Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

13 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в якому зазначила, що 23 жовтня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, у відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис № 490. Від шлюбу має дитину, - [PERSON], [INFO]. 09 грудня 2009 року шлюб було розірвано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції. Дитина проживає разом з матірю, знаходиться в неї на утриманні, лише позивач займається її вихованням, батько, відповідач по справі матеріально дитину не утримує, позивач вимушена звернутися до суду задля отримання рішення суду щодо стягнення з відповідача аліментів, справа № 210\\6015-14ц. Дитина, [PERSON], [INFO] з березня 2011 року є інвалідом з клініко функціональним діагнозом « інсулінозалежний цукровий діабет», що підтверджується копією посвідчення серія ААВ № 005887, копією індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 360 від 03.03.2011 року, що потребує лікування та відповідних програм оздоровлення, більш того дитина потребує санаторно курортного лікування біля моря, заборон лікарів на виїзд дитини за кордон, в тому числі перельотів, немає. З метою медичного оздоровлення позивачем була запланована поїздка за кордон у липні серпні 2014 року, але відповідач по справі не надав згоди, жодних аргументів не надав. Позивач звернулася з заявою до Державної прикордонної служби, та отримала відповідь № 232\\М- 6432 від 09.12.2014 року, в якій позивачу було розяснено, що єдиним виходом для виїзду дитини за кордон є отримання відповідного рішення суду. Тому позивач вимушена звернутися суду задля фізичного та медичного оздоровлення та лікування дитини, оскільки ситуація яка склалася шкодить інтересам дитини та заважає її розвитку. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на задоволенні позову, проти винесення рішення без її участі не заперечувала. Відповідач до зали суду не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, через періодичне видання газети «Вісті Придніпровя». На підставі ч.9 ст. 74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається належним чином повідомлений про час та дату та місце розгляду справи належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив і тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у відповідності з вимогами ч.1 ст. 224 ЦПК України та постановляє заочне рішення. Третя особа про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала письмові пояснення, в судове засідання не з ?явилась. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів згідно ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, з урахуванням відсутності заперечень проти позову, суд вважає позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серія І-КИ № 229141, виданого 23.10.2004, актовий запис № 490. У шлюбі у сторін по справі народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія І-КИ № 008641 від 12.04.2005 року 09 грудня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серія І-КИ № 130329 від 09.12.2009 року, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Дитина, [PERSON], [INFO], є інвалідом з клініко функціональним діагнозом « інсулінозалежний цукровий діабет», що посвідчується копією посвідчення серія ААВ 005887, потребує оздоровлення та лікування, медичних протипоказань щодо оздоровлення дитини за кордоном немає. Відповідач згоди на виїзд дитини не надає. Позивач звернулася до Державної Прикордонної служби України задля вирішення ситуації, щодо виїзду дитини за кордон за відсутності згоди батька, отримала відповідь, згідно до якої виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків можливий лише за наявності рішення суду. Для підтвердження наведених у позові обставин, у процесі розгляду справи представником позивача через канцелярію суду подавалося заява про долучення до матеріалів справи оригіналів документів, які підтверджують, що вихованням дитини займається лише її мати, [PERSON], а саме характеристика з місця навчання дитини, довідка з місця праці позивача про наявність можливості оздоровлення дитини у країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, медичні довідки про необхідність оздоровлення дитини та відсутність протипоказань дитини щодо перельотів дитини. Враховуючи перелічені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків, підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та спрямовані на гармонійний розвиток дитини. На підставі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний виїзд за межі України. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на спілкування з нею. Згідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоров ?я дитини, її фізичний та духовний розвиток. Згідно до ст .11 Закону України « Про охорону дитинства», батько та мати рівні права та обовязки, предметом основної турботи обовязків батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пункт 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права. Таким чином, надавши оцінку наявним у справі доказам, зважаючи на вищевикладені обставини, у суду є достатні підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON]. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,2 гривень.

Outcome: approved