю [PERSON] на рахунок 26009050260418, банк одержувача ПАТ КБ «ПриватБанк», код банку 305299, суму у розмірі 11129 грн. 00 коп., згідно рахунку-фактури №3 від 27.07.2016 року (а.с.15). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], як позичальником сплачено на користь ПАТ «Акцент-банк» грошові кошти у кредитному зобов'язанні від у сумі 11129 грн. 00 коп., що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.16-17), а також сплачено грошову суму у розмірі 3691 грн. 13 коп., що є готівкою на погашення кредиту із наданням відповідного доказу (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивачем [PERSON] на виконання умов укладеного між нею та ФОП [PERSON] 22.07.2016 року договору внесено 4800 грн. завдатку та не порушуючи строків, визначених п. 3.2 договору, замовником [PERSON] перераховано у безготівковій формі на рахунок виконавця ФОП [PERSON] суму у розмірі 11129 грн. 00 коп., яка визначена як борг до передання у власність замовника виробів (п. 3.2 договору). Однак, до теперішнього часу відповідач, будучи виконавцем договору, не виконала його умов щодо передання у власність замовника виробів у виді ПВХ конструкцій. Під час розгляду справи судом встановлено, із наданої позивачем копії витягу Міністерства юстиції України, про припинення 09.02.2017 року підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 19-22). Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 51 ЦК України, визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Згідно ч. 1 ст. 52 ЦК України, передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Враховуючи ст. ст. 51, 52, 609 ЦК України, а також відмінності у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації фізичних осіб-підприємців, суд зазначає, що однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. З огляду на зазначене, відповідач фізична особа, а не фізична особа-підприємець, [PERSON] має нести обов'язки по невиконаним зобов'язанням за договором, укладеним між нею, як виконавцем організації роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій замовнику [PERSON] у вигляді сплачених останньою грошових сум у наступних розмірах: -15929 грн. 00 коп. - вартість виробів за договором (п. 2.1), -3691 грн. 13 коп. - сума, сплачена на погашення кредиту ПАТ «Акцент Банк» (квитанція від 27.02.2017 року а.с.18); -70 грн. 00 коп. комісія, сплачена за послуги банку ПАТ «Акцент-Банк» за заявою на переказ готівки (квитанція 0.0.659515837.1 від 25.11.2016 року - комісія 20 грн. 00 коп.; квитанція 0.0.641550022.1 від 26.10.2016 року - комісія 20 грн. 00 коп. (а.с.16); квитанція від 26.12.2016 року - комісія 10 грн. 00 коп.; квитанція від 24.01.2017 року - комісія 10 грн. 00 коп. (а.с.17). Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 151962 грн. 66 коп., виходячи із розрахунку: 15929 грн. 00 коп. (вартість робіт з організації виготовлення та передачі у власність виробів)*3% (ставка пені, відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»)*318 (кількість днів прострочення з 27.08.2016 року по 10.07.2017 року). Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вбачає, що вартість робіт виконавця договору з організації виготовлення та передачі у власність виробів замовнику становить 15929 грн. 00 коп. (п. 2.1 договору), тоді як заборгованість за пенею, у зв'язку невиконанням зобов'язань виконавцем договору, розрахована позивачем, складає 151962 грн. 66 коп., тому є доцільним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, виходячи з того, що розмір неустойки значно перевищує, а саме у 9,5 разів, розмір збитків. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» щодо зменшення розміру штрафних санкцій у вигляді пені, суд виходив з того, що згідно ст. 549 ЦК України пеня не є компенсацією, а є видом забезпечення виконання зобов'язання. Вказане положення не виключає можливості застосування до визначення розміру пені за порушення боржником свого зобов'язання положень Закону України «Про захист прав споживачів». Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 12. 04. 1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії та зазначено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, як фізичної особи, за виконання яких остання є зобов'язаною, на користь позивача грошові кошти: - 15929 грн. 00 коп. - сума сплачена, як вартість виробів за договором (п. 2.1) - 3691 грн. 13 коп. - сума, сплачена на погашення кредиту (квитанція від 27.02.2017 року а.с.18); - 70 грн. 00 коп. сума комісії, сплачена за послуги банку за заявою на переказ готівки (квитанція 0.0.659515837.1 від 25.11.2016 року - комісія 20 грн. 00 коп.; квитанція 0.0.641550022.1 від 26.10.2016 року - комісія 20 грн. 00 коп. (а.с.16); квитанція від 26.12.2016 року - комісія 10 грн. 00 коп.; квитанція від 24.01.2017 року - комісія 10 грн. 00 коп. (а.с.17) -пеня у сумі 10000 грн. 00 коп. Наявність невиконаних зобов'язань в повному обсязі на момент розгляду справи фізичною особою відповідачем [PERSON], яка несе обов'язки після припинення ФОП, перед позивачем [PERSON], є істотним порушенням договору, укладеного між ними 22.07.2016 року, виходячи з того, що [PERSON] сплачено обумовлену суму договору у визначений строк на рахунок виконавця за виготовлення та передання у її власність конструкцій ПВХ, що свідчить про обґрунтоване право [PERSON] на звернення до суду з вимогою про розірвання вищевказаного договору, яка підлягає задоволенню, і як наслідок матиме припинення зобов'язань сторін з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, стягненню підлягає з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогою немайнового характеру та 640 грн. 00 коп. за вимогою майнового характеру. На підставі викладеного, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», Постанови Пленуму Верховного Суду У країни №5 від 12. 04. 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», , ст. ст. 51, 52, 509, 549, ч. ч. 3 ст. 551, ст. ст. 609, 611, 612, 623, 625, 651, 653 ЦК України,

Outcome: partial