Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

14.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловою площею у квартирі [ADDRESS]. Вимоги обгрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності. В даній квартирі зареєстровано четверо осіб: чоловік позивачки [PERSON], її дочка [PERSON], ще одна дочка [PERSON] та відповідачка [PERSON] Остання зареєстрована за вказаною адресою, однак з дня реєстрації по даний час в квартирі не проживає та не з'являлася, не сплачує комунальні послуги. Особистих речей відповідачки в квартирі не має. Житлом вона не цікавиться. Напротязі останніх 20 років у вищевказаній квартирі не проживає. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судові засідання 10.11.2014 року та 02.12.2014 року не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, із заявами та клопотаннями про розгляд справи за її відсутності не зверталася. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги визнав, надав суду письмові пояснення, в яких зазначили в даному випадку є всі підстави, визначені законодавством, для визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Тому позов є підставним та підлягає до задоволення. В подальшому просила справу розглядати у її відсутності. Згідно зі статтею 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або причина неявки визнана судом не поважною, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом проведено заочний розгляд справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом на право на спадщину за законом серії ААН №226491 від 01.10.1998 року квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві особистої приватної власності [PERSON] Крім того, право власності на спірну квартиру позивачки стверджується реєстраційним посвідченням на квартиру серії БТІ №001008 виданим 01.10.1998 року ДКП Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації. Відповідно до актів про відсутність (не проживання особи) за місцем реєстрації КП «Соснівкажитлокомунсервіс» від 21.11.2013 року, 18.12.2013 року,23.01.2014 року,19.02.2014 року, 27.03.2014 року, 17.04.2014 року, 23.05.2014 року, 12.05.2014 року, 03.07.2014 року, 07.08.2014 року, 24.09.2014 року, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 1994 року по даний час, жодної участі в утриманні житла не приймає, особистих речей, які б належали відповідачці у квартирі не має. У відповідності до акту перевірки житлового приміщення КП «Соснівкажитлокомунсервіс» від 04.12.2013 року, 23.01.2014 року 27.02.2014 року, 27.03.2014 року, 23.05.2014 року, 12.06.2014 року, 20.08.2014 року, 24.09.2014 року у квартирі [ADDRESS] проживають та мають постійне місце реєстрації: власник- [PERSON] (не зареєстрована, але проживає), чоловік власника - [PERSON], дочка власника - [PERSON], ще одна дочка власника - [PERSON] Із відповіді КП «Соснівкажитлокомунсервіс» від 08.10.2014 року № 01-03/42 вбачається, що на адресу КП «Соснівкажитлокомусервіс» з жовтня 2004 року по жовтень 2014 року не надходило усних чи письмових заяв, скарг від [PERSON], щодо усунення перешкод їй у доступі до вказаного житла або користування житловим приміщенням по [ADDRESS] Як вбачається із квитанцій про оплату комунальних послуг, останні оплачувалися власницею [PERSON] Поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідачка [PERSON] на протязі 20 років не проживає у спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги та не з'являється в житловому приміщенні, особистих речей [PERSON] у квартирі не має. З урахуванням даних зазначених актів комунального підприємства та пояснень позивача та свідків суд вважає доведеним, що відповідач не проживає у спірній квартирі повних 20 років. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1, положень частин 3 та 4 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведення ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Порівняльний аналіз змісту наведеної статті зі статтею 64 ЖК України дає підстави для висновку про подібність правового статусу членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) з правовим статусом членів сім'ї наймача жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду щодо обсягу прав, пов'язаних із користуванням житлом, участі у витратах по утриманню житла тощо. Проте житловим законодавством України не установлено правових наслідків відсутності колишнього члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) за місцем реєстрації (прописки) протягом певного строку без поважних причин, як це передбачено для наймача жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду та членів його сім'ї, що може бути підставою для втрати права користування жилим приміщенням на підставі статей 71, 72 ЖК України. Тому суд вважає за доцільне застосувати до спірних відносин аналогію закону відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України, поширивши на них дію положень зазначених статей. Так, відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З цього можна зробити висновок, що при відсутності таких осіб понад шість місяців, жиле приміщення за ними не зберігається та вони втрачають право користування ним. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач не проживає у спірній квартирі протягом більше одного року, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, на вимогу власника житлового приміщення є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання у такому приміщенні.

Outcome: approved