Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

14.12.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні типи характерів, різні погляди на життя та сімейні цінності, що призвело до розпаду сімї. Від шлюбу дітей не мають. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімя існує формально, тому збереження шлюбу та подальше спільне життя буде суперечити інтересам сімї. Подальше перебування у шлюбі вважає недоцільним та неможливим. В судове засідання позивач не зявилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона просить справу розглянути у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач викликаний до суду за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до положень ст. 74 ч. 5 ЦПК України, на розгляд справи не зявився, заперечень на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 28 лютого 2015 року в Нехворощанській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після державної реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON], актовий запис № 3 (а.с. 19). Від шлюбу подружжя дітей не має. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам обох сторін. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. Позивачка не ставить питання про зміну прізвища та про відшкодування судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved