Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

14 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у спілкуванні з дитиною, де просив суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Визначити йому наступні способи участі у вихованні дитини: побачення з сином у першу та третю суботу місяця з 10 год. до 18 год., у другу та четверту неділю місяця з 10 год. до 18 год., а також кожну середу відразу після шкільних занять згідно розкладу уроків до 18 год., під час шкільних канікул з 10 год. до 18 год. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що він перебував у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25.06.2015. Їх син [PERSON] , [INFO] залишився проживати з матір`ю, на утримання якого він сплачує аліменти. Оскільки відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином, він позбавлений можливості брати участь у його вихованні, забирати до себе на вихідні дні. Він звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводського районної ради м.Кременчука, де рішенням від 10.12.2015 йому було визначено способи його участі у вихованні та спілкуванні з сином: побачення у першу та третю суботу місяця з 10 год. до 18 год., у другу та четверту неділю місяця з 10 год. до 18 год., у вівторок або середу з 15 год. до 18 год., під час літніх канікул з 10 год. до 18 год. з можливістю спілкуватися по декілька днів підряд. Однак, відповідачка не виконує вказане рішення, продовжує перешкоджати його спілкуванню з сином: не відчиняла у зазначений час двері або взагалі була відсутня з сином вдома. 19.01.2017 він приходив до школи, де навчається син, але класний керівник та директор школи не допустили його до дитини, мотивуючи, що це заборонила мати. Після занять теж не має можливості зустрітися з сином, бо відповідач приводить його і забирає зі школи. Крім цього, вважає, що відповідачка неналежно виконує свої обов`язки по вихованню сина, залишає його одного вдома, при цьому залишала незамкненими двері на балкон, через що син виходив на балкон і кричав. Сусіди неодноразово викликали поліцію, телефонували відповідачу та її батькові [PERSON] . Він приїзжав заспокоював через замкнені двері дитину, зокрема, 01.11.2016 в зв`язку з цим викликав представника органу опіки і піклування. В судовому засіданні уповноважений представник позивача позов підтримала з вказаних підстав та просила задовольнити, стверджувала, що позивач бажає спілкуватися з сином та приймати участь в його вихованні, а відповідачка йому в цьому перешкоджає. Він проживає в іншому місті, з сином буде спілкуватися за місцем проживання його матері в с.Келеберда Кременчуцького району. Відповідач [PERSON] та її уповноважений представник в судовому засіданні позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити та відповідач пояснила, що вони з позивачем перебували в шлюбі, який рішенням суду розірвано, їх син [PERSON] проживає з нею, де створено всі умови для його всебічного розвитку. Вона його матеріально утримує, а позивач, не зважаючи на рішення суду про стягнення з нього аліментів на його утримання, сплачує аліменти в мінімальному розмірі, що недостатньо для утримання сина, і тільки після її звернення до відповідних органів, які обмежили частково його права. Вона жодним чином не перешкоджає йому спілкуватися з сином, чого він сам не бажає, а його звернення до суду це бажання її батька, з яким вона перебуває в неприязних стосунках. Третя особа: представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за довіреністю Телятник Н.І. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, відповідача та її уповноваженого представника, уповноваженого представника третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2008 року, який розірвано рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25.06.2015, мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Відповідно до ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 01.03.2016 з позивача на утримання сина стягнуто аліменти. Згідно рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука від 10 грудня 2015 року позивачу [PERSON] для участі в вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] встановлено такі способи участі: побачення у першу та третю суботу місяця з 10 год. до 18 год., у другу та четверту неділю місяця з 10 год. до 18 год., у вівторок або середу з 15 год. до 18 год., під час літніх канікул з 10 год. до 18 год. з можливістю спілкуватися по декілька днів підряд. Доказів невиконання відповідачем [PERSON] вказаного рішення повивач [PERSON] суду не надав. Його посилання, що позивач не відчиняла у зазначений час двері або взагалі була відсутня з сином вдома, що 19.01.2017 він приходив до школи, де навчається син, але класний керівник та директор школи не допустили його до дитини, мотивуючи, що це заборонила мати, що після занять він теж не має можливості зустрітися з сином, бо відповідач приводить його і забирає зі школи, нічим не підтверджені. Відповідно до положень ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.( ч.2 ст.157 СК України). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.( ч.3 ст.157 СК України). Вказаних обставин в судовому засіданні не встановлено. При цьому заслуговують на увагу бажання відповідача знати, де буде позивач спілкуватися з сином, оскільки він проживає постійно в іншому місті, тут житла не має, що підтримала і представник органу опіки і піклування. Так, дійсно встановлено, що позивач працює і проживає постійно в місті Харкові, в місті Кременчуці житла не має. Твердження представника позивача, що позивач буде зустрічатися з сином за місцем проживання його матері в с.Келеберда Кременчуцького району не заслуговують на увагу, оскільки житлово-побутові умови знаходження там дитини не обстежувались. Заслухати думку дитини не надалось можливим зважаючи на Постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, відповідно до якої на усій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин. При таких встановлених в судовому засіданні обставинах, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, тому в їх задоволенні відмовляє.

Outcome: dismissed