Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

13.10.2010 року позивач звернулась із вищевказаним позовом до [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що позичила відповідачеві грошові кошти у сумі 40.000 грн. Відповідач, однак, в обумовлений сторонами строк борг не повернув, від повернення решти ухиляється. Окрім того, позивач стверджувала, що [PERSON] разом із основною сумою позичених коштів, самовільно присвоїв ще 2.300 доларів США, повернути які також відмовляється. Позивач вважала, що вищевказаними обставинами їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через неможливість користування своїм майном, непорозуміннях із рідними, необхідністю трати часу на повернення грошових коштів. Компенсацію моральної шкоди [PERSON] оцінила у 5.000 грн. Крім задоволення позовних вимог, позивач просила присудити на свою користь витрати на оплату судового збору. Справа розглядається судами неодноразово. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року була скасована ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 30.10.2013 року, якою була затверджена мирова угода сторін, питання про визнання судом мирової угоди передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Так, сторони в судовому засіданні мирову угоду не підтримали. Позивач підтримала позов та просила вирішити спір по суті. Відповідач позов визнав частково в частині отримання від позивача 40.000 грн., пояснив суду, що розуміє свій обовязок по їх поверненню. В решті позов не визнав, пояснивши, що 2300 доларів США, які належали родині позивача, [PERSON] самовільно використала на власні цілі, приховавши цей факт від батьків. Третя особа [PERSON] вважала, що позов підлягає задоволенню, водночас, не заперечувала, що докази на підтвердження вимог в частині 2300 доларів США відсутні. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, на які сторони послались як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає часткову задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між сторонами в лютому 2010 року був укладений договір позики, за якими позивач передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 40.000 грн., а відповідач зобовязався повернути їй таку ж суму грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір укладений в письмовій формі та підтверджується розпискою позичальника, дослідженою в судовому засіданні. Факт укладення договору, як і факт отримання спірних грошей, сплив, обумовленого сторонами строку їх повернення був визнаний відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до ст. 61 ЦК України вказані обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За неможливість виконання грошового зобовязання, боржник від відповідальності не звільняється (ч.1 ст. 625 ЦК України). При таких обставинах, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про повернення їй [PERSON] суми позики. Водночас, задовольняючи вимоги позивача про стягнення на її користь грошових коштів за договором позики, суд вважає, що такі кошти можуть бути стягненні з відповідача в розмірі 39.000 грн. При цьому суд враховує, що ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси, скасованою ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року, була затверджена мирова угода між сторонами. В процесі її виконання відповідач добровільно повернув позивачеві 1.000 грн., що визнано [PERSON] в судовому засіданні. Окрім того, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень… Оскільки жодних доказів в підтвердження отримання відповідачем від позивача 2.300 доларів США позивачем в процесі розгляду справи не надано, вимоги [PERSON] в цій частині є безпідставними. Не підлягають і задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Так, згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, визначених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяну моральну шкоду. Враховуючи, що судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобовязань, а спірними договорами не було передбачено відшкодування моральної шкоди, вимоги позивача в цій частині є необгрунтовними. Судові витрати, документально підтвердженні позивачем, підлягають стягненню на її користь в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial