Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

13.06.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про виселення, зняття з реєстраційного обліку та звільнення квартири від особистих речей, у якому просить суд: зняти відповідачів з реєстрації у квартирі [ADDRESS] ; виселити відповідачів у примусовому порядку з вказаної квартири; зобов`язати відповідачів звільнити квартиру від особистих речей, а також покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру [ADDRESS] було перереєстровано на позивача. Правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру за позивачем є відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодежателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2018 року №15028508 було зареєстроване право власності позивача на квартиру [ADDRESS] . Оскільки законним власником квартири є позивач, в силу ст. 317 ЦК України відповідачі, втративши право власності на квартиру, одночасно втратили право користування нею. Згідно Довідки про склад сім`ї, відповідачі зареєстровані у квартирі, що належить позивачу, а малолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітніх осіб. Позивач зазначає, що звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Не зважаючи на відсутність правових підстав для проживання, колишній власник продовжує користуватись квартирою та відмовляється добровільно виселятися, чим створює перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись майном. Оскільки відповідачі не є власниками квартири, надалі проживаючі в ній без будь-яких правових підстав, фактично порушуються законні права власника - позивача, а отже відповідачі підлягають виселенню. Ухвалою суду від 20.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 08.07.2019 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі зі змісту яких вбачається, що третя особа заперечує проти позову, оскільки задоволення позову призведе до грубого порушення майнових прав неповнолітніх дітей, тому третя особа просить ухвалити рішення у справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей та вимог чинного законодавства. 11.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачі не визнають заявлених позовних вимог та просять відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2019 року у справі №755/612/19 визнано протиправним та скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.12.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк». Тому, на думку відповідача, банк не може вимагати виселення та зняття з реєстраційного обліку, звільнення квартири від особистих речей відповідачів. Крім того, відповідач вказує, що вимоги позовної заяви порушують права двох неповнолітніх дітей, у яких немає іншого житла. 23.04.2007 року з банком був укладений кредитний договір на суму 150000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором, між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки №030.29-50/254-С від 23.04.2007 року, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . Внаслідок всесвітньої економічної кризи та стрімкого зростання курсу долара позичальник втратив можливість сплачувати вартість кредиту за збільшеним валютним курсом. 20.12.2018 року відповідач з`ясував, що право власності на квартиру перереєстроване за банком. За твердженням відповідача перехід права власності на квартиру є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону та Договору іпотеки. Відповідач вказує, що здійснюючи реєстраційні дії, державний реєстратор порушив порядок їх вчинення з огляду на те, що в Дніпровському районному суді м. Києва розглядається справа за позовом відповідача до банку про визнання договору іпотеки №030.29-50/254-С від 23.04.2007 року недійсним. Крім того, відповідач зазначає, що не отримував повідомлення від банку про вартість іпотечної квартири зробленої суб`єктом оціночної діяльності на дату застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв`язку із чим не зрозуміло на яку саме суму іпотекодержатель задовольнив свої вимоги, так як частину кредиту відповідачем було погашено. Також, відповідач вважає, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, державним реєстратором було порушено право двох неповнолітніх дітей та не отримано дозвіл органу опіки та піклування при перереєстрації права власності квартири, у якій зареєстровані та проживають діти. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 12.12.2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на кв. [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» на підставі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.05.2018 року, договору кредиту №030.29-50/254-с від 23.04.2007 року, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №12.3-03/96-4537 від 10.05.2018 року та дублікату договору іпотеки №8862 від 27.11.2018 року (а.с. 5-6). За змістом Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, станом на 14.01.2019 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 18.12.2007 року; [PERSON] , [INFO] , з 18.12.2007 року; [PERSON] , [INFO] , з 20.07.2010 року; [PERSON] , [INFO] , з 21.05.2013 року (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.06.2019 року направив на адресу відповідачів вимогу від 28.05.2019 року №УСБ/К/И про добровільне виселення, в якій зазначив, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» банк 12.12.2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка знаходилась в іпотеці банку відповідно до умов Іпотечного договору.

Outcome: dismissed