Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

14.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні житловою квартирою, шляхом його вселення до неї та передачі йому ключів від квартири; стягнути з відповідача на його користь двадцять п`ять тисяч двісті гривень завданої майнової шкоди та двадцять п`ять тисяч гривень відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично там не мешкає, оскільки в кінці 2015 року відповідач побила його та вигнала із вказаної квартири. У зв`язку з чим він орендував житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , за яке сплачував 700 гривень на місяць. За весь час оренди (36 місяців) його витрати склали 25200 грн., які він і просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди. Крім того зазначає, що строк договору оренди вказаної квартири сплив 30.10.2018 року та на теперішній час він не має постійного місця проживання та мешкає у знайомих. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2018 року даний позов залишено без руху у зв`язку із зазначеними в ньому недоліками. 22.12.2018 року на виконання ухвали суду від 27.11.2018 року позивачем до канцелярії суду подано позовну заяву в новій редакції з додатками, відповідно до якої позивач остаточно просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні ним квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення його до даної квартири та передачі йому ключів від неї; стягнути з відповідача на його користь 25200 грн. завданої майнової шкоди та 25000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 28.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.03.2019 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку, заяв та клопотань суду не надав. Представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Суду пояснила, що позивач вказує як перешкоди в користуванні житлом на те, що відповідач змінила замки на вхідних дверях та не впускає його до помешкання. Неодноразово з цього приводу викликав поліцію, яка належним чином на це не реагувала. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що відповідач є інвалідом ІІ групи та у зв`язку з протиправними діями відповідача вимушений мешкати у знайомих, що спричиняє йому душевні хвилювання. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнала у повному обсязі. Суду пояснила, що позивач з 1998 р. проживає разом зі своєю співмешканкою [PERSON] в придбаній ними квартирі. Коли залишав квартиру, зняв металеві двері та забрав особисті речі. З того часу не намагався вселитись до спірної квартири, навіть протягом останніх 20 років не з`являвся та квартирою не цікавився. Замки ніхто не змінював. Даний позов вважає необґрунтованим та таким, що поданий всупереч її позову про усунення позивача від спадкування. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зауважила, що між сторонами склалися неприязні стосунки, зокрема, через бажання відповідача усунути позивача від права на спадщину, тому останній будь-яким способом намагається дошкулити відповідачу, навіть за надуманими приводами. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно довідки ОСББ «Восход» від 19.12.2018 р. №204 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.12.1981 р. Власником зазначеної вище квартири була [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). З метою прийняти спадщину після смерті матері [PERSON] звернувся до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із відповідною заявою від 17.04.2018 р. В судовому засіданні встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (довідка ОСББ «Восход» від 09.11.2018 р.). Позивач в зазначеній квартирі не проживає з 1998 р. (акт про фактичне не проживання зареєстрованої особи від 07.02.2019 р. вих. №143). Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до положень ст.ст. 80, 81 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник позивача наголосила, що перешкодами, які відповідач чинить позивачу, є зміна відповідачем замків в квартирі та не допуск позивача до помешкання, при цьому, основними доказами вчинення відповідачем перешкод [PERSON] у користуванні належною ним частиною квартири вона вважає висновки правоохоронних органів за зверненнями позивача та покази свідка [PERSON] . Як вбачається з листа начальника відділу Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області від 05.12.2018 р. та листа Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Цибулькіна від 20.12.2018 р. за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 04.12.2018 р. у журналі ЖЄО за №25568 за повідомленням [PERSON] , в ході перевірки встановлено, що між заявником та [PERSON] склалися цивільно-правові відносини, розгляд яких відбувається в суді в приватному порядку. Складу кримінального правопорушення не встановлено та подальша перевірка була припинена. Інших доказів звернення до правоохоронних органів з цього приводу позивачем та його представником суду надано не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що проживала з позивачем з 1990 р. по 1998 р. в спірній квартири, коли її разом з дитиною вигнала з дому [PERSON] . З 2007 р. [PERSON] намагався вселитись в квартиру, проте його ключ не підходив. В квартирі [ADDRESS] , залишилось майно позивача: диван, швейна машинка та одяг. Суд критично ставиться до показів [PERSON] , оскільки як встановлено в судовому засіданні свідок тривалий час проживала та продовжує проживати з позивачем, а отже є упередженою та зацікавленою особою. Крім того, зазначені вище покази спростовуються показами інших свідків - сусідів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що приблизно 20 років тому [PERSON] разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] , добровільно залишив спірну квартиру, оскільки придбали іншу, забравши з собою речі та навіть металеві двері. Після цього приходив лише провідати дитину, яку він залишив. Квартирою не цікавився. Підтвердили, що відповідач замки не змінювала. Таким чином, оцінюючи висновки правоохоронних органів, на які представник позивача вказує як на основні докази вчинення відповідачем перешкод [PERSON] у користуванні спірною квартирою (зміна замків на вхідних дверях та не допуск до помешкання), покази свідків, суд дійшов висновку, що з наданих матеріалів вбачається наявність конфлікту між сторонами, що ними і не спростовується. Встановлених фактів того, що [PERSON] дійсно чинить перешкоди позивачу у користуванні майном висновки не містять. Будь-яких даних про притягнення [PERSON] до відповідальності за вказаними заявами суду на надано. При цьому, твердження позивача про те, що відповідач змінила ключі від вхідних дверей квартири і не впускає його до помешкання та відповідна вимога [PERSON] про передачу йому ключів, не знайшли свого підтвердження. Крім того, суд критично ставиться до посилання позивача та його представника на те, що у кінці 2015 р. відповідач побила позивача та вигнала його з дому, оскільки зазначене спростовується показами усіх допитаних в судовому засіданні свідків та, як вбачається з наданого позивачем договору оренди, останній винаймає житлове приміщення у свідка [PERSON] , яка за її словами, проживає з позивачем та здійснює за ним догляд, з 01.01.2014 р., тобто задовго до подій, на які посилається [PERSON] . Таким чином, аналізуючи всі надані позивачем докази на підтвердження заявлених вимог, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів того, що відповідач чинить [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] позивачем не надано, а судом не встановлено. Неможливість вселення та проживання позивача в спірній квартирі, факт вчинення відповідачем перешкод позивачу шляхом ненадання ключів спростовується поясненнями сторін та показами свідків. З огляду на зазначене, суд також не вбачає підстав для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Тож, зважаючи на вищевикладене, оцінивши та дослідивши всі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не доведені, а отже у суду немає підтсав для їх задоволення. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed