Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

14 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокапітал» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем вимог законодавства про працю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідчено довіреності, підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалась на факти і обставини, наведені в заявах, та зазначила, що [PERSON] з 02 квітня 2012 року працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Енергокапітал» на посаді газівника доменної печі 5-го розряду, а потім наказом директором товариства від 31 січня 2013 року був переведений на посаду старшого майстра зміни виробничого ділянки. За його особистою заявою, в останній день роботи - 31 жовтня 2013 року наказом директора товариства його було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з його відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, однак в установлений законом строк з вини роботодавця належні йому суми не виплачені. Заборгованість по заробітній платі повністю сплачена тільки 20 грудня 2013 року, тобто із затримкою на 25 робочих днів. З розміром сум, які належні [PERSON] при звільненні, він погоджується, спору з цього приводу на час звільненні не було. До теперішнього часу він не працює. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушені його права, позивач на підставі статей 116, 117 КЗпП України просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокапітал» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичної виплати у розмірі 12063,00 грн., виходячи з встановленого середньоденного заробітку 7479,16 грн. та періоду затримки 25 днів. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокапітал» Гринащук А.В., який діє на підставі довіреності товариства, не використав наданого законом права на особисту участь в судовому засіданні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При винесенні рішення покладався на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахування суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] з 02 квітня 2012 року по 31 жовтня 2013 року знаходився з відповідачем у трудових відносинах, працюючи старшим майстром зміни виробничого ділянки у товаристві з обмеженою відповідальністю «Енергокапітал». Згідно наказу від 31 жовтня 2013 року № 485-к [PERSON] за особистою заявою звільнено з роботи по статті 36 п. 6 КЗпП України - у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. 31 жовтня 2013 року був останнім днем роботи працівника. При звільненні [PERSON] остаточний розрахунок по заробітній платі підприємством з ним здійснено 20 грудня 2013 року шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позивача. Спір про розмір сум, належних працівникові при звільненні, між сторонами відсутній, у зв'язку з чим на підставі положень частини 1 статті 61 ЦПК України наведені обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано беззаперечних, об'єктивних доказів поважності причин несвоєчасного розрахунку при звільненні [PERSON]. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, представлені сторонами докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що невиплата заробітної плати [PERSON] при його звільнені у строки, передбачені законодавством про працю, відбулась з вини відповідача при відсутності винних дій позивача. Представлений відповідачем у довідці № 01-07/152 від 15 квітня 2014 року розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні відповідає положенням статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Сума нарахована виходячи з середньоденного заробітку за останні 2 календарні місяці роботи позивача, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата, помноженого на кількість днів затримки розрахунку. За даними ТОВ «Енергокапітал» загальна заробітна плата за останні два місяці у загальному розмірі становить 19916,15 грн., у тому числі оплата лікарняного листка за рахунок коштів фонду соціального страхування у сумі 412,44 грн., а середньоденний заробіток - 482,53 грн. Період затримки становить 25 робочих днів (з 01 листопада 2013 року по 19 грудня 2013 року включно). Підвищення тарифних ставок та посадових окладів за зазначений період на підприємстві не відбулося. Таким чином, сума середнього заробітку, яка підлягає виплаті ТОВ «Енергокапітал» на користь [PERSON] за весь час затримки розрахунку при звільненні, складає 12063,00 грн. Представник позивача [PERSON] наведені обставини розрахунку середнього заробітку та кількість днів затримки розрахунку при звільненні в судовому засіданні визнала, тому вони у відповідності до положень частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до частини 3 статі 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved