Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

13.06.2018 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач) про розірвання шлюбу /а. с. 3, 4/. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.12.1987 р. вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають.Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок того, що в них різні склади характеру, спільні інтереси відсутні, спільне господарство не ведеться. Таким чином, позивач прийшов до висновку, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе і наполягає на його розірванні. Оскільки відповідач не бажає розірвати шлюб в органах РАЦСу, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, 04.07.2018 р. позивач надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, без надання строку для примирення, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі /а. с. 18/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалив, на підставі ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) прийняти рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Дослідивши письмові матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі із наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору, слід керуватися Сімейним Кодексом України (далі за текстом - СК України). Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб, виданого повторно, вбачається, що 26.12.1987 р. Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №603 /а. с. 5/. Відповідно до частин 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим, і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно не проживають. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них не має, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що родина розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, тому шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище після реєстрації шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, при реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «[PERSON]». Проте, позивач не виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у позові. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає необхідним роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, - є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 (сімсот чотири) гривні 80 копійок сплаченого судового збору, відповідно до квитанції /а. с. 1/. На підставі викладеного,

Outcome: approved