Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

13 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18 жовтня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя не склалось, тож рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року шлюб був розірваний. З того часу відповідач жодного разу не бачив дитини, відповідач жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Тож, на думку позивача, відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні доньки, всі питання щодо її виховання вирішуються позивачем самостійно, дитина знаходиться на її повному утриманні. Крім цього відповідачем не сплачуються призначені судом аліменти. Враховуючи, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, а також у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома, звернувся до суду із заявою про визнання позову в повному обсязі (а.с. 42). Представник третьої особи служби у справах дітей Слобожанської селищної ради в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома. При цьому, позивачем до суду надано копію висновку комісії з питань захисту прав дітей служби у справах дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради, затвердженого рішенням № 103 від 16 грудня 2020 року, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] . На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.16), відповідно до якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається у комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 4 «Дивосвіт» Слобожанської селищної ради», біологічний батько дитини не бере участі у житті доньки, що підтверджується характеристикою № 85 від 17 червня 2020 року (а.с.25). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Комісія з питань захисту прав дітей служби у справах дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженого відповідним рішенням № 103 від 16 грудня 2020 року, відповідно до якого відповідач участі у вихованні дитини не приймає з 2015 року. Крім цього, відповідач склав нотаріально завірену заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, комісія з питань захисту прав дітей служби у справах дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.46-47). Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до цього часу, всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю матері. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved