Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

14 листопада 2017 року позивач управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить відшкодувати майнову шкоду шляхом стягнення на користь держави в особі управління надміру виплачені кошти у вигляді допомоги одиноким матерям в сумі 309,60 грн. В обґрунтування позову вказував, що управлінням соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області(далі - управління) відповідачу [PERSON] була призначена та виплачувалась допомога на дітей одиноким матерям з 01 серпня 2009 року. 02 червня 2015 року було прийнято рішення про зупинення виплати відповідачу допомоги з 01 червня 2015 року, оскільки рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 травня 2015 року відповідач позбавлена батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Управлінням зроблено перерахунок виплаченої допомоги, відповідно до якого у позивача виникла переплата в сумі 309,60 грн. Оскільки надміру виплачені управлінням кошти відповідачем добровільно не повернуті, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання свого представника не направив, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати справу за відсутності представника управління, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд встановив наступне. 05 серпня 2009 року відповідач [PERSON] звернулася до управління соціального захисту населення Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області з заявою про надання державної допомоги на дитину як одинокій матері, в зв'язку з наявністю на її утриманні малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Як вбачається з довідок виконкому Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 03 серпня 2009 року №110 та №111, які надані для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини, в Книзі реєстрації актів про народження зроблений відповідний актовий запис за №37 про народження [PERSON], [INFO]. Відомості про батька зазначені за заявою матері, згідно з частиною 1 статті 135 СК України (а.с.7). Відповідач [PERSON], згідно довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 22 серпня 2012 року зареєстрована в [ADDRESS] та проживає разом із дітьми - дочкою [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], [INFO] (а.с.9). Рішенням управління від 19 серпня 2009 року відповідачу [PERSON] призначено допомогу на дітей одиноким матерям з 01 серпня 2009 року по 15 липня 2015 року в сумі 167,10 грн, а з 16 липня 2015 року по 31 липня 2027 року в сумі 210,30 грн. (а.с.6). Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога на дітей одиноким матерям. Згідно положень частини 1 статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та пункту 33 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі - постанова №1751) право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. За змістом пункту 34 постанови №1751 допомога на дітей одиноким матерям надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Особи, яким виплачується державна допомога сім'ям з дітьми, зобов'язані повідомляти органи, що призначають і виплачують допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату цієї допомоги. Суми державної допомоги сім'ям з дітьми, виплачені надміру внаслідок зловживання з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги, тощо), стягуються згідно з законом (стаття 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та пункт 49 постанови №1751). 29 травня 2015 року служба у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області звернулась до позивача з листом за №776-01, в якому просила зупинити [PERSON] виплату допомоги на дітей одиноким матерям, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 травня 2015 року відповідач позбавлена батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON],[INFO] (а.с.10). Відповідно до пункту 46 постанови №1751 виплата допомоги припиняється за рішенням органу, що призначає цю допомогу, з місяця, що настає після місяця, у якому виникали такі обставини. 02 червня 2015 року управлінням було прийнято рішення про припинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям з 01 червня 2015 року. За проведеним перерахунком, сума надміру сплачених відповідачу коштів складає 309,60 грн. (а.с.12). Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] приховала обставини, що впливають на виплату державної допомоги та порушила приписи статті 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в частині зобов'язання повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги та неправомірно отримала кошти в сумі 309,60 грн. чим завдала державі майнову шкоду. 11 серпня 2015 року та повторно 01 квітня 2016 року на адресу відповідача управлінням було надіслано повідомлення про припинення їй виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям з вимогою про повернення надміру виплачених коштів в сумі 309,60 грн. (а.с.13). З тверджень позивача, зазначених ним в позовній заяві вбачається, що станом на день пред'явлення позову надміру виплачені кошти в сумі 309,60 грн. відповідачем не повернуті. Згідно частини 1 та частини 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Будь-який належних та допустимих доказів завдання майнової шкоди державі не з вини відповідача матеріали справи не містять, не надала таких доказів й відповідач [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що є наслідком їх задоволення в повному обсязі. У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved