Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

12 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, установленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття сина, допустити до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць та стягнення витрат на правову допомогу у сумі 600 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2004 року, проте фактично відносини припинили з 2011 року, в грудні 2019 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідач разом з позивачем та дитиною не проживають, спільне господарство не ведуть. Вона працює, отримує заробітну плату та соціальну допомогу у зв`язку з інвалідністю сина, відповідач надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 2000 грн, однак у зв`язку з захворюванням на лімфобластний лейкоз, цих коштів недостатньо, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач 04 березня 2020 року направив до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що визнає позовні вимоги частково, при цьому не погоджується з розміром, просить стягнути з нього на утримання дитини ј доходів. 09 березня 2020 року позивач направила до суду відповідь на відзив, у якому додатково аргументувала свою позицію щодо вимоги стягнення аліментів саме у розмірі Ѕ частини доходу відповідача, посилаючись на стан здоров`я дитини та інші обставини, зокрема необхідність лікування сина та додаткового розгляду. 17 березня 2020 року відповідач направив до суду заперечення на відповідь позивача, обґрунтовуючи свою незгоду щодо сплати аліментів у розмірі Ѕ частини тим, що він ніколи не відмовлявся від утримання дитини та надавав посильну допомогу особисто або через своїх родичів. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні у зазначеному розмірі. 17 березня 2020 року у судове засідання надала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. 17 березня 2020 року у судове засідання надав суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, на підставі наданих документів та заперечень, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/2 частини від його доходу. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247\~ч. 2 ЦПК України фіксування судового\~процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] та [PERSON] мають дитину [PERSON] , [INFO] , який народився під час перебування у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.11.2011 та копією свідоцтва про укладення шлюбу . (а.с.4, 5) Малолітня дитина [PERSON] є дитиною інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 10.03.2017 року. ( а.с. 7) та йому призначену державну соціальну допомогу. Згідно медичного висновку №421 ( а.с. 8) дитина [PERSON] , [INFO] має захворювання на гострий лімфобластний лейкоз та періодично перебуває на стаціонарному лікуванні ( а.с. 8,9) Позивач [PERSON] офіційно працевлаштована, працює викладачем вищої категорії в Індустріальному коледжі ДВНЗ КНУ, має дохід за період вересня листопада 2019 року 24462, 83 грн ( а.с. 11) Матеріали справи підтверджено та відповідачем при поданні до суду заяв по суті не спростовано, що позивач у зв`язку інвалідністю дитини витрачає значні кошти на придбання медичних препаратів та проходження неодноразових медичних оглядів.( а.с. 18-26, 52-54). Положенням ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства визначено,\~що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Сімейний кодекс України передбачає два способи визначення розміру аліментів: у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (стаття 183 СК України) та у твердій грошовій сумі (стаття 184 СК України). Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 183 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач надає матеріальну допомогу у розмірі 1800-2000 грн , проте який [PERSON] має дохід їй невідомо, разом з тим він є здоровою, працездатною людиною, який повинен виконувати свій обов`язок по утримаю дитини , яка має тяжку хворобу. В той час, відповідач, заперечуючи у заявах по суті проти частки розміру аліментів, зазначив, що він має роботу, оскільки займався нерегулярними пасажирськими перевезеннями та працював у торгівельній фірмі, при цьому не надає суду розмір такого доходу. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви по суті, враховуючи, що позивач працює, отримує заробітну плату та державну соціальну допомогу, стан здоров`я дитини та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача , вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп та на користь позивач витрати на правову допомогу, які підтверджуються документально (квитанція №110 а.с. 11).

Outcome: partial