Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

14 листопада 2017 року [PERSON] звернулась з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. За життя він заповіту не складав, позивач є спадкоємцем І черги за законом. Зазначає, що прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Зазначає, що дочка спадкодавця [PERSON] на спадщину не претендує, а син спадкодавця [PERSON], відмовився від спадкування після смерті батька, спадщину будь-яким чином не приймав, проживав в Автономній Республіці Крим та помер [INFO]. Вважає, що за таких підстав має право на дане спадкове майно. Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, відповідно до пункту 9 частини 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, позов визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом, з матеріалів справи та наданої в судове засідання державним нотаріусом спадкової справи 186/2017, заведеної після смерті [PERSON], встановлені наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] (аркуш спадкової справи 4). За життя [PERSON] заповіту не складав, позивач є спадкоємцем І черги за законом. Відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном (аркуш спадкової справи 1). Дочка спадкодавця - відповідач [PERSON] спадщину не приймала (аркуш справи 42), син спадкодавця [PERSON], прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, вибув у 1982 році в Автономну Республіку Крим, але не оформив спадкових прав, оскільки помер [INFO]. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28 грудня 2017 року, наданої Старовижівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], заведена спадкова справа №79-2010 Красноперекопською районною державною нотаріальною конторою (96000, м. Красноперекопськ, вул. Чапаєва, 3, Автономна Республіка Крим). Син [PERSON] - [PERSON], який проживає в с.Братське Красноперекопського району Автономна Республіка Крим, подав суду заяву про те, що не заперечує проти визнання права власності за позивачем в цілому на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Зазначає, що його батько [PERSON] ніколи не претендував на частину спадкового житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], після смерті [PERSON] Просить справу розглянути за його відсутності (аркуш справи 37-41). Відповідно до частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд, з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визнає загальновідомим факт окупації Автономної Республіки Крим з 20 лютого 2014 року. Відповідно до частини 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Місцем проживання [PERSON] є тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим, і проживання на цій території створює перешкоди йому у виїзді з території півострова на материкову частину України і ці обставини є такими, що могли об'єктивно перешкодити йому прибути до суду особисто, тому суд приймає його заяву про відсутність претензій на спадкове майно до уваги. Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Таким чином судом встановлено, що позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів, про що нотаріусом винесена відповідна постанова (аркуш справи 15). Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Смідинської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 23 жовтня 2017 року № 1161 (аркуш справи 6) підтверджується право спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Позивачем виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (аркуш справи 10-14). Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що відповідачу [PERSON] було відомо про відкриття спадщини, позовні вимоги визнала в повному обсязі (аркуш справи 42). [PERSON], як інша особа, яка має право на спадкове майно не заперечує проти визнання права власності в цілому за позивачем на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Частиною 1 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права. Частинами 1, 2 статті 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином суд приходить до переконання, що зазначений житловий з господарськими будівлями та спорудами будинок входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] (в силу вимог статей 549 ЦК УРСР), а тому у є всі законні підстави для визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], що залишилося після [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved