Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

14.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Романівський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на наступні обставини: Позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 28.11.2008 року, які було припинено відповідно до наказу №41-П від 04.02.2019 року та звільнено позивача на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. У день звільнення позивача з роботи і до теперішнього часу підприємство не виплатило йому заробітну плату за період роботи з 28.11.2018 року по 04.02.2019 року, розмір якої за розрахунком позивача складає 13112 гривень 30 копійок (46 робочих днів при середньоденній заробітній платі у розмірі 285,05 грн.). Ухвалою судді від 20.05.2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ДП «Романівський лісгосп АПК» ЖОКАП «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач 21.06.2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнає повністю з посиланням на ті обставини, що позивач у період з 28.11.2018 року по 04.02.2019 року жодного дня не був присутній на роботі, свої трудові обов`язки як розмітник хлистів не виконував, тому не має права на отримання заробітної плати за вказаний період його перебування на вказаній посаді. На підтвердження обставин, посиланням на які ДП «Романівський лісгосп АПК» заперечує проти позову, відповідач додав до відзиву копії актів, складених кожного робочого дня у період з 28.11.2018 року по 04.02.2019 року працівниками ДП «Романівський лісгосп АПК» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що розмітник хлистів [PERSON] відсутній на роботі впродовж робочого дня, а також копіями табелів обліку використання робочого часу за листопад - грудень 2018 року та січень - лютий 2019 року. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] у період з 28.11.2008 року по 04.02.2019 року безперервно працював на різних посадах у Дочірньому підприємстві «Романівський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с. 4-5), а також довідкою №128, виданою відповідачем 27.02.2019 року (а.с. 6). Наказом №41-П від 04.02.2019 року позивач був звільнений з роботи з посади розмітника хлистів за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України з 04 лютого 2019 року (а.с. 8). При звільненні відповідач не виплатив [PERSON] заробітну плату за період роботи з 28.11.2018 року по 04.02.2019 року. Дана обставина була визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 24-26) та не підлягає додатковому доказуванню. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються Кодексом законів про працю України (надалі по тексту - КЗпП України) та Законом України «Про оплату праці». Згідно зі статтями 94, 97, 115 КЗпП України та статтями 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як встановлено судом із наданих відповідачем табелів обліку використання робочого часу за період з 28.11.2018 року по 04.02.2019 року у листопаді 2018 року було 3 робочих дні, у грудні 2018 року - 20 робочих днів, у січні 2019 року - 21 робочий день та у лютому 2019 року - 2 робочих дні, а всього за вказаний період - 46 робочих днів (а.с. 79-82). Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Як встановлено судом, період з 17.03.2018 року по 27.11.2018 року у позивача [PERSON] був часом вимушеного прогулу, за який йому було виплачено середній заробіток відповідно до пункту 4 наказу директора ДП «Романівський лісгосп АПК» №434 від 23.11.2018 року «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Відповідно до пункту 2 наказу директора ДП «Романівський лісгосп АПК» №434 від 23.11.2018 року «Про поновлення на роботі [PERSON] » з 28.11.2018 року розмітнику хлистів [PERSON] було встановлено посадовий оклад у розмірі 4495,00 грн. (а.с. 27). Тому при розгляді даної справи та при розрахунку суми заборгованості по заробітній платі суд приймає за розрахункову величину середньомісячного заробітку позивача за останні повні два календарні місяці роботи, що передують його звільненню, тобто 4495,00 грн. на місяць. Заробіток працівника за неповний робочий місяць розраховується шляхом ділення посадового окладу на кількість робочих днів у відповідному місяці та множення отриманої суми на кількість фактично відпрацьованих працівником днів у цьому місяці. Отже, заробітна плата позивача за три робочих дні листопада 2018 року (28, 29 та 30 листопада) становить 612,95 грн. (4495,00 ? 22 х 3 = 612,95) Заробітна плата позивача за повністю відпрацьований грудень 2018 року становить 4495,00 грн. Заробітна плата позивача за повністю відпрацьований січень 2018 року становить 4495,00 грн. Заробітна плата позивача за два робочих дні лютого 2019 року (1 та 4 лютого) становить 449,50 грн. (4495,00 ? 20 х 2 = 449,50). Таким чином, розмір невиплаченої позивачеві заробітної плати за період з 28.11.2018 року по 04.02.2019 року становить 10052,45 грн. (612,95 + 4495,00 + 4495,00 + 449,50). За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати у розмірі 10052 грн. 45 коп. з одночасним утриманням з цієї суми податку з доходів фізичних осіб, зборів та інших обов`язкових платежів до державного бюджету та відповідних фондів. При ухваленні рішення у даній справі судом не прийнято до уваги обгрунтування невиплати відповідачем заробітної плати позивачеві посиланням на відсутність [PERSON] на роботі у період з 28.11.2018 року по 04.02.2019 року з огляду на наступне: Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. За твердженням відповідача [PERSON] був відсутній на роботі 46 робочих днів. Однак, той факт, що відповідачем не було звільнено позивача з роботи за прогул тривалістю 46 робочих днів, свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для застосування положень пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України та викликає сумніви у правдивості тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Разом з тим, як встановлено судом з наказу директора ДП «Романівський лісгосп АПК» №41-П від 04.02.2019 року «Про звільнення з роботи» [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до статті 38 КЗпП України з 04.02.2019 року. Підставою для звільнення у наказі зазначено заяву [PERSON] від 01.02.2019 року. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судові витрати у даній справі складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути суму судового збору. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті.

Outcome: partial