Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

14.03.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 19 листопада 2014 року, актовий запис № 2438; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 19.11.2014 року, актовий запис № 2438. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться, мешкають окремо. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння, подальше спільне життя та збереження сім'ї позивач вважає не можливим. Оскільки єдине джерело доходу є кошти, які позивач отримує від держави на утримання малолітньої дитини, а відповідач має постійний регулярний дохід, тому може утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу. Щодо розміру аліментів, не заперечував проти стягнення з нього 15% від отриманого доходу, оскільки він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], від першого шлюбу. Вислухавши пояснення учасників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 19.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2438. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка «[PERSON]», дружини - «[PERSON]» (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.8) . Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені ст. 112 СК України, де зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємної любові та поваги подружжя одне до одного; небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем. Спору щодо розподілу майна та місця проживання дитини не виникає. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки втрачені почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, тому підстав для примирення подружжя - немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що має істотне значення, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника та одержувача аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.22). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.02.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.21) За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів, судом враховується матеріальний та сімейний стан відповідача, наявність у нього зобов'язань утримувати неповнолітнього сина від першого шлюбу, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку, а також враховуючи матеріальне становище одержувача аліментів та інші обставини, що мають істотне значення, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.03.2018 року, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Згідно копії посвідчення, відповідач [PERSON] є учасником бойових дій та відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу судовий збір в сумі 704,80 грн., сплачений при подачі позовної заяви, за рахунок держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial