Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

15.01.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, в якому позивачка просила суд винести рішення, яким: Визнати порушеними права [PERSON] як споживача. Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №2005331321 ві 20.08.2013 р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерни товариством «ОТП Банк». Визнати недійсним договір добровільного страхування життя №04/05/[NUMBER] ві 20.08.2013 р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерни] товариством «ОТП Банк». Визнати недійсним договір добровільного страхування держателя кредитної картю №06/08/[NUMBER] від 20.08.2013 р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк». Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 17.01.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено слухання на 30.01.2014 року. 30.01.2014 року слухання справи було відкладено на 06.02.2014 року в зв»язку з неявкою представника відповідача. В зв»язку з тим, що даний спір стосується захисту прав споживача Кагарлицьким районним судом було визнано обов»язкову присутність представника відповідача, про що було зроблено запис на судовій повістці, яка була надіслана відповідачу. 06.02.2014 року в судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись при цьому на обставини, які вказані в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання представник відповідача, - публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в судове засідання не з»явився повторно, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON] яка позов підтримала, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то суд при цьому керувався наступними нормами процесуального права. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений судом належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно, представник відповідача, - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» належним чином повідомлявся судом про день, час та місце слухання справи. Позивачка [PERSON] не заперечувала проти заочного слухання справи, та, відповідно, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Згідно ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, вста новленими цією главою. Згідно ст. 226 ЦПК України за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 213 і 215 цього Кодексу і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 227 ЦПК України повідомлення про заочне рішення відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше п'яти днів з дня його проголошення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та застосовані до них норми матеріального права. 17.08.2013 року, до будинку [PERSON] (далі-Позивач) приїхали двоє чоловіків, які запропонували виготовити та встановити металопластикові вікна у її житловому будинку. Поскільки названа ними вартість вікон була прийнятною для Позивача, вона погодилась на виготовлення таких вікон. В цей же день Позивач з двома чоловіками поїхала до їхнього офісу, де почали проводити розрахунки вартості вікон, та вартість значно збільшилась ніж називалась раніше. У зв'язку з чим Позивач відмовилась від замовлення вікон та повідомила про це. 21.08.2013 р. до будинку Позивача знову приїхали ті самі двоє чоловіків, які привезли якісь документи та попросили їх підписати. На що Позивач заперечила та відмовилась підписати документи. Але чоловіки почали наполягати їх підписати, пояснюючи що ці документи ні до чого не зобов'язують. Довірившись їм, Позивач підписала документи не читаючи їх. Коли чоловіки поїхали, а Позивач прочитала документи та дізналась, що вона підписала договір на замовлення металоплатикових вікон, договори страхування та кредитний договір, відповідно до якого я отримала від ПАТ «ОТП Банк» кредит у сумі 16311,74 гривень. При цьому, на договорах страхування та кредитному договорі, які Позивач підписала та які залишились у неї, від імені ПАТ «ОТП Банк» стоїть не оригінал підпису та печатки банку. Крім того, відповідно до кредитного договору продавцем товару зазначений приватний підприємець [PERSON], а згідно договору на встановлення вікон від 15.08.2013 р. виконавцем за договором на встановлення вікон був приватний підприємець [PERSON]. Оскільки Позивач не мала наміру замовляти виготовлення вікон, страхуватися та брати кредит, 21.08.2013 р. Позивач написала заяву в якій відмовилась від купівлі та встановлення вікон. Написавши заяву про відмову від вікон Позивач була впевнена в тому, що у зв'язку з відмовою договори, які вона підписала втрачають силу. Але не заважаючи на відмову Позивача від вікон ПАТ «ОТП Банк» перерахувало кошти на рахунок приватного підприємця [PERSON], а з Позивача почали вимагати сплати коштів за кредитом та відсотків. З метою з'ясування питання на що були використані кошти та де товар (вікна) Позивач зателефонувала по телефону. Проте, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. Позивач зрозуміла, що її обманули та шахрайським шляхом заволоділи коштами від кредиту, який було оформлено на Позивача. У зв'язку із шахрайськими діями щодо Позивача, вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінального провадження. Крім цього, враховуючи те, що відповідно до п. 1.2.3. кредитного договору споживчого кредиту №2005225997 від 14.08.2013 р. підставою для перерахунку Банком коштів Продавцям є оригінал договору, Позивач по телефону просила підтвердити наявність оригіналу кредитного договору. Також, Позивач просила, у зв'язку із її відмовою від отримання товару, звернутись з вимогою сплати коштів за кредитом від приватного підприємця [PERSON], оскільки відповідно до п. 1.5.8 договору про надання споживчого кредиту №2005225997 від 14.08.2013 р. у випадку повернення товару, обміну на товар меншої якості перерахування Банку коштів за повернутий товар або плату різниці вартості обмінюваного Товару, здійснює Продавець. На усні запитання Позивача в ПАТ «ОТП Банк» підтвердили, що кошти дійсно були перераховані на рахунок приватного підприємця [PERSON]. Також, Позивачу повідомили, що кредитний договір та договір страхування були підписані за допомогою факсимільного підпису, що і було підставою для перерахунку коштів. З підстав зазначених нижче кредитний договір та договір страхування повинні бути визнані недійсними. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. З ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на не її установчими документами., довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Виходячи з положень ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України використання факсимільного відтворення підпису при вчиненні правочинів допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін. Необхідно зазначити, що випадків, які встановлені законом або іншими актами цивільного законодавства, не передбачено використання факсимільного відтворення підпису при підписанні кредитних договорів та договорів страхування. Отже, підписання кредитних договорів та договорів страхування з використанням факсимільного відтворення підпису допускається лише за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Підписуючи кредитний договір та договір страхування Позивач не давала згоди на використання факсимільного відтворення підпису, тому використання такого підпису суперечить ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України. Слід також звернути увагу на те, що ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено лише використання факсимільного відтворення підпису. При цьому, вказаною нормою не передбачено використання факсимільного відтворення печатки юридичної особи. Під час підписання кредитного договору та договору страхування ПАТ «ОТП Банк» було використано факсимільне відтворення печатки банку, що суперечить ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки правочин, який вчиняє юридична особа скріплюється печаткою. Отже, кредитний договір та договір страхування суперечать вимогам Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України). Відсутність згоди Позивача на використання факсимільного відтворення підпису та печатки ПАТ «ОТП Банк» на кредитному договорі та договорі страхування не вважатись проявом волевиявлення на укладання таких правочинів. Отже, при підписанні кредитного договору та договору страхування не було дотримано вимоги ч. З ст. 203 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. З ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи те, що під час підписання кредитного договору та договору страхування не було дотримано вимог ч. 1 та ч. З ст. 203 Цивільного кодексу України такі договору мають бути визнані недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень .законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: - при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; - при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; - будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судовогс збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. При підписанні спірних договорів були порушені права Позивача як споживача, оскількі було порушено свободу вибору продукції, свободу волевиявлення та принцип рівності сторін. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved