Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

13.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ТОВ «Автокредит плюс» кошти у сумі 58\~992,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що 11.11.2014 року між позивачем та відповідачем укладено заяву про приєднання до публічного договору № OD00А!0000624669, на підставі якого 20.11.2014 року відповідач передав позивачу в лізинг автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. При цьому позивач [PERSON] внесла аванс в розмірі 44700,00 грн. та в подальшому сплачувала грошові кошти відповідно до договору, а також здійснювала ремонт транспортного засобу. 22.04.2015 року працівниками ТОВ «Автокредит плюс» та ПАТ «ПриватБанк» обманним способом у позивача вказаний автомобіль був вилучений, примусивши позивача підписати Акт повернення предмету лізингу, шахрайським шляхом змоделювавши факт того, що позивачем були порушені умови договору. Після вказаних дій позивачу на телефон стали приходити СМС та дзвінки з вимогами щодо сплати грошових коштів, в останньому СМС повідомлялось, що автомобіль був виставлений на торги. Спроби самостійного розшуку автомобіля позивачем протягом тривалого часу не досягли позитивного результату. На звернення до ПАТ «ПриватБанк» позивач не отримала відповіді, про причини вилучення автомобіля і подальшу його реалізацію від відповідача та третьої особи жодних повідомлень не надходило. Всього за умовами кредитного договору позивачем було сплачено 55292,35 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки в порушення норм договору відповідач не надсилав позивачу повідомлення про подію дефолту та про розірвання договору. При цьому на день вилучення автомобіля у позивачки заборгованості по договору не було. Представник позивача в позові зазначає, що вилученням автомобіля відповідачем фактично розірвано договір лізингу, а тому грошові кошти, сплачені позивачем, підлягають поверненню в повному обсязі. На підставі викладеного позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 30.01.2017 року провадження у справі відкрито. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та розгляду справи в режимі відеоконференції. Стороною відповідача до суду 19.12.2017 року було подано заперечення проти позову, в якому представник відповідача посилається на те, що позивач згідно умов договору № OD00А!0000624669 отримала у відповідача у платне користування автомобіль марки (модель) HYUNDAI ELANTRA, 2008 року випуску, № кузова/шасі: KMBDT1BP8U367059 державний номер [NUMBER], та зобовязалась сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Представник відповідача зазначає, що зазначений договір до теперішнього часу не змінений, не припинений, не розірваний, недійсним не визнаний, а тому діє та є обовязковим до виконання сторонами, а отже відповідач набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству на підставі укладеного між сторонами правочину. Також представник відповідача наголошує на тому, що позивачем лізингові платежі сплачувались з порушенням строків їх сплати, на підставі чого відповідно до умов договору відповідачем в телефонному режимі було повідомлено позивача про настання події дефолту та необхідність повернути предмет лізингу до моменту погашення заборгованості за договором. 22.04.2015 року позивач за власним бажанням без будь-якого примусу добровільно передала автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі від автомобіля представникам відповідача та підписала Акт повернення предмету лізингу. На підставі викладеного сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], беручи участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позовні вимоги не визнав та просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» до судового засідання не зявився, згідно з заявою від 05.09.2017 року заборгованість позивача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутня, в звязку з чим представник просить розглянути справу без участі третьої особи та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 11.11.2014 року позивач [PERSON] звернулась до ТОВ «Автокредит Плюс» з Заявою про приєднання до публічного договору № OD00А!0000624669 /а.с.130/. Відповідно до умов зазначеного договору Лізингодавець ТОВ «Автокредит Плюс» передає Лізингоодержувачу [PERSON] в лізинг автомобіль марки (модель) HYUNDAI ELANTRA, 2008 року випуску, № кузова/шасі: KMBDT1BP8U367059 державний номер [NUMBER], на строк 60 місяців з зобовязанням сплати лізингових платежів згідно з графіком. З специфікації та акту приймання-передачі, що є додатком до договору № OD00А!0000624669, вбачається, що вказаний автомобіль предмет лізингу був переданий 20.11.2014 року від ТОВ «Автокредит Плюс» лізингоодержувачу [PERSON] /а.с.131/. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 2\~ст.\~806\~ЦК України\~визначено,\~що до\~договору лізингу\~застосовуються загальні\~положення про\~найм (оренду)\~з урахуванням\~особливостей,\~встановлених цим\~параграфом та\~законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи та усних пояснень представників сторін вбачається, що 11.11.2014 року шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору № OD00А!0000624669 між ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу. В позовних вимогах стороною позивача зазначається, що договір лізингу між ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] є розірваним. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частиною 2 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. При цьому частиною 4 ст. 653 ЦК України визначено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п 8.2.4. Публічного договору, якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання Повідомлення про Дефолт, Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту Лізингоодержувач зобовязаний негайно повернути в повному обсязі Заборгованість за цим Договором та повернути Предмет лізингу, а Лізингодавець має право згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання Договору з надсиланням Лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні. Одностороннє розірвання Договору не звільняє Лізингоодержувача від відповідальності за порушення зобов'язань за цим Договором. З зазначеного вбачається, що розірвання договору лізингу Відповідачем - це його право, яким він не скористався, оскільки відповідач не направляв відповідного повідомлення позивачеві, щодо розірвання Договору лізингу №ОП00А!0000624669 від 11.11.2014 року та між сторонами не укладалась угода щодо розірвання Договору лізингу, про що представник відповідача зазначив в письмових запереченнях та усних поясненнях в судовому засіданні. Таким чином, зазначений договір до теперішнього часу не змінений, не припинений, не розірваний, недійсним не визнаний, а тому є обовязковим до виконання сторонами цього договору фінансового лізингу. Відповідно до п.9.2 Публічного договору, у випадку порушення Лізингоодержувачем зобовязань, передбачених статтями 6.2.1, 6.2.2 та 6.2.4 Договору, щодо сплати відсотків за користування Предметом лізингу, комісії за проведення щомісячного моніторингу Предмета лізингу, комісії за надання Предмету лізингу та відшкодувань вартості Предмету лізингу, у тому числі зобов'язань, передбачених статтею 9.10 Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Судом досліджено графік лізингових платежів /а.с.159/ та виписки по рахунку /а.с.57-58, 134, 156-158/, з яких вбачається, що позивачем [PERSON] сплачувались лізингові платежі з простроченням строків, визначених у графіку. Відповідно до п.8.1 Публічного договору, для цілей Договору Подією Дефолту вважається будь-яка з наступних подій, зокрема, затримання сплати Лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до п.8.2 Публічного договору, у разі настання Події Дефолту Лізингодавець подає Лізингоодержувачу Каналами звязку повідомлення про настання події Дефолту та повернення Предмета лізингу. У Повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення Забогованності за фактичний строк користування Предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за цим Договором. Відповідно до 8.2.2 Публічного договору Лізингоодержувач зобовязаний усунути Подію Дефолту негайно або незалежно від наявності повідомлення про дефолт, за вимогою Лізингодавня негайно повернути Предмет лізингу Лізинголавцю по Акту прийому-передачі, який підписується Сторонами. Повернення Предмету лізингу в користування Лізингоодержувачу здійснюється Лізингодавцем за умови виконання Лізингоодержувачем або третьою особою усіх платежів за цим Договором, усунення усіх порушень, та сплати Лізингодавцю всіх витрат, повязаних з доставкою, зберіганням та утриманням Предмета лізингу, сплати винагороди, визначеної в статті 9.10 цього Договору. В такому разі Лізингодавцем в односторонньому порядку встановлюється новий Графік платежів. При цьому з моменту усунення Події Дефолту нарахування відсотків за користування Предметом лізингу та комісії за проведення щомісячного моніторингу поновлюється, а нарахування пені, передбаченої пунктом 8.2.1 цього Договору, припиняється. Представник відповідача в письмових запереченнях зазначив, що про подію дефолту наявність заборгованості та необхідність повернути предмет лізингу позивача було повідомлено телефоном, проте на підтвердження зазначеного будь-яких доказів суду не надано. Посилання представника позивача [PERSON] щодо того, що відповідно до положень Публічного договору лізингодавець у випадку події дефолту повинен направити лізингоодержувачу саме письмове повідомлення, не підтверджені належними доказами та спростовуються текстом публічного договору, розміщеному у вільному доступі в мережі Інтернет: https://planetavto.ua/page/leasing. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] стверджує, що предмет лізингу був в неї вилучений шахрайським шляхом та нею здійснювались спроби щодо розшуку автомобіля, проте на підтвердження вказаних доводів стороною позивача належних та допустимих доказів не надано. Натомість матеріали справи містять Акт повернення предмета лізингу від 22.04.2015 року власноручно підписаний позивачем /а.с.160/. Таким чином, суд приходить до висновку, що на виконання умов договору було проведено повернення предмету лізінгу відповідно до Акту повернення предмета лізингу від 22.04.2015 року через настання події дефолту. В позовній заяві представник позивача посилається на безпідставність отриманих відповідачем грошових коштів. Загальні положення про зобовязання в звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави передбачені ст. 1212 ЦК України. Правовими позиціями Верховного Суду України у справах №6-122цс14 та №6-88цс13 визначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного та обраного стороною позивача способу захисту, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані, оскільки стороною позивача не доведено факту порушення прав [PERSON] відповідачем ТОВ «Автокредит плюс». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed