Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

14 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником указаної квартири, відповідач з 17 лютого 2004 р. не проживає в даній квартирі, її місце проживання їй не відомо. Реєстрація відповідача за місцем проживання в належній їй квартирі створює перешкоди в отриманні соціальних пільг, зокрема в реалізації права на оформлення субсидії, тому вона змушена звернутись до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила обставини, викладені в позові, просила позов задовільнити. Відповідач до суду не з'явилася. Вислухавши позивача, дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 січня 2004 р. [PERSON] є власницею 2-х кімнатної квартири № [ADDRESS] (а.с. 2). [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 17 лютого 2004 р., що підтверджується актом ПП «Житло-Сервіс» від 26 липня 2017 р.(а.с. 5). Згідно довідки про склад сім'ї з місця реєстрації № 04-14/2548 від 10.08.2017 р. за адресою в [ADDRESS], до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: [PERSON], [PERSON].(а.с. 6). Як вбачається з копії технічного паспорту [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ганзя О.Б. від 20.01.2004 р., реєстр № 80 (а.с. 9-10). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира № [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 310 ч. 2 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією. Реєстрація відповідача за місцем проживання в належній позивачу на праві особистої приватної власності квартирі створює для неї перешкоди реалізації прав власності. Добровільно відповідач за місцем проживання [PERSON] з реєстрації не знімається. Отже, оскільки відповідач з 17 лютого 2004 року не проживає в належній позивачу на праві власності квартирі, то згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України він втратив право на користування цим житлом, так як відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. За таких обставин порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом задоволення його позову.

Outcome: approved