Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

13 липня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася з позовними вимогами до відповідача [PERSON], треті особи: Дунаєвецька міська рада як орган опіки та піклування, Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки, [PERSON],[INFO], уродженки м.Дунаївці Хмельницької області. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона 20 листопада 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Згідно заочного рішення Дунаєвецького районного суду справа №674/361/14-ц від 20.08.2014 р. шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Дочка - [PERSON] хворіє гіпоксично-ішемічним ураженням ЦНС, синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, затримки психомовленевого розвитку, лівобічна м'язова кривошия і потребує продовження динамічного нагляду. 01 липня 2013 року відповідач виїхав за межі України, а позивачка з дочкою переїхала проживати до своїх батьків в [ADDRESS]. Відповідач не займався вихованням дочки, не піклувався про її здоров'я, не брав участі у лікуванні дитини та не здійснював догляд за хворою дитиною, ніколи не піклувався про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не цікавився її життям. Крім того, відповідач матеріально не допомагає, аліменти за період з 27.05.2014 р. по 12.05.2015 р. не сплачував. Згідно висновку Дунаєвецької міської ради як органу опіки і піклування ,відповідача [PERSON], доцільно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки, [PERSON],[INFO], оскільки останній ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивачки по довіреності [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що 01.07.2013 року відповідач покинув місце свого проживання та поїхав за межі України. В листопаді 2013 року вислав 100 євро, для сплати комунальних послуг. Сторони з листопада 2013 року не спілкуються, матеріальної допомоги з того часу відповідач не надає, участі у вихованні дитини не бере, в Україну не приїжджав. Представник позивачки по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, ніяких намагань зв'язати з позивачкою та взнати про дитину, її стан, відповідач та його родичі не здійснили. В Інтернеті свою сторінку заблокував і тим самим позбавив позивачку повідомляти його, де знаходиться і лікується його дитина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення, у якому в задоволені позовних вимог просив відмовити та зазначив, що з дня народження дочки [PERSON] і до липня 2013 року сторони проживали в квартирі його матері, разом вели спільне господарство і виховували дочку, дружина знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, а він мав стихійні заробітки. Маючи багато вільного часу, приділяв його вихованні дочки, піклувався про здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Коли почалися проблеми із здоров'ям дочки, возив її на обстеження в м. Кам'янець-Подільський та м. Київ. Для потреб сім'ї потрібно було мати стабільний заробіток і сторони прийняли рішення, що йому потрібно виїхати за кордон на заробітки. Дружина з дочкою залишилася жити у квартирі його матері і за період відсутності відповідача, позивачка суттєву допомогу отримувала від його родичів, вони оплачували комунальні платежі, поточні ремонти квартири та побутової техніки, повторне обстеження та лікування дочки в м. Хмельницькому. В квітня 2014 року позивачка перестала спілкуватися з відповідачем і переїхала жити до своїх батьків, подавши документи на розірвання шлюбу. Влітку 2014 року на підставі рішення суду позивачка разом з дочкою виїхала за межі України і місце знаходження її невідоме. Відповідач намагався встановити контакт із позивачкою та спілкуватися із донькою, отримати реквізити для перерахування аліментів, але контакт встановити не вдалося. 18 червня відповідачем були надіслані аліменти в сумі 1238,40 грн., які були сплачені на поштову адресу позивачки. Відповідач сподівається знайти порозуміння із позивачкою для вирішення питання про участь у вихованні дитини, оскільки не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та завжди брав активну участь у вихованні дочки, переймався її проблемами та хоче продовжити брати безпосередню участь у вихованні дочки. Представник третьої особи: Дунаєвецької міської ради як органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON]. Представник Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області як орган опіки та піклування [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Суд, заслухавши пояснення представників позивачки, представника третьої особи та свідків по справі, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України України (надалі - СК України), право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №71. Згідно заочного рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 20 листопада 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 206 - розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення. З довідки №03-21/1516 від 12.05.2015 року, виданої відділом державної виконавчої служби Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області видно, що по виконанню виконавчого листа №674/320/14-ц від 23.05.2014 року Дунаєвецького районного суду Хмельницької області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON], аліменти в період з 27.05.2014 року по 12.05.2015 року, боржником не сплачувались. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], має клінічний діагноз: наслідки гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, затримки психічного розвитку, лівобічна м'язова кривошия, потребує динамічного нагляду за місцем проживання та в ОДЛ, що підтверджується копією епікризу та довідкою від 31.07.2013, виданими Хмельницькою обласною дитячою лікарнею. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою та її батьками в [ADDRESS], що підтверджується довідкою №04.02/225 від 21.05.2015 року, виданою комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дунаєвецької міської ради. Допитані в судовому засіданні свідки : [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що відповідач з 2013 року не бачив доньку і не цікавився її життям. Він проживає за кордоном, коштів на лікування своєї дочки, яка відстає у розвитку та аліменти не платить і не присилає. Позивачка з донькою знаходиться в даний час в Швеції, оскільки там можливо здійснити нормальне лікування дитини. Позивачка повідомити відповідача про те, що вона з дитиною за кордоном не може, оскільки відповідач заблокував свою сторінку в соціальній мережі у Інтернеті. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У судовому засіданні допитана свідок [PERSON], яка пояснила, що відноситься до позивачки, як своєї рідної дитини. Відповідач поїхав за межі України заробляти гроші, аліменти він надсилав. Сторони не спілкуються, позивачка не дає про себе нічого знати, де вона знаходиться на даний час, її не має на території України більше року, а відповідач працює за кордоном, він заплатив аліменти один раз. Відповідач не спілкується з дитиною, оскільки немає зв'язку з позивачкою та дитиною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач поїхав за кордон в липні 2013 року, а потім взнала, що позивачка пішла з квартири, де вона поживала разом з відповідачем. На даний час не знає ,де перебуває позивачка та дитина, відповідач також цього не знає. Відповідач сплачує аліменти, який у нього дохід не знає. Свідки: [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що проживають в Іспанії, позивачка рік тому пропала і ніхто не знає, де вона перебуває. В липні-вересні 2014 року були в м. Дунаївці, позивачку не бачили. Відповідач також проживає в Іспанії, який у нього заробіток не знають. Знають, що відповідач любить свою дочку і часто про неї згадує. Проте дані свідки не дали суду жодного доказу, що відповідач намагався зв'язатися з позивачкою, надсилав позивачці кошти для лікування дитини, цікавився дитиною, спілкувався з дитиною в мережі Інтернет і чи він знає ,який на даний час стан здоров'я дитини. З наданих представником позивача [PERSON] фото-таблиць та роздруківки сторінки соціальної мережі «В контакті» відповідача вбачається, що відповідач проживає за межами України, веде нормальне життя, його сторінка у соціальній мережі заблокована, що не дає змогу позивачці повідомити своє місце перебування. За час розгляду справи в суді не намагався розблокувати свою сторінку в соціальній мережі «Вконтакті» і зв'язатися з позивачкою та поцікавитися життям доньки. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи дані обставини ,судом встановлено, що відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття не виконує протягом тривалого часу , а саме : з 2013 року не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З висновку від 09 червня 2015 року опікунської ради Дунаєвецької міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] вбачається, що [PERSON] безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків, вихованням дочки не займається, здоров'ям та життям не цікавиться, не піклується про фізичний та моральний розвиток, допомоги на утримання дочки не надає, не приймає участі у вихованні та лікуванні дочки. Зі слів сусідів після розлучення з позивачкою жодного разу не навідувався до своєї дочки, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків і виїхав за межі України. Вихованням малолітньої дочки [PERSON] займається мати - [PERSON], а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає позов [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] , заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved