Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

14.01.2021 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.07.2014 вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області. В шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є малолітньою. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Основною причиною вищевказаного було безвідповідальність відповідача перед сім`єю та насильство сім`ї. Зазначає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем не можливе, оскільки вони люди різних характерів і протилежних поглядів на життя, через що між ними постійно виникають непорозуміння. Вони втратили повагу та любов один до одного, припинили подружні відносини та не проживають разом. Вважає, що їх шлюб існує формально, тому його слід розірвати. Ухвалою суду від 16.01.2021 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 01.02.2021 від відповідача надійшло заперечення, в якому він вказав, що вважає їх шлюб міцним, зазначив, що у нього чуйні відносини із дружиною та донькою, вони мають спільні погляди на життя, тому заперечив проти розірвання шлюбу та просив надати час на примирення. Ухвалою суду від 01.02.2021 року в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення відмовлено. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши думку сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 липня 2014 року (а.с.3), сторони 19 липня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис №93. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України. Статтею 24СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їх шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.07.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис №93, слід розірвати. Водночас суд зазначає, що згідно ст. 113 СК України вказано, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Здійснивши системний аналіз вищенаведеної норми суд дійшов висновку, що право на вибір прізвища є правом особи, яка його самостійно змінила, що реалізується на власний розсуд відповідною особою. При цьому зміна прізвища фізичної особи здійснюється на підставі її волевиявлення та виключно у порядку, що встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст.104,110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved