Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

13.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 4 246,89 грн., з яких: 3 793,36 грн. - безпідставно набуті кошти; 453,53 грн. - відсотки, а також просив стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля марки Кіа Cerato, д.н. [NUMBER], 2007 року випуску, який належить позивачу. Зазначає, що 19.12.2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а тому 04.02.2013 року позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» з заявою про виплату страхового відшкодування на поточний рахунок ФОП [PERSON], що було здійснено третьою особою 25.03.2014 року. Позивач зазначає, що страхове відшкодування було перераховане на рахунок відповідача після того як позивач вже відремонтував автомобіль за власні кошти, а тому , на думку позивача, дані кошти відповідачем набуті безпідставно та підлягають до стягнення з останнього на користь позивача..Також, позивач просив стягнути з відповідача відсотки в розмірі 453,53 грн. на підставі ст. 536 ЦК України.Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідав в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.12.2011 року між позивачем та відповідачем та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №09/02-2011853, відповідно до якого було застраховано автомобіль марки Кіа Cerato, д.н. [NUMBER], 2007 року випуску, який належить [PERSON] Також встановлено, що 19.12.2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. 04 лютого 2013 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Провіта» із заявою про виплату страхового відшкодування. В заяві позивач просив перерахувати суму страхового відшкодування на поточний рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] на ремонт автомобіля, згідно рахунку № РАСС067271 від 18.04.2013 р. (а.с.10). Вбачається, що сума страхового відшкодування в розмірі 3 793,36 грн. та пеня в розмірі 425,38 грн. були перераховані на поточний рахунок відповідача 25 березня 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2788 (а.с.9). 14.04.2014 року позивач звернувся з листом до третьої особи про повернення коштів, перерахованих на поточний рахунок відповідача (а.с.11). 24.04.2014 року ТДВ «СК «Провіта» направило на адресу відповідача лист №1-1/17099 з проханням повернути на його поточний рахунок помилково перераховані кошти в розмірі 4 218,74 грн. (а.с.12). 05.12.2014 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення помилково перерахованих коштів в розмірі 4 218,74 грн. на його рахунок (а.с.17). Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що в розумінні ст. 1212 ЦК України відповідачем були безпідставно отримані кошти в розмірі 4 218,74 грн. Разом з тим, частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Вбачається, що кошти на ремонт автомобіля були направлені на поточний рахунок ФОП [PERSON] за заявою позивача, з чого випливає, що між [PERSON] та [PERSON] склалися договірні правовідносини по здійсненню ремонтних робіт. Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України вбачається, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 цього Кодексу. З постанови Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року по справі № 6-88цс13 вбачається, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 статті 11 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду України, який був зроблений 24 вересня 2014 року при розгляді справи № 6-122 цс 14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів вбачається, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, можна зробити висновок, що відносини, які склалися між позивачем та відповідачем носять договірний характер, а це є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Крім того, з листа ТДВ «Страхова компанія «Провіта» від 24.04.2014 року № №1-1/17099 та [PERSON] від 05.12.2014 року вбачається вимога до відповідача про повернення помилково перерахованих грошових коштів, а не безпідставно отриманих. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову [PERSON] в повному обсязі, оскільки заявлені позивачем до повернення кошти були сплачені ТДВ «СК «Провіта» на виконання договірних зобов'язань, а тому не можуть вважатися такими, що є безпідставно сплаченими та набутими відповідачем в порядку ст. 1212 ЦК України. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. З огляду на викладене вище, приймаючи межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: dismissed