Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

14 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, за реєстровим № 240671, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №3121939 від 17 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , з 20.06.2021 року по 26.06.2021 року, загальна заборгованість за яким становить 8995,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5970,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 25,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Королем В.В. відкрито виконавче провадження №66480966 від 12.08.2021 року. Виконавчий напис нотаріуса було вчинено на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. Крім того, позивач не погоджується із розрахунком заборгованості, який було представлено нотаріусу, а також вказує, що нотаріусом не було перевірено факт направлення та отримання позивачем вимоги. За таких обставин позивач просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2021 року зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 вересня 2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив; залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В.В.; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином засвідчених копій документів, які стали підставою для видачі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, а також витребувано у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином засвідчену копію документів, що стали підствою для відкриття виконавчого провадження №66480966. 05 листопада 2021 року до суду від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Велікданова С.К. надійшли клопотання про врегулювання спору за участі судді та заява про визнання позовних вимог. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участі судді. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, за реєстровим №240671, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №3121939 від 17 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , за період з 20.06.2021 року по 26.06.2021 року, загальна заборгованість за яким становить 8995,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5970,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 25,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Вказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В.В. (постанова про відкриття виконавчого провадження №66480966 від 12.08.2021), в межах якого 12.08.2021 було накладено арешт на грошові кошти боржника (постанова про арешт коштів боржника від 12.08.2021 ВП №66480966). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Тобто, виконавчий напис було вчинено 26 червня 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. При цьому, суд бере до уваги, що позивачем надано копію договору позики №3121939 укладеного 17 січня 2021 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», який було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц. Крім того, суд витребував у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для видачі виконавчого напису нотаріуса, а також витребувано у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином засвідчену копію документів, що стали підставою для відкриття виконавчого провадження №66480966. Ухвала суду була отримана Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 29.09.2021 року, про що свідчать розписка наявна в матеріалах справи. Проте, витребуваних документів суду не було надано, про причини неможливості їх ненадання суду не повідомлено. Ухвала суду направлена приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. повернута до суду з причиною повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1,4 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що на підставі договору позики №3121939 укладеного 17 січня 2021 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було вчинено оспорюваний виконавчий напис, що відповідачем не спростовувалось, а позовні вимоги останнім визнано, судом встановлено факт відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору №3121939 укладеного 17 січня 2021 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». При цьому суд звертає увагу, що такий виконавчий напис міг бути вчинений лише на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору. Відносно інших обставин, які позивач вказував у позовній заяві, зокрема щодо представлено нотаріусу розрахунку заборгованості, а також факту направлення та отримання позивачем вимоги, то з наданих доказів по справі неможливо однозначно встановити їх наявність або відсутність. Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідачем не надано будь-яких заперечень, аргументів та доказів на спростування доводів позивача, при цьому відповідачем визнано позовні вимоги, що також опосередковано вказує на недотримання умов вчинення виконавчого напису нотаріусом про стягнення заборгованості із позивача. З огляду на викладене наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням визначених законом умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, наведеного позивачем у позовній заяві, позивач очікував у зв`язку з розглядом даної справи понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 25.10.2021 року представником позивача адвокатом Грабиком В.В. було подано заяву (вх. № 75996) згідно якої позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, разом з тим надано докази понесених позивачем судових витрат, зокрема: договір про надання правничої допомоги №7 укладений між адвокатом Грабиком В.В. та [PERSON]. 02 вересня 2021 року, детальний опис робіт №ГВ-00003 від 20.10.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера серії ГВВА №201021 від 20.10.2021 року на суму 3000,00 грн. При цьому суд бере до уваги, що позивачем, всупереч вимогам ч. 9 ст. 81 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження надсилання (надання) копій долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат, які додано зазначеної вище заяви. Враховуючи відсутність підтвердження надсилання (надання) копій іншим учасникам справи суд не може брати до уваги такі докази. Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Також судом взято до уваги, що ненаправлення позивачем на адресу відповідача документів на підтвердження відповідних вимог, позбавило відповідача можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат відповідно до частини 5 статті 137 ЦПК України. Враховуючи, що договір про надання правничої допомоги №7 укладений між адвокатом Грабиком В.В. та [PERSON]. 02 вересня 2021 року, детальний опис робіт №ГВ-00003 від 20.10.2021 року, квитанція до прибуткового касового ордера серії ГВВА №201021 від 20.10.2021 року на суму 3000,00 грн судом до уваги не приймаються, водночас матеріали справи на підтвердження витрат на правничу допомогу містять лише ордер серії ВН №189675 на надання правової допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат не можна визнати обґрунтованим та доведеним. Відповідно, такі понесені витрати не можуть бути стягнуті з іншої сторони. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та при поданні заяви про забезпечення позову. Водночас, інші 50 відсотків судового збору, сплачені при поданні позову та при поданні заяви про забезпечення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved