Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

13.10.2017 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за час затримки виплати аліментів. Заявлені вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона та відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.01.2012 року по справі № 2-858 їх шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.11.2011 року по справі №2-975/11, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини. Постановою державного виконавця від 24.01.2012 року було відкрито виконавче провадження № 30816680. Відповідно до довідки ДВС заборгованість по аліментам станом на 01.09.2017 року складає 58970,81 грн. Враховуючи зміст ст. 196 СК України, відповідач зобов'язаний виплатити позивачці неустойку за кожний день затримки виплати аліментів. Відповідач добровільно не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні дитини. На сьогоднішній день позивачка має скрутне матеріальне становище та їй важко самій утримувати дитину, забезпечувати її всім необхідним. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.01.2012 року по справі № 2-858 їх шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.11.2011 року по справі №2-975/11, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини. Для примусового виконання зазначеного рішення, 06.11.2011 року Заводським районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист, який було передано для виконання до Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Постановою державного виконавця від 24.01.2012 року було відкрито виконавче провадження № 30816680. Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого Заводським відділом ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 19.09.2017 року №29000/14.24.41/2 заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.09.2017 року складає 58970,81 грн. Згідно ст. 180 СУ України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки в розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день затримки до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який відповідає неведеному вище алгоритму, сума неустойки за час затримки виплати аліментів складає 17979,18 грн. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням вимог ст. 196 СК України та суд погоджується з ним у повній мірі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суду не представлено доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з вини відповідача, відповідач є працездатною особою, мав можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за час затримки виплати аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а за такого, тягар несення витрат по сплаті судового збору в зв'язку із вирішення спору судом слід покласти на відповідача шляхом стягнення з нього на користь позивача сплаченого ним судового збору в сумі 640,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved