Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

13.03.2019 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] , яка згодом була уточнена, про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно [PERSON] , [INFO] , який народився під час шлюбу сторін. Позов обґрунтований тим, що відповідач з 2016 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку дитини. На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою, відповідач долею сина не цікавиться, його вихованням не займається, не цікавиться станом здоров`я дитини. Батько дитини постійно проживає в АР Крим у м. Севастополь. Представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, 01.04.2019 року надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Третя особа у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб, зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, 24 липня 2010 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №99. Від шлюбу у сторін є син, [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується актовим записом № 10 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 07.08.2016 року повторно Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Згідно довідки про склад сім`ї та проживання №109, виданої 15.02.2019 року Виконавчим комітетом Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, до складу сімї [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , входять син [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , які також зареєстровані за вищевказаною адресою. Актом обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 15.02.2019 року, встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] , [INFO] , проживає окремо від родини та мешкає у АР Крим м. Севастополь . Участі у вихованні сина не приймає. У житловому будинку створені всі необхідні умови для життя і розвитку дитини. Служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області дійшла до висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини (висновок №03-21/281 від 04.06.2019 року). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможлива, і лише при наявності в їх діях вини, яку не було встановлено під час розгляду комісії з захисту прав дитини питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та [PERSON] , а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні його участі в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на них законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4. ст. 155 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони:ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року)(надалі по тексту - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до статті 27 цієї Конвенції, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини». Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач після свого переїзду життям сина не цікавився, матеріально не допомагав, дитину не відвідує, не спілкується з нею, не піклується про фізичний і духовний розвиток. Крім того, відповідач надав заяву, в якій не заперечує проти позовних вимог, що дає підстави вважати щодо його визнання позову. За таких обставин позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст.7, 19, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 27 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved