Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

13.12.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Ржищівська міська державна нотаріальна контора в Київській області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - визнати за ним, [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на житловий будинок, 1956 року побудови, загальною площею 67,60 кв.м., житловою площею 32,40 кв.м., допоміжною площею 30,10 кв. м. та площею літніх приміщень 5,10 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері, [PERSON], яка померла [INFO]. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним. [INFO] померла його мати, [PERSON], яка на день смерті постійно проживала і була зареєстрована в житловому будинку розташованому по [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на зазначений вище будинок, який вона прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка, а його батька [PERSON], який помер [INFO] (копії свідоцтв про смерть батьків додані до позовної заяви). Факт прийняття матір»ю спадщини після смерті батька підтверджується Випискою з погосподарської книги Півецької сільської ради № 1 за 1991 - 2005 роки (копії виписок додані до позовної заяви), але за життя не встигла оформити своїх спадкових справ. За маминим заповітом від 08 грудня 2008 року, посвідченим секретарем Півецької сільської ради, за реєстровим №35 (копія додані до позовної заяви), все своє майно вона заповіла позивачу, крім земельної ділянки, яку вона у рівних частках заповіла йому та своєму внукові, а його рідному племінникові [PERSON] - відповідачеві по даній справі. Відповідно до П. 1 постанови пленуму Верховного Суду України від 30. 05. 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами чинного ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але коли він у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті спадкодавця звернувся до Ржищівської міської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини, то отримав відмову від нотаріуса у зв'язку із відсутністю документа, що посвідчує право власності на зазначений вище будинок (копія листа Ржищівської міської державної нотаріальної контори від 07.12.2017 року № 514/01-16 додана до позовної заяви). Одночасно нотаріус порадила йому питання визнання права власності на спадкове майно вирішувати в судовому порядку. Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою і в тому разі, коли в нього відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. Ст. 41 Конституції України гарантує кожному громадянину України непорушність права приватної власності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений його права власності. Згідно ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а отже і права власності на нього. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Належність спадкодавцю зазначеного вище житлового будинку підтверджується зазначеними вище виписками з погосподарської книги Півецької сільської ради (відповідача по справі), а також зареєстрований відповідачем заповіт на спадковий будинок. Згідно п.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. На даний час власник нерухомого майна помер і згідно ч. 4 ст. 25 ЦПК України його цивільна правоздатність припинилась в момент смерті. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав не нерухоме майно, що набрало законної сили. Ч.1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права. Виходячи з наведеного, він вимушений звертатися до суду за захистом своїх майнових прав, оскільки нотаріус відмовила йому у видачі правовстановлюючих документів на спадкове майно і єдиним способом захисту порушеного права є звернення до суду із відповідною позовною заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 13.12.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 14.12.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулося 25.01.2018 року, позивач [PERSON] не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення, в разі неявки відповідача. В судове засідання, яке відбулося 25.01.2018 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позов визнає. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Ржищівської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи: 1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового за\-сідання; - відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без пові\-домлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позов\-них вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, - [PERSON] не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не по відомив про причини своєї неявки, відповідно, його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, не подав відзив на позовну заяву. Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи: 1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією гла\-вою. Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення: 1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встанов\-леним статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення: 1. Відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заоч\-ного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення: - учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Проте, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред»являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно, враховуючи місце розташування нерухомого майна, - житлового будинку, який розташовано в Кагарлицькому районі Київської області, та положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права. Позивачем по справі є [PERSON], [INFO], уродженець село Пивці Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України [NUMBER], виданий 27 серпня 2002 року Деснянським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є рідним сином спадкодавця по даній справі, - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], яке видане 20 лютого 1964 року в с. Пивці Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в селі Пивці Кагарлицького району Київської області, про що 09 лютого 1948 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 3. В графі батьки зазначено: Батько - [PERSON]. Мати - [PERSON]. [INFO] батько позивача, - [PERSON] помер. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видане (повторно) 04 листопада 2017 року Ржищівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець село Півці Кагарлицького району Київської області, помер [INFO] у віці 83 роки, про що [INFO] складено відповідний актовий запис № 6. Місце смерті - село Півці Кагарлицького району Київської області. [INFO] померла [PERSON], - спадкодавець по даній справі, та мати позивача. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видане 24 січня 2017 року виконавчим комітетом Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженка село Пвці Кагарлицького району Київської області, померла [INFO] у віці 92 років, про що 24 січня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 1. Місце смерті, - село Півці Кагарлицького району Київської області. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 ЦК України). Відповідно, з 22.01.2017 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно, місцем відкриття спадщини є село Півці Кагарлицького району Київської області. До складу спадкової маси, тобто, до складу спадщини після смерті [PERSON] входить житловий будинок, який розміщено за адресою: [ADDRESS]. Факт належності спадкового житлового будинку, - спадкодавцю, - [PERSON] підтверджується Випискою з погосподарської книги Півецької сільської ради № 1 за 1991 - 2005 роки, які містяться в матеріалах справи. Вищевказаний житловий будинок [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка, - [PERSON], проте, за життя не встигла оформити своїх спадкових справ. Проте, суд зазначає, що виникнення права власності на житловий будинок не залежить від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація лише підтверджує (закріплює) право власності на нерухоме майно. За життя спадкодавець, - [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла своє майно [PERSON], - позивачу по справі, та [PERSON], - відповідачу по справі. Згідно вищевказаного заповіту, який укладено 08.12.2008 року, в с. Півці Кагарлицького району Київської області, посвідченого секретарем Півецької сільськоїх ради Кагарлицького району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 35, спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: - все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, крім земельної ділянки, право на яку посвідчено державним актом [NUMBER], виданого 05.01.2006 р., заповіла сину, - [PERSON]; - земельну ділянку, право на яку посвідчено державним актом [NUMBER] від 05.01.2006 р. Площею 5,4787 га заповіла сину [PERSON] та внуку [PERSON] в рівній частині кожному. Відповідно, в даному випадку має спадкування за заповітом з огляду на наступне. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Порядок спадкування за заповітом врегульовано положеннями Глави 85 ЦК України, -спадкування за заповітом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Враховуючи вищевикладені обставини та норми матеріального права, позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом, успадковує вказаний житловий будинок, який за життя належав спадкодавцю, - [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом, позивач по справі, - [PERSON] заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] заяви про відмову від спадщини не подавав, напроти, подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. У зв»язку з відкриттям спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернувся до Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, на житловий будинок, який розміщено за адресою: [ADDRESS], проте, нотаріусом листом № 514/01 - 16 від 07.12.2017 року було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про спадкування на вищевказаний житловий будинок з огляду на ту обставину, що відсутні право установлюючі документи на спадковий житловий будинок. Окрім того, нотаріус зазначила, що згідно ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється також у момент смерті. В разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на майно якого не була проведена, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Отже, відповідно до п. 4.18 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в зв»язку з відсутностю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз»яснив спадкоємцю, - позивачу по даній справі [PERSON] процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, та, відповідно, рекомендовано позивачу [PERSON] звернутися до суду про визнання за ним в порядку спадкування права власності на вказаний житловий будинок. Таким чином, позивач [PERSON] не може реалізувати своє право власності, яке виникає на підставі спадкування за заповітом, на домогосподарство [ADDRESS]. Ст. 41 Конституції України гарантує кожному громадянину України непорушність права приватної власності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений його права власності. Згідно ч. 3 ст.1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а отже і права власності на нього. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. Отже, за правилом, встановленим ст. 1218 ЦК України, право власності на дане нерухоме майно у повному обсязі перейшло до спадкоємця за заповітом, яким є позивач, - [PERSON]. За цих обставин, у відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, позивач по справі, - [PERSON] набув права власності на спадкове нерухоме майно, зокрема, житловий будинок, який належав покійній [PERSON]. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 23 ППВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видасться за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, та право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово- експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Оскільки свідоцтва про право власності на вищезгаданий будинок не існує, позивач [PERSON] не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є будинок [ADDRESS], та реалізувати своє право власності на нього. В зв»язку з тим, що право власності на спірний житловий будинок раніше не було зареєстровано у встановленому Законом порядку, позивач [PERSON] звернувся до Комінального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» з метою виготовлення технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, в результаті чого 06 червня 2017 року було виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок, інвентаризаційна справа № 253. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов»язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме, - право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ( в редакції Закону № 5037 - VІ від 04.07.2012 року), державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, станом на даний час зареєструвати в установленому Законом порядку право власності покійної [PERSON] на будинок неможливо, в зв»язку з смертю особи, якій фактично належало нерухоме майно, так як згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент смерті, тому спадкодавець [PERSON], відповідно, не може самостійно зареєструвати своє право власності на нерухоме майно чи уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію. Згідно п. 4.15. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджено наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правоустановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті фізичної особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved