Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

13.07.2020р АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом, у якому зазначило, що 06.01.2017р. між ним та [PERSON] було укладено договір №826104/060117 про надання банківських послуг строком на 36 місяців шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у вказаних вище заявах, Таблиці та Повідомленні відповідач підтвердила, що підписані нею ці документи разом з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого за період з 27.01.2017р по 05.11.2019р утворилася заборгованість у розмірі 13460,13грн, з яких: 9993,34грн. заборгованість за основним боргом; 2825,01грн. проценти за користування кредитом; 17,00грн комісія; 350,09грн пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 7,77грн сума сплаченої пені; 174,95грн. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 80,32грн. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 27,19грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Посилаючись на викладене, АТ «Державний ощадний банк України» просило суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором №826104/060117 від 06.01.2017р. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду остання не подавала. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив, що 06.01.2017р АТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір №826104/060117 з [PERSON] строком на 36 місяців, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування. У заяві про приєднання зазначено, що відповідач згодна з тим, що заява про приєднання разом із Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк також додав заяву про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування, які підписані відповідачем. Згідно з наданим банком розрахунком, [PERSON] не належним чином сплачує щомісячні платежі за вказаним вище кредитним договором та в неї утворилася заборгованість за період з 27.01.2017р по 05.11.2019р у розмірі 13460,13грн, з яких: 9993,34грн. заборгованість за основним боргом; 2825,01грн. проценти за користування кредитом; 17,00грн комісія; 350,09грн пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 7,77грн сума сплаченої пені; 174,95грн. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 80,32грн. 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 27,19грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Державний ощадний банк України»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із\~частиною першою\~статті 1050\~ЦК України\~якщо позичальник\~своєчасно не\~повернув суму\~позики,\~він зобов`язаний\~сплатити грошову\~суму відповідно\~до статті\~625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути, зокрема по між іншого, тіло кредиту(сума, яку фактично отримав в борг позичальник), проценти за користуванням кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №826104/060117 від 06.01.2017р, посилався на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, як невід`ємну частину спірного договору, заяву про приєднання до цього Договору, заяву про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування. Надання коштів відповідачу підтверджується випискою з особистого рахунку останньої, яка відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є підтвердженням виконаних за день операцій і призначається для видачі або відсилання клієнту. Зазначені вище заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, заява про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування, підписані відповідачем. Заперечень щодо підпису указаних документів відповідачем не надано. Ці документи визначають, зокрема, ставку процентів за користування кредитом, строк кредиту. Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти не повернуто банку, надані банком заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, заява про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування, які підписані відповідачем, містять розмір процентної ставки, суд доходить висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування ними. При дослідженні боргових обов`язків відповідача, суд дослідив документальні матеріали, які характеризують обґрунтованість розрахунку. Докази спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Отже, враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором №826104/060117 від 06.01.2017р в сумі 12818,35грн, з яких: 9993,34грн. заборгованість за основним боргом; 2825,01грн. проценти за користування кредитом. До вищенаведених висновків суд дійшов із урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 у справі № 585/3318/19, необхідність застосування якої передбачена частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] пені та комісії, суд зазначає таке. АТ «Державний ощадний банк України», обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №826104/060117 від 06.01.2017р, посилався на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до нього, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені, та комісії. Крім того, копія цього Договору належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу неодноразово змінювався самим АТ «Державний ощадний банк України в період - з часу виникнення спірних правовідносин(06.01.2017р) до моменту звернення до суду із вказаним позовом(13.07.2020р), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, відсутність у заяві про приєднання до цього Договору, заяві про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомленні про умови кредитування, домовленості сторін про розмір та порядок сплати пені та комісії, наданий банком Договір не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо він не підписаний та не визнається позичальником, а також, якщо умови цього Договору прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника про приєднання до цього Договору, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Визначальним у цій справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Суд вважає, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, який містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.01.2017р шляхом підписання заяви про приєднання до цього Договору, заяви про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді комісію та відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому в цій частині позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» задоволенню не підлягають. До вищенаведених висновків суд дійшов із урахуванням правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, необхідність застосування якої передбачена частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] 3% відсотків річних та втрат від інфляції згідно ст.625 ЦК України за період з 27.01.2017р по 05.11.2019р, суд дійшов таких висновків. Як зазначено вище, заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, заява про встановлення відновлюваної кредитної лінії(Кредиту), Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Повідомлення про умови кредитування, які підписані відповідачем, визначають, зокрема, процентну ставку за користування кредитом, строк кредиту 36 місяців до 25.01.2020р. Судом установлено, що у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань в строк, визначений кредитним договором, до 25.01.2020р, Банк звернувся 13.07.2020р до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка розрахована за період з 27.01.2017р по 05.11.2019р, тобто до закінчення строку кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до закінчення строку для повернення кредиту, визначеного кредитним договором, підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після закінчення такого строку підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічні висновки щодо застосування частини першої статті 1050 та статі 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими вимогу банку про сплату процентів від суми позики, передбаченої частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України до дня закінчення строку кредитного договору - 25.01.2020р, оскільки саме з цього моменту припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та, відповідно, виникло право на нарахування врегульованої приписами статті 625 Цивільного кодексу України плати за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, суд доходить висновку про безпідставність нарахування позивачем плати за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України за період з 27.01.2017р по 05.11.2019р, тобто до дня закінчення строку кредитного договору - 25.01.2020р, оскільки це право виникло в нього тільки після цього дня, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. До вищенаведених висновків суд дійшов із урахуванням правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 03.11.2020р по справі № 921/315/18, необхідність застосування якої передбачена частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п.36 цієї постанови вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). За таких обставин, ураховуючи, що судом задоволено 95.23% від суми позовних вимог, то на відповідача покладається 95.23% від суми сплаченого судового збору, а саме 2001.78грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial