Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

12 лютого 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором F б/н від 30.10.2013 року у розмірі 20 649 грн. 20 коп., яка склалася із заборгованості за кредитом F 13 048 грн. 90 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом F 6 040 грн. 81 коп., заборгованості за пенею F 100 грн. 00 коп., штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина F 500 грн. 00 коп.; процентна складова F 959 грн. 49 коп. Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму понесених судових витрат у розмірі 1 921 грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору F б/н від 30.10.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом F СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовFязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 31.10.2018 року має заборгованість у загальному розмірі 20 649,20 грн. В звFязку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовFязання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 20 649,20 грн., а також понесені судові витрати у виді сплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 921,00 грн. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 13.02.2019 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків (а.с. 47). 06.03.2019 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви шляхом подання уточненої позовної заяви з доданими документами, недоліки позовної заяви позивачем усунені (а.с. 51-88). Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 02.04.2019 року провадження у справі відкрито та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі (а.с. 121). В судове засідання представник позивача не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення (а.с. 7). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зFявилася, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву, а також клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не подала (а.с. 125,129). За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211, ст.280 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обFєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо укладення між сторонами кредитного договору судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовFязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовFязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовFязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовFязковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Визначення поняття зобовFязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовFязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовFязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовFязку. Судом встановлено, що 30.10.2013 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 СП-2010-256. Відповідач [PERSON] висловила свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому виді. Вказана Анкета-заява підписана відповідачем 30.10.2013 року (а.с. 10). Таким чином, на підставі наданих письмових доказів, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовFязки. Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та виконання ним умов договору судом встановлено наступне. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем до позову наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року F СП-2010-258 (надалі Умови та правила). З п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобовFязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за користуванням ним, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором (а.с. 38 зворотній бік). Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону при припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 31). Судом встановлено, що протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявила про його припинення, а тому він автоматично був пролонгований, отже строк дії кредитного договору не закінчився. Відповідно до наданої представником позивача АТ КБ «Приватбанк» виписці по особовому рахунку відповідача за період з 30.10.2013 року по 31.10.2018 року вбачається, що відповідач в період часу з 30.10.2013 року по 27.01.2018 року активно користувалася кредитною картою, знімала з неї готівкові кошти, придбала за її допомогою товари та вносила готівкові кошти на вказану карту (а.с. 58-60). Останній платіж за даною картою відповідачем було здійснено 30.04.2015 року на суму 100,00 грн. (а.с. 59). Надалі відповідачу нараховувалися лише відсотки, пеня та штрафні санкції. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором F б/н від 30.10.2013 року, укладеного між позивачем та [PERSON] станом на 31.10.2018 року заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) становила 13 048 грн. 90 коп. (а.с. 8-9, 55-56). Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 13 048 грн. 90 коп. суд виходить з наступного. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року F 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року F 254 (далі Положення F 254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обовFязкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення F 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом певного періоду, та є підтвердженням виконаних операцій. Отже, позивачем надані належні докази отримання відповідачем кредитних коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовFязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовFязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовFязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовFязання (неналежне виконання). Враховуючи отримання відповідачем [PERSON] кредитної картки, проведення з нею операцій, нездійснення щомісячних платежів в обумовленому сторонами розмірі, залишок кредиту в розмірі 13 048 грн. 90 коп., ця сума підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 6 040,81 грн., суд виходить з наступного. Одним із видів порушення зобовFязання є прострочення виконання зобовFязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовFязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовFязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. (а.с. 41 зворотній бік, 25 зворотній бік, 23 зворотній бік). Враховуючи наведені положення статті 1054 ЦК України, пунктів п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, вимога про стягнення процентів є обґрунтованою. За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобовFязання необхідно дотримувати визначені у договору строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовFязання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предFявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовFязання. Вказане підтверджується позицією [PERSON] Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі F 444/9519/12. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 30.10.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» б/н [PERSON], згідно кредитного договору б/н від 30.10.2013 року, отримала наступні кредитні картки: F 5211537413180089 з терміном дії до останнього дня місяця 01/2016 року; F 5168755400415762 з терміном дії до останнього дня місяця 04/2018 року; F 5168755416900799 з терміном дії до останнього дня місяця 09/2021 року; F 5168755423770094 з терміном дії до останнього дня місяця 01/2022 року (а.с. 57). Отже, у цій справі сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки F січень 2022 року. Таким чином, кінцевим строком повернення кредиту, згідно до даного кредитного договору, є останній день січня місяця 2022 року, що відповідає строку дії останньої кредитної картки за даним договором, а отже строк дії договору на час розгляду справи в суді не сплив. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором F б/н, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом F [PERSON]., станом на 31.10.2018 року заборгованість відповідача за відсотками становить 6 040 грн. 81 коп. (а.с. 9 зворотній бік, 56 зворотній бік). Зважаючи на те, що строк дії договору на час розгляду справи в суді не сплив, позовні вимоги про стягнення процентів у розмірі 6 040 грн. 81 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в сумі F 100 грн. 00 коп. та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина F 500 грн. 00 коп.; процентна складова F 959 грн. 49 коп., суд дійшов наступного висновку. Підставою, яка породжує обовFязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовFязання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовFязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Судом встановлено порушення відповідачем зобовFязання за кредитним договором б/н від 30.10.2013 року, в звFязку із чим позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею у сумі 100,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовFязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовFязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовFязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору, а саме пунктом 1.1.5.25 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 30). У той самий час, умовами цього Договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовFязанню, передбаченому Договором, більш ніж на 30 днів (п.2.1.1.7.6) (а.с. 39). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення F строків виконання грошових зобовFязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі F 6-2003цс15). В даному випадку два різних види штрафів і пеня, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина F 500 грн. 00 коп.; процентна складова F 959 грн. 49 коп. не підлягає задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який є невід`ємною частиною договору. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON]., а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором, яка станом на 31.10.2018 року складає: в сумі 19 189 гривень (дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 71 коп., з яких 13 048 (тринадцять тисяч сорок вісім) грн. 90 коп. F заборгованість за кредитом; 6 040 (шість тисяч сорок) грн. 81 коп. F заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 (сто) грн. 00 коп. F заборгованість за пенею. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову F на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме із [PERSON]. в сумі 1785 грн. 22 коп., виходячи з розрахунку: (19 189 грн. 71 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 1 921 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 20 649 грн. 20 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 1785 грн. 22 коп.

Outcome: partial