Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

13 липня 2015 року до Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON]А.(далі позивач 1) з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 31 березня 2015 року він уклав договір-заяву за № 305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го Березня» на 370 днів в національній валюті. За умовами договору заяви він вніс на депозитний рахунок суму в розмірі 500 (п»ятсот) грн.. на строк по 05 квітня 2015 року, з щомісячним нарахуванням та виплатою відсотків із розрахунку 22% річних. На протязі строку дії депозиту, він вніс на його рахунок, 04 квітня 2014 року 25 500( двадцять п»ять тисяч п»ятсот ) грн.. В цей день його рахунок депозиту поповнився відповідно до ордера № 35317134 ще на 1000( одну тисячу) грн.. Загальна сума коштів на рахунку депозиту склала 27 000 (двадцять сім тисяч) грн.. 06.04.2015 року в день закінчення строку знаходження коштів на рахунку депозиту, визначеного умовами договору заяви він звернувся до банку з вимогою повернути вклад 27 000( двадцять сім тисяч) грн. [PERSON] відмовив у поверненні коштів. Після чого він звернувся з заявою в Національний банк України. ПАТ «[PERSON] фінанси та кредит» почав повертати кошти з депозиту, а саме 05, 11, та 18 червня 2015 року йому було повернуто кошти на загальну суму 6100( шість тисяч сто) грн.. На теперішній час неповернута сума коштів складає 20 900( двадцять тисяч дев»ятсот) тисяч. Своїми протиправними діями, відповідач завдав йому моральну шкоду, вказував на те, що тривалий період часу, майже три місяці, він знаходився в негативному емоційному стані викликаною внутрішньою напруженістю, втрату сну, що переросло в моральні страждання, в зв»язку з чим він змушений звернутися до суду На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 20 900 (двадцять тисяч дев»ятсот) грн.. Зобов»язати відповідача ПАТ «[PERSON] та Кредит» Криворізької філії» нарахувати та сплатити йому відсотки відповідно до умов договору заяви банківського вкладу із розрахунку 22 % річних за період з 05 квітня 2015 року по теперішній час.vВ подальшому нараховувати та сплачувати відсотки щомісячно до повернення цієї суми грошей з депозиту. Стягнути з відповідача ПАТ «Банк» «[PERSON] та Кредит» на його користь моральну шкоду у розмірі 400 (чотириста) грн. та судові витрати пов»язані з судовою справою. 01.10.2015 року позивач надав заяву про проведення судового засідання без його участі позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач належним чином повідомлений однак до зали судового засідання не з»явився по невідомим причинам. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь справі чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 Депозитного договору, Вкладник вносить, а [PERSON] приймає грошові кошти в національній валюті у порядку та на умовах, визначених в Депозитному договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у [PERSON] акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит». Пунктом 9 Депозитного договору визначено, що Вкладник підписанням цього договору усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з Депозитним договором складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Договорів, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Згідно ст.55 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду за діяльністю банків в межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно ст.56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для банків. На момент звернення Позивача до Банку з вимогою повернення суми вкладу (03.06.2015), діяла Постанова НБУ № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Відповідно до підпункту 10 пункту 6 даної Постанови, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах: адміністративне регулювання: встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Таким чином, дана Постанова була видана в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, та була обов'язковою для виконання усіма банками, яким вона адресована. Тобто, на період звернення Позивача до Банку, діяв вищенаведений нормативний акт Національного банку України, який є обов'язковим для виконання Банками. Згідно із ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. До матеріалів справи долучена заява [PERSON] Ф.А.2 від 06 квітня 2015 року про повернення банківського вкладу у сумі 27 000.00(двадцять сім тисяч) грн.. 00 коп., розміщений згідно договору банківського строкового вкладу стандарт № 305835/7544/370 від 31 березня 2014 року. Проте у вказаній заяві Позивач не зазначив спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказівкою у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування). Враховуючи той факт, що у заяві про повернення вкладу Позивачем не був зазначений спосіб отримання грошових коштів, вважає, що Вкладник не скористався наданим йому правом отримання у готівковій формі затребуваної суми вкладу, відтак прострочення виконання зобов'язань Банком не сталося, а звернення до суду з позовом є передчасним. Вимоги Позивача щодо відшкодування моральної шкоди вважає безпідставними і такими, що суперечать положенням ст.23 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації особи. Позивач не довів наявності вказаних обставин, а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними, не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами справи. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Так судом встановлено, що між позивачем [PERSON] (а.с.3) та відповідачем ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» укладено договір-заяву від 31 березня 2014 року № 305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 08-го Березня» строком на 370 днів в національній валюті під проценти за ставкою 22 % річних (а.с.2). Факт вкладу підтверджується квитанціями за № 305835/7544/370-14 від 31.03. 2014 року,№ 305835/7544/370-14 від 31.03.2014 року та авансова виплата відсотків за період з 05.04.2014 року по 04.04.2015 року (а.с.5-7). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ст.1061 ЦК України, п.1.7 Постанови НБУ від 03 грудня 2003 року №516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. З огляду на положення зазначених норм, проценти на банківський вклад - це істотна умова договору банківського вкладу і вона випливає із оплатного характеру даного договору. Згідно договору-заяви від 31 березня 2014 року №305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 08 го березня » було передбачено, що вклад здійснюється на 370 днів у національній валюті тобто з 31 березня 2014 року по 05 квітня 2015 року. Відповідно до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Стаття 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім того, відмова банку він виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк, є не тільки неналежним виконанням зобов'язання, порушенням ст.ст.530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Першого протоколу до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна». З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача за договором-заявою №305835/7544/370-14від 31 березня 2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійнийна 370 днів внаціональній валюті від 31 березня 2014 року підлягає задоволенню. Строк дії договору закінчився до винесення судового рішення, а отже питання про його дострокове припинення судом не вирішується. Що стосується позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає виходячи із наступного. Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач хоча і не зазначив цього, однак підтвердив, що звернувся до суду в порядку захисту прав споживачів. Відповідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного суду України від №4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Аналіз викладених норм Закону та роз'яснення, надані Верховним судом України надають підстави для висновку про те, що чинним законодавством встановлено, що моральна шкода, спричинена порушенням прав споживача може бути відшкодована лише у випадку, якщо таке порушення призвело до пошкодження здоров'я споживача або його смерті чи каліцтва. За таких обставин позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди суд вважає не доведеними, а тому вони не підлягають задоволенню. Крім того, можливість відшкодування моральної шкоди в даному випадку не передбачена і самим договором-заявою № 305835/7544/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8-го березня » на 370 днів внаціональній валюті від 31 березня 2014 року. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial