Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

12 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія-Дніпро» про стягнення неправомірно отриманих коштів за зберігання речового доказу та витрат на транспортування автомобіля. В обґрунтування позову зазначив, що 19 лютого 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача, в якому один з учасників отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим було розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, а автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12020040030000385. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 12020040030000385 від 19 лютого 2020 року відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілою. Арешт автомобіля марки «Опель» моделі «Меріва», д.н. іноземної реєстрації [NUMBER] , володільцем якого є [PERSON] скасовано. Речовий доказ, яким визнано вказаний автомобіль, який перебуває на зберіганні в ТОВ «Династія Дніпро», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22К, - повернуто [PERSON] . Після отримання ухвали позивач звернувся до ТОВ «Династія Дніпро» з питання повернення автомобіля, на що йому повідомили про необхідність оплати послуг за перевезення та зберігання транспортного засобу. 30 квітня 2020 року [PERSON] сплатив затребувані кошти. Оскільки позивач вважає, що дії відповідача незаконні, просить стягнути з ТОВ «Династія-Дніпро» витрати на послуги зберігання транспортного засобу та послуги з його перевезення в сумі 3 820 грн., витрати на банківське обслуговування в сумі 45,80 грн., а також витрати на перевезення транспортного засобу в сумі 800 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просив розглянути без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/2051/20 кримінальне провадження № 12020040030000385 від 19 лютого 2020 року відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілою. Арешт автомобіля марки «Опель» моделі «Меріва», д.н. іноземної реєстрації [NUMBER] , володільцем якого є [PERSON] скасовано. Речовий доказ, яким визнано вказаний автомобіль, який перебуває на зберіганні в ТОВ «Династія Дніпро», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22К, - повернуто [PERSON] (а.с.3-5). Зазначена ухвала набрала чинності 29 квітня 2020 року. Відповідно до квитанції № 15 від 30 квітня 2020 року (а.с.7) позивачем сплачено ТОВ «Династія-Дніпро» за послуги зберігання транспортного засобу 3 820 грн. Згідно з ч. 5 ст. 100 КПК України речові докази та документи, надані суду, зберігаються в суді, за винятком випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, а також речових доказів у вигляді громіздких або інших предметів, що вимагають спеціальних умов зберігання, які можуть знаходитися в іншому місці зберігання. Відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Згідно з п. 13 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави. Таким чином, у відповідача не було підстав для отримання коштів у розмірі 3 820 грн. від позивача. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Аналіз ст.1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання)це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11, ч. ч. 1 та 2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Оскільки між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 820 грн., сплачених [PERSON] за послуги зберігання транспортного засобу. Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на банківське обслуговування в сумі 45,80 грн., а також витрат на перевезення транспортного засобу в сумі 800 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до квитанції № 15 від 30 квітня 2020 року [PERSON] сплатив комісію згідно з тарифами банку за прийом платежів 45,80 грн., отримувач АТ «УкрСиббанк». Згідно з квитанцією до прибуткового ордера № 527 від 30 квітня 2020 року ФОП [PERSON] прийнято від [PERSON] 800 грн. за евакуацію транспортного засобу (а.с.15). Як вбачається із вказаних квитанцій, кошти у розмірі 45,80 грн. та 800 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, ТОВ «Династія Дніпро» не отримувало. Окрім того позивачем не обґрунтовано стягнення зазначених сум з відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову в цій частині та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на банківське обслуговування в сумі 45,80 грн., а також витрат на перевезення транспортного засобу в сумі 800 грн. Отже, суд задовольняє позов частково. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial