Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

14 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Межівського районного суду з позовом до Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з давнього часу він доглядав сусіда [PERSON]. Коли той почав часто хворіти, він забажав переоформити своє нерухоме майно на нього. 01 лютого 2011 року між ним та [PERSON] був укладений домашній договір довічного утримання. Через захворювання [PERSON] він не міг фізично з'явитися до нотаріуса, але обіцяв, що одразу після одужання поїдуть до нього. У виконання цього договору, позивач щомісячно сплачував останньому 1 000 гривень, доглядав за ним, виконував все необхідне, передбачене договором, але нотаріального посвідчити договір довічного утримання не вийшло, оскільки [PERSON] так і не одужав та помер. [PERSON] організував похорони та поховав його. Свідками укладення договору є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вони, а також всі сусіди знали, що він тривалий час доглядав [PERSON], піклувався про нього та організував похорони. Перешкодою для оформлення нотаріально договору довічного утримання стало те, що відповідач не міг з'явитися до нотаріуса через відсутність коштів на переоформлення та через свої вікові захворювання. Позивач посилається на ч.2 ст.220 ЦК України, відповідно до якої, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Договором довічного утримання від 01 лютого 2011 року підтверджується, що позивач з [PERSON] уклали його на добровільних засадах. Свідки можуть підтвердити, що всі умови його виконані. Таким чином, він виконав всі істотні умови договору довічного утримання. Просить суд визнати договір довічного утримання, укладений між ним та [PERSON], дійсним; визнати за ним право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку (пай [NUMBER]) площею 5,801 гектарів, розташовану на території Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, яка належала на праві приватної власності [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП №068852, виданого 19 грудня 2001 року Іванівською сільською Радою народних депутатів. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, покладається на думку суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] жив по сусідству з позивачем, який його доглядав (носив їсти, купував вугілля, надавав гроші) та допомагав по господарству. Вони були присутніми під час укладення між [PERSON] та [PERSON] договору довічного утримання. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Згідно договору довічного утримання від 01 лютого 2011 року, укладеного в простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON], останній зобов'язався довічно матеріально забезпечувати [PERSON], а також здійснювати усі види догляду (опікування), після смерті поховати його, за що [PERSON] передав у власність [PERSON] домоволодіння під [ADDRESS], а також земельну ділянку (пай [NUMBER]) площею 5,801 гектарів, розташовану на території Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 15 березня 2011 року виконкомом Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, підтверджується, що [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до пояснень свідків, довідки Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №247 від 12 березня 2014 року, підтверджується, що [PERSON] постійно доглядав [PERSON], допомагав по господарству, провів за свій рахунок похорони. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП №068852, виданого 19 грудня 2001 року Іванівською сільською Радою народних депутатів, підтверджується, що земельна ділянка (пай [NUMBER]) площею 5,801 гектарів, розташована на території Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, належить [PERSON] на праві приватної власності. Що стосується належності [PERSON] домоволодіння під [ADDRESS], то позивачем не надано жодного доказу його належності померлому. Натомість суду надано копію технічного паспорту на зазначене домоволодіння, виписаного на ім'я [PERSON]. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статті 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а відповідно до ч.2 ст.215 - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Незважаючи на формальне виконання умов договору довічного утримання, суд не може визнати його дійсним за приписами ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки, незважаючи на те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але позивач не навів жодного доказу того, яким чином [PERSON] ухилявся від його нотаріального посвідчення. Адже навіть при наявності хвороби ніщо не заважало запросити нотаріуса чи секретаря сільської ради для належного посвідчення цього договору. Зміст положень ч.2 дає підстави тлумачити їх таким чином, що вони не поширюються на випадки ухилення від нотаріального посвідчення договору усіх його сторін. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію лише однією зі сторін. Доказів того, що позивач якимось чином намагався досягнути нотаріального посвідчення договору довічного утримання, суду не надано.

Outcome: dismissed