Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

15.01.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому ставила питання про визначення судом спадкової маси, яка підлягає спадкуванню позивачем після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON]; просила визнати за собою право власності на все спадкове майно та зобов»язати відповідачів не чинити перешкод позивачу у здійснені права на спадкування та передати у власність позивача все майно, яке входить до спадкової маси (а.с.2-9). Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, крім вищенаведеного, просила скасувати свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 31.03.2016 року та покласти на нотаріуса зобов»язання видати нове свідоцтво на спадщину на всю спадкову масу (а.с.106-109). В судовому засіданні представник позивача підтримала всі заявлені вимоги. Суду пояснила, що відповідно до заповіту батька позивача, все належне йому на праві власності майно він заповів позивачу. Позивач належним чином прийняла спадщину, та мала отримати право на все спадкове майно, але через порушення нотаріусом вимог законодавства права позивача були порушені, а саме - їй була визначена лише 4/6 частки спадкового майна, оскільки нотаріус ввів в спадкування братів позивача, які є інвалідами. Вказані дії нотаріуса представник позивача вважає неправомірними, оскільки [PERSON], який в теперішній час помер, був визнаний інвалідом після смерті спадкодавця; [PERSON] не може вважатися інвалідом, оскільки він працює та має можливість утримувати себе самостійно; вважає надані відповідачем [PERSON] копії документів, які підтверджують його інвалідність неналежними доказами. На підставі наведеного, просила задовольнити позов у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію представника в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені до нього вимоги не визнав у повному обсязі, вказав, що він є інвалідом третьої групи, тому має право на обов»язкову долю у спадщині після смерті батька. Також його померлий брат був інвалідом, тому також мав право на обов»язкову долю у спадщині; померлий [PERSON] заповів все належне йому майно, в тому числі і частку в спадщині батька, яку він не встиг оформити, [PERSON]. Вказані дії померлого [PERSON] вважає правомірними. Також вказав, що спадковим майном є земельна ділянка та житловий будинок, які належали його батьку, з 09 травня 2016 року, після смерті [PERSON], він в будинку не з»являвся. Будинком та земельною ділянкою користується позивач. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Надавати пояснення щодо своєї правової позиції не став, підтримав позицію відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Повідомила, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач [PERSON] До обов»язків нотаріуса входить визначення кола спадкоємців. [PERSON] повідомила про наявність у неї братів, тому нотаріус письмово повідомив відповідачів про відкриття спадкової справи. [PERSON] та [PERSON] належним чином звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. При перевірці документів нотаріус встановив, що [PERSON] та [PERSON] є інвалідами, тому відповідно до ст. 1241 ЦК України, вони мають право на обов»язкову частку спадку, незважаючи на наявність заповіту спадкодавця на користь [PERSON] Також вказала, що позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 4/6 частини спадкового будинку; інші спадкоємці мають право на спадок в частині 1/6 частина кожному спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину відповідачам не видавалось. Представник Великомихайлівської селищної ради надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.39). Вислухавши пояснення учасників провадження, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Аналогічне положення закріплене ст.. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18 травня 2014 року помер [PERSON] (а.с.13), якому на праві власності належав житловий будинок № 7 по вул. Щорса в с. Новопетрівка Великомихайлівського району Одеської області (а.с.47, 48) та земельна ділянка площею 5,36 га, кадастровий номер 5121683200:01:002:0338 (а.с.50). [PERSON] були складені три заповіти (а.с.90,91,92), останній з яких 12 травня 2014 року (а.с.92), яким він все належне йому майно заповів [PERSON]. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись діти спадкодавця: [PERSON] (а.с.86), [PERSON] (а.с.87), [PERSON] (а.с.88). Крім того, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від права спадкування за законом; [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання заповіту недійсним; [PERSON] подав позов до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. За наслідками розгляду справи рішенням суду від 03.12.2015 року в задоволенні позовів [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено; судом зроблений висновок про те, що заповіт [PERSON], посвідчений 12 травня 2014 року, є нікчемним (а.с.16-19). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.03.2016 року рішення Великомихайлівськогорайонного суду Одеської області від 03.12.2015 року було змінено; З мотивувальної та резолютивної частин рішення виключений висновок суду про нікчемність заповіту [PERSON], який складений та посвідчений 12 травня 2014 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.61-64). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд вважає доведеним, що заповіт [PERSON], складений та посвідчений 12 травня 2014 року, за яким все належне йому майно спадкодавець заповів [PERSON], є дійсним, тобто спадкування має здійснюватись за заповітом. 31.03.2016 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №7 по вул. Щорса в с. Новопетрівка Великомихайлівського району Одеської області (а.с.102) 31.03.2016 року державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 4/6 частини зазначеного будинку на ім»я [PERSON] (а.с.103). Будь яких доказів про видачу інших свідоцтв про право на спадщину суду не надано. Із позову вбачається, що [PERSON] претендує на всю спадкову масу, яка залишилась після смерті спадкодавця, тобто спірними є 2/6 частини спадкової маси. Оспорюються дії нотаріуса в частині визначення обов»язкової долі [PERSON] та [PERSON] у спадщині. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України, Законом України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1219 ЦК України). За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1241 ЦК України, …повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, спадкують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка). Розмір обов»язкової частки може бути зменшений лише судом. Із пояснень нотаріуса, матеріалів спадкової справи, суд встановив, що на спадщину [PERSON] претендували троє його дітей [PERSON], на корись якої був складений заповіт, [PERSON], який є інвалідом третьої групи, та [PERSON], який був інвалідом другої групи, у зв»язку з чим нотаріусом визначені долі спадкоємців в спадковому майні: [PERSON] 4/6 частки, [PERSON] 1/6 частки (обов»язкова доля), [PERSON] 1/6 частки (обов»язкова доля). Також нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім.»я [PERSON] на безспірну частку спадкового майна 4/6 частини. Пояснення представника позивача щодо неправомірності дій нотаріуса при визначенні часток спадкового майна суд визнає безпідставними, оскільки дії нотаріуса є правомірними та відповідають вимогам законодавства; нотаріусом було видано позивачу свідоцтво про спадщину на безспірну частку майна; всі спірні питання щодо реалізації права спадкування віднесені до компетенції суду. Також нотаріус, на виконання своїх обов»язків, належним чином встановила коло спадкоємців та роз»яснила їм їх права. Перевіривши наявність у відповідача [PERSON] права на обов»язкову частку в спадковому майні суд встановив, що [PERSON] є інвалідом третьої групи з 15.02.2012 року безстроково, що підтверджено копією Довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААА №929940 (а.с.227). Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти спадкоємця» визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця). У п. 2.3 вказаного Рішення зазначено, що 2.3. Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях\~частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний. На підставі аналізу наведених положень\~Конституції України,\~Кодексу,\~Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону № 1058 Конституційний Суд України дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обовязкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи. На підставі наведеного, суд вважає підтвердженим право відповідача [PERSON] на обов»язкову долю в спадщині померлого батька, оскільки на момент відкриття спадщини [PERSON] був у встановленому законом порядку визнаний інвалідом третьої групи. Твердження представника позивача про те, що [PERSON] працює, має можливість себе забезпечувати, тому не може вважатись непрацездатним, суд оцінює критично, оскільки інвалідність відповідача підтверджена у встановленому законом порядку. Пояснення представника позивача в частині того, що інвалідність відповідача не підтверджена належним чином, оскільки надана копія довідки до акту огляду МСЕК не свідчить про встановлення інвалідності, оскільки відсутній текст акту, суд до уваги не приймає, оскільки ці заяви є безпідставними. Перевіривши право відповідача [PERSON] на спадкування обов»язкової частки у спадщині, суд встановив, що [PERSON] проходив обстеження в Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи з 19.06.2014 року по 02.07.2014 року (а.с.69-72). Будь яких документів про наявність у [PERSON] встановленої групи інвалідності, передбачених Положенням про медико-соціальну експертизу, затверджену Постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317, та Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров»я від 05.09.2011 року №561, суду не надано. Але із тексту рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03.12.2015 року вбачається, що [PERSON] був інвалідом другої групи, на підтвердження чого надав суду копію посвідчення, виданого УСЗН Великомихайлівської РДА Одеської області від 30.07.2014 року серії ААБ №011063 (а.с.19) Крім того, в рішенні Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2016 року зазначено, що [PERSON] став інвалідом 2 групи 23.07.2014 року, тобто після відкриття спадщини, тому у нього не виникло право на обов»язкову долю у спадщині, як то передбачено ст. 1241 ЦК України (а.с.62). На підставі наведеного суд вважає встановленим, що [PERSON] був визнаний інвалідом другої групи 23.07.2014 року, на момент відкриття спадщини 18.05.2014 року, не був визнаний інвалідом, тому не мав права на обов»язкову долю у спадщині. Враховуючи все вище наведене, суд визнає за позивачем право на 5/6 часток спадкової маси за заповітом [PERSON], у зв»язку з чим вимога позивача про скасування свідоцтва про право на спадщину на 4/6 частки спадкового будинку підлягає задоволенню, а вимога про зобов»язання нотаріуса видати нове свідоцтво про право на спадщину за заповітом підлягає задоволенню частково в розмірі 5/6 частки спадкового майна, відповідно до заяви про видачу свідоцтва, поданої [PERSON] до нотаріальної контори. Вимоги позивача про визначення спадкової маси задоволенню не підлягають, оскільки не відносяться до компетенції суду. Відповідно до ст.. 46 ЗУ «Про нотаріат» та гл. 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, при вчиненні нотаріальних дій нотаріус має права витребувати документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. В матеріалах справи є належні документи про наявність спадкового майна житлового будинку №7 по вул.. Щорса в с. Новопетрівка та земельної ділянки, яка на праві власності належала спадкодавцю, вказані обставини ніким не оспорюються, тому ці обставини не потребують встановлення в судовому порядку. Будь яких доказів на підтвердження наявності іншого спадкового майна, яке є спірним, позивачем суду не надано. Крім того, аналіз ст. 3 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що правом на звернення в суд наділені особи, права та законні інтереси яких порушуються, не визнаються або оспорюються. Визначення спадкової маси після смерті особи не відноситься до правовідносин, які потребують захисту в суді. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов»язання відповідачів передати у власність позивача все спадкове майно, не чинити перешкоди позивачу у здійсненні права на спадкування, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спадкове майно перебуває у володінні відповідачів та вони перешкоджають позивачу у реалізації її прав спадкоємця. Із пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що з травня 2016 року спадковим майном користується позивач, він доступу до майна не має. Позивачем не надано жодних пояснень, в чому саме полягає перешкоджання відповідачами реалізації її прав на спадкування. Розглянувши вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні, оскільки п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Судом встановлено, що в даному випадку відсутні перешкоди у реалізації позивачем своїх прав спадкодавця, а саме оформлення права власності на спадкове майно в нотаріальній конторі. Крім того суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про зобов»язання державного нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідно до її заяви на 5/6 часток спадкового майна; вказане свідоцтво є підставою для реєстрації за позивачем права власності на майно в установленому законом порядку. Встановивши всі фактичні обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial