Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

13 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору обміну № 2526 від 18 квітня 2020 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] зареєстрований у вказаній квартирі з 15 травня 2002 року по теперішній час. З початку 2019 року відповідач у зазначеній квартирі не\~ проживає, не користується, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Факт перебування відповідача на реєстраційному обліку за даною адресою призводить до погіршення матеріального становища позивача, оскільки розрахунок платежів за комунальні послуги здійснюється за кількістю зареєстрованих в квартирі осіб. Відповідач більше одного року не проживає у вищевказаній квартирі, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] , та представник позивача адвокат Кучер Ю.В. у судове засідання не з`явилися, остання звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без її та позивача участі, позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні\~ наполягать. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ ч.1 ст.15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..\~ Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України,\~ суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до договору обміну серії АЕР № 796827 від 18 квітня 2002 року № 2526. [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно відповіді Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 07 лютого 2020 року № 2550-01-10 на запит адвоката [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15 лютого 2002 року по теперішній час (а.с. 6). Згідно акту опитування сусідів від 04 лютого 2020 року № 56, складеного головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Південний» [PERSON] ,\~ [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] , підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично не проживає у вказані\~ квартирі\~ з 2019 року (а.с. 7). Згідно з актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність за місцем проживання) від 15 липня 2020, складеного старшим ДОП Черкаського ВП капітаном поліції Козоріз А.С., проведено обстеження матеріально -побутових умов житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб. Обстеженням встановлено, що в квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте фактично проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24 жовтня 2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Судом встановлено, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з початку 2019 року, договору найму житлової площі між сторонами не укладено, відповідач добровільно вибув із квартири і постійно проживає в іншому не відомому позивачу місці з початку 2019 року, тобто більше року, що підтверджується актами опитування сусідів, актом обстеження житлового приміщення та не заперечується відповідачем, який позовні вимоги визнає. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять, відповідачем не надані. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодного доказу, який свідчить про його проживання в квартирі [ADDRESS] з січня 2019 року, або вчинення перешкод будь-якими особами в його проживанні за зареєстрованим місцем проживання.\~\~\~\~ На підставі викладеного, позивачем доведено факт постійної відсутності понад шість місяців відповідача [PERSON] , [INFO] , без поважних причин в квартирі [ADDRESS] . Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника\~ та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Виходячи з викладеного, факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу, порушує право власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №ПН2414 від 13 лютого\~ 2020 року позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до Соснівського районного суду м. Черкаси про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням сплачено судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Враховуючи, що відповідачем позовні вимоги визнані позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 420 гривень 40 копійок. Крім того, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, згідно ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР та\~

Outcome: approved