Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

14.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, третя особа Відділ ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції про виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що 22 липня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав у [PERSON] автомобіль марки «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER], а 03 липня 2014 року, в ході виконання вироку Печерського районного суду міста Києва від 27.02.2012 року про конфіскацію майна [PERSON], даний автомобіль було описано державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ та накладено на нього арешт. Вважаючи даний опис та арешт автомобіля незаконним просить суд виключити його з акту опису та звільнити з-під арешту. Позивач до суду не з'явився проте забезпечив участь свого представника [PERSON], який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області [PERSON] до суду не з'явилася, надала суду заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи у свою відсутність. Представник третьої особи Відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, по суті нічого не пояснила. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом, 22 липня 2010 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль марки «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER]. Продаж було вчинено за 100000,0 гривень. Того ж дня [PERSON] передав [PERSON] ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію та сам автомобіль. Факт передачі коштів [PERSON] та [PERSON] засвідчили розпискою. Також 22 липня 2010 року [PERSON] видав позивачеві нотаріально засвідчену довіреність на управління, керування та розпорядження автомобілем строком на 20 років. 19 травня 2011 року, у зв'язку з вчиненням [PERSON] злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, слідчим Генеральної прокуратури України винесено постанову про накладення арешту на автомобіль марки «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER]. 27 лютого 2012 року Печерським районним судом міста Києва [PERSON] засуджено за вчинення вказаного злочину з конфіскацією належного йому майна. Виконання вироку в частині конфіскації майна засудженого [PERSON] здійснюється відділом Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції в ході якого постановами головного державного виконавця Штефан Н.П. від 27 червня 2014 року накладено арешт на все майно [PERSON], у тому числі окремою постановою накладено арешт на автомобіль «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER]. Згідно акту опису й арешту майна від 3.07.2014 року державним виконавцем проведено опис та арешт автомобіля «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER], та передано його на відповідальне зберігання позивачеві. Як встановлено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 року судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись Законом України «Про власність» і нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Відповідно до положень ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 22.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER]. Дана обставина підтверджується розпискою [PERSON] про отримання коштів та виданою довіреністю на ім'я позивача на право розпорядження автомобілем. Того ж дня даний автомобіль із ключем та свідоцтвом про реєстрацію було передано позивачеві. Частиною 2 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.334 ЦК України). Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду від 11.01.2013 року позовну заяву [PERSON] задоволено та визнано за останнім право власності на автомобіль марки «Ауді Q7», д.н.з [NUMBER]. Таким чином, станом на час накладення як слідчим Генеральної прокуратури України, так і державним виконавцем відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції арешту на автомобіль марки «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER], останній належав на праві власності позивачеві. Відповідно його арешт прокуратурою та опис і повторний арешт державною виконавчою службою даного автомобіля є протиправним. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що якщо особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Пунктом 4-4. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 року передбачено, що встановивши, що описане майно, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами або за даними вимогами, суд відповідно до ч.7 ст.203 ЦПК виключає це майно з опису незалежно від заявлених позивачем вимог. Відтак позов підлягає задоволенню із виключенням автомобіля марки «Ауді Q7», д.н.з. [NUMBER], із акту опису та арешту та із звільненням його з-під арешту, накладеного постановами слідчого та державного виконавця. В зв'язку з вищевикладеним, на підставі п.4-4, 5 Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 року; ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року; ст.ст.321 ч.1, 328 ч.2, 391, 655 ЦК України,

Outcome: approved