Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

14 серпня 2020 року представник позивача адвокат Динник О.В. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати [PERSON] , 1980 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій, серед інших, зареєстрований [PERSON] , 1980 р.н.. Відповідач більше року не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі з утримання квартири, особистий речей в цій квартирі не має. Факт реєстрації відповідача в цьому майні порушує права позивача на вільне розпорядження квартирою, оскільки він позбавлений можливості оформити договір купівлі-продажу. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подала до суду заяву, якою позов підтримала і просила задовольнити. Розгляд справи просила проводити у її відсутність. Крім того, просила приєднати до матеріалів справи письмові опитування свідків [PERSON] та [PERSON] та врахувати їх свідчення під час ухвалення судового рішення у справі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направив. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2015 року. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36317882 від 15 квітня 2015 року (а.с. 7-8, 9). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописки) виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 10 серпня 2020 року за № 1590-02-28-20 вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстровані : [PERSON] , 1966 року народження, [PERSON] , 1980 року народження та [PERSON] , 1980 року народження (а.с. 10). Відповідно Акту обстеження про фактичне місце проживання від 12 серпня 2020 року, складеного депутатом Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області Шершень Л.Ф. за виходом по адресі : [ADDRESS] , встановлено, що в даній квартирі проживають : [PERSON] , 1966 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, а [PERSON] фактично не проживає більше року (а.с.11). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків. Згідно письмових показів свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача, судом встановлено, що [PERSON] ніколи не проживав за адресою реєстрації, а саме : : [ADDRESS] , вона його там ніколи не бачила. Також, згідно письмових показів свідка [PERSON] , яка є другом позивача, судом встановлено, що [PERSON] вона ніколи не бачила за адресою реєстрації, а саме : : [ADDRESS] . Знає, що позивач зареєстрував в своїй квартирі племінника, але по якій причини не знає. [PERSON] ніколи не бачила, хоч разом з чоловіком часто бувають в гостях у [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що [PERSON] , будучи зареєстрованим в спірній квартирі, там не проживає більше року; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою : [ADDRESS] , без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню [PERSON] з даним позовом до суду. Доказів протилежного суду не надано. Судом не встановлено фактів перешкоджання зі сторони позивача чи його родини в користуванні відповідачем спірним житлом протягом останніх шести місяців та більше до звернення позивача до суду з даним позовом. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Заяв чи клопотань від відповідача [PERSON] на ім`я [PERSON] чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність [PERSON] у спірній квартирі поважною, не зазначено і до суду сторонами не подано. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 0.0.1798146206.1 від 12 серпня 2020 року (а.с. 17). З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved