Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

13.11.2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22 жовтня 2014 р. Ковпаківським районним судом м. Суми було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Після розлучення син [PERSON] залишився проживати з позивачем. На даний час позивач з сином проживає за адресою [ADDRESS]. Після розлучення дружина почала проживати зі своїми батьками за адресою: с. Саєво, Недригайлівського району Сумської області. [PERSON], періодично відвідує сина але фактично проживає окремо. Питання щодо визначення місця проживання дитини з позивачем було поставлено в позовній заяві, в зв'язку з тим, що його дружина, як на момент розлучення, так і на даний час не має можливості проживати разом з дитиною та піклуватися з нею. [PERSON] після розлучення проживає зі своїми батьками і отримує мінімальну заробітну плату, та має тяжкі хвороби які не дозволяють їй фізично опікатися сином. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з його матір'ю в зв'язку з тим, що він фізично здорова людина, має достатній фінансовий дохід, проживає в комфортабельній квартирі, що знаходиться поблизу навчального закладу та гуртків що відвідує син. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та прохвв їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданняі позовні вимоги визнала в повному обсязі. Представник служби у справах дітей Сумської міської ради у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] видане 15 лютого 2007 року (а.с.9). 22 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.10.2014 року (а.с. 8). Відповідно до довідки виданої директором Сумської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 22 від 12.11.2014 року № 116 [PERSON] навчається в Сумській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 22 у 2-Г класі (а.с. 10). Згідно довідки про доходи від 12.11.2014 року № 16-43, [PERSON] працює токарем у ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» розмір його заробітної плати за період з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2014 року складає 28990 грн. 72 коп. (а.с. 11). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що визначення місця проживання дитини із батьком, відповідатиме інтересам дитини. Також, судом враховується думка відповідачки щодо доцільності визначення місця проживання сина разом з батьком [PERSON]. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved