Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

14.02.2017 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила суд скасувати як незаконне накладення на позивача наказом №04-к/тм від 27.01.2017 року дисциплінарне стягнення, а саме догану за порушення трудової дисципліни. В обґрунтування заяви позивач вказала, що вищевказаним наказом її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності через відсутність на роботі протягом 1 години 25 хвилин у робочий час 23.01.2017 року, у звязку з чим їй була скасована надбавка за складеність та напруженість у роботі у розмірі 20 відсотків посадового окладу за січень 2017 року. В той же час позивач вимушена була покинути робоче місце через гострий зубний біль та була вимушена звернутися до лікаря-стоматолога Первомайської центральної районної лікарні Харківської області, який на підтвердження вказаного факту надав позивачу відповідну довідку, а сама позивач попередила про причину своєї відсутності сторожа-вахтьора відповідача в загальнодоступній формі. В той же час відповідач в особі свого керівника вважав такі дії позивача порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «Первомайський міський палац культури «Хімік» та наклав оспорюване стягнення на позивача. До судового розгляду вказане питання знаходилося на розгляді комісії по трудових спорам відділу культури та туризму виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області, яка залишила вказаний наказ в силі, а позивачу відмовила в задоволенні її скарги на вказаний наказ, після чого позивач звернулася до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково вказавши, що третя особа по справі упереджено до неї ставиться, що і стало причиною видання вказаного наказу, вона, на її думку, належним чином попередила відповідальну особу, а саме сторожа-вахтьора відповідача про причину своєї відсутності на роботі у робочий час, надала довідку про час перебування у лікаря (до якого слід додати час для того, що б добратися на прийом та з прийому у лікаря), письмово обґрунтувала причину своєї відсутності керівнику відповідача третій особі по справі, тобто виконала усі необхідні дії, які входили в її компетенцію щодо необхідності залишення робочого місця 23.01.2017 року. У судовому засіданні категорично заперечила факт того, що її було ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні, надавши відповідні документи щодо обовязків усіх працівників відповідача та конкретної посадовою інструкції позивача, вказав, що позивач була притягнена до дисциплінарної відповідальності через порушення вимог підпункту 2 пункту 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, оскільки залишати своє робоче місце вона мала право виключно попередивши або керівника відповідача третю особу по справі, або керівника структурного підрозділу відповідача, якому вона безпосередньо підпорядковується. При цьому у посадовій інструкції позивача чітко визначено, що вона повинна знати Правила внутрішнього трудового розпорядку відповідача. Тому на думку представника відповідача дії керівника відповідача повністю відповідали вимогам діючого законодавства, а дії позивача були порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку, у звязку з чим вказаний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є законним та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Окремо виклала свою позицію у письмових поясненнях, адресованих на адресу суду (а.с.50). Третя особа по справі керівник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також вважала свої дії такими, що відповідали діючому законодавству та Правилам внутрішнього трудового розпорядку у звязку з чим наказ від 27.01.2017 року є законним та обґрунтованим. Третя особа надала пояснення, в яких вказувала, що з її боку жодного упередженого ставлення до позивача немає, про що свідчать накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності інших працівників відповідача, позивач на своїй посаді виконує один з найменших обємів роботи у відповідача, раніше часто відлучалася з роботи з різних підстав та як особа, яка претендувала на зайняття посади, яку зараз обіймає третя особа по справі, намагається їй всіляко довести, що саме позивач гідна зайняти вказану посаду. Окремо надала суду письмові пояснення з предмету позову (а.с.51-55). Свідок [PERSON] безпосередній керівник позивача завідуюча відділом художньої самодіяльності відповідача, у судовому засіданні 29.03.2017 року вказала, що до неї дійсно у середині січня 2017 року зверталася позивач по справі з проханням відвідання стоматолога, однак жодної конкретної домовленості по дату та час такого відвідування між нею та позивачем узгоджено не було, вона не надавала позивачу право залишити робоче місце 23.01.2017 року. З приводу вказаного питання свідок 25.01.2017 року написала пояснювальну записку (а.с.40), в якій виклала вказані обставини та у судовому засіданні підтвердила свій підпис та зміст вказаної пояснювальної записки. Свідок [PERSON] сторож відповідача (посада відповідно до штатного розпису), яка чергувала при вході в КЗ «Первомайський міський палац культури «Хімік» 23.01.2017 року підтвердила у судовому засіданні 29.03.2017 року, що позивач, коли виходила з приміщення відповідача 23.01.2017 року повідомила їй про те, куди вона іде та про причину того, чому вона залишає робоче місце у робочий час. Судом було встановлено, що вказані записи ведуться сторожами, які чергують у відповідача у зошиті, якій не відноситься до внутрішньої облікової кореспонденції відповідача, а інформація, яка мається у вказаному журналі використовується керівником, заступниками та начальниками структурних підрозділів відповідача для контролю та обліку часу приходу та виходу підлеглих працівників. Така перевірка здійснюється, як додатково повідомила третя особа по справі, за бажанням вищевказаних осіб без будь-якого графіку та періодичності. Вислухавши позивача, представника відповідача, третю особу по справі та свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] з листопада 1992 року працює в комунальному закладі «Первомайський міський палац культури «Хімік» на різних посадах, зокрема займала посади директора вказано закладу з 2001 до 2007 року та заступника директора з культурно-масової роботи з 16.10.2012 року до 16.05.2016 року, а з 16.05.2016 року і дотепер працює на посаді завідувача сектором фестивалів, конкурсів і оглядів відділу художньої самодіяльності на підставі на наказу №26-к від 11.05.2016 року, куди вона була переведена з попередньої посади, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ №5819911 та (а.с.26-29). Третя особа по справі на підставі наказу №13-к від 29.02.2016 року відділу культури та туризму виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області була за переведенням призначена на посаду директора Первомайського міського палацу культури «Хімік» та з нею укладений відповідний контракт з 01.03.2016 року до 28.02.2021 року (а.с.25). Наказом третьої особи по справі як уповноваженої посадової особи відповідача від 27.01.2017 року №04-к-тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]В.» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за відсутність на робочому місці 23.01.2017 року у період часу з 10 години 15 хвилин до 11 години 40 хвилин через порушення порядку залишення робочого місця, передбаченого правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача по справі (а.с.36, 30-31). Підставою для притягнення позивача до такого виду дисциплінарної відповідальності став акт №01 від 23.01.2017 року, складений третьою особою по справі, завідувачем відділу дозвільної діяльності [PERSON] та керівником відділу культури і туризму виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області [PERSON] (а.с.34). З приводу події, яка відбулася 23.01.2017 року позивач по справі надала пояснювальну записку, в якій виклала підстави своєї відсутності на робочому місці та додала довідку від лікаря стоматолога Первомайської центральної лікарні Харківської області (а.с.35, 9). Також з приводу вказаної події свою пояснювальну надала безпосередній керівник структурного підрозділу, до якого відповідно до штатного розпису відповідача входить позивач завідуюча відділом художньої самодіяльності (свідок по справі) [PERSON] (а.с.40). На підставі вказаних документів встановлено, що позивач по справі дійсно бажала відвідати стоматолога, про що розмовляла з керівником структурного підрозділу відповідача у середині січня 2017 року, до складу якого вона входить, 23.01.2017 року дійсно була на прийомі у лікаря-стоматолога у робочий час, вказане відвідання лікаря не носило ургентного (негайного) характеру, оскільки позивач самостійно добралася до лікаря та від нього до місця роботи, позивач повідомила про місце куди вона вибуває сторожа відповідача, який вніс вказану інформацію у журнал обліку приходу та виходу працівників, при цьому не попередивши ні третю особу по справі як керівника відповідача, ні свідка [PERSON] як керівника структурного підрозділу відповідача, до штату якого входить позивач та який є найближчим її керівником за посадою, після чого на підставі зібраних доказів позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності на підпункту 2 пункту 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача (працівник не має права залишати робоче місце без попередження директора чи керівника відділу). Знання правил внутрішнього трудового розпорядку прямо передбачено підпунктом 7 пункту 3 посадової інструкції позивача як завідуючої сектором по проведенню фестивалів, конкурсів та оглядів, з якою позивач під підпис був ознайомлений (а.с.32-33). Після накладення на позивача стягнення [PERSON] оскаржила таке стягнення в комісію по трудовим спорам відділу культури та туризму виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області, яка своїм рішенням, оформлений протоколом №3 від 06.02.2017 року відмовила позивачу у задоволенні її заяви про скасування вказаного наказу та залишила наказ керівника відповідача від 27.01.2017 року №4-к-тм в силі (а.с.36-37). При вирішенні справи по суті, суд виходить з того, що не зважаючи на те, що порушення з боку позивача відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку мало місце (відсутність попередження третьої особи як керівника відповідача або керівника свого структурного підрозділу завідуючої відділом художньої самодіяльності), однак був порушений порядок накладення такого стягнення, а саме позивачу не було доведено Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, оскільки в судовому засіданні довести такий факт відповідач не зміг. Посилання відповідача та третьої особи, що вказані правила малися в секретаря директора палацу культури «Хімік» та позивач могла вільно їх отримати для ознайомлення та той факт, що вказані правила знаходяться на стенді у приміщенні відповідача були спростовані позивачем, оскільки вона вказала, що на стенді вказані правила з`явилися лише після початку розгляду вказаної справи, а отримати їх у секретаря керівника відповідача жодному працівнику відповідача без прямої вказівки третьої особи не можливо. Наявність вимоги про ознайомлення з вказаними Правилами внутрішнього трудового розпорядку у посадовій інструкції позивача не знімає з відповідача в особі його керівника обовязку або розяснити порядок такого ознайомлення або ознайомити усіх без винятку працівників відповідача під розпис про таке ознайомлення або в окремому журналі про ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку або у додатку до нього, а в разі заперечення проти такого підписання будь-яким працівником, про це повинен бути складений відповідний акт за участі не менше трьох посадових осіб відповідача. Також судом не приймається вказівка представника відповідача та третьої особи, що позивач як колишній директор та заступник директора знала вказані Правила, оскільки вони не змінювалися у відповідача останні десять років, при цьому мінялася лише «шапка» з прізвищем директора та той факт, що раніше вони проголошувалися на загальних зборах в колективі, оскільки позивач ознайомлення її з Правилами з боку відповідача у судовому засіданні заперечила, вимоги її посадової інструкції щодо знання Правил не містять порядку ознайомлення з вказаними Правилами, доказів того, що вона станом на 23.01.2017 року будь-яким чином була з ними ознайомлена суду надано не було. При цьому у вказаній категорії цивільних справ тягар доказування своєї позиції лежить саме на відповідачеві. Таким чином, вимоги позивача щодо незаконності прийнятого щодо неї наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому вказаний наказ повинен бути скасований. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням Правил внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. На підставі ч.1 ст.142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. В даному випадку типовим правилами, на думку суду, враховуючи статус відповідача та відсутність таких правил для організацій та установ місцевого самоврядування, є «Типові правили внутрішнього службового розпорядку», затверджені наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2016 року №50, які були зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.03.2016 року за №457/28587, відповідно до п.4 розділу І яких «Загальні положення» встановлено, що правила внутрішнього службового розпорядку державного органу доводяться до відома всіх державних службовців, які працюють у цьому органі, під підпис. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни. Згідно ст.ст. 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Тобто притягнення до дисциплінарної відповідальності повинно відповідати вимогам закону щодо причин застосування дисциплінарного стягнення. Окремо суд зазначає про рішення комісії по трудових спорах, яке було винесено за заявою позивача 06.02.2017 року, а саме зазначає, хоча це не є предметом спору в даній справі, виходячи з вимог позивача, однак таке порушення має глибинний характер та повинно бути усунуто вказаною комісією при вирішенні вказаних справ у майбутньому. Так, при розгляді заяви позивача як член комісії приймала участь третя особа по справі, тобто в обговоренні та голосуванні брала участь особа, рішення якої оскаржувалися позивачем. При цьому позивач заявила [PERSON] перед початком відвід з цих підстав, однак він не був комісією задоволений, а сама [PERSON] самовідвід також не заявляла. Через відсутність прямих норм у Кодексі Законів про працю з цього приводу, враховуючи час коли він був прийнятий, суд використовує за аналогією закону відповідно до норм ч.8 ст.8 ЦПК України норми ст.21 ЦПК України, відповідно до якої суддя у будь-якому разі не може приймати участь при вирішенні справи, в якій він постановив рішення при його перегляді. Така ж норма повинна була діяти і щодо участі [PERSON] при розгляді заяви [PERSON] 06.02.2017 року, оскільки її участь у засіданні є безумовною підставою, не зважаючи на будь-яке прийняте рішення та підстави його прийняття для скасування вищевказаного рішення комісії по трудових спорах відділу культури та туризму виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області як постановленого без врахування принципу неможливості участі особи, рішення якої переглядається, у вирішенні питання по такому перегляду. Також суд зазначає, що у судовому засіданні не знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо того, що третя особа по справі ставиться до неї упереджено та неприязно, оскільки під час судового розгляду жодних доказів зазначено позивачем факту до суду надано не було, а факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності випливав виключно з Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, при цьому у відповідача з приводу порушення трудової дисципліни дисциплінарні стягнення накладалися і на інших працівників, у тому числі до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, а саме стягує з відповідача на користь позивача понесені нею при зверненні до суду судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved