Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

12 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить : визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованих за адресою : [ADDRESS] , такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачів на його користь сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами за адресою : [ADDRESS] . Позивач зазначає, що шахрайським шляхом в нього було вилучено вказаний будинок, проте суди всіх інстанцій довели, що будинок і земельна ділянка є його власністю і майно було вилучено із чужого володіння, а саме з володіння відповідачів. Проте, вказані особи під час незаконного володіння майном встигли в будинку зареєструватися і також зареєстрували неповнолітніх осіб. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі відмовляються. З будинку виїхали ще півроку тому, куди виїхали і де зараз фактично проживають позивачу не відомо. Ухвалою суду від 24 липня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Позивач та його представник , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подала до суду заяву, якою позов підтримала і просила задовольнити, проти заочного розгляду справи без фіксації судового процесу не заперечує. Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв чи клопотань до суду не направили. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 Ц ивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України\~від 17\~липня 1997\~року за\~№ 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 209806409 від 21 травня 2020 року та № 209807443 від 21 травня 2020 року (а.с. 6, 7). Також встановлено, що шахрайським способом відповідачами вказане майно у позивача було вилучено, проте рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року позов [PERSON] задоволено та вилучено із чужого незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловий будинок і земельну ділянку, які належать [PERSON] .. Вказане рішення суду залишено без змін постановою колегії суддів Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року (а.с. 8-10). Згідно довідки Реєстраційної служби виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за № 20-36-2739 від 01 червня 2020 року вбачається, що у вищевказаному будинку зареєстровано 7 осіб, а саме : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , неповнолітні [PERSON] , 2015 р.н. та [PERSON] , 2004 р.н. (а.с. 11,12, 22-27). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків. Таким чином судом встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованими в спірному будинку, там не проживають. Родичами позивачу не являються. Після ухвалення рішення суду щодо спірного майна, виїхали з будинку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене вище свідчить про відсутність відповідачів за адресою : [ADDRESS] без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню [PERSON] з даним позовом до суду. Статтями 47, 48\~Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР\~ ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня\~житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вказане, суд приходить до переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідачів у спірному будинку, а тому вимоги [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанцією № 4 від 09 червня 2020 року (а.с. 13). З урахуванням наведеного, з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved