Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

14.12.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки, що розташовані на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23.05.2004 року померла її бабуся [PERSON]. 08.08.2003 року вона склала заповіт, відповідно якого заповіла все своє майно своїй онуці [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входять земельні ділянки площею 2,5966 га кадастровий номер 1825082200:10:000:0233 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0,2711 га кадастровий номер 1825082200:10:000:0232 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Позивач в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця фактично прийняла спадщину шляхом догляду за будинком, земельними ділянками, проведенням похоронів бабусі та по заповіту. Після неї спадщину більше ніхто не приймав. Просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки після смерті бабусі у порядку спадкування за заповітом так як у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що являється перешкодою для оформлення спадщини в нотаріальному порядку. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Так, за матеріалами справи судом встановлено, що [PERSON], яка померла 23.05.2004 року в с. Вихля Радомишльського району Житомирської області, заповіла своїй онуці [PERSON] сертифікати на право власності на земельну частку (пай) та майновий пай. Заповіт було складено 17.09.2003 року та на день смерті спадкодавця його не було змінено чи скасовано (а.с.7, 10). Згідно довідки Гуто-Потіївської сільської ради крім померлої на день її смерті та протягом шести місяців після смерті проживала та була зареєстрована онука спадкодавця [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання (а.с.11). Згідно матеріалів справи до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], входить : - право власності на земельну ділянку площею 2,5966 га кадастровий номер 1825082200:10:000:0233 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка належала [PERSON]згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №068429 від 30 квітня 2004 року, вартістю 19916,03 грн. (а.с.8, 19); - право власності на земельну ділянку площею 0,2711 га кадастровий номер 1825082200:10:000:0232 цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка належала [PERSON]згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 068431 від 30 квітня 2004 року, вартістю 1517, 47 грн. (а.с.9, 18). За інформацією Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області від 22.12.2015 року, ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. Спадкова справа щодо майна не заводилась. Згідно листа державного нотаріуса від 01.02.2016 року №73/01-16 позивачці розяснено, що у разі відсутності у неї правовстановлюючих документів на земельну ділянку рекомендовано звернутися до суду для визнання права на спадкове майно (а.с.25,36). Згідно\~ст. 81 ЗК України\~однією із підстав набуття права власності громадянами України на земельні ділянки є прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на оспорювані земельні ділянки, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved