Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

13.10.2020 року з позовом про зняття арешту з майна до суду звернувся [PERSON] , в якому просить скасувати арешт, накладений постановою Другої ДВС у Малиновському районі М.Одеси від 17.07.2006, серія та номер: АН №334694, про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (номер запису про обтяження: 14163557 від 25.07.2006, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29228018 від 13.04.2016 11:24:10, [PERSON], Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області) відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3506135,25.07.2006 08:54:14, реєстратор: Третя Одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ) на будівлю офісного центру, загальною площею 631,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати арешт, накладений постановою СУ ОМУ УМВС України в Одеській області №б/н від 08.04.2005 (номер запису про обтяження: 14163460 від 11.04.2005, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29228018 від 13.04.2016 11:24:10, [PERSON], Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області) відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1864839,11.04.2005 13:42:12, реєстратор: Перша Одеська державна нотаріальна контора. Одеський міський нотаріальний округ) на будівлю офісного центру, загальною площею 631,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати арешт, накладений постановою СВ ОМУ УМВС України в Одеській області № б/н від 11.04.2005 (номер запису про обтяження: 14163432 від 11.04.2005, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29228018 від 13.04.2016 11:24:10, [PERSON], Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області) відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1864483,11.04.2005 12:32:57, реєстратор: Третя Одеська державна нотаріальна контора. Одеський міський нотаріальний округ) на будівлю офісного центру, загальною площею 631,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи позовні вимоги тим, що наявні обтяження на зазначене майно обмежують його майнові права, оскільки він є співвласником зазначеного майна. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 19.10.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 25.11.2020 року, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. З боку представника позивача [PERSON] - адвоката Свиди К.В. до суду надано заяву про розгляд справи за відсутністю його та позивача, в якій представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. 25.11.2020 року з боку відповідача - Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса), в якому зазначено, що вирішення питання щодо зняття арешту з майна, що належало [PERSON] залишають на розгляд суду та надано заяву про можливість розгляду справи за відсутністю представника відповідача. Представник відповідача ГУ НП в Одеській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 07.06.2013 року у справі №1512/2-1074/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання угоди укладеною та визнання права власності, за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] ДО [PERSON] , телекомпанії «Чорне море» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , телекомпанії «Чорне море» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні: у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено повністю; позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] - задоволені частково; позовні вимоги [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , - задоволені частково; -визнано недійсним договір дарування, укладений 28.01.2005 між [PERSON] та [PERSON] , згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар нежитлову будівлю офісного центру, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Хімченко Р.О.; скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлову будівлю офісного центру, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як на майно спільно набуте під час перебування у шлюбі з [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом; визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] 1/8 частку у праві власності на будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] 1/8 частку у праві власності на будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В решті позовних вимог - відмовлено. Рішення набрало законної сили 30.10.2013 року. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №210173692 від 26.05.2020), постановою Другої ДВС у Малиновському районі м. Одеси від 17.07.2006, серія та номер: АН №334694, про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (номер запису про обтяження: 14163557 від 25.07.2006, реєстратор: [PERSON] , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області) відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3506135, 25.07.2006 08:54:14, реєстратор: Третя одеська державна нотаріальна контора. Одеський міський нотаріальний округ) було накладено арешт на будівлю офісного центру, загальною площею 631,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як на майно [PERSON] . Однак, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 у справі №1512/2-1074/11 за [PERSON] було визнано 1/8 частку у праві власності на будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнано недійсним договір дарування вказаної будівлі, укладений 28.01.2005 між [PERSON] та [PERSON] , та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлову будівлю офісного центру. Рішенням державного реєстратора №29228077 від 13.04.2016 за заявою [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 у справі №1512/2-1074/11 було скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення офісного центру [PERSON] . 24.05.2017 [PERSON] зареєстрував право власності на 1/8 частку нежитлової будівлі офісного центру, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20659206. Таким чином на сьогодні [PERSON] є співвласником зазначеного майна. Також судом встановлено, що на виконанні у Другому Малиновському ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального Управління міністерства юстиції ( м.Одеса) перубувала виконавче провадження №13324136 з виконання судовго наказу №2-Н-1299/06 виданого 28.04.2006 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «УМЗ» боргу у розмірі 2059,39 гривень. 17.07.2006 року державним виконавцем вдділу за невиконання вимог судового наказу №2-Н-1299/06 виданого 28.04.2006 року Приморським районним судом м.Одеси вирнесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АН №334694, якою накладено арешт на майно, що належить [PERSON] - нежитлова будівля офісного центру площею 631,4 кв.м, за адресою [ADDRESS] . З відповідною заявою про зняття арешту позивач звернувся до виконавчої служби, однак у зв`язку з тим, що дане виконавче провадження завершено та у зв`язку із спливом терміну зберігання ( три роки) виконавче провадження знищено, з відповідною вимогою про скасування арешту позивачу рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить 1 рік. Тому у зв`язку із закінченням строків зберігання, зазначене виконавче провадження було знищено у порядку передбаченому законодавством. Ці факти підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції від 16.02.2010 року (надалі Закон №606) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1). Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч.2, 3 ст.38 Закону №606, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Відповідно до ч.2,3 ст. 59 Закону №606 у разі сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець. 02.06.2016 року було прийнято новий закон України «Про виконавче провадження». Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Згідно з ч.1, 2 ст.40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Перевірити матеріали виконавчого провадження та надати правову оцінку законності накладення арешту, у рамках якого арештовано майно неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено. Наразі, існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права позивача, його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права власності в площині правомочності розпорядження. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, в т.ч. у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягає скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. Також з матеріалів справи, а саме інформаційної довідки №210173692 від 26.05.2020 з Єдиного державного реєстру вбачається, що постановою СУ ОМУ УМВС України в Одеській області №б/н від 08.04.2005 (номер запису про обтяження: 14163460 від 11.04.2005, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29228018 від 13.04.2016 11:24:10, [PERSON] , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області) відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1864839, 11.04.2005 13:42:12, реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора. Одеський міський нотаріальний округ) та постановою СВ ОМУ УМВС України в Одеській області № б/н від 11.04.2005 (номер запису про обтяження: 14163432 від 11.04.2005, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29228018 від 13.04.2016 11:24:10, [PERSON], Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області) відомості про реєстрацію до 01.01.2013: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1864483, 11.04.2005 12:32:57, реєстратор: Третя одеська державна нотаріальна контора. Одеський міський нотаріальний округ) були накладені арешти на будівлю офісного центру, загальною площею 631,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як на майно [PERSON] . Однак, ні станом на момент накладення арештів, ні на сьогоднішній день право власності на вказане нерухоме майно [PERSON] не належить. 28.01.2005 року [PERSON] подарувала нежитлову будівлю офісного центру своєму чоловікові - [PERSON] (що відображено в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 у справі №1512/2-1074/11). Крім того, на підставі цього ж рішення Київського районного суду м. Одеси 24.05.2017 [PERSON] зареєстрував за собою право власності на 1/8 частку нежитлової будівлі офісного центру. Що стосується перебігу кримінального провадження, за яким накладено вказані арешти, то 22.03.2005 року заступником прокурора м. Одеси Буяджи Є.А. було порушено кримінальну справу №052200500030 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 11.05.2005 року заступником Генерального прокурора України була визначена підслідність даної кримінальної справи за слідчим управлінням Генеральної прокуратури України. 06.06.2005 порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за ч.4 ст.190 КК України, 22.08.2005 - за ч.2 ст.358 КК України. 08.11.2005 Генеральної прокуратурою України порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за фактами постановлення завідомо неправосудних рішень, що спричинили тяжкі наслідки, службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками ч.2 ст.375, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України та 17.07.2006 - за ч. 3 ст. 358 та ч. 1 ст. 190 КК України. 23.08.2006 була порушена кримінальна справа відносно секретаря судового засідання Приморського районного суду м. Одеси - [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 375, ч.5 ст. 27, ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22.08.2014 року матеріали кримінальної справи №052200500030 було направлено до Генеральної прокуратури України для проведення додаткового розслідування. Після цього, у зв`язку з прийняттям КПК України 2012 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені 14.10.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014160000000502. Постановою прокурора Одеської області Шпаченка С.М. від 17.01.2020 року кримінальне провадження №42014160000000502 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінальних правопорушень. При цьому, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, накладені під час здійснення досудового розслідування арешти на нежитлову будівлю офісного центру, який розташований за адресою: Шкільний аеродром, 1 в м. Одесі, не були скасовані. Вказані обставини відображені в постанові від 17.01.2020 року про закриття кримінального провадження. Станом на момент подання позову кримінальне провадження закрито, арешти не скасовані. Наявність арештів, накладених під час досудового розслідування на майно [PERSON] , порушує його право, зокрема щодо розпорядження своїм майном, що в свою чергу суперечить ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р., яка гарантує захист права власності та відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Так відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом щодо майна обвинуваченого чи підозрюваного на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Як встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 у справі №1512/2-1074/11, [PERSON] не є та ніколи не була законним власником нежитлової будівлі офісного центру, який розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки майно вибуло з володіння [PERSON] поза його волею на підставі рішення суду, яке згодом було скасовано. Вказане майно було витребувано на користь спадкоємців [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на момент накладення арештів на нерухоме майно (записи №14163460 від 11.04.2005 та №14163432 від 11.04.2005) в кримінальній справі [PERSON] вже відчужила нежитлову будівлю офісного центру на користь [PERSON] за договором дарування від 28.01.2005 (це також відображено в рішенні Київського районного суду м.Одеси від 07.06.2013 у справі №1512/2-1074/11). Тобто на момент накладення арештів в кримінальній справі право власності на це майно вже не було зареєстровано за [PERSON] , а тому вказані заходи вже на момент їх застосування не виконували та не могли виконувати забезпечувальної функції, тобто бути необгрунтованими. Згідно з П.9 Перехідних положень КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до днянабрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Статтею 214 КПК України 1960 р. було встановлено, що слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у ст.130 цього Кодексу, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до статті 81 цього Кодексу. Тобто за вимогами КПК України 1960 р. арешт на майно мав скасовуватися постановою слідчого про закриття кримінальної справи навіть за наявності обвинуваченого. Натомість чинний КПК України (2012 року) не надає слідчому повноважень щодо закриття кримінальних проваджень, в яких були підозрювані, і взагалі будь-яких повноважень щодо скасування арешту майна. Після набрання чинності КПК України 2012 року повноваження щодо скасування арешту майна в кримінальному провадженні надані прокурору, слідчому судді, суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано. Частиною З вказаної статті передбачено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Частиною 4 ст. 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. З аналізу наведених норм вбачається, що слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом унесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК, а суд - під час судового провадження або одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінального провадження обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Процедури вирішення питання скасування арешту майна за межами кримінального провадження КПК України не регулює. Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до Ч.2 ст.19 Конституції зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою прокурора у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, іцо ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного виїце, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд (постанова ВП ВС від 15.05.2019 року у справі №372/2904/17-ц). Як зазначив ВС у вказаній постанові, «судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження». Враховуючи, що кримінальне провадження, внесене 14.10.2014 до ЄРДР за №42014160000000502, було закрито постановою прокурора прокуратури Одеської області Шпаченка С.М. від 17.01.2020, арешти, накладені в кримінальному провадженні на нежитлову будівлю офісного центру, розташованої за адресою: Шкільний аеродром, 1 в м. Одесі (реєстраційні номери обтяжень в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14163460, 14163432) та яке належить на праві власності позивачу - [PERSON] мають бути скасовані. На підставі викладеного та

Outcome: approved