Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

14.12.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, який уточнив у березні 2018 року, і в остаточній редакції просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі еквівалентній 100 євро 00 центів на день сплати аліментів щомісячно, з дня пред'явлення цього позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; стягнути додаткові витрати на дітей у розмірі 392,50 грн. щомісяця. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.12.2017 року відкрито спрощене провадження по даній справі. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову. Відповідач та його представник визнали позов частково, просили стягувати аліменти у розмірі не більше ніж 1500 грн. на кожну дитину. Судові дебати не проводились. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: 17.04.2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від цього шлюбу народжені [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.07.2016 року даний шлюб розірвано. 03.06.2016 року між сторонами укладено шлюбний договір. За змістом п. 20 цього договору сторони домовились, що у випадку розлучення чоловік бере на себе зобов'язання надавати на матеріальне забезпечення дітей грошові кошти у гривневій сумі, еквівалентній 100 евро на кожну дитину в якості аліментів, та додаткові витрати, що пов'язані з лікуванням, навчанням та розвитком особистих здібностей кожної дитини. Діти проживають з мамою, що вбачається зі змісту довідки виконкому Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 04.12.2017 року № 4174. Як стверджує у позові позивачка - батько добровільно допомогу на утримання дітей не надає. Відповідач [PERSON] працює на посаді фахівця з розвитку логістичних систем ТОВ «Укратлантік» з 17.11.2015 року, та за період з грудня 2016 року по листопад 2017 року має сукупний дохід (заробітна плата) 235643,13 грн. (сума до виплати після утримань податків та обов'язкових платежів), що вбачається з довідки № 406 від 21.12.2017 року ТОВ «Укратлантік». Тобто за наведений період середня заробітна плата (сума до виплати) становила 19636 грн. Позивач [PERSON] працює на посаді вчителя Фонтанської НВК ЗОШ І-ІІІ ступеня навчання Лиманського р-ну Одеської області. За період з січня 2017 року по грудень 2017 року має нарахований дохід 65862,45 грн. Тобто за наведений період середня сума нарахованого доходу становить 5488 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов'язок утримання дітей батьками є спільним. [INFO] (ще до подачі позову до суду) [PERSON] виповнилось 18 років, тобто вона втратила статус дитини, і стала повнолітньою. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її утримання як дитини є безпідставними, і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, суд стверджує, що право вибору способу стягнення аліментів належить позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів Суд враховує, що позивач працює у ТОВ «Укратлантік», має стабільний дохід, отже вимоги в частці аліментів від доходу не виглядають явно необгрунтованими. Суд також враховує, що за п.20 укладеного між сторонами шлюбного договору [PERSON] залишається у власності будинок [ADDRESS], та у її ж власності залишається автомобіль Рено Сандеро, 2011 р.в., держзнак [NUMBER], у власності [PERSON] залишається автомобіль Дачіа, 2008 р.в., держзнак [NUMBER]. Шлюбний договір не змінений та не скасований на час ухвалення цього рішення. Суд враховує, що [PERSON] 10.02.2018 року уклав шлюб з [PERSON], що встановлено зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.02.2018 року. Суд враховує, що [PERSON] орендує житло у розмірі 6 000 грн. на місяць (а.с 35). Також в судовому засіданні встановлено, і що не заперечувалось сторонами, що [PERSON] з грудня 2017 року прийняв у дарунок чверть у житловому будинку у [ADDRESS], який належить в більшій частці його дружині [PERSON], в якому йдуть ремонтні роботи. Всі ці обставини враховуються судом як істотні. Інших істотних обставин, які мають бути враховані судом при визначені розміру аліментів, сторони не навели суду. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить на час ухвалення рішення з 01.07.2018 року 1944 грн. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд враховує всі встановлені істотні обставини, умови шлюбного договору, розмір заробітної плати (доходу) як позивача, так і відповідача, і вважає, що справедливою сумою аліментів, з урахуванням в тому числі і обов'язку матері утримувати своїх дітей, буде сума у одну тисячу шістсот гривень на кожну дитину до досягнення кожним з дітей повноліття. Доводи відповідача, що він оплачував самостійно аліменти, і на то є надані суду квитанції, суд не приймає до уваги, оскільки в даному випадку наявний спір щодо розміру сум, які підлягають сплаті в якості аліментного зобов'язання, і присудження певної суми відбувається, в даному випадку, з дня подання позову до суду, а сплачені суми відповідач оплачував добровільно. Надані відповідачем квитанції, які підтверджують платежі у різних закладах харчування, як на підтвердження належної участі батька у розвитку, вихованні та утриманні дітей, судом не приймаються, оскільки вони не підтверджують витрати саме на цих дітей. Доводи позивача та її представника, що сума аліментного зобов'язання визначена сторонами у шлюбному договорі, і тому має сплачуватись відповідно до договору, мають розглядатись судом і оцінюватись з урахуванням правила ч.1 ст.182 СК України. Суд враховує, що приватним нотаріусом Поліщук Г.П. відмовлено 03.04.2018 року у видачі виконавчого напису про стягнення заборгованості по аліментам у безспірному порядку, оскільки шлюбний договір не передбачає стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом. Суд нагадує, що за правилом ч.1 ст. 184 СК України саме суду належить право визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою позивача. Таким чином, визначений розмір аліментів у шлюбному договорі є узгодженим розміром на день укладення шлюбного договору, і умови договору мали б виконуватись добровільно у безспірному порядку. Отже самі по собі положення шлюбного договору не є вирішальними у визначенні розміру аліментів, оскільки за наявності спору між сторонами його вирішує суд. Характер даних правовідносин (утримання неповнолітніх дітей батьками) є таким, що стягнення аліментів носить періодичний характер, до досягнення дітьми повноліття, і обставини, що мають бути враховані судом при визначені розміру аліментів (правило ст. 182 ч.1 СК України), з часом можуть змінюватись, як до збільшення розміру аліментів, так і до повного звільнення від їх сплати. Саме на це направлено правила ст.ст. 192, 197 СК України, що з часом розмір аліментів може бути змінений за позовом як одержувача так і платника аліментів, і платник може бути звільнений від сплати аліментів у певних, передбачених законом випадках. Встановлений судом розмір аліментів по даній справі так само може бути змінений у майбутньому за рішенням суду, а також підлягає індексації у порядку встановленому законом. Позовні вимоги сформовані таким чином, що позивач просить встановити розмір аліментів з відповідача не тільки до настання повноліття дітей, а і до завершення ними навчання. Суд вважає, що по відношенню до молодших дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимоги до закінчення ними навчання є передчасними, і в теперішній час не можуть бути задоволені судом, оскільки суд не розглядає правовідносини на майбутнє за даною категорією справ. Крім того, позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню доньку [PERSON] пов'язані із продовженням нею навчання. Суд виходить з того, що [PERSON] дійсно продовжує навчання у Одеському національному університеті ім. І.І. Мечникова, є студенткою ІІ курсу коледжу денно- бюджетної форми навчання, спеціальність «соціальна робота», що вбачається зі змісту довідки від 04.12.2017 року № 299. У матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 26.01.2018 року за змістом якої вбачається, що вона з вересня 2016 року фактично з мамою не проживає, а проживає за адресою: [ADDRESS]. Як стверджує [PERSON], вона з [INFO] отримує суми в якості аліментів від свого батька. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у відношенні стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання, не можуть бути задоволені з наступної правової підстави: За правилом частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивач [PERSON] не спростувала викладені у листі [PERSON] обставини, і тому у суду існують певні сумніви в тому, що [PERSON] дійсно проживає з мамою, як то стверджує [PERSON] Відтак, [PERSON] не є особою, яка в силу наведеного правила СК України має право на звернення до суду. Крім того, сама [PERSON] не зверталась до суду із позовом до батька про стягнення аліментів у зв'язку із продовженням навчання, і, більш того, стверджує, що батько надає їй допомогу особисто кожного місяця. За правилом ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивач просить стягувати з відповідача додаткові витрати на розвиток дітей у сумі 392,50 грн. щомісяця. На обгрунтування своїх доводів [PERSON] зазначає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], навчаються в Чорноморській дитячій школі естетичного виховання, кожного місяця плата становить 192 грн. 50 коп. Крім того, [PERSON], [PERSON], навчаються в СК з вільної боротьби «Ягуар», кожного місяця оплата за навчання становить 200 грн. Разом із тим, жодних квитанцій, які би підтверджували фактичну сплату наведених сум на розвиток додаткових здібностей дітей позивач не надав суду. Доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином позовні вимоги в цій частині позову не підлягають задоволенню З відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за правилом ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від його сплати за Законом. За правилом ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: partial