Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

14 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 3,2033 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області. 23.09.2009 між позивачем та ЗАТ «Райз-Максимко» укладений договір оренди землі за № 174 строком на 5 років, який був зареєстрований у відділі Держкомзему в Охтирському районі Сумської області 12.11.2012. В травні 2016 року позивач прибув до контори Хухрянської філії ПрАТ «Райз-Максимко» та повідомив, що після закінчення терміну дії договору оренди він не буде продовжувати орендні відносини з відповідачем. Всі надані пропозиції на укладення нового договору оренди позивач відхилив. В подальшому [PERSON] письмово повідомив орендаря про закінчення подальших орендних відносин після 12.11.2017, дати закінчення строку дії договору оренди землі від 23.09.2009, про що направив відповідну письмову заяву від 05.06.2017 на адресу орендаря. Не зважаючи на його відмову від укладення нового договору оренди відповідач незаконного склав договір оренди землі від 30.10.2017 за № 338/17 та протиправно зареєстрував його 31.10.2017 у Комунальному підприємстві «Реєстраційно - інвентаризаційна служба» В'язівської сільської ради. Вказаний договір оренди землі позивач вважає недійсним, оскільки своєї згоди на його укладення він не надавав. З інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що договір оренди землі, який позивач свідомо не укладав та не підписував, домовленості про який взагалі не вів, було зареєстровано строком на 10 років і лише на одну найбільш прибуткову для орендаря із двох належних позивачу земельних ділянок, а саме на ріллю загальною площею 2,6802 га, в той же час інша земельна ділянка - сіножать площею 0,5231 га, не була включена до умов договору, що вказує на те, що такий договір оренди складався та підписувався без участі позивача та без його вільного волевиявлення, а тому є недійсним. Крім того, попередній договір оренди землі № 174 від 23.09.2009 був чинний на час укладення спірного договору оренди від 30.10.2017, достроково сторонами не розривався. Державна реєстрація договору оренди землі від 30.10.2017 була проведена під час вже зареєстрованого права оренди, а тому повторна державна реєстрація права оренди тієї самої земельної ділянки суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та рішення державного реєстратора про проведення подвійної державної реєстрації має бути визнано недійсним та скасованим. В заявку з чим, посилаючись на ст. 203, 215 Цивільного кодексу України просить визнати недійсним договір оренди землі від 30.10.2017 за № 338/17 укладений між [PERSON] та ПрАТ «Райз-Максимко» та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2017 прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційно - інвентаризаційна служба» В'язівської сільської ради Фальченком Ю.Л. щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили задовольнити. Представник відповідача Скрипка А.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки № 338/17, об'єктом якого являється земельна ділянка площею 2,6802 га, який зареєстровано 31.10.2017. Оспорюваний правочин підписано саме позивачем, що підтверджується його виконанням зі сторони позивача, який отримував орендну плату. Попередньо між сторонами також було укладено договір оренди землі за № 174 від 23.09.2009, зареєстрований 12.11.2012, строком на 5 років. Набрання договором чинності є момент, коли почали діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін, реєстрація договору є адміністративним актом та ніяким чином не впливає на факт його укладення. Таким чином, дія договору оренди землі № 174 від 23.09.2009 припинилася 23.09.2014, а тому підстави заявлені позивачем щодо укладення оспорюваного правочину не момент дії попереднього договору оренди землі є необґрунтованими. Разом з тим, у відповідача наявні документи, передані особисто позивачем з метою укладення оспорюваного правочину та його реєстрації, що спростовує твердження позивача про складання та підписання договору оренди без його участі та волевиявлення. Крім того, факт волевиявлення позивача передати земельну ділянку в оренду підтверджується активною поведінкою на виконання оспорюваного правочину, зокрема позивач сам та через свого представника отримував орендну плату. Щодо заявленої вимоги про скасування державної реєстрації договору оренди землі, то вона має самостійний характер, не являється похідною. В зв'язку з чим, просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представником позивача надано відповідь на відзив ПрАТ «Райз-Максимко» в якому зазначив, що пунктом 44 договору оренди від 23.09.2009 визначено, що договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Оскільки державна реєстрація договору оренди відбулася 12.11.2012, а строк його дії становить до 12.11.2017 включно. В реєстраційній справі КП «Реєстарційно - інвентаризаційна служба» В'язівської сільської ради мається примірник договору оренди землі від 30.10.2017, після чого було повторно зареєстровано право оренди в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Не погоджується з доводами відповідача про те, що позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, а тому підлягає розгляду в місцевому загальному суді. Відповідач Фальченко Ю.Л. в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить справу розглянути без його участі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини з приводу оренди землі, які регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законами України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 19.12.2006, на праві власності належить земельна ділянка площею 3,2033 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району (а.с. 9). 23 вересня 2009 року між [PERSON] та ЗАТ «Райз-Максимко» укладений договір оренди за № 174, предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2033 га, яка знаходиться на території Бакирівської сільської ради Охтирського району, зареєстрований у відрідді Держкомзему у охтирському районі Сумської області 12.11.2012 за № 592030004003275. Строк дії договору - 5 років (а.с. 10-13). 05 червня 2017 року на адресу директора Хухрянської філії ПрАТ «Райз-Максимко» позивачем направлено письмову заяву, в якій [PERSON] повідомляє, що по закінченню договору оренди від 12.11.2012 він не буде продовжувати договір оренди. Вказана заява була отримана Хухрянською філією 20.06.2017 (а.с. 17, 18). Встановлено також, що 30.10.2017 між [PERSON] та ПрАТ «Райз-Максимко» в особі Хухрянської філії ПрАТ «Райз-Максимко» укладено договір оренди землі № 338/17, згідно якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,6802 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бакирівської сільської ради Охтирського району, строком на 10 років (а.с. 63-65). З Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37900011 від 02.11.2017, державним реєстратором Комунальне підприємство «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» В'язівської сільської ради Фальченком Ю.Л. зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі № 338/17 від 30.10.2017 за ПрАТ «Райз-Максимко» (а.с. 69). Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Ухвалою суду від 25.07.2018 у справі була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1302/1303 від 18.09.2018, підпис від імені [PERSON] у розділі «Підписи сторін» у графі «Орендодавець (підпис)» у оригіналі договору оренди землі від 30.10.2017 № 338/17, укладеному між [PERSON] та ПрАТ «Райз-Максимко» на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 2,6802 га, виконано за допомогою пасти для кулькової ручки рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою (а.с. 187-200). Надаючи оцінку висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1302/1303 від 18.09.2018, як доказу, суд вважає його достовірним та належним, оскільки він підтверджується й іншими доказами по справі, виконаний експертом, а тому у суду немає причин сумніватися у достовірності проведеного дослідження та вбачати у висновку експерта зацікавленість. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом з достовірністю встановлено, що в даному випадку [PERSON] не давав своєї згоди на укладання договору оренди землі № 338/17 від 30.10.2017, та не ставив свій підпис в графі «Орендодавець», тобто вищезазначений договір оренди землі, є недійсним, підпис [PERSON] підроблений іншою особою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та є очевидним підтвердженням недійсності правочину. У відповідності до ст. 90 Земельного кодексу України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Як встановлено ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 153 Земельного кодексу України передбачає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Пунктом 1 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру - відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що документи, які встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно правовими актами. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначений порядок проведення реєстрації речових прав, який складається, зокрема, з: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що єдиним ефективним способом відновлення порушених прав позивача в даному випадку є скасування рішення державного реєстратора КП «Реєстраційно-інвентаризаційна служба» В'язівської сільської ради Фальченка Ю.Л. про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку площею 2,6802 га за ПрАТ «Райз-Максимко». Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати, пов'язані з проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. В зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати у виді судового збору в сумі 1409,60 грн. та витрати, пов'язані з проведенням експертизи в сумі 5005,00 грн., а всього з відповідача підлягають судові витрати в сумі 6414,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved