Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

14 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом і в обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони з 2009 року перебувають у шлюбі, в якому у 2013 році народилася донька, і на час розгляду справи залишається неповнолітньою. Одруження виявилося невдалим, сімейне життя не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю. Спільне проживання припинено з жовтня 2016 року, шлюб існує формально і на примирення не згодна, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач є батьком неповнолітньої доньки, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на її утримання не надає, хоча спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частин від доходу. Спір про поділ майна на час розгляду справи відсутній. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Малецька ». Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому Позивач позов підтримує з наведених у ньому підстав, Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, то за станом здоровя не має можливості їх сплачувати / ас. 27, 31/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору щодо розірвання шлюбу сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За матеріалами справи Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання припинення шлюбу та обовязку батьків утримувати дитину, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин суд встановив, що сторони у справі зареєстрували шлюб 06 жовтня 2009 року, проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач з жовтня 2016 року не ведуть спільного господарства, як подружжя не підтримують відносин, проживають окремо. В сімї 15 квітня 2013 року народилася донька [PERSON], котра зареєстрована за місцем проживання матері, батьком дитини записаний [PERSON] / ас 4, копії ас 5-6/. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. З часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім'ї. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для неприйняття визнання відповідачем позову чи надання строку на примирення Суд не вбачає. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підставною до задоволення. Місце проживання неповнолітньої дитини у даній справі не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтею 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «Малецька». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів на дитину, суд враховує наступне. Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтями 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 01.05.2017 становить 1426 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років - не менше 427,80 грн / 30 % від 1426 грн /. Отже, утримання дитини віком до повноліття є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину. Суд розглядає справу згідно до вимог статей 11, 60, 137 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітньої дитини, суд знаходить, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. З огляду на викладене, позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 14.02.2017. Згідно з п.1 частини першої статті 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн та 640,00 грн в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved