Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

14 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 30 вересня 1992 року є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої об`єднанням співвласників «Роза-Центр» у даній квартирі проживають четверо осіб, а саме: позивачка та [PERSON] , [PERSON] та їх донька [PERSON] .. Відповідачі за вищевказаною адресою на даний час зареєстровані але фактично не проживають, особистих речей в квартирі не мають, не з`являються по теперішній час. Також між позивачкою та відповідачами був укладений договір позички приміщення від 26 березня 2011 року, відповідно до якого відповідачам надано у безоплатне строкове користування вищевказане житлове приміщення строком до 28 лютого 2014 року. Відповідачі, які не проживають за адресою: [ADDRESS] втратили право на користування квартирою у зв`язку із закінченням строку дії договору позички, а також внаслідок їх тривалої відсутності понад трьох років. Оскільки відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на них, відповідачі відмовляються добровільно знятись з реєстрації у вказаній квартирі, що спричиняє перешкоди позивачці у здійсненні права розпорядження своїм майном, чим порушуються її права. Просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] , який діє на підставі ордеру ДН № 103019 від 03 грудня 2019 року та свідоцтва № 2039 про право зайняття адвокатською діяльністю, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов просив задовольнити. Представник позивачки\~ [PERSON] ,\~який діє\~на підставі\~договору №\~21/08-1-АЮ\~від 21\~серпня 2019\~року,\~ордеру ХВ\~№ 000037\~та свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстрованих у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак відповідачі у судове засідання не з`явилися, як не з`явилися і до поштового відділення для отримання судових повісток. У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідачів був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак [PERSON] та [PERSON] , будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 30 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Семейко С.І. Першої слов`янської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі за № 1-1-5296, [PERSON] належить на праві власності жила квартира [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої об`єднання співвласників «Роза-Центр» № 215 від 04 серпня 2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1958 року народження, син - [PERSON] , 1986 року народження, невістка - [PERSON] , 1987 року народження та онука - [PERSON] , 2013 року народження (а.с. 8). Згідно із договором позички приміщення від 29 березня 2011 року, завіреного ОС «Роза-Центр» між позивачкою та відповідачами укладено договір і надано у безоплатне строкове користування житловим приміщенням строком до 28 лютого 2014 року (а.с.9). Згідно із додатковим договором № 1 від 17 вересня 2013 року до договору позички приміщення від 26 березня 2011 року п.1.1 було викладено у наступній редакції: «За цим Договором Позичкодавець передає Користувачу та його дружині [PERSON] у безоплатне користування на строк, що обумовлений цим договором, квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , який користувач зобов`язується повернути Позичкодавцеві після закінчення строку, встановленого цим Договором.» (а.с. 10). Згідно із копією домової книги, за адресою: [ADDRESS] внесені відомості щодо реєстрації 30 грудня 1992 року [PERSON] та [PERSON] .. Згідно із актом про фактичне проживання, складеним 12 липня 2019 року керівником комітету мікрорайону «Центр-1» м. Слов`янська та в присутності сусідів, підтверджено факт відсутності та не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2014 року по теперішній час (а.с. 17). Відповідно до даних відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб, відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 ЦК України. За змістом\~ст.\~763(глава\~58\~ЦК), договір\~найму укладається\~на строк,\~встановлений договором. Відповідно до ст. 764(глава 58ЦК), якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Згідно із ч.3 ст. 828 ЦК України, договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 ЦК України. За змістом ст. 793 ЦК України, договір найму\~будівлі або\~іншої капітальної\~споруди (їх\~окремої частини)\~укладається у\~письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. За приписами ч.1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України, а також встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів дозволяє дійти таких висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами був укладений договір позички житлового приміщення, строк дії якого закінчився 29 лютого 2014 року. Як видно із представленого акту про фактичне проживання, і наведена обставина не спростована будь-якими іншими доказами, що станом на день закінчення дії договору позички відповідачі в квартирі не проживали, тобто фактично виконали вимоги п.1.1 договору та додаткового договору, повернувши позичкодавцеві квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1.1 договору позички та додаткового договору, відповідачі зобов`язані використовувати предмет позички за його цільовим призначенням. Відповідачі,\~як користувачі\~за договором\~позички,\~зокрема виконали\~обов`язок про\~реєстрацію свого\~місця проживання,\~прямо передбачений\~ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». За змістом договору, додатково між сторонами обов`язок зняття з реєстрації після закінчення строку договору не обумовлювався, однак наведений обов`язок покладається відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та умов договору, досліджених в судовому засіданні, дозволяє дійти висновку, що наявність лише реєстрації місця проживання сама по собі без фактичного цільового використання житла відповідачами не тягне за собою встановлення обставин, за якими можливо було дійти висновку, що дія договору була поновлена відповідно до вимог ст. 764 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строк дії договору позички був припинений 28 лютого 2014 року, відповідачі згідно із вимогами договору припинили користування житловим приміщенням та виселилися з нього, передавши його позивачці, однак вимог чинного законодавства щодо зняття з реєстрації не здійснили. Позивачка позбавлена можливості самостійно здійснити зняття з реєстрації відповідачів. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. З огляду\~на викладене,\~оскільки в\~судовому засіданні\~встановлено,\~що відповідачі\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~не проживають\~з 2014\~року,\~отже строк дії договору позички житлового приміщення сплинув 28 лютого 2014 року, станом на день розгляду справи в матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно продовження строку дії зазначеного договору, а їх реєстрація створює перешкоди в реалізації позивачкою своїх прав як власником майна, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких міркувань. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 768 грн. 40 коп. з кожного, які понесені позивачкою. (а.с. 1, 2). На підставі наведеного,

Outcome: approved