Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

14 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що вони з відповідачем з 19 січня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Шлюбні відносини з відповідачем припинені у 2014 році. На даний час дитина проживає разом з нею і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає їй допомогу на утримання дитини, вихованням сина не займається, що ставить її у скрутне матеріальне становище, у звязку з чим вона вимушена звертатись до суду. Просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. У подальшому позивач [PERSON] змінила позовні вимоги, та просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, від якої до адреси суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом опублікування судової повістки на сайті Судової влади України, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 304450, виданим Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 19 січня 2013 року, актовий запис № 19. Відповідно до свідоцтва про народження серія І-НО № 555032, виданого Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського МУЮ Донецької області, [PERSON] народився 12 листопада 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1299, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Як вбачається з довідки з місця проживання № 43 від 07 лютого 2017 року, неповнолітній [PERSON], [INFO], разом з матірю, [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не досягнуто згоди щодо виконання останнім обов'язку з утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно позивачу [PERSON] грошової допомоги на утримання дитини не надає, про інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів суд не повідомив, а також приймаючи до уваги, що відповідач взагалі не зявився до суду на неодноразові виклики, не побажавши реалізувати своє право щодо надання доводів або заперечень проти позову, що свідчить про визнання ним позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від плати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] також підлягають стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору в сумі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved