Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

13.01.2015 року суддею Апеляційного суду Вінницької області Медяним В.М. у справі за позовом [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], до [PERSON] про стягнення аліментів, постановлено ухвалу, відповідно до якої справу повернуто із Апеляційного суду Вінницької області до Шаргородського районного суду для ухвалення додаткового рішення в строк до 30.01.2015 року, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції не виконав вимоги п.6 ч.1 ст.214 та п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України щодо вирішення питання розподілу судових витрат (судового збору), так як в резолютивній частині рішення суд зазначив лише з кого стягнути судовий збір. Це питання не вирішено судом також шляхом ухвалення додаткового рішення. Для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в судове засіданні викликалися сторони та їх представники (а.с.119-122). В судове засідання сторони по справі та їх представник не з'явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 26.01.2015 року подав до суду заяву про розгляд питання про винесення додаткового рішення у цій справі у відсутності позивача та його представників, при виконанні ухвали Апеляційного суду Вінницької області покладається на вирішення суду (а.с.124). Відповідач [PERSON] 23.01.2015 року факсом надіслав до суду заяву про розгляд справи щодо ухвалення додаткового рішення про спрямування судового збору у його відсутності (а.с.123). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Розглянувши ухвалу судді Апеляційного суду Вінницької області Медяного В.М. від 13.01.2015 року, яка надійшла до суду 20.01.2015 року, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Шаргородського районного суду у справі № 152/1924/14-ц за позовом [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], до [PERSON] про стягнення аліментів 25.12.2014 року позов задоволено частково: стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця с. Ярове Шаргородського району, Вінницької області, зареєстроване місце проживання - [ADDRESS], фактичне місце проживання - [ADDRESS], українця, громадянина України, непрацюючого аліменти на користь [PERSON], [INFO] на його утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно, починаючи з 28.10.2014 року і до припинення ним навчання у навчальному закладі - Вінницькому державному педагогічному університеті ім. Михайла Коцюбинського - Інституті історії, етнології і права, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років. У разі припинення [PERSON], [INFO], навчання у навчальному закладі, стягнення аліментів на його утримання припинити; в решті позову [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], до [PERSON] про стягнення аліментів - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в сумі 243,60 грн. При цьому, при вирішенні питання про стягнення судового збору судом в резолютивній частині рішення зазначено лише про стягнення судового збору в сумі 243,60 грн. з відповідача [PERSON], проте, не зазначено про спрямування судового збору. Частиною першою статті 79 ЦК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 3 частини 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до вимог ч.3 ст.220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Оскільки судом встановлено, що сторони у справі, які не з'явилися для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, то їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. Оскільки судом при ухваленні рішення в означеній справі вирішено питання лише про стягнення судового збору в сумі 243,60 грн. з відповідача, проте, не вирішено питання про його спрямування, то слід винести додаткове рішення у справі з цього питання.

Outcome: approved