Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

12 вересня 2019 року представник позивача - ТовариствА з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому прохав стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 60354,33 гривні та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.06.2014 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на підставі кредитного договору № 20666-ФО/2012/55 було видано кредит [PERSON] у сумі 49900,00 гривень. 24.06.2016 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 24/06-2014, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». Відповідач [PERSON] не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк та має прострочену заборгованість, яка станом на 12.09.2019 складала 60 354,33 гривні. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10. 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. При зверненні до суду із позовом представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання, що було призначено на 24 листопада 2020 року не з`явилися, представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, у зв`язку з тим, що відповідач припинила виконувати свої обов`язки у жовтні 2013 року, тобто шість року тому, однак до вересня 2019 року жодних позовних вимог до останньої заявлено не було. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20666-ФО/2012/55, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 49900,00 гривень, з кінцевим терміном повернення - 16.12.2017 року (згідно графіку). Відповідно до Умов, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти, комісію та штраф. 24.06.2014 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 24/06-2014, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» прийняв належні ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» права грошової вимоги до його боржників. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Цивільний кодекс, крім обов`язку належного виконання зобов`язання встановлює також принцип своєчасності його виконання: відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного Кодексу України та абз. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Як зазначив позивач, відповідачем були порушенні умови договору і станом на 12.09.2019 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 60354,33 гривень. Разом з тим, позивачем розрахунок суми заборгованості по кредитному договору не надано. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, позивачем не доведено обґрунтованими та належними доказами розмір заборгованості відповідача. Також, представником відповідача було подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності до даних правовідносин. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі з настанням кінцевої дати погашення заборгованості, вказаної в договорі (ст. 261 ЦК України). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 06.11.2013 року (справа № 6-116цс13), 19.03.2014 року (справа № 6-20цс14), 18.06.2014 року (справа № 6-61 цс 14), 29.06.2016 року (№ 6-1188цс 16). За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. При розгляді письмових матеріалів судом встановлено, що дата отримання кредиту є 17.12.2012 року. Строк виконання зобов`язання зі сплати щомісячних платежів встановлено 60 місяців. Як зазначив у клопотанні представник відповідача останній платіж було зроблено у жовтні 2013 року. Позивач звернувся до суду 12.09.2019 року. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, - на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставинах, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для часткового задоволення позовних вимог та застосування позовної давності до платежів, що повинні бути сплаченні до 17 вересня 2016 року, а тому з відповідача на користь позивача повинно бути сплачено сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 27551 гривня 66 копійок, враховуючи ту обставину, що платіж що повинен бути сплачений відповідачем 16 грудня 2017 року становить на 32 копійки меншим, чим в інший періоди. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно задоволенню позовних вимог.

Outcome: partial