Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

12 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеною позовною заявою до публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Мегабанк». Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 28 березня 2008 року між відповідачем та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 55-14П/2008, відповідно до якого ПАТ «Мегабанк» надало [PERSON] кредит у сумі 300\~000 грн. із відсотковою ставкою за користування у розмірі 18 % річних строком до 27 березня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між позивачкою та відповідачем було укладено договір іпотеки від 28 березня 2008 року, відповідно до умов якого позивачка передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Приморська, 54, за цільовим призначенням обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Посилаючись на невідповідність спірного договору вимогам абз. 5 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», оскільки на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, розташований житловий будинок, просила визнати недійсним укладений між сторонами договір іпотеки від 28 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 480. 07 серпня 2017 року представником позивачки було подано заяву про зміну підстав позову, в якій він просив визнати недійсним договір іпотеки, посилаючись на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 28 грудня 2011 року, якою припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON], і вважав, що зобовязання за спірним договором іпотеки також є припиненими. 22 вересня 2017 року від представника позивачки надійшли письмова заява про збільшення позовних вимог, згідно з якою позов доповнено вимогою про визнання припиненим спірного договору іпотеки, а також заява про поновлення строку звернення до суду. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав, уточнивши, що просить визнати спірний договір іпотеки саме припиненим з підстав, викладених в заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на те, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску звернення до суду, адже право на визнання спірного договору іпотеки припиненим виникло в неї з моменту постановлення ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28 грудня 2011 року, про що наголошував її представник. Посилаючись на викладене, просила повністю відмовити в задоволенні позову, застосувавши при цьому наслідки спливу позовної давності. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 28 березня 2008 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 55-14П/2008, відповідно до якого відповідач надав третій особі кредит у сумі 300000 грн. на споживчі цілі із відсотковою ставкою за користування 18 % річних. Кінцевий строк повернення кредиту становив 27 березня 2018 року (а. с. 8-10). Для забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором 28 березня 2008 року між відповідачем та позивачкою було укладено договір іпотеки земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Приморська, 54, за цільовим призначенням обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а. с. 5-7). Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року, яким скасовано рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 вересня 2012 року, повністю відмовлено у задоволенні цивільного позову [PERSON] до ПАТ «Мегабанк» про визнання недійсним спірного договору іпотеки (а. с. 62-68). В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28 грудня 2011 року у справі № 5016/1796/2011 (18/26) підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] було припинено (а. с. 75-78). Зі змісту вказаної вище ухвали вбачається, що при ухваленні рішення про визнання фізичної особи-підприємця [PERSON] банкрутом судом були враховані непогашені, визнані боржником зобовязання перед ПАТ «Мегабанк» на загальну суму 352\~130 грн. 15 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник, щодо якого були застосовані судові процедури банкрутства, вважається особою, що немає неврегульованих грошових зобовязань. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено такий спосіб припинення зобовязання як їх погашення в звязку з тим, що вони не були заявлені або залишились незадоволені внаслідок відсутності майна боржника. Таким чином, з огляду на вищезазначені законодавчі норми, беручи до уваги обставини справи, суд встановив, що усі вимоги до третьої особи [PERSON], що належали ПАТ «Мегабанк», однак не були заявлені в справі про банкрутство, вважаються погашеними та припиненими. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою. Згідно зі ст. 593 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави припиняється у разі припинення основного зобовязання. За таких обставин позовні вимоги про визнання припиненим договору іпотеки від 28 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 480, суд знаходить обґрунтованими. Разом з тим, при вирішенні питання про можливість задоволення позовних вимог суд перш за все бере до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 містяться такі розяснення: «встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у звязку із закінченням строку позовної давності». Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності, у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, право на позов про визнання договору іпотеки припиненим виникло у позивачки з моменту постановлення ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28 грудня 2011 року. Між тим, з позовом до суду вона звернулась лише 12 липня 2017 року, тобто після спливу позовної давності, при цьому причини пропущення позовної давності, суд не може визнати поважними, адже посилання представника позивачки на те, що вона дізналась про порушення своїх прав, отримавши ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 серпня 2017 року про відмову у відкритті касаційного провадження в справі за її зустрічним позовом до ПАТ «Мегабанк» про визнання договору іпотеки недійсним, не мають жодного відношення до предмету даної справи про визнання договору іпотеки припиненим. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем до винесення рішення, є підставою для відмови у позові. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивачки і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed