Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

14.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Розівська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Запорізькій області, в обґрунтування якого зазначав наступне. 23.06.2015 року у віці 76 років померла його баба [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], після смерті останньої відкрилася спадщина, яку він відповідно до заповіту, посвідченого Вишнюватською сільською радою Розівського району Запорізької області, та зареєстрованого у Спадковому реєстру 03.09.2012 року за № 19, повинен був успадкувати. 03.07.2015 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але листом за № 1017/01-16 від 14.11.2016 року нотаріус повідомив, що він не відноситься до кола осіб, що мають право на спадщину, оскільки у справі наявний заповіт, складений та посвідчений від імені спадкодавця на іншу особу, а тому враховуючи, що він - позивач не належить до осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, нотаріус рекомендував йому звернутись до суду для вирішення питання про спадкування майна після померлої [PERSON] Після звернення до суду із вказаним позовом та вивчення спадкової справи позивачу стало відомо, що померлою [PERSON] складено інший заповіт від 13.05.2015 року за № 181 на імя [PERSON], котрий 26.02.2016 року державним нотаріусом визнано таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства та останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При цьому, [PERSON] звернувшись до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в подальшому подав заяву про залишення його позову без розгляду, на підставі чого судом 13.10.2016 року було винесено відповідну ухвалу. Таким чином, оскільки [PERSON] правом повторного звернення до суду не скористався, то на думку позивача, є таким, що пропустив строки для прийняття спадщини, визначені ст. 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). З огляду на ці обставини, 25.05.2017 року позивач змінив свої позовні вимоги, які 08.08.2017 року уточнив, і просив визнати за ним право власності на спадкове майно, яке відкрилось після смерті [PERSON], в порядку спадкування за законом, на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України, за правом представлення, оскільки на час відкриття спадщини його мати померла. Крім того, зазначав, що інші особи, які б мали права спадкування за законом, з часу відкриття спадщини свого волевиявлення щодо отримання спадкового майна не виявили і строки для його прийняття пропустили, а також, що місце їх перебування не відомо. На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на майно, що відкрилось після смерті [PERSON], а саме: земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, кадастровий номер 2324981200:02:004:0065; земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, кадастровий номер 2324981200:02:003:0011; земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, кадастровий номер 2324981200:02:003:0012; земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Листвянка Розівського району Запорізької області, вул. Суворова, буд. 16, кадастровий номер 2324981207:07:002:0123; земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована на території с. Листвянка Розівського району Запорізької області, вул. Суворова, буд. 16, кадастровий номер: 2324981207:07:002:0122; житловий будинок № 16 з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Суворова в с. Листвянка Розівського району Запорізької області. Представник відповідача Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, подав клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність, а позов вирішити на розсуд суду. Представник третьої особи Розівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляду справи у його відсутність. Враховуючи наведене, та вимоги ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим слухати справу у відсутність представників відповідача та третьої особи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що 23.06.2015 року померла його баба [PERSON], чоловік останньої помер ще у 2003 році. У бабусі було дві доньки - [PERSON] та його мати [PERSON]. Його тітка [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Росії, і з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не зверталась, його ж мати [PERSON] відповідно до рішення Розівського районного суду Запорізької області від 27.10.2006 року визнана померлою, про що було видано відповідне свідоцтво про смерть останньої. У його матері було троє дітей: [PERSON], який із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався, [PERSON], який помер у 2011 році, та про наявність дітей у якого позивачу нічого не відомо, та він позивач. Крім того, у померлої бабусі був рідний брат [PERSON], який звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріусом останньому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва. Враховуючи, що він позивач звернувся до нотаріальної контори 03.07.2015 року, тобто у межах передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а інші можливі спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, то вважає, що він є єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] по праву представлення, з огляду на що, просив його позов задовольнити, визнавши за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після померлої [PERSON], в порядку спадкування за законом. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, визнавши за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, що відкрилось після померлої [PERSON] Заслухавши позивача та його представника, дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної та спадкової справи, суд встановив наступне. Згідно до статті 10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2015 року у с. Листвянка Розівського району Запорізької області у віці 76 років померла [PERSON] (а.с. 3). 03.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Розівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області із відповідною заявою про прийняття спадщини (а.с. 59). Листом завідуючого Розівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] за № 1017/01-16 від 14.11.2016 року, [PERSON] повідомлено, що він не відноситься до кола осіб, що мають право на спадщину, оскільки у справі наявний заповіт, складений та посвідчений від імені спадкодавця на іншу особу, а тому враховуючи, що [PERSON] не належить до осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, останньому було рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про спадкування майна після померлої [PERSON] (а.с. 8). При цьому, вмотивована постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачем та його представником суду так надана і не була. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] за життя було складено декілька заповітів, а саме: 29.05.2006 року на користь [PERSON], 23.06.2008 року на користь [PERSON], 03.09.2012 року на користь [PERSON] (позивача у справі), і останній раз 13.05.2015 року на користь [PERSON] (а.с. 65-67). 03.08.2015 року [PERSON] звернувся до Розівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про прийняття спадщини, в порядку спадкування за заповітом (а.с. 68) Виходячи з довідки від 05.08.2015 року за № 293, виданої Вишнюватською сільською радою Розівського району Запорізької області, [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживав з нею (а.с. 70-зворотна сторона). Постановами нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.02.2016 року за № 136/02-31, від 23.03.2016 року № 237/02-31, № 238/02-31, № 239/02-31, № 240/02-31, № 241/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом із посиланням на невідповідність заповіту вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року за № 3306/5 та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 (а.с. 74-75, 76-81). Виходячи з ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 13.10.2016 року, позовна заява [PERSON] до Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа Розівська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Запорізькій області, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, залишена без розгляду (а.с. 97). Крім того, згідно до даних наданих завідувачем Розівської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] від 03.10.2017 року за № 819/01-16, [PERSON], [INFO] помер 31.10.2011 року, про що Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 01.11.2011 року складено актовий запис № 840. Крім того, [PERSON] народився 08.12.2007 року, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 22.01.2008 року складено актовий запис № 103, у якому [PERSON], [INFO], зазначений батьком дитини. Мати [PERSON] до Розівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Заяви про відмову від спадщини в порядку частин 2-4 статті 1273 ЦК України від матері малолітнього [PERSON] не надходили (а.с. 211). Статтею 392 ЦК України, передбачено, що в ласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що визначений позивачем відповідач у справі Вишнюватська сільська рада Розівського району Запорізької області не оспорюває спадкові права [PERSON] Водночас, на спадкове майно, що відкрилось після померлої [PERSON], окрім позивача, претендує [PERSON], щодо якого спадкодавцем було складено заповіт, а також обовязкову частку у цій спадщині має малолітній [PERSON], який відповідно до частини 4 статті 1269 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Виходячи з аналізу частини 1 статті 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Тобто, у разі предявлення позову до неналежного відповідача і відсутності клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, чи про залучення до участі у справі такої особи як співвідповідача, суд повинен відмовляти у задоволені позову. Позивач та його представник в судовому засіданні клопотання про заміну відповідача або залучення до участі у справі [PERSON], як співвідповідача не заявляли. Крім того, незважаючи на те, що в судовому засіданні було встановлено, що обовязкову частку у спадщині, що відкрилась після померлої [PERSON], має малолітній [PERSON], позивач та його представник категорично заперечували проти залучення цієї особи до участі у справі у будь-якому процесуальному статусі, посилаючись, окрім цього, і на той факт, що відповідь нотаріуса надана із порушенням порядку встановленого цивільним процесуальним законодавством. Таким чином, враховуючи, що позивач та його представник на неодноразові пропозиції суду, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, та розяснення права заявити клопотання про заміну відповідача або залучення у якості співвідповідача у справі [PERSON], таке клопотання не заявляли та від його подачі категорично відмовились, як і від необхідності залучення до участі у справі особи, що має обовязкову частку у спадщині та відповідних її представників визначених законом, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з такого. Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, позивач визначив ціну позову у сумі 650 451, 78 грн., з якої сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 1, 16). В подальшому позивач змінив свої вимоги і звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом, який в подальшому уточнив, чим збільшив свої позовні вимоги, але залишив ціну позову у сумі визначеній раніше (650 451,78 грн.). При цьому, позивач просив суд, враховуючи його майновий стан, зменшити розмір судових витрат до вже сплаченого в розмірі 640 грн., або відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 94-96, 106-107, 144-147). Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 02.06.2017 року позивачу відстрочено сплату судового збору на суму 5 864, 52 грн., до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 117-118). Однак, під час судового розгляду було встановлено, що визначена позивачем сума вартості спадкового майна, не відповідає його дійсній вартості. Так, згідно відповіді в.о. начальника Відділу у Розівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області [PERSON] від 11.09.2017 року за № 0-8-0.34-266/113-17: нормативно - грошова оцінка земельної ділянки за адресою: с. Листвянка вул. Суворова, 16 Розівського району Запорізької області, кадастровий номер 2324981207:07:002:0123, становить 1\~792,74 грн.; нормативно - грошова оцінка земельної ділянки за адресою с. Листвянка вул. Суворова, 16 Розівського району Запорізької області, кадастровий номер 2324981207:07:002:0122, становить 39\~300, 00 грн. Крім того, згідно вказаної відповіді, нормативно - грошова оцінка земельних ділянок за цільовим використанням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по Розівському району Запорізької області не проведена. Середня грошова оцінка 1 га ріллі із земель колишнього КСП «Росія» на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, згідно Технічного звіту грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення господарств Розівського району Запорізької області станом на 1995 р., яка з коефіцієнтом індексації станом на 01.01.2015 року складає 29\~473, 04 грн. (а.с. 187). Виходячи з відповіді начальника КП «Розівський комунгосп» [PERSON] від 07.09.2017 року за № 169, визначити нормативно-грошову оцінку житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Суворова, 16 в с. Листвянка Розівського району Запорізької області, неможливо (а.с. 186.) Таким чином, загальна сума вартості спадкового майна становить 799 431, 04 грн., а саме вартість трьох земельних ділянок за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва складає 758 338, 3 грн. (9,18 га+9,18 га+7,3699 га=25,7299 га *29\~473, 04 грн. (вартість 1 га ріллі) =758 338, 3 грн.), а вартість двох земельних ділянок за цільовим призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства складає 41 092,74 грн. (39\~300, 00 грн. +1\~792,74 грн. = 41 092,74 грн.). За таких обставин, виходячи із ставок судового збору, визначених у ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за вказаним позовом складає 7 994, 31 грн., з огляду на що, сума недоплаченого позивачем судового збору становить 7 354, 31 грн. (7 994, 31 грн. 640 грн.). На підставі викладеного, діючи згідно до вимог ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 82, 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь держави суму недоплаченого судового збору у сумі 7 354, 31 грн.

Outcome: approved