Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

14 серпня 2018 року [PERSON] звернулась з вказаним позовом до відповідача, яким просила поділити майно, набуте за час шлюбу, визнавши за нею право власності на 1/2 частку транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER, державний номер [NUMBER]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що: - перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 1982 року; -під час спільного проживання подружжям було придбано зазначений автомобіль, право власності на яку зареєстровано за відповідачем; -вказаний автомобіль є спільним майном подружжя та підлягає поділу в порядку в порядку ст. 70 СК України, оскільки його було придбано подружжям під час спільного проживання. 24 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно до якого просив визнати спірний транспортний засіб його особистою власністю. Відповідач у зустрічному позові зазначав, що: -хоча сторони формально і перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте разом не проживають понад 15 років, на час розгляду даної справи в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами; -транспортний засіб був придбаний цілком за кошти відповідача, позивач до нього жодного відношення не має. Згідно поданого відзиву на зустрічний позов [PERSON] вказувала на те, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки: -сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.1982 р. по 18.10.2018 р., та на теперішній час відповідач продовжує проживати разом з позивачем та їх спільним сином; -спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, які вони збирали тривалий час, та зареєстрований за [PERSON] 20.01.2018 року; -про існування у чоловіка іншої жінки позивачу стало відомо у 2018 році, що і стало причиною припинення шлюбу, але не сімейних відносин. Згідно Ухвали від 21.08.2018 року за клопотанням [PERSON] судом накладено арешт на спірний транспортний засіб, а також витребувано у РСЦ у Миколаївській області договір купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до Ухвали від 21.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно Ухвали від 25.10.2018 року зустрічний цивільний позов [PERSON] про визнання права власності обєднано з цивільним позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в одне провадження для спільного розгляду. За Ухвалою від 10.12.2018 року судом підготовче провадження справі закрито та призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представники сторін та сторони підтримали заявлені позовні вимоги та заперечували проти позовів іншої сторони з підстав, зазначених у позовах та відзивах. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані сторонами докази, суд при вирішені справи виходить зтакого. З 27.11.1982 року [PERSON] до [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 26.02.2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду 18.11.2018 року набрало законної сили. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано транспортний засіб MERCEDES-BENZ SPRINTER, державний номер [NUMBER], право власності на який 20.01.2018 року на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2018 р. зареєстровано за [PERSON] Так, 19.01.2018 року між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким останній придбав транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER Автобус - D, 2009 року випуску, сірого кольору (попередній державний номер [NUMBER]). За домовленістю сторін вартість вказаного транспортного засобу складала 30\~000 грн. 00 коп. Дійти згоди щодо права власності на вказаний автомобіль сторони самостійно не можуть. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну\~ статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий\~ статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01.07.2015 року (у справі №6-612цс15) та від 25.11.2015 року ( у справі 6-2333цс15). Відповідно до пояснень свідків з боку позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та свідків з боку відповідача [PERSON]ВІ., [PERSON], [PERSON], [PERSON], наданих у судовому засіданні, судом було встановлено, що протягом усього подружнього життя [PERSON] забезпечував сім'ю матеріально, оскільки після народження сина у 2000 році, [PERSON] не працювала. Також [PERSON] брав активну участь у ведені домашнього господарства, вихованні обох дітей подружжя, забезпечені дружини та дітей продуктами харчування, одягом, постійно проживав та проживає поруч із сином та [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS]. У 2017 році [PERSON] познайомився із [PERSON], та у 2018 році звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, маючи намір утворити нову сім'ю. Незважаючи на це, [PERSON] продовжував забезпечувати матеріальні потреби [PERSON] та сина, вів господарство, придбав продукти харчування, вчиняв інші дії, які характеризують спільне ведення домашнього господарства та мають ознаки сімейного проживання за адресою [INFO] .Посилання відповідача на те, що кошти на придбання автомобіля йому надала мати не знайшли свого документального підтвердження у судовому засіданні , отже факт придбання машини за рахунок особистих коштів [PERSON] у судовому засіданні не доведено. Натомість, з урахуванням спільного проживання і ведення спільного господарства [PERSON] із [PERSON] до останнього, суд дійшов висновку, що кошти, а відтак й автомобіль, є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки придбано автомобіль під час перебування у шлюбі, для потреб сім'ї (використання у роботі для отримання заробітку) та за рахунок коштів, які збирало подружжя саме для цієї мети. Доказів протилежного відповідачем суду не надано, відтак доводи позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, через що суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного необхідно відмовити.

Outcome: approved