overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

12 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровський, Кіровський р-н, вул. Мініна, 19/20. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.12.2016р. о 13 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.12.2016р. о 13 год. 27 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює маячні ідеї відносини, впливу. Негативістична, злобна. Мислення паралогічне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

12 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, , вул. Ляшко-Попеля, 4/6. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 10.12.2016 р. о 15 год. 54 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 10.12.2016 р. о 15 год. 54 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Малишко лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого агресивна поведінка галюцинаторно-маячна симптоматика. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

12 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Парусний, 12/36. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.12.2016 р. о 17 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.12.2016 р. о 17 год. 12 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДМЛ № 1» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, напружений, іспитує слухові обмани сприйняття. Негативістичний на адресу сестри. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

12 грудня 2016 року Овідіопольським районним судом Одеської області було ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким позов [PERSON] задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню дитинузалишено на виховання матері. 05 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, в якій просить ухвалити додаткове рішення до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року у вказаній справі, посилаючись на те, що в рішенні суду від 12.12.2016 року не було враховано вимогу позивача в частині зміни прізвища на «[PERSON]». Суд вважає, що заява позивачки [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив майно, яке підлягає передачі. Враховуючи те, що при ухваленні рішення суду від 12 грудня 2016 року не було враховано вимогу позивача про зміну прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вона [PERSON], [INFO], являється опікуном матері [PERSON]. Вказує, що 25 листопада 1988 року у відділ реєстрації актів цивільного стану Хотинського райвиконкому Чернівецької області за актовим записом № 65 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Також вказує, що з відповідачем прожили спільно 20 років, за цей час вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Але з 2009 року їхній сімейний стан погіршився, не могли разом виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати не складні поточні проблеми та постійно сперечались. У сторін неповнолітніх дітей немає. Причиною розпаду сімї, є різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння та довіря. Зазначає, що подружні відносини припинені з 2012 року. Проживають окремо. Спільне господарство не ведуть, спору майнового характеру немає. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачем не можливе, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.67 ЦК України опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25 листопада 1988 року, зареєстрованому у відділ реєстрації актів цивільного стану Хотинського райвиконкому Чернівецької області за актовим записом № 65 (а.с.4). У сторін неповнолітніх дітей немає. Згідно довідки МСЕК серії 10ААВ №346604 від 15.10.2012 року [PERSON], [INFO], встановлена перша група (підгрупа Б) інвалідності, безтерміново (а.с.7). Згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2016 року над [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] (а.с.8). Сторони проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки припинені з 2012 року, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому 22.02.2017 подав до суду заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, при цьому 22.02.2017 також подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 14 листопада 1996 року сторони уклали шлюб (а. с. 5). У шлюбі у подружжя є діти повнолітній син [PERSON], [INFO] та малолітній син [PERSON], [INFO] (а.с. 7,8). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили з 2012 року. Спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхніх дітей, отже за таких обставин шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування постанови ВДВС ОРУЮ в Одеській області по ВП №41201279 від 09.04.2014 року про накладення арешту на належні їй автомобілі «ГАЗ 3307» д/з ВН 5979 АР та «ФОТОН» д/з 3971 АТ. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області знаходився виконавчий лист №1512/16803/2012 від 16.04.2013 року, що видав Київський районний суд м.Одеси. Постановою про арешт майна боржника від 09.04.2014 року було наклпадено арешт на авто, що належать [PERSON]: «ГАЗ 3307» д/з ВН 5979 АР та «ФОТОН» д/з 3971 АТ. Постановою від 12.02.2016 року зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Оскільки державним виконавцем було закінчене виконавче провадження, що є підставою для скасування накладених арештів та інших застосованих до боржника заходів, направлених на примусове виконання рішення суду, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-рід арешту. Суд, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 10.11.2006 року, який зареєстрований Виконавчим комітетом Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Від даного шлюбу у подружжя є малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, строк на примирення просила не надавати, вказала, що спільно господарство не ведуть з 20.04.2015 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 10.11.2006 року Виконавчим комітетом Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 13.09.2012 року, серія [NUMBER], актовий запис № 13. Від даного шлюбу у подружжя є малолітні діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просили не надавати. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 20.09.2005 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є двоє малолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Строк на примирення просила не надавати, оскільки з червня 2016 року вони проживають із відповідачем окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Просив не надавати строк на примирення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 20.09.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, [NUMBER], актовий запис № 1736. Від шлюбу у подружжя є двоє малолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть з червня 2016 року, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, з відповідача на користь позивача згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

12 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12.02.1999 року вони з відповідачкою уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №14, свідоцтво серія [NUMBER]. Від шлюбу у них є дитина [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.07.2008 р. серія [NUMBER]. Позивач зазначає, що останні два роки між сторонами постійно виникали сварки, через різні погляди на життя, більше року вони з відповідачкою проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та у разі не явки відповідачки не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 15). Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як слідує з матеріалів справи, шлюбні стосунки між сторонами втрачені, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, розірвання шлюбу не суперечить їх інтересам, а примирення між ними не можливе. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Суперечки щодо розділу майна сторони не мають, спору щодо аліментів та місця проживання дитини також немає. Таким чином суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved