Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

12 червня 2020 року позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу по оплаті за централізоване опалення в розмірі 62173,81 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачу, який є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , проводилися нарахування відповідно до встановлених тарифів на теплову енергію, яка постачалася позивачем. За період з 01.01.2002 по 01.03.2020 утворилася заборгованість по оплаті теплової енергії в сумі 62173,81 грн. Ухвалою судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року справу за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за централізоване опалення передано на розгляд Жовтневому районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. 02 жовтня 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано у провадження судді Колочко О.В. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 09 листопада 2020 року. 09 листопада 2020 року судовий розгляд відкладений на 07 грудня 2020 року у зв`язку із неявкою відповідача та відсутності відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року судовий розгляд відкладений на 12 січня 2021 року за клопотанням представника відповідача про надання справи для ознайомлення та відкладення розгляду. 21 грудня 2020 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Троценко О.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні вимог позивача, оскільки квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.06.2019 замість втраченого свідоцтва від 07.12.1993. 27.06.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, даний договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М. за № 677. З цього часу власницею квартири є [PERSON] . Відповідно до п. 6.2 Договору купівлі-продажу квартири продавець довів до відома покупця, а останній взяв до уваги інформацію щодо стану розрахунків за житлово-комунальні послуги за квартиру. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] було укладеного угоду щодо особистого погашення новою власницею [PERSON] боргів за комунальні послуги попереднього власника, тобто покупець [PERSON] погодилася на перехід обов`язку погашення заборгованості за комунальні послуги до покупця. На сьогоднішній день [PERSON] не є належним відповідачем у зазначеній цивільній справі, і між сторонами у справі відсутні правовідносини, які мають договірний характер, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за централізоване опалення з [PERSON] . Ухвалою суду від 12 січня 2021 року судовий розгляд відкладений на 02 лютого 2021 року у зв`язку із залученням до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. 26 січня 2021 року від третьої особи [PERSON] надійшло письмове пояснення щодо позову, у якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що 27.06.2020 між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , і з цього часу вона є власницею цієї квартири. Відповідно до п. 6.2 договору продавець довів до відома покупця, а останній взяв до уваги інформацію щодо стану розрахунків за житлово-комунальні послуги за квартиру. Крім того, між [PERSON] та нею [PERSON] було укладеного угоду щодо особистого погашення новою власницею боргів за комунальні послуги попереднього власника ( [PERSON] ), тобто вона погодилася на перехід обов`язку погашення заборгованості за комунальні послуги до покупця, який виконується нею у повному обсязі. На її думку, [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки у даному випадку у [PERSON] та позивача відсутні правовідносини, які мають договірний характер, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. Суду пояснила, що належним відповідачем у справі є [PERSON] , з якого просила стягнути заборгованість. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Послалася на те, що новим власником квартири взято на себе зобов`язання сплатити усі комунальні борги, про що було зазначено у договорі купівлі-продажу та у розписці, яку складено на підтвердження досягнутої угоди між відповідачем та третьою особою щодо обов`язку останньої оплатити борги. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у її письмовому поясненні. Суду пояснила, що вона придбала квартиру у [PERSON] і взяла на себе зобов`язання сплатити борги, у якій сумі вона не пам`ятає, розписку про отримання грошей у сумі 3200 доларів США вона не підписувала, суму у розмірі 4200 доларів США вона не отримувала від [PERSON] , і на її думку, вони усно домовилися щодо її обов`язку сплатити борги, але вона не зобов`язувалася одразу все сплатити, а лише частково по можливості. Надала суду інформацію про часткову оплату заборгованості за послуги теплопостачання, пояснила, що, починаючи з серпня 2020 року, почала сплачувати по 2000 грн. Суд, заслухавши представників сторін, третю особу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебувала у власності [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 188305572 від 11.11.2019 (а.с. 5). Вказана квартира перебувала на обслуговуванні позивача і відповідачу у період з 01.01.2002 по 01.03.2020 надавалися послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується довідкою про особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий за адресою [ADDRESS] , актами про подачу та припинення подачі теплоносія на житлові будинки, зокрема будинок [ADDRESS] (а.с. 8, 15-28). Відповідно до розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] за квартирою [ADDRESS] наявна заборгованість за постачання теплової енергії за період з 01.01.2002 по 01.03.2020 у сумі 62173,81 грн. (а.с. 9-13). Обставини належності квартири відповідачу у період надання послуг з теплопостачання позивачем, надання таких послуг та утворення заборгованості за надані послуги у вказаний у позові період і її розмір учасниками справи визнаються, про що вони зазначають у відзиві на позов та поясненнях третьої особи, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відзиві на позов представник відповідача вказує, що [PERSON] продав квартиру з боргами, і у договорі-купівлі продажу покупець був обізнаний щодо стану розрахунків за комунальні послуги, а також зазначила, що між [PERSON] та новим власником [PERSON] було укладено угоду щодо особистого погашення останньою боргів за комунальні послуги попереднього власника. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2020 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М., зареєстрований в реєстрі за № 677, [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,9 кв. м, житловою площею 37,3 кв. м (а.с. 64-65).\~ Згідно з пунктом 2.1 Договору продаж за домовленістю сторін вчинено за 149820,00 грн., які Продавець одержав повністю у встановленому чинним законодавством України порядку, до підписання цього Договору, оскільки сторони встановили, що умови договору щодо сплати ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання. Своїм підписом під цим Договором Продавець підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру і відсутність до Покупця будь-яких претензій фінансового характеру (а.с. 64). У пункті 6.2 Договору зазначено, що Продавець довів до відома Покупця, а останній взяв до уваги інформацію щодо стану розрахунків за житлово-комунальні послуги за квартиру. Заборгованість за житлово-комунальні послуги відсутня (а.с. 65). Тобто, сторона відповідача, а також третя особа, вважають, що зобов`язання по оплаті за послуги з теплопостачання, що виникли до 27 червня 2020 року перед позивачем має новий власник [PERSON] . Разом з тим, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою\~статті 382 ЦК України\~встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Стаття 7 Закону\~Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Отже з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою\~статті 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» \~предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Верховний Суд у постанові від 01.09.2020 по справі № 686/6276/19\~ провадження №61-3604св20 висловив правовий висновок про те, що\~чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. У цій же постанові вказується, що\~новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з\~\~теплопостачання [PERSON] , цей факт не оспорюється стороною відповідача, доказів про невиконання позивачем договору щодо надання послуг з теплопостачання суду не надано. Із наданого суду договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] і [PERSON] не вбачається наявність у ньому умови щодо обов`язку покупця сплатити бори за комунальні послуги попереднього власника, більш того у договорі зазначено про відсутність таких боргів. За таких обставин суд вважає, що обов`язок сплатити заборгованість за централізоване опалення за період з 01.01.2002-01.03.2020 повинен бути покладений на попереднього власника [PERSON] . При цьому суд враховує надану третьою особою інформацію про сплату заборгованості за послуги центрального опалення за період з 01.08.2020 по 01.01.2021 за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] у розмірі 9332,18 грн., а саме за таким розрахунком: станом на 01.08.2020 нарахування 0, оплата 2000 грн., станом на 01.09.2020 нарахування 0, оплата 2000 грн., станом на 01.10.2020 нарахування 0, оплата 2000 грн., станом на 01.11.2020 нарахування 92,30 грн., оплата 1500 грн., оплата заборгованості 1407,70 грн. (1500 грн. 92,30 грн.), станом на 01.12.2020 нарахування 1375,52 грн., оплата 3300 грн., оплата заборгованості 1924,48 грн. (3300 грн. 1375,52 грн.). Інформацію про оплату комунальних послуг станом на 01.01.2021 суд не приймає як доказ оплати заборгованості, оскільки нарахування за поставлену теплову енергію у розмірі 2068,10 грн. перевищує оплату у розмірі 2000 грн., тобто навіть нарахована сума за послуги теплопостачання не була у повному обсязі погашена. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 52\~841,63 грн. з урахуванням оплачених сум на час розгляду справи (62173,81 грн. 9332,18 грн.). Що стосується доводів представника відповідача та третьої особи про укладення угоди про зобов`язання сплатити комунальні борги новим власником, суд не приймає ці доводи як такі, що не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть\~бути односторонніми\~та дво-\~чи багатосторонніми\~(договори). Одностороннім\~правочином є\~дія однієї\~сторони,\~яка може\~бути представлена\~однією або\~кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин\~може створювати\~обов`язки\~для інших\~осіб лише\~у випадках,\~встановлених законом,\~або за\~домовленістю з\~цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтями 205, 206 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу . Згідно копії розписки від 27.06.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] гроші за об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] у сумі 7500 доларів США (а.с. 90). Вказана розписка підписана [PERSON] та свідками [PERSON] , [PERSON] . Крім того, у розписці у графі «Особливі умови» зазначено, що «4300 у.о. готівкою доларів США і 3200 у.о. доларів США залишається на руки покупцям на погашення комунальних боргів». У судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснила, що вона дійсно не підписувала цю розписку, отримала гроші на погашення боргів лише у сумі 3200 доларів США і не зобов`язувалася сплатити борги одразу, а частково за можливості. З огляду на це суд дійшов висновку про відсутність належним чином оформленого у відповідності із чинним законодавством України обов`язку третьої особи [PERSON] щодо сплати боргу за централізоване опалення, оскільки надана розписка не свідчить про її волевиявлення щодо виконання такого обов`язку, ця розписка вчинена у формі, яка не відповідає вимогам правочину, передбаченому цивільним законодавство, зокрема наведеним вище нормам Цивільного кодексу України, і так само суд не може прийняти доводи третьої особи про усну домовленість між нею та [PERSON] щодо сплати боргів за комунальні послуги, оскільки такий правочин повинен бути повністю виконаний сторонами у момент його вчинення, чого не відбулося. На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за централізоване опалення за період з 01.01.2002 по 01.03.2020 у сумі 52\~841,63 грн. та у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову у сумі 2102 грн., при цьому суд не застосовує пропорційності щодо розміру задоволених позовних вимог з огляду на те, що заборгованість частково була погашена вже після пред`явлення позову.

Outcome: partial