Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

14.11.2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить поновити його на роботі в посаді директора Фонду підтримки підприємництва АР Крим, посилаючись на незаконність його звільнення та необізнаністю про прийняте рішення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що [PERSON] дізнався про своє звільнення 05.11.2013 року підчас здачі податкової звітності підприємства, де йому повідомили, що в реєстрі наявні дані про іншого керівника. Проте, позивач тривалий час перебував на лікарняному, отже йому про зміну керівництва, а саме про його звільнення, нічого відомо не було. Представник відповідача у судовому засіданні із позовом не погодився, суду пояснив, що звільнення відбулося погодженням Наглядової ради свого рішення із Головою Ради міністрів АР Крим, як то прописано у статуті підприємства. Про те, що [PERSON] на час погодження його звільнення перебував на лікарняному, їм нічого відомо не було. Звільнення відбулося через незадовільну якість роботи керівника підприємства, на що Наглядова рада має всі повноваження. Вислухавши сторони, вивчивши матеріли справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] з 01.12.2003 року, на підставі рішення Наглядової ради Фонду підприємництва АР Крим від 05.11.2003 року, перебував на посаді директора цього фонду, якій знаходиться у комунальній власності. У відповідності до п. 7.3.4.3. Статуту Фонду, Наглядова рада Фонду по узгодженню із Головою Ради міністрів АР Крим назначає та звільняє з посади директора Фонду. Отже, звільненням вважається день узгодження рішення Наглядової ради Фонду з Головою Ради міністрів АР Крим про звільнення директора. З матеріалів справи йдеться, що на засіданні Наглядової рада Фонду, яке відбулося 03.07.2013 року і на якому був присутній [PERSON], було прийнято рішення (п. 1.4.) клопотати перед Головою Ради міністрів АР Крим про узгодження звільнення [PERSON] з посади директора Фонду. Необхідне узгодження Голови Ради міністрів АР Крим для звільнення [PERSON] з посади директора Фонду було отримане 16.07.2013 року. Наявність цього узгодження є підставою для звільнення, і окремого оформлення цього наказом за Статутом не вимагається. Отже, вважається, що днем звільнення [PERSON] з посади директора Фонду являється саме 16.07.2013 року, що також підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Проте, з матеріалів справи (а.с. 43) йдеться, що [PERSON] з 09.07.2013 року по 26.07.2013 року був тимчасово непрацездатним, що підтверджується листком непрацездатності серії АГГ № 439827. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Оскільки з рішення Наглядової ради Фонду № 10 від 03.07.2013 року йдеться, що звільнення [PERSON] необхідне через незадовільний стан фінансово-господарської діяльності Фонду, тобто не через підстави, визначені у п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, то його звільнення з роботи в період тимчасової непрацездатності вважається порушенням трудового законодавства, і є неправомірним. Таким чином, з урахуванням наведеного, зважаючи на незаконність звільнення [PERSON], останній підлягає поновленню на роботі із дня його звільнення. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Проте, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених вимог, у зв'язку із чим питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішується, оскільки відповідних позовних вимог заявлено не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved