Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

13.07.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до Козівківської сільської ради, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,16 га, кадастровий номер 6123084600:01:001:0814, що розташована на території Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,16 га, кадастровий №6123084600:01:001:0814 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №007769 від 18.12.2004 року. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка за життя розпорядилася своїм майном та склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачу. Зазначає, що звернулася до державного нотаріуса для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у правовстановлюючому документі зроблено виправлення і такий є недійсним. На даний час, позивач бажає оформити право власності на земельну ділянку, а тому просить у судовому порядку визнати за нею право власності на таку. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 28.07.2020 рокупозовна заява залишена без руху. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 31.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.04.2021 року залучено Козівську селищну раду до участі у справі в якості співвідповідача. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 27.05.2021 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач чи його представник у судове засідання не з`явилися, однак останній через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, згідно з якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак скерував до суду «відзив на позовну заяву», у якому вказав, що визнає позовні вимоги позивача та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, відповідно до якої у вирішенні справи покладається на думку суду. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,16 га кадастровий №6123084600:01:001:0814, яка розташована на території Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області, належала [PERSON] , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №007769 від 18.12.2004 року /а.с.8/. Згідно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Дибщенською сільською радою Козівського району Тернопільської області16.10.2018 року, [PERSON] померла [INFO] /а.с.5/. 25.05.2010 року [PERSON] розпорядилася своїм майном та склала заповіт, згідно з яким належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті заповіла позивачу /а.с.43/. 27.08.2019 року державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори Гетьман І.М. видала роз`яснення [PERSON] , згідно з якого відмовила останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала [PERSON] , оскільки правовстановлюючий документ недійсний, на підставі виправлень, які містяться у такому, а відтак слід звернутись до суду про визнання права власності на вищевказане майно /а.с.7/. Таким чином, судом встановлено, що позивач позбавлена можливості у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права, що порушує її право на власність. Згідно з ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Пунктом «г» ч.1 ст.81 ЗК України, яка кореспондує положенням ч.1 ст.131 цього ж кодексу встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Крім того, частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] померла, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, відмови від прийняття спадщини не заявляла, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,16 га, кадастровий номер 6123084600:01:001:0814, що розташована на території Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно державного акту серії ЯА №007769 від 18.12.2004 року. Сплачений позивачем судовий збір залишити за останньою.

Outcome: approved