Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

12 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначив, що на підставі договору міни від 20 липня 1994 року йому належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована його донька - [PERSON] Протягом останніх 15 років відповідачка в належному позивачу будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінила місце проживання. Реєстрація [PERSON] в належному позивачу будинку має наслідком порушення його прав як власника, у зв'язку з чим позивач просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Пояснив, що його донька [PERSON] з 2003 року не мешкає в будинку [ADDRESS] оскільки вийшла заміж та разом із чоловіком переїхала на постійне проживання до Російської Федерації. Будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку доньці з його боку не чинилось. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка по справі є її рідною сестрою, яка з 2003 року з власної волі не мешкає в будинку № [ADDRESS] оскільки вийшла заміж та переїхала на постійне проживання до Російської Федерації. Зі слів сестри їй відомо про те, що остання не має наміру повертатись до м.Костянтинівка. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач на підставі договору міни, посвідченого 20 липня 1994 року, є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до будинкової книги (а.с.8-9) та довідки КП «Служба єдиного замовника» від 14 листопада 2018 року (а.с.12) [PERSON] з 18 квітня 2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі не проживає в належному позивачеві будинку за адресою: [ADDRESS] з 2003 року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеного будинку. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved