Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

14.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним заповіту, складеного [PERSON] на нотаріальному бланку серія АВЕ №654439, підписаний особисто [PERSON] 03 листопада 1999 року о 10.20 год. в присутності приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], та посвідчений 03.11.1999 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим номером 2249. В обґрунтування вказує, що 26.11.2001 року померла його бабуся [PERSON] , яка за життя 03.11.1999 року склала заповіт відповідно до якого усе своє майно «де б воно не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що я матиму право на день моєї смерті» заповіла своєму онуку [PERSON] 24.09.2014 року він звернувся до державного нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті бабусі, однак постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що в наданих документах вбачаються розбіжності в написанні прізвища спадкоємця у заповіті та особистих документах , що посвідчують особу. В паспорті його прізвище вказано «Гуділін», а в заповіті «Гудилин». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в позові, наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності , залишає вирішення даного питання на розсуд суду. Представник третьої особи - Криворізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити. Відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. Судом встановлено, що 03.11.1999 року [PERSON] склала заповіт, котрим заповіла усе своє майно «де б воно не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що я матиму право на день моєї смерті» [PERSON] (на російській мові [PERSON]),а.с.5. Належність заповіту саме позивачу [PERSON] підтверджується копією паспорту позивача, а.с.4зв, де його прізвище на російській мові співпадає із прізвищем вказаним в заповіті від 03.11.1999 року [PERSON] Згідно ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Оскільки під час розгляду справи не було встановлено підстав, за яких заповіт визнається недійсним, перелік яких є вичерпним та передбачений нормами ст. 1257 ЦК України, тому суд вважає можливим позов задовольнити. На підставі ст. 1257 ЦК України,

Outcome: approved