Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

13.07.2016 року ТОВ «Кредитні Ініціативи»\~звернулось до суду з позовом про стягнення з\~[PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 22191,39 грн. В обґрунтування вимог зазначав, що 17.03.2008 року між\~ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та [PERSON]\~ укладено договір\~споживчого кредиту № 136, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 10 000 грн. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги за вищевказаним договором. Боржник неналежно виконував взяті на себе зобовязання, чим грубо порушив істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 14.06.2016 року наявна заборгованість у розмірі 22191,39 грн., яка складається: за кредитом 4968,93 грн., по відсотках 8814,34 грн., по комісії 1715, 00 грн. та пені\~ - 6693, 12 грн. Для забезпечення виконання зобовязання [PERSON], 17.03.2008 року з [PERSON] укладено договір поруки № 136. Оскільки зобовязання за кредитним договором не виконано, мало місце звернення до суду з цим позовом (а.с.2-5). 10.08.2016 року суддею Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Помогаєвим А.В. відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.47). 28.11.2016 року винесено у даній справі заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені повністю (а.с.74-75). 15.05.2018 року ухвалою суду заочне рішення від 28.11.2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні (а.с.121-122). У звязку із закінченням повноважень із здійснення правосуддя судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Помогаєва А.В. посадовою особою винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи (а.с.140). Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями дана справа передана на розгляд судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Михайловській А.В. (а.с.141). 30.05.2018 року ухвалою суду справа прийнята до свого провадження, постановлено розгляд справи по суті проводити у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, визначено дату першого судового засідання, встановлені сторонам строки вчинення процесуальних дій (а.с.142). Відповідачі своїм правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалися. 31.10.2018 року у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявлені вимоги до відповідача [PERSON] не визнала. Вказувала на те, що остання є поручителем за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідачем [PERSON].М., строк дії якого сплив 16.03.2009 року, а ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулися до суду з даним позовом лише у 2016 року. Зазначала, що у силу норм ЦК України, порука припинена. Подала до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.115-118). У судове засідання інші учасники справи не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача у заяві до суду просив справу розглядати у його відсутності на підставі наявних доказів та матеріалів (а.с.41). Відповідач [PERSON] про причини неявки суд не повідомив, заяв-клопотань про відкладення розгляду справи від останнього до суду не надходило. З урахуванням даних обставин та думки представника відповідача [PERSON], ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив про можливість розгляду справи у їх відсутності. Заслухавши представника відповідача, зясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між\~ ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та [PERSON] 17.03.2008 року укладено договір\~ кредиту на споживчі потреби № 136,\~ відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 10 000 грн. строком на 12 місяців, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,0 % річних. Погашення кредиту має здійснюватись щомісячно у відповідності до графіку. При укладенні Кредитного договору позичальник був повідомлений про умови кредитування та зобов'язувався повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, домовився про збільшення позовної давності за договором тривалістю у 10 років. [PERSON] власним підписом погодився з умовами та правилами кредитного договору (а.с.6-11). 17.03.2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобовязалася\~ відповідати перед ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за виконання зобовязань, взятих на себе [PERSON] за\~споживчим кредитним договором, за невиконання або неналежне виконання зобовязань позичальником (а.с.14). Однак, в порушення умов кредитного договору, станом на 14.06.2016 року існує заборгованість по кредитному договору в розмірі 22191,39 грн., а саме: за кредитом 4968,93 грн., по відсотках 8814,34 грн., по комісії 1715, 00 грн. та пеня\~ - 6693, 12 грн. (а.с.37). Незважаючи на попередження про виникнення простроченої заборгованості по кредиту та необхідності її погашення відповідачі суму заборгованості не погасили. Правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON] не оспорювалась, будь-яких доказів на його спростування останнім не надано. Дані обставини підтверджуються: кредитним договором; графіком погашення кредиту; заявою-анкетою; договором поруки, договором відступлення прав вимоги; копією вимоги-повідомлення. Статтею 1054\~Цивільного кодексу\~України (надалі\~-\~ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або\~\~інша\~\~фінансова\~\~установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, у тому числі щодо кредитного договору, укладеного із [PERSON] (а.с.17-36). Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд вбачає, що між сторонами виникли правовідносини, що за своїм змістом відповідають договору факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Повідомленням від 15.06.2016 року позивач повідомив відповідачів про заміну кредитора та розмір заборгованості (а.с. 38). Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають\~ задоволенню. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON], то суду виходить із наступного. Відповідно до положень статей 553-554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитом протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Із змісту договору поруки № 137 від 17.03.2008 року слідує, що у ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання зобовязання не є строком дії поруки у розуміння вимог ст. ст. 251 ч.1, 252 ч.1 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязані дія чи подія, яка має юридичне значення, який визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст.81 ЦПК України). Строк виконання кредиту настав 16.03.2009 року. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що протягом шести місяців після настання цієї дати мало місце звернення до поручителя із вимогою сплати боргу. У свою ж чергу, із позовом до суду позивач звернувся лише у липні 2016 року. Із абз. 3 п. 11 постанови Пленуму ВС України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 слідує, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відтак, відсутні підстави для стягнення з поручителя відповідача [PERSON], заборгованості за кредитними зобовязаннями [PERSON], а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити за безпідставністю. Згідно платіжного доручення, позивачем у звязку із зверненням до суду сплачено судовий збір у розмірі\~ 1378,00\~ грн. Відповідно до статті 141\~ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial