Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

13.04.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, посилаючись на наступне. 04.08.2016 року позивач уклала з АТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFC000281828421 про відкриття банківського рахунку. 21.11.2017 року невідомою особою з картки-рахунку позивача № [NUMBER] без її відома і згоди були зняті грошові кошти у сумі 6500,00 грн., що підтверджується випискою із карткового рахунку від 29.12.2017 року. На вимогу позивача працівниками АТ КБ «ПриватБанк» надано копію видаткового ордеру від 21.12.2017 про видачу готівки, проте позивач стверджує про те, що зазначених коштів не знімала, нікого на зняття коштів не уповноважувала та підпис на даному видатковому ордері їй не належить. Посилаючись на вищевикладене позивач просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь списані з карткового рахунку кошти в сумі 6 500,00 грн. та пеню в сумі 929,50 грн. Ухвалою від 02.05.2018 року судом було відкрито спрощене позовне провадження у зазначеній справі. В судовому засіданні 22.10.2019 позивач просила позов задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечувала, пояснила, що за зверненням [PERSON] проведено службове розслідування, під час якого з`ясовано, що при знятті грошових коштів банком було здійснено верифікацію клієнта шляхом здійснення телефонного дзвінка за її номером мобільного телефону. Крім того, позивачем в той же день вранці було оплачено житлово-комунальні послуги в іншому відділенні, а відеозапис не зберігся. Дослідивши матеріали справи, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.08.2016 року позивач уклала з АТ КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFC000281828421 про відкриття банківського рахунку. 21.11.2017 року о 15:01 годині з картки-рахунку позивача № [NUMBER] без її відома і згоди були зняті грошові кошти у сумі 6500,00 грн., що підтверджується випискою із карткового рахунку від 29.12.2017 року. Позивач посилається на те, що не здійснювала зняття коштів з рахунка, оскільки вони були накопичені нею для власних потреб і мали відповідну мету їх використання. Вказує на те, що підпис у видатковому ордері їй не належить, дзвінків від відповідача щодо верифікації клієнта при здійсненні операції не отримувала, а також не отримувала СМС-повідомлень щодо зняття коштів. Відповідач, заперечуючи проти позову посилається на те, що при здійсненні операції було здійснено верифікацію клієнта шляхом телефонного дзвінка за її номером (093) 997-58-50. Відеозапис з камер відеоспостереження, що встановлені у відділенні, де проведено зняття готівки не зберігся, оскільки строк його зберігання близько 1 місяця. Також, вказує представник відповідача на те, що відділення, де було здійснено зняття коштів знаходиться недалеко від будинку позивача, що додатково підтверджує, що саме вона здійснила операцію чи особа, яка уповноважена нею. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням: https://privatbank.ua/terms розміщено Умови та Правила надання банківських послуг, чинні на момент розгляду справи. На підтвердження відповідності цих Умов і правил тим, які були чинними на момент укладання договору з [PERSON] відповідачем не подано належних та допустимих доказів. Так, діючими на момент розгляду справи Умовами та правилами, зокрема пунктом 2.5.1.2 передбачено, що верифікація Клієнта проводиться по особистій карті Клієнта, емітованій Банком або по фінансовому телефону. Судом встановлено, що 21.11.2017 року о 15:00 годині на мобільний телефон позивача [PERSON] [NUMBER]надійшов вхідний телефонний дзвінок з номера [NUMBER] тривалістю 3 секунди. Представник відповідача посилається на те, що саме у такий спосіб було здійснено верифікацію клієнта. Такий номер телефону відсутній серед переліку телефонних номерів, які використовуються АТ КБ «ПриватБанк» у взаємовідносинах з клієнтами. Посилання на те, що цей номер телефону має телефонний код м.Дніпро не вказує на те, що цей дзвінок здійснено саме АТ КБ «ПриватБанк» і виключно з метою верифікації клієнта при здійсненні операції, яку оспорює позивач. Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що при укладенні договору 04.08.2016 року [PERSON] погоджено здійснення її верифікації саме у такий спосіб. За відсутності інших доказів, які б беззаперечно вказували на те, що при проведенні операції щодо зняття готівки працівниками АТ КБ «ПриватБанк» належним чином здійснено верифікацію клієнта, суд вважає, що відповідачем не доведено наявність розпорядження клієнта на зняття готівки у розмірі 6500 грн., яке зумовило видачу таких коштів (ст.1071 ЦК України). Сам по собі дзвінок за її номером телефону з номеру [NUMBER] не свідчить про зворотнє. Також судом встановлено, що 21.11.2017 року SMS інформування клієнта банку - позивача [PERSON] про здійснену операцію здійснено не було, що підтверджується даними деталізації дзвінків та SMS -повідомлень за номером телефону [NUMBER] , що належить позивачу. SMS інформування клієнта банку про здійснення операції щодо зняття готівкових коштів передбачено п.2.5.1.4 Умов та Правил, в редакції, що є чинною на момент вирішення справи. Судом не встановлено редакції Умов та Правил, чинних на момент укладення договору між сторонами, що позбавляє суд можливості встановити наявність чи відсутність таких вимог до здійснення операції, на які б погоджувалась позивач. Крім того, відповідачем не подано суду відеозапису з банківського відділення, який здійснений 21.11.2017 при зняття коштів з рахунку позивача. При цьому, представник відповідача посилалась на те, що відеозапис не зберігся, однак суд враховує те, що вперше з заявою про неправомірного зняття коштів з рахунку позивач звернулась 15.01.2018 і за її наслідками було проведено службове розслідування, в ході якого мало б бути вилучено відеозапис, який міг бути представлений суду. Також, представником відповідача не надано суду доказів щодо причин втрати відеозапису, порядку його ведення, строків його зберігання. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази, враховуючи баланс вирогідностей поданих доказів, суд вважає, що відповідачем не надано достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача та вказували б на відсутність вини відповідача у заподіянні позивачу завданої шкоди. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. З урахуванням викладених висновків, суд вважає правильним частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача 6 500 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди. Суд не вбачає підстав для стягнення пені у розмірі 929,50 грн., яка обрахована позивачем у відповідності до вимог ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки вказаним положенням Закону передбачено відповідальність за неналежний переказ коштів з рахунку платника. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у справі обумовлені неправомірним зняттям коштів з рахунку позивача. За таких підстав, суд приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial