Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

13 березня 2019 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду з твердої грошової суми 845 грн. щомісячно на 1/4 частину всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Позивач вказала, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який було розірвано 30.04.2009. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 10.02.2017 з відповідача на її користь на утримання дитини присуджені до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 845 грн. щомісячно до повноліття дитини. У зв`язку з підвищенням цін на продукти харчування, одяг, придбання ліків у зв`язку з наявними у дитини захворюваннями, засоби гігієни та комунальні послуги, змінилось її матеріальне становище і не вистачає коштів на утримання дитини, на даний час потреби якої також збільшились, адже донька навчається в школі і сума аліментів в розмірі 845 грн. є недостатньою для її утримання. Відповідач є працездатним, спроможний виконувати обов`язки по утриманню доньки, адже працює по найму у приватних осіб в м. Києві та отримує за це значні кошти. Просила суд, у зв`язку з досягненням дитиною дев`ятирічного віку, збільшенням розміру прожиткового мінімуму на неї, з дня винесення судового рішення про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, необхідності більших витрат на її забезпечення та погіршення стану здоров`я дитини змінити спосіб стягнення аліментів. З врахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначення вказаного способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання права дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Відзиву відповідача на позовну заяву не надходило. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 24.04.2019 ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулись на адресу суду, позивач [PERSON] , 10.05.2019 та відповідач [PERSON] , 06.05.2019 отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. У визначений судом строк сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 16.11.2008 виконкомом Вендичанської селищної ради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6), який 30.04.2009 було розірвано, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1 - [NUMBER] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Як вбачається з копії виконавчого листа виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області від 10.02.2017 (справа № 130/2938/16 -ц) з [PERSON] (непрацюючого) на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , присуджені до стягнення аліменти в розмірі 845 гривень щомісячно, починаючи з 14.12.2016 року і до досягнення донькою повноліття (а.с.9). Відповідно до листа КНП «Жмеринський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської районної ради від 11.03.2019 № 307/01-2 дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря АЗПСМ № 1 м. Жмеринка з діагнозом: Аденоїди ?? ст. Плоскостопість ?? ст. З/д анемія ? ст. Дитячий невроз. Дитина потребує подальшого диспансерного нагляду, обстеження у Вінницькій обласній дитячій лікарні і у Вінницькому психоневрологічному диспансері та санаторно-курортного оздоровлення. Дитина хворіла на простудні хвороби (а.с.10). Згідно довідки, виданої Квартальним комітетом «Корчовка» від 03.03.2019 № 108 [PERSON] , 2009 року народження, зареєстрована з матір`ю по [ADDRESS] ( а .с.11) Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. З досліджених в судовому зсіданні доказів вбачається, що з часу присудження аліментів відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 10.02.2017 матеріальний або сімейний стан сторін не змінився, відсутні відомості та докази погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Дитина, [INFO] перебуває на диспансерному обліку у лікаря, що свідчить про існування цих обставин на час стягнення аліментів в 2017 році. Докази про працевлаштування сторін та їх доходи (збільшення чи зменшення) відсутні. Інших доказів, що підтверджували протилежне позивачем не надано.. До вказаних правовідносин застосовуються норми права, визначені Сімейним кодексом України. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як видно, цей перелік обставин відрізняється від переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (ст.182 СК України). Він є вичерпним і вужчим. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підставами звернення позивача з позовом стало: збільшення прожиткового мі мінімуму для дитини відповідного віку з дня винесення судового рішення, необхідність більших витрат на її забезпечення та погіршення стану здоров`я дитини. Про те, вказані підстави існували на час винесення рішення Жмеринським міськрайонним судом від 10.02.2017 та їм було надано належну оцінку. Отже з часу винесення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 845 грн. щомісячно, до звернення [PERSON] з позовом до суду, 13.03.2019, не змінилися жодні обставини, визначені ст. 192 СК України, які б стали підставою зміни стягнення аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми до частки доходу платника аліментів і у тому розмірі, який запропонований позивачем. Що стосується доводів позивача про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то слід зазначити нас тупне. Касаційний цивільний суд висловив свою позицію з цього приводу, зокрема, у постанові від 3 травня 2018 року по справі №581/638/17-ц, зазначивши, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів та у випадку виникнення певних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Такий висновок узгоджується і з офіційною позицією Мін`юсту, згідно з якою мінімальний рекомендований розмір аліментів має визначатися з урахуванням реальних інтересів дитини. Разом з тим, міністерство наголошує, що ці питання мають бути віднесені до компетенції державних виконавців, аби уникнути перевантаження судів суто технічними позовами. Згідно п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 за №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Це означає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначається на підставі закону (ч.2 ст.182 СК України), а не судовим рішенням, оскільки з таких обставин, прямо, однозначно і безумовно врегульовано законом і не потребує ухвалення додаткового рішення. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII (набрав чинності з 8.07.2017) внесено зміни до Сімейного кодексу України, які стосуються аліментних зобов`язань. При цьому збільшено мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (замість 30%, як було раніше). Отже мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8.07.2017, повинен здійснюватися в порядку Закону України «Про виконавче провадження», або сплачуватися відповідачем добровільно. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом статті 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК). Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить висновку, що позивач звернувшись з позовом до суду не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України для зміни розміру аліментів після ухвалення судового рішення 10.02.2017, яким присуджено сплату аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 845 грн., за умови, що доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII (набрав чинності з 8.07.2017) внесено зміни до Сімейного кодексу України, які стосуються аліментних зобов`язань. При цьому збільшено мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (замість 30%, як було раніше). Мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8.07.2017, повинен здійснюватися в порядку Закону України «Про виконавче провадження», або сплачуватися відповідачем добровільно. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що позивач за законом при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позову їй відмовлено, суд вважає, що судові витрати у справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed