Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

14 грудня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Вимоги обгрунтовує тим, що відповідач працювала продавцем продовольчих товарів в магазині «Оптовичок» згідно виданого підприємцем [PERSON] наказу №9 від 31.03.2017. Під час перебування на займаній посаді відповідач неодноразово брала в борг продукти харчування та тютюнові вироби. 14 вересня 2017 року [PERSON] написала розписку про повернення боргу в сумі 6357,00 грн. та зобов'язувалась повернути борг не пізніше 01.11.2017 або в день звільнення, якщо звільнення відбудеться раніше. Крім того, 14 вересня 2017 року з [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передала відповідачу 2400,00 грн. на придбання телефону. Відповідач зобов'язувалась щомісяця сплачувати по 480 грн. та повернути повністю суму боргу до лютого 2018 року, про що написала письмову розписку. Зазначає, що в даній розписці наявна граматична помилка та вказано термін повернення боргу до 01.02.2017 замість правильного 01.02.2018. Для підтвердження передачі продуктів харчування, інших товарів та грошових коштів за вказаними договорами позики відповідач написала розписки від 14.09.2017. На сьогоднішній день відповідач борг не повернула, ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Просить стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за договорами позики в сумі 8757,00 грн., а також стягнути судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вказана сума боргу вираховувалась позивачем частинами із її заробітної плати, тому вважає, що борг був погашений, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Згідно наказу №9 від 31.03.2017, виданого приватним підприємцем [PERSON], відповідач [PERSON] працювала продавцем продовольчих товарів в магазині «Оптовичок» (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON] позичила у [PERSON] наступну суму грошей: 6357,00 грн. на продукти харчування та тютюнові вироби та зобов'язувалась повернути борг не пізніше 01.11.2017 або в день звільнення, якщо звільнення відбудеться раніше, а також 2400,00 грн. на придбання телефону, взявши на себе зобов'язання щомісяця сплачувати по 480 грн. та повернути повністю суму боргу до лютого 2018 року, про що написала відповідні письмові розписки (а.с.7, 8). 17 жовтня 2017 року [PERSON] була звільнена з роботи за угодою сторін згідно наказу №33 від 17.10.2017 (а.с.9 на звороті). Як вбачається із наданого позивачем в судовому засіданні акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ВЛ-111/403/АВ від 11.04.2018, жодні не передбачені чинним законодавством відрахування , зокрема для погашення боргу, із заробітної плати [PERSON] не здійснювались. Відповідач в судовому засіданні не довела здійснення позивачем таких відрахувань. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Незважаючи на вимогу позивача, відповідач [PERSON] борг не повернула, ухиляється від виконання своїх зобов'язань щодо повернення коштів, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договорами позики від 14.09.2017 в сумі 8757,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягають понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved