Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

13 листопада 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зазначило, що відповідно до укладеного договору №б/н від 09.04.2011 року (надалі - Договір) [PERSON] 09.04.2011 року отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року (надалі - Умови та Правила) та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту ПАТ КБ «Приватбанк» керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з п.1.1.2.1.7 Умов та Правил, клієнт зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил клієнт зобов'язався, погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Також відповідно п.2.1.1.7.6 Умов та Правил, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову, у випадку порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів. Внаслідок порушення [PERSON] своїх зобов'язань за Договору, станом на 30.09.2014 року у нього виникла заборгованість в розмір 28542,37 грн. Посилаючись, зокрема на ст.ст.525-527, 530, 610, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 28542,37 грн., яка складається з наступного: 19890,37 грн. - заборгованість за кредитом; 6544,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 272,13 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1335,35 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 285,42 грн. Відповідач [PERSON] письмових заперечень проти позову до суду не подав. В судовому засіданні, представник позивача Осовалюк М.О., що діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що його інтереси в суді буде представляти [PERSON], з позовними вимогами не згоден та не пам'ятає, що отримував гроші в ПАТ КБ «Приватбанк». Представника відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала. Зазначила, що [PERSON] кредитний договір з банком не підписував, а підписав лише анкету-заяву про надання банком йому послуг у вигляді грошових коштів. В той же час, вказану анкету-заяву від [PERSON] прийняла посадова особа банку, яка не мала на це повноважень, оскільки відповідна довіреність немає дати, тобто нікчемна. Таким чином, якщо вважати анкету-заяву договором, то вона недійсна через її прийняття не уповноваженою на те особою. Крім того, [PERSON] не пам'ятає, що отримував гроші, а ПАТ КБ «Приватбанк» не може вказати коли [PERSON] отримував картки. До того ж зазначила, що нарахування штрафних санкцій на період проведення АТО заборонено законом. Також заявила про застосування позовної давності до вимог банку та задоволенні позову просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Представник відповідача [PERSON], в своїх запереченнях проти позову зазначає, що підписання [PERSON] анкети-заяви про надання банком йому послуг не є доказом укладання кредитного договору з банком. Судом встановлено, що 09.04.2011 року відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою з проханням надати йому кредитний ліміт по платіжній карті «УНІВЕРСАЛЬНА»/GOLD в сумі 4000,00 грн. Підписуючи вказану анкету-заяву, відповідач [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» Договір про надання банківських послуг. Також відповідач [PERSON], підписуючи вказану анкету-заяву підтвердив, що він згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідач [PERSON] зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с.6). Відповідно до тарифів банку, базова процентна ставка за платіжною карткою «УНІВЕРСАЛЬНА»/GOLD складає 2,5% на місяць або 30,0 % на рік (а.с.7). Пункт 1.1.7.12. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачає, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі Сторін не проінформує іншу Сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому ч.1 ст.207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частина 2 ст.638 ЦК України встановлює, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п.3 ч.3 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», до банківських послуг належить зокрема: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. При цьому, відповідно до змісту ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», операції, зазначені в п.3 ч.3 ст.47 цього Закону є кредитними послугами. До того ж, п.1.1.1.46. Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що кредитна картка це платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом. А п.1.1.1.45. встановлює, що кредитний ліміт це розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності (а.с.10). Частина 1 ст.1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Доказів того, що [PERSON] укладав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг відмінних від кредитних, ані сам відповідач, ані його представник [PERSON] суду не надали. Відповідно до п.2.1.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. Випуск Карти та відкриття Рахунки Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки (а.с.25). Згідно виписки банку, відповідачу [PERSON] в день подачі заяви, 09.04.2011 року, був встановлений кредитний ліміт на картку в розмірі 5000,00 грн. (а.с.82). Таким чином, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» 09.04.2011 року було укладено кредитний договір шляхом встановлення відповідного кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач звертався із заявою про встановлення кредитного ліміту в розмірі 4000,00 грн., а отримав в кінцевому рахунку не погоджений ним ліміт в розмірі 20000,00 грн., оскільки відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач [PERSON] був ознайомлений, підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с.25). Щодо тверджень представника відповідача [PERSON], що [PERSON] не пам'ятає, що отримував картки та гроші від ПАТ КБ «Приватбанк», то суд вважає їх не переконливими та виключно формальними , які не узгоджуються з матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні, представник відповідача [PERSON], суду пояснила, що їй нічого не відомо про кількість платіжних карток оформлених [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому, представником ПАТ КБ «Приватбанк» суду надані фото відповідача [PERSON] з картками ПАТ КБ «Приватбанк», проти чого, ані представник відповідача [PERSON], ані сам відповідач [PERSON] не заперечували (а.с.91, 92). Крім того, згідно виписки банку по платіжній карті [NUMBER], щодо якої представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що по ній були операції (журнал судового засідання від 03.06.2015, час з 10:54:20 по 10:55:15), вбачається, що 21.09.2011 року відповідач [PERSON] особисто через касу банку вніс на вказану платіжну картку грошові кошти готівкою в розмірі 1000,00 грн. (а.с.86). Також суд враховує, що відповідно до змісту п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії (а.с.26). До того ж, з виписок по картковим рахункам [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER] за період з 09.04.2011 по 30.09.2014 рік відкритих ПАТ КБ «Приватбанк» на відповідача [PERSON] вбачається, що по ним здійснювалися численні операції, як зі зняття готівки, так й поповнення готівкою (а.с.65-71, 79-88). Пункт 14.5. ст.14 до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає, що держатель спеціального платіжного засобу зобов'язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Водночас, п.14.6. цієї статті встановлює, що у разі втрати спеціального платіжного засобу його держатель повинен негайно повідомити про це емітента. У противному разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований до отримання такого повідомлення за допомогою цього спеціального платіжного засобу, якщо інше не передбачено договором. Згідно з п.6.3. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України 30.04.2010 №223 (в редакції на час видачі пластикової картки), користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п.2.1.1.10.3. Умов та Правил надання банківських послуг, підставою для отримання готівкових грошових коштів за Карткою через банкомат є правильне введення ПІНу. Згідно з п.1.1.1.61. Умов та Правил надання банківських послуг, ПІН (персональний ідентифікаційний номер) це код, відомий тільки власнику платіжної картки і необхідний для його ідентифікації під час здійснення операцій з використанням платіжної картки (а.с.10). В судовому засіданні, представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] по факту втрати свого паспорту та платіжних карток до правоохоронних органів не звертався, відомості про хвороби відповідача пов'язані з пам'яттю їй не відомі. Таким чином, суд вважає, що з боку відповідача не надано будь-яких доказів на спростовання фактів про отримання та використання [PERSON] грошових коштів за допомогою платіжних карток про які зазначає ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до п.1.1.2.5. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором (а.с.12). Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З розрахунку заборгованості, наданої позивачем вбачається, що станом на 30.09.2014 року, розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 28542,37 грн., з яких заборгованість за кредитом в розмірі 19890,37 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 6544,52 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 272,13 грн.; штраф в розмірі 500,00 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 1335,35 грн. (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбаченихї цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту с урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с.28). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до змісту ч. ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити боргу. Доказів того, що заборгованість у відповідача [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» відсутня, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.04.2011 року, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 19890,37 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 6544,52 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 272,13 грн.; штраф в розмірі 500,00 грн. - фіксована складова, штраф в розмірі 1335,35 грн. - процентна складова (5% х (19890,37 + 6544,52 + 272,13), а всього 28542,37 грн. є обгрутнованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON], що анкету-заяву від [PERSON] прийняла не уповноважена на те посадова особа банку, оскільки з тексту довіреності вбачається, що [PERSON] була уповноважена на подання заявок на встановлення кредитних лімітів по платіжним карткам та прийняття рішень про встановлення кредитних лімітів на платіжну картку GOLD (а.с.102), а також, з наданої копії довіреності №MR-256-1 вбачається, що вона є внутрішньою довіреністю банку та не передбачає, представництва перед третіми особами (а.с.96). Суд також не приймає до уваги заяву представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, оскільки з виписки по основному картковому рахунку [NUMBER] за період з 09.04.2011 по 30.09.2014 рік вбачається, що 24.10.2013 року була здійснена операція по поповненню рахунку на суму 150,00 грн. Крім того, відповідно до пояснень представника ПАТ КБ «Приватбанк» та інформації з комп'ютерного комплексу банку, строк дії платіжних карток є наступним: [NUMBER] - до травня 2017 року; [NUMBER] - до жовтня 2015 року; [NUMBER] - до грудня 2014 року (а.с.72). Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в межах строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved