Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

14.12.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона є власником ? частини квартири [ADDRESS] 1/4 частина квартири на підставі договору міни між нею та [PERSON] від 02.04.2014р. і 1/4 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серія та номер 47633 від 29.10.1996р. Інша 1/2 частина даної квартири є приватною власністю матері позивачки, [PERSON]: 1/8 частина квартири належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.05.2003р., 1/8 частини квартири - на підставі договору дарування від 06.02.2004р. та ? частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серія та номер 47633, виданий 29.10.1996 року. Квартира є двокімнатною і складається з житлової кімнати площею - 17.2кв.м., житлової кімнати площею - 11,6кв.м., коридору площею 9,1кв.м., кухні площею 7.4кв.м., ванної кімнати площею 2.5кв.м., вбиральні площею 1.4кв.м., вбудованої шафи площею 0,2кв.м, балкону площею 1.3кв.м. Загальна площа квартири становить 50,7кв.м. В квартирі окрім позивачки зареєстрована її мати - відповідач [PERSON], сестра - відповідачка [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON] Позивачка стверджує, що у неї часто виникають суперечки з відповідачами стосовно користування квартирою, домовленості між ними про порядок володіння та користування квартирою, що є спільною частковою власністю не досягнуто. Вважає, що відповідачі своїми протиправними діями порушують її право на вільне користування приватною власністю, тому звернулася в суд з позовом. Просить виділити їй в користування ізольовану житлову кімнату площею 11.6кв.м та балкон площею 1.3кв.м. Ванну кімнату, вбиральню, кухню, коридор, залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що вказані у позові. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечила проти позову в повному обсязі. Додатково пояснила, що позивачка не проживає у даній квартирі і цього факту не заперечує, оскільки сама ж у позові зазначає, що проживає по [ADDRESS]. Позивачка не сплачує жодних комунальних послуг, хоча і володіє ? квартирою, не бере участі в утриманні квартири, підтриманні її технічного стану. Позивачка даною квартирою не користувалася, не користується. Її право на користування квартирою відповідачі не порушували і не порушують. Вважає, що квартира є вільна для користування позивач і жодних доказів протилежного позивач суду є надав. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Квартира загальною площею 50,7кв.м, житловою площею 28,8кв.м., складається з кімнати площею 17,2кв.м, кімнати площею 11,6кв.м.; кухні площею 7,4кв.м, коридору площею 9,1кв.м, ванної кімнати площею 2,5кв.м, вбиральні площею 1,4кв.м, вбудованої шафи площею 0,2кв.м, балкону площею 1,3кв.м. Позивачці [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина цієї квартири. Даний факт стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копіями договору міни від 02.04.2014р., свідоцтва про право власності на квартиру. Позивачка [PERSON] за адресою [ADDRESS] не зареєстрована та не проживає. Місце її реєстрації [ADDRESS], Позивачка зазначає, що відповідачі своїми протиправними діями порушують її право на вільне користування квартирою. Проте, доказів на підтвердження порушення її права власника на користування квартирою суду не надано. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у з володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у траві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З цього положення слідує, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності. Співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за ножним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування квартирою. Встановлений порядок користування спільною квартирою судом або сторонами в добровільному порядку повинен враховувати баланс інтересів кожного зі співвласників. Запропонований позивачем варіант порядку користування квартирою позивачем - не враховує інтереси обох відповідачів та малолітніх дітей, що проживають у квартирі, не дає їм можливості користуватися балконом у квартирі. В судовому засіданні позивачкою не доведено факту чинення перешкод їй відповідачами у здійсненні права власності, не надано доказів існуючого на її думку конфлікту; доказів необхідності встановлення порядку користування квартирою в якій позивач не проживає; доказів неможливості реалізації прав співвласника квартири та порушення цих прав відповідачами. Всебічно та повно дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачкою не доведено чинення їй перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] відповідачами, відсутні будь-які правові підстави для зобов'язання їх не чинити перешкод у користуванні часткою квартири і встановлення порядку користування даною квартирою. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed