Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

14.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати [PERSON] усунути та не чинити перешкод у володінні та користуванні квартирою [ADDRESS], вселити позивачку у вказану квартиру, а також визначити порядок користування квартирою, яка є спільною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS], решта 3/4 частини є власністю [PERSON] Останній не надає можливості [PERSON] користувалися цією квартирою. В судовому засіданні 25.05.2016 року ухвалою суду до участі у справі залучено законного представника відповідача. Також до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено службу у справах дітей за місцем проживання відповідача. Представник позивачки в судовому засіданні 10.05.2016 року підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. У судове засідання 12.07.2016 року представник позивачки подав клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач та законний представник відповідача в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду позову повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача та його законного представника не надходило. Від представника третьої особи - служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації Львівської області надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі договору купівлі-продажу ? частки квартири від 11.11.2015 року позивачка є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS]. Відповідач є власником 1/4 частки цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: НАН №883100, зареєстрованого в реєстрі за №1-833, виданого 30.07.2015 Шостою Львівською державною нотаріальною конторою, а також ? частки цієї квартири на підставі договору дарування, Р №2-1458, 25.07.2003, посвідченого Першою Львівською державною нотаріальною конторою. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За вимогами ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За правилами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, позивачка має право користуватися частиною квартири, яка відповідає її частці. При цьому позивачка посилається на те, що вона не має можливості здійснювати своє право власності, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні спільною квартирою. Факт наявності зі строни відповідача перешкод у користуванні позивачкою квартирою підтверджується повідомленням №800/40/01/08/16 від 14.03.2016 року Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що відповідач не надав доказів того, що позивачка має можливість безперешкодно використовувати приміщення спільної квартири відповідно до своєї частки, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення позивачки у вказану квартиру. Визначаючи порядок користування спільною квартирою, судом враховано, що квартира складається з двох ізольованих кімнат, а також кухні, вбиральні, ванної кімнати та коридору. Частка позивачки становить 1/4, що відповідає 7,4 кв.м. житлової площі (29,6 кв.м. житлової площі х 1/4 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 13,7 кв.м. Частка відповідача становить 3/4, що відповідає 22.2 кв.м. житлової площі (29,6 кв.м. житлової площі х 3/4 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 15,9 кв.м. Тому суд вважає за можливе виділити в користування позивачці кімнату площею 13,7 кв.м., відповідачу - кімнату площею 15,9 кв.м. При цьому такі приміщення як кухня, вбиральня, ванна кімната та коридор повинні бути залишені в загальному користуванні. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визначення порядку користування квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією №33 від 10.03.2016 року. Оскільки позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved