Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

13 квітня 2020 року, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що при вчиненні виконавчого напису відповідачем та нотаріусом не було дотримано вимог діючого законодавства, внаслідок чого порушено права та охоронювані законом його інтереси, які підлягають відновленню. Вказує, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса, згідно з ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 1999 року №1172 (із змінами та доповненнями) необхідна наявність двох умов: 1). оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); 2). документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Виходячи з виконавчого напису № 3696 виданого 10.12.2019 року, в якому зазначено, що за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного рухомого майна, нотаріус пропонує задовольнити вимоги Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» станом на - 05 грудня 2019 року за період з 29 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року включно, у тому числі: 442255,23 грн. неповернута сума за кредитом; 14991,75 грн. - прострочені відсотки; 11641,12 грн. - заборгованості по пені за період з 29.12.2018 року по 05.12.2019 року; 2000,00 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 470888,10 грн. Позивач не погоджується з розміром заборгованості, який запропоновано стягнути за виконавчим написом, оскільки інформація про суму заборгованості, що в ньому зазначена та реальна сума заборгованості відрізняються. Крім того, зазначає, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Отже, в обґрунтування безспірності заборгованості боржника, відповідач зобов`язаний був надати первинні документи, що підтверджують виконання Банком умов щодо надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, заяви на переказ готівки тощо), зарахування зазначених коштів на відповідні рахунки (виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків), чого зроблено не було.Таким чином, виконавчий напис вчинявся на підставі неналежних документів. Нотаріус не здійснив перевірку безспірності заборгованості, адже первинні документи, які її підтверджують, не були досліджені. Позивачем [PERSON] разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, яка була задоволена частково ухвалою судді від 14 квітня 2020 року, якою було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №3696 від 10 грудня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною щодо звернення стягнення на рухоме майно - автотранспорт марки HYUNDAI, який належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 20.11.2015 року до вирішення цієї справи по суті. Ухвалою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2020 року постановлено позовну заяву прийняти до провадження, призначити до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження та витребувати у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни завірену належним чином копію нотаріальної справи сформованої за виконавчим написом від 10 грудня 2019 року, вчиненим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною, зареєстрованим в реєстрі під № 3696. 07 травня 2020 року, представником відповідача АТ «Кредобанк» подано апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу від 14.04.2020 року про забезпечення позову та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 08 травня 2020 року виділені матеріали даної цивільної справи направлені до Одеського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.06.2020 року розгляд справи призначено на 22.09.2020 року. 18 травня 2020 року, представником відповідача АТ «Кредобанк» подано клопотання про застосування зустрічного забезпечення позову, у задоволені якого ухвалою суду від 26 травня 2020 року - відмовлено. 10 червня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 30.06.2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Григоржевський М.С. позовні вимоги та надані ним 10.06.2020 року письмові пояснення щодо витребуваних документів підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача АТ «Кредобанк» адвокат Павленко С.В. у судове засідання не з`явився, але надав клопотання, в якому просить провести розгляд справи без його участі та відмовити в задоволені позову. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., у судове засідання не з`явилася, з наданих нею через канцелярію суду пояснень, вбачається, що остання просить та відмовити [PERSON] у задоволенні позову та у зв`язку з територіальною віддаленістю суду, завантаженням на роботі слухати справу у її відсутність. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступого. В судовому засіданні встановлено, що 21 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № р16-РБ 2018, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит у розмірі 480000,00 гривень, сторонами обумовлено значення Змінюванної Процентної Ставки на перший період Дії Ставки, надалі Первинна процентна ставка в розмірі 20 % річних. Починаючи з другого та всіх наступних Періодів Дії Ставки проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого для цих періодів значення Змінюваної Процентної ставки. Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, та повернути кредит у повному обсязі в строк до 20 лютого 2024 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 22 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №518. Відповідно до договору позивач [PERSON] передав в заставу Банку автомобіль марки HYUNDAI, модель ІX35 , 2015 року випуску, днз [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, колір - бежевий, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 20.11.2015 року. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49 ЦК України. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У зв`язку із допущенням [PERSON] простроченням платежів, 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною було вчинено виконавчий напис № 3696 про звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль марки HYUNDAI, модель ІX35 , 2015 року випуску, днз [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1995, колір - бежевий, який належить на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 20.11.2015 року та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» за період з 29.12.2018 року по 05.12.2019 року включно у тому числі: 442255,23 грн., - неповернута сума кредиту станом на 05.12.2019 року; 14991,75 грн., - прострочені відсотки станом на 05.12.2019 року; 11641,12 грн., - заборгованість по пені за період з 29.12.2018 року по 05.12.2019 року включно; 2000 грн., - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису; що становить загальну суму 470888,10 гривень. 14 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. було відкрито виконавче провадження №60976893 з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за №3696. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про заставу», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інтрукцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку. Згідно вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 284 Інтрукції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.5, п.3 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Згідно з п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно п.2 вищезазначеного Переліку для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими допущено прострочення платежів, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Розрахунок банку не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» . Матеріали нотаріальної справи, що були витребувані ухвалою суду від 15 квітня 2020 року свідчать, що Банком на ім`я позивача було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до якої АТ «Кредобанк» вимагає від [PERSON] протягом 30 днів з моменту отримання останньої, але не пізніше 35 днів достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а також штрафні санкції станом на 23.09.2019 року в розмірі 471 076,55 грн, з яких: 443970,65 грн., - заборгованість по основному боргу., в т.ч. прострочена - 33897 грн.,; 13889,88 грн., - прострочені проценти; 5421,48 грн., - нараховані проценти; 7794,54 грн., - нарахована пеня. З матеріалів справи вбачається, що 10 грудня 2019 року Банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено, цього ж дня 10 грудня 2019 року на суму 470888,10 гривень та вказано, що дана заборгованість утворилася за період з 29 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року. Суд звертає увагу, що сума заборгованості (471076,55 гривень), яка банком була запропонована погасити позивачу у вимозі від 23.09.2019 року відрізняється від розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса (470888,10 гривень), тобто вказані суми не є безспірними. У виконавчому написі до суми заборгованості внесено сума плати стягувача за вчинення виконавчого напису (2000 гривень) розмір якої не зазначено, та яка не зазначена у розрахунку заборгованості. Крім того, як встановлено судом, здійснюючи виконавчий напис приватний нотаріус не отримав ні від відповідача, ні від позивача первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми нарахованих процентів за користування кредитом, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Здійснена працівником Банку розрахунки про заборгованість за кредитним договором є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача. Незважаючи на це, всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» приватний нотаріус вважав розрахунок заборгованості, здійснений Банком, документом, який підтверджує безспірність заборгованості позичальника. Таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис на заборгованості, яка не є безспірною. Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджали вчиненню виконавчого напису, відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Представником позивача у поданих суду поясненнях зазначається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, оскільки [PERSON] досудову вимогу не отримував, то з заяви АТ «Кредобанк», яка була подана приватному нотаріусу, вбачається, що строк кредитного договору помінявся та є таким, що настав 29.10.2019 року. Згодом АТ «Кредобанк» одержало від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни оскаржуваний виконавчий напис, в якому остання пропонує задовольнити вимоги Банку за період з 29 грудня 2018 року по 05 грудня 2019 року включно. Отже, з витребуваної нотаріальної справи на підставі якої був вчинений оскаржуваний виконавчий напис вбачається спір про нараховані проценти з 29.10.2019 року (строк закінчення кредитного договору) по 05.12.2019 року включно. Адже, по 29.10.2019 року Банк просив повернути 13889,88 грн. - прострочені проценти, а в оскаржуваному виконавчому написі - 14991,75 грн. - прострочені відсотки. Таким чином, будь-які нарахування процентів після закінчення кредитного договору (з 29.10.2019 року) є незаконним, а тому Банк не підтвердив безспірність заборгованості за даним кредитним договором. Крім того, розрахунок пені по простроченій заборгованості, який міститься у матеріалах нотаріальної справи, спотворює реальні показники дійсної заборгованості. Відповідно до п.5.1 кредитного договору № р16- РБ 2018 за несвоєчасне виконанні грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі, розмір пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту, не може перевищувати 15% (відсотків) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. З наданого розрахунку пені по простроченій заборгованості вбачається, що з 29.12.2018 року по 05.12 2019 року нараховувалася пеня по 40%. Однак, з Веб-сайту Національного банку України вбачаються наступні облікові ставки: з 14.12.2018 року - 18,0 % (подвійна ставка = 36%); з 01.02.2019 року- - 18.0 % (подвійна ставка = 36%); з 15.03.2019 року - 18.0 % (подвійна ставка = 36%); з 26.04.2019 року - 17.5 % (подвійна ставка = 35%); з 07.06.2010 року - 17,5 % (подвійна ставка = 35%); з 19.07.2019 року - 17,0 % (подвійна ставка = 34%); з 06.09.2019 року - 16,5% (подвійна ставка = 33%); з 25.10.2019 року - 15,5% (подвійна ставка = 31%) (на підтвердження вказаного надано роздруківку з веб-сайту Національного банку України, наявну в матеріалах справи). Таким чином, нарахування пені по простроченій заборгованості у розмірі 40% є незаконним, а тому сума заборгованості по пені за період з 29.12.2018 року по 05.12.2019 року у розмірі 11641,12 грн. не є безспірною. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача відповідач АТ «Кредобанк» суду не надав. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим припустився порушень вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що виконавчий напис від 10 грудня 2019 року, який вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. не може підлягати виконанню. Розглядаючи вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача, понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., суд вирішив у задоволені зазначеної вимоги відмовити, так як не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи та не підтверджені належними документами, виходячи з наступного. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15-ц судом було висловлено правову позицію, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі - 1681, 60 грн.

Outcome: approved