Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

14.01.2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.11.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 14036,87 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав умови договору. Відповідач зі своєї сторони порушив умови договору та має заборгованість. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 04.03.2019 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, і такими, що не підлягають до задоволення. Вказав, що не може погодитися з розміром заборгованості, наданим позивачем, оскільки він проведений зі збільшеними показниками. За його розрахунком заборгованість за відсотками становить 5995,08 грн за період з 20.06.2016 року по 22.10.2018 рік. Крім того вказав, що позивачем пропущений спеціальний строк позовної давності в частині нарахування пені у період 20.06.2016 року по 22.10.2018 рік, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також позивач просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені та комісії, оскільки вважає, що стягнення з різного виду штрафів, неустойки, пені є покладання на нього додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності. Також, 04.03.2019 року відповідачем подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності щодо пені та штрафу. 29.03.2019 року представником позивача надана відповідь на відзив, в якому зазначив, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційний документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також він відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Наданий відповідачем розрахунок заборгованості не є належним доказом, тому що останній не має спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Щодо твердження відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, представник позивача вказав, що штраф і пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах, а тому не є подвійним притягненням до відповідальності. З приводу застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, зазначив, що підстав для застосування такого немає, оскільки порушення зобов'язання триває, крім того відповідач до певного часу належним чином виконував зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором. Виходячи з викладеного, просив задовольнити вимоги банку в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач надавав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вказав, що погоджується із заборгованістю за кредитом та заборгованістю по процентам за користування кредитом. До вимог про стягнення пені та штрафних санкцій просив застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи, судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.11.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 14036,86 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». З письмових матеріалів справи, вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими позивачем «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис [PERSON] в Генеральній угоді. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди, сторони узгодили, що термін повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 926,89 грн. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. Як зазначив позивач, відповідачем були порушенні умови договору і станом на 22.10.2018 року за ним рахується заборгованість у розмірі 47848,35 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 14036,86 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 9994,23 грн, заборгованість за пенею та комісією - 23257,55 грн, штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 559,71 грн, що підтверджується розрахунком наданим позивачем. Разом з тим, відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо нарахованої пені та комісії. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що порушення відповідачем зобов'язання триває, тому відсутні підстави для застосування в цьому випадку позовної давності до вказаних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Отже, вимоги про нарахування за кредитними зобов'язаннями пені понад строку позовної давності в один рік суперечать вимогам чинного законодавства, а тому, виходячи з розрахунку заборгованості, який складений станом на 22.10.2018 року, суд зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню, з 23257,55 грн до 4491,76 грн. Крім того суд вважає, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню штраф у сумі 559,71 грн, враховуючи наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт передбачено, що за порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань більш ніж на 31 день, по обов'язкам, строк яких не наступив, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 1359,71 грн. Тобто вказаним пунктом передбачено сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором. Крім того, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Так, із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання, банком одночасно нараховано пеню та комісію у розмірі 23257,55 грн та накладено штрафу сумі 559,71 грн. Враховуючи вищевикладене суд, вважає, що одночасне застосування двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання грошових зобов'язань за Генеральною угодою свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, з урахуванням позиції відповідача, який не заперечував щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість в сумі 28522,85 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1145,11 грн.

Outcome: partial