Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

14.04.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору найму жилого приміщення в квартирі [ADDRESS] та виселення із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, стягнення витрат на правову допомогу та судові витрати. 22.05.2014 року позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядження своїм майном квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири, посилаючись на інші підстави своїх позовних вимог. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилалась на те, що є власником квартири [ADDRESS], в якій проживала разом з колишнім чоловіком, відповідачем за позовом, та своєю донькою. Проте у середині жовтня 2012 року змушена була зняти іншу квартиру у зв'язку з неможливістю подальшого проживання разом із відповідачем, який постійно влаштовував сварки, висловлювався не цензурною лайкою, неодноразово бив її в присутності доньки, яка є інвалідом. Посилаючись на вимоги ст..116 ЖК України, просила виселити відповідача [PERSON] зі спірній квартири за систематичне порушення з його боку правил співжиття, яке виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім'ї щодо до неї та її доньки та робить неможливим для неї і членів її сім'ї проживати із відповідачем в одній квартирі. 11.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], скасувавши реєстрацію на право власності квартири [ADDRESS], зареєстровану на ім'я [PERSON] 17.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], посилаючись на норми сімейного права ст..ст.60,70,74 СК України, вказуючи, що з вересня 2005 року проживав із відповідачкою у цивільному шлюбі. У липні 2007 році він продав свою квартиру [ADDRESS], яка належала йому на праві власності та 01 серпня 2007 році придбав для сім'ї квартиру [ADDRESS] на ім'я відповідачки, у зв'язку з боргом по кредиту. В спірній квартирі він разом із відповідачкою та її дитиною був зареєстрований та проживав. В послідуючим вони зареєстрували свої відносини і він удочерив доньку відповідачки. Однак, у 2013 році їх шлюб було розірвано та вони стали проживати окремо. Оскільки на період придбання спірній квартири вони із відповідачкою проживали однією сім'єю і знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, вважає, що спірна квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності, відповідно він має право на 1/2 частину квартири. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 жовтня 2014 року були об'єднані в одне провадження цивільна справа № 265/6209/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та цивільна справа № 265/2490/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення, виселення та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, третя особа: Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції (а.с.125). За заявою [PERSON] від 30.10.2014 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11.12.2014 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, залишена без розгляду (а.с.162). Позивачка за основним позовом [PERSON] повністю підтримала уточнену позовну заяву, проти зустрічного позову заперечувала. У судовому засіданні пояснила, що знайома з відповідачем з 1994 року, приблизно у 2005-2006 році вони стали зустрічатися, на той момент вона проживала [ADDRESS] разом з дитиною, працювала неофіційно кондуктором і збирала гроші на придбання квартири. Її батьки на той час проживали у Росії, потім вирішили переїхати в України, у 2006 році продали будинок у Росії, а в 2007 році квартиру і стали підшукувати себе житло. Коли у неї стало питання про придбання квартири, то її батьки добавили гроші і вона придбала трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], але за яку суму на цей час не пам'ятає. Придбанням даної квартири вона займалася сама. З відповідачем вона зареєструвала шлюб тільки у 2008 році і вони стали проживати разом в її квартирі. У 2010 році відповідач удочерив її доньку. Коли вона проживала разом із відповідачем, то не працювала, проживала на державну допомогу. Під час сумісного життя відповідач постійно бив її, і вона декілька разів зверталася до правоохоронних органів, а в 2013 році вони розірвали шлюб. На цей час вона таємно пішла з своєї квартири, так як з відповідачем неможливо проживати, він постійно погрожує їй, б'є її на очах у дитини. Вказувала, що відповідач зареєстрував спочатку її в своєї квартирі [ADDRESS], що б вона отримувала державну допомогу на хвору дитину, тому, як тільки вона придбала квартиру, то на протязі місяця зареєструвала його в своєї квартирі. Комунальні послуги за спірну квартиру вона оплачувала сама, їй також допомагали батьки, відповідач грошей по оплаті їй не давав. Зустрічний позов [PERSON] не визнає, так як він не дав їй гроші на придбання спірній квартири, але допомагав з ремонтом. Їй відомо, що у відповідача були проблеми з кредитними зобов'язаннями, тому він продав свою квартиру по [ADDRESS], але інше житло не купив. Просила задовольнити її позовні вимоги, висилив [PERSON] із квартири [ADDRESS], в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], відмовити. У судовому засіданні представник позивачки за основним позовом [PERSON], яка діє на підставі довіреності повністю підтримала уточнені позовні вимоги, заперечуючи проти зустрічної позовної заяви, вказувала, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі [PERSON] постійно порушував правила співжиття, вчиняв сварки, бив позивачку, внаслідок чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Із-за неможливості спільного проживання в одній квартирі вона змушена була разом з хворою дитиною висилитися та знімати інше житло. Вказане доводить систематичне порушення правил співжиття відповідачем за адресою [ADDRESS]. При цьому, з боку відповідача суду не надано доказів, які б свідчили, що саме він за договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру, також не надано доказів, що на час придбання спірній квартири сторони знаходилися у шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах. Напроти, згідно договору купівлі-продажу спірна квартира була придбана [PERSON] за 12 000 доларів США і саме вона вносила дані гроші у нотаріальної конторі. Просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] за основним позовом та виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS], за систематичне порушення з його боку правил співжиття. В задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], відмовити. Відповідач за основним позовом [PERSON] не визнав позовні вимоги [PERSON] і повністю підтримав свої позовні вимоги та пояснив, що проживав із [PERSON] у цивільному шлюбі однією сім'єю з вересня 2005 року у його квартирі 9 по [ADDRESS], в даній квартирі він її зареєстрував. Вони мали спільний бюджет, проживали на спільні кошти, на той час він працював, а позивачка знаходилася дома по догляду за хворою дитиною. Із-за проблем з банківськими установами, він вимушений був продати належну йому квартиру по [ADDRESS] та через два тижня купити квартиру [ADDRESS], яка була набагато меншою по площі та без ремонту. Свою квартиру він продав у липні 2007 року за 48 000 доларів США, нову квартиру купив у серпні 2007 року за 36500 доларів США та оформив її на [PERSON], так як проживав разом із нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу та збирався реєструвати шлюб та удочерити її доньку, що в послідуючим і зробив. Той факт, що саме за його гроші і для сім'ї була придбана спірні квартира свідчить те, що він і [PERSON] відразу зареєструвалися в ній. Від продажу своєї квартиру він мав можливість розрахуватися із банківськими установами, зробити в новій квартирі ремонт та купити де які необхідні для благоустрою квартири речи. Продажем та купівлею квартири займався безпосередньо він, саме він звертався до агентства нерухомості Бонус, передав у нотаріуса для придбання нової квартири гроші. Вказував, що батьки [PERSON] не мала матеріальної можливості допомогти їй в придбанні квартири, так як після їх переїзду із Росії до України та продажу своєї нерухомості, змогли придбати собі будинок у 2008 році в сільської місцевості за 4500 доларів США, інші гроші витратили на переїзд, контейнер, оформлення папір. Пояснював, що батьки [PERSON] деякий час проживали спочатку у його квартирі по [ADDRESS], а потім коли була придбана спірна квартира в ній, так як іншого житла у місті Маріуполі не мали, грошей, щоб зняти житло у них також не було. Оскільки на період придбання спірній квартири вони із [PERSON] проживали однією сім'єю і знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, вважає, що спірна квартира [ADDRESS] належить йому та відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності, відповідно він має право на 1/2 частину квартири. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В задоволені позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача за основним позовом [PERSON], що діє на підставі угоди про надання правової допомоги, підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки спірна квартира була придбана за договором купівлі-продажу на час фактичних шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON], відомостей які б вказували на те що квартира придбана за особисті кошти [PERSON] по справі не має. Допитавши сторін по справі, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та відмови у задоволені основного позову [PERSON] за наступних підстав. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, у відповідності з вимогами ст..212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено матеріалами справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області 20 червня 2008 року, актовий запис № 79 (а.с.8 том 1). Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 07 лютого 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.17 том 1). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.01.2010 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено, з останнього стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, з вказаного рішення вбачається, що позивачка звернулася до суду із позовом в якому зазначила, що із [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі і тільки 20.06.2008 року зареєструвала даний шлюб в Орджонікідзевському відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції Донецької області, про що не заперечував відповідач [PERSON], який був згоден із позовними вимогами. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 24.02.2014 року та ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 20.03.2014 року, була виключена запис про громадянин України [PERSON], як батька дитини з актового запису № 322 від 23.05.2003 року про народження [PERSON], [INFO], зробленого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції Донецької області. [PERSON] був звільнений від обов'язку утримувати дитину - від сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.01.2010 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.12.2009 року і до повноліття дитини (а.с.17а-18 том 1). Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом по право власності на житло від 08.05.1998 року, яке зареєстровано в БТІ м. Маріуполя 02.06.1998 року за № 39008 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.05.2006 року після смерті матері [PERSON] і свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.05.2006 року після смерті батько [PERSON] (а.с.57-59 том 1). Відповідно до довідки Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори від 10 липня 2014 року за № 1243/01-16, 12 липня 2007 року за реєстром № 1-1478 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила вищевказану квартиру. Продаж вчинено за 22511 гривень (а.с.83 том 1). Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до умов договору, продаж квартири вчинено за 12458 гривень. Договір купівлі-продажу зареєстрований в БТІ міста Маріуполя 03.08.2007 року (а.с.9-10 том 1). З довідки ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 02.04.2014 року вбачається, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] і має склад сім'ї донька [PERSON], [INFO] та колишній чоловік [PERSON] (а.с.16 том 1). Як вбачається із паспорту серії [NUMBER] громадянки України [PERSON], остання з 10.10.2006 року значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS], з даної адреси знялася з реєстрації 10.07.2007 року та 28.08.2007 року зареєструвалася за адресою [ADDRESS] (а.с.6 том 1). Як вбачається із паспорту серії [NUMBER] громадянина України [PERSON], останній з 24.03.1998 року значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS], з даної адреси знявся з реєстрації 10.07.2007 року та 30.08.2007 року зареєструвався за адресою [ADDRESS] (а.с.55-56 том 1). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов голови комітету самоорганізації населення «Азовстальський» від 20.11.2007 року [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS], на предмет надання матеріальної допомоги на лікування доньки [PERSON], [INFO], встановлено склад сім'ї із чотирьох осіб: [PERSON], яка не працює та знаходиться по догляду за дитиною інвалідом; [PERSON], [INFO], [PERSON], пенсіонерка, пенсія складає 434 грн., не працює та [PERSON], пенсіонер, пенсія складає 450 грн., не працює. Бюджет сім'ї складає 1584 грн. (а.с.168 том 1). Згідно наданої в якості доказу представником позивачки історії розвитку дитини [PERSON], [INFO], в картці зазначені адреси місця проживання дитини, яка перебуває на обліку у лікарні у зв'язку зі своїм станом здоров'я. Так зазначено проживання [ADDRESS]; по [ADDRESS]; [ADDRESS]; по [ADDRESS]. При цьому посилання представника позивача за основним позовом на той факт, що в історії є вказівка на той факт, що після записи від 06.11.2006 року вказано, що дитина прибула на ділянку за адресою [ADDRESS], не заслуговує до уваги, так як посилання на прибуття дитини з іншого району міста є ще 18.10.2006 року, 03.11.2006 року, однак запис про адресу зазначена лише 06.11.2006 року. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] давно, у 2005 році той познайомив його з [PERSON], та вони разом стали проживати в квартирі [PERSON] по [ADDRESS], дана квартира 3-х кімнатна крупно габаритна та належала йому на праві власності після смерті батьків. Наскільки йому відомо на той час в даній квартирі проживала племінниця [PERSON] разом із чоловіком. [PERSON] разом із [PERSON] проживали однією сім'єю в квартирі останнього біля року, також з ними проживала донька [PERSON], за якою [PERSON] доглядала, так як не працювала. На той час працював тільки [PERSON] Йому відомо, що у [PERSON] приблизно у 2006 році почалися проблеми з банківськими установами і він вимушений був продати свою квартиру за 48000 доларів США, та купити квартиру по [ADDRESS], яка була набагато меншою по площі, щоб була можливість розрахуватися з боргами. Дана квартира придбалася для сім'ї. Він та інші друзі [PERSON] допомагали їм у переїзді в нову квартиру. Він дуже часто бував в гостях у [PERSON] та [PERSON], у нього склалася думка, що вони сім'я та знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Йому відомо, що саме [PERSON] звертався в агентство нерухомості к ріелтору для придбання квартири по [ADDRESS] і буквально відразу придбав її, після продажу своєї квартири по [ADDRESS]. Батьки [PERSON] спочатку проживали в квартирі по [ADDRESS], потім по [ADDRESS], тому він вважає, що у них не було грошей для придбання житла собі, тому вони не мали можливості купити житло [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома зі сторонами, так як вони звернулися до неї, як ріелтора агентства нерухомості «Бонус» з метою продати квартиру по [ADDRESS], у зв'язку з боргами. Вона приводила до них покупців, але не змогла допомогти продати квартиру, це зробив хтось з її колег ріелторів. Приблизно через тиждень до неї звернувся [PERSON] з проханням знайти замість проданої квартири іншу. Вона знайшла їм варіант квартири в будинку напроти по [ADDRESS]. Дана квартира була меншої площі, за ціною дешевше, на її придбання у них як раз залишалися гроші. Вона допомагала їм при оформлені квартири, знаходилася у нотаріуса. Вона пам'ятає, що разом із директором агентства порадила [PERSON] не оформляти квартиру на свою дружину, так як вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Пояснювала, що завдаток по даній квартирі оформлювався офіційно, складався договір - гарантійне зобов'язання, і саме [PERSON] підписував даний договір та приносив гроші. Також свідок вказував, що сторони їй казали, що проживають разом у цивільному шлюбі, вона була у них в квартирі по [ADDRESS], де проживали сторони та донька [PERSON], в квартирі вона бачила дитячі речі, дитину в інвалідній колясці, тому вона зробила висновок, що сторони проживають разом і вона сприймала їх, як сім'ю. Вона дійсно ставила свою підпис у розписці, яка була підписана продавцями спірній квартири та [PERSON], так як саме на її ім'я оформлювався об'єкт нерухомості - спірна квартира. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає сторін по справі давно, [PERSON] біля 20 років. Йому відомо, що [PERSON] мав у власності квартиру по [ADDRESS], яка залишалася у нього після смерті батьків. Приблизно у 2005-2006 роках у [PERSON] були неприємності з Азовською кредитною компанією і він вимушений був продати свою квартиру, розрахуватися із боргами та купити квартиру по [ADDRESS] за гроші, які залишилися. Йому відомо, що [PERSON] продав свою квартиру приблизно за 50 000 доларів США, а нову квартиру купив приблизно за 30000 доларів США та оформив її на [PERSON], з якою він на той час проживав та збирався одружитися та удочерити доньку [PERSON]. Він приходив до них в гості в квартиру по [ADDRESS], але не часто і бачив в квартирі, як сторін, так і дитину [PERSON], а також речі дитини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] зі школи, та вона її познайомила з [PERSON] з яким ще в 90-х роках зустрічалася, потім розсталася, зустрінула свого цивільного чоловіка від його народила доньку Настю, а потім і з ним розсталася. Від [PERSON] їй стало відомо, що вона знову зустрінула [PERSON] з яким з 2005 року стала разом проживати по [ADDRESS]. Дана квартира належала [PERSON] після смерті його батьків, квартира 3-х кімнатна, крупно габаритна. Вона дуже часто приходила до них в гості і знає, що в даній квартирі також деякий час проживали батьки [PERSON], які потім виїхали в Росію, а коли повернулися, то проживали в спірній квартирі по [ADDRESS], поки не купили собі маленькій будинок в селі. Також в даній квартирі проживала племінниця [PERSON] зі своїм чоловіком. Зі слів сторін їй відомо, що у [PERSON] були проблеми з банківськими установами і він вимушений був продати крупно габаритну квартиру за 48000 доларів США і купити квартиру меншої площі за 36000 доларів США. Нова квартира була в плохому стані, потребувала ремонту. Пізніше вона дізналася, що спірна квартира була оформлена на [PERSON], як вона зрозуміла, щоб не забрав банк, але вони тоді проживали однією сім'єю, у них були добрі відносини між собою, [PERSON] після реєстрації шлюбу удочерив доньку [PERSON], так як добре до неї ставився. Їй відомо, що [PERSON] на той час отримувала державну допомогу на доньку в розмірі 300 гривень, не працювала, працював [PERSON] спочатку на комбінаті «Азовсталь», потім на комбінаті «Ілліча». Вказувала, що спірну квартиру купували для сім'ї, разом переїхали до неї з квартири по [ADDRESS], робили в нової квартирі ремонт, купували меблі. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у неї була банкоматовська картка [PERSON] на яку перераховувалася його заробітна плата і [PERSON] її витрачала на потреби сім'ї. Їй достовірно відомо, що батьки [PERSON] не давали їй гроші на придбання спірній квартири, так як самі змогли купити маленький будинок в сілі. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] її бив, але при ній такого не було. Зі спірній квартири [PERSON] виїхала сама, вона їй навіть допомагала вивозити речі, поки [PERSON] не було дома. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сторін знає давно, неприязних стосунків з ними не має. [PERSON] знає, так як та зі шкільних років дружила з її сестрою [PERSON] Вона бувала в гостях у [PERSON] і [PERSON], як в квартирі по [ADDRESS], так і в квартирі по [ADDRESS] і у неї склалася думка з їх поведінки та взаємовідносин, що вони проживають однією сім'єю, вона бачила речі всіх членів сім'ї. Їй було відомо, що у [PERSON] були проблеми з банківськими установами і вони вирішили із [PERSON] продати крупно габаритну квартиру та купити квартиру меншої площі. Зі слів своєї сестри їй відомо, що спірна квартира була оформлена на [PERSON], так як проблеми з банками залишилися і вони боялися, що квартиру можуть забрати за борги. Зі слів [PERSON] їй відомо, що остання не мала грошей для придбання квартири, так як вона отримувала тільки допомогу на хвору дитину, якій необхідно було робити дві операції, а її батьки не мали можливості навіть дати гроші на операцію онуки, допоміг дідусь біологічного батька [PERSON]. Їй відомо, що зі спірній квартири [PERSON] виїхала добровільно та вивезла усі речі яки вона разом із [PERSON] купували для сім'ї. Також вказувала, що в її присутності [PERSON] ніколи не бив [PERSON] і вона не чула такі факти від [PERSON] або своєї сестри особисто. Свідок [PERSON] суду пояснила, що христила доньку [PERSON], так як вони друзі зі шкільних років, з [PERSON] знайома з 1993-1994 років. Вказувала, що з осені 2005 року [PERSON] та [PERSON] зустрічалися, але не проживали разом, проживати вони стали після реєстрації шлюбу у 2008 році. [PERSON] коли зустрічалася з батьком своєї доньки, то проживала у знайомих, з грудня 2007 року працювала та збирала гроші на придбання квартири, якісь гроші їй в 2003 році дали батьки. Їй відомо, що [PERSON] ні коли не проживала в квартирі [PERSON] по [ADDRESS]. Квартиру по [ADDRESS] [PERSON] купила за свої гроші, але за якому суму вона не знає, вона, її чоловік і [PERSON] допомагали [PERSON] робити ремонт в даній квартирі. Батьки [PERSON] придбали собі будинок в селі. Їй відомо, що [PERSON] сварився та постійно бив [PERSON], вона ходила із синцями, зверталася до правоохоронних органів. Згідно ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Статтею 74 СК України встановлено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як свідчить аналіз змісту ст..74 СК України, це положення може розглядатися лише як загальне правило. Проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що при застосуванні ст..74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Аналізуючи здобуті під час судового засідання відомості, які містяться безпосередньо у поясненнях свідків допитаних по справі та письмових матеріалах справи суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] на липень-серпень 2007 року, тобто на час придбання спірній квартири перебували у фактичних шлюбних відносинах. Дані обставини підтверджуються також і реєстрацією [PERSON] за місцем проживання [PERSON] та вказівкою в історії хвороби дитини [PERSON] її місце проживання значиться саме за адресою [PERSON] по [ADDRESS], а при придбанні спірній квартирі реєстрації сторін в даній квартирі. Як зазначав у судовому засіданні [PERSON] він зареєстрував [PERSON] в своєї квартирі навіть не перебуваючи з нею у шлюбі, так як на той час вони вже проживали однією сім'єю та збиралися зареєструвати шлюб. Відповідно між сторонами протягом 2005-2007 років склалися та відбувалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до виниклих правовідносин положення ст..74 СК України, та як наслідок положення глави 8 цього ж Кодексу, які регулюють підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, при цьому суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] у будь-якому іншому шлюбі протягом спільного проживання не перебували. Статтею 60 Сімейного Кодексу України визначені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, так у відповідності до ч.1 цієї статті, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. У відповідності до ч. 2 вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ч.1 чт.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог п.п.2,4 ст.65 СК України при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тобто названі норми матеріального права встановлюють існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] та її представника [PERSON] щодо купівлі спірного майна безпосередньо [PERSON] за особисті кошти, у зв'язку з чим квартира є її особистою власністю з наступних підстав. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] була продана [PERSON] 12 липня 2007 року. Після продажу квартири 01 серпня 2007 року [PERSON] була придбана спірна квартира [ADDRESS], з моменту продажу та купівлі пройшло два тижня, в зазначений час [PERSON] не працювала, що вбачається з її трудової книжки, так як знаходилася по догляду за дитиною, що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Як вбачається із договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказував, що гроші від продажу належної йому на праві особистої власності квартири були витрачені частково на погашення боргів, за останні гроші була придбана спірна квартира меншої площі зроблений ремонт та придбані для цього необхідні речі (піч, унітаз тощо). Грошові кошти від продажу його квартири фактично було вкладено до сумісного бюджету, так як саме для сім'ї була придбана спірна квартира, в ній проводився ремонт та вони одразу стали в ній проживати. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду будь яких об'єктивних доказів, які б свідчили про те, що вона 01 серпня 2007 року продавцю квартири [ADDRESS] передавала грошові кошти, що належали їй особисто, навіть не зважаючи на посилання з її боку на розписку. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказувала, що саме [PERSON] звернувся до неї підшукати квартиру, саме він укладав договір в агентстві нерухомості і саме він передав кошти продавцям спірній квартири. Розписка дійсно була підписана продавцями спірній квартири та [PERSON], так як саме на її ім'я оформлювався об'єкт нерухомості - спірна квартира. Пояснення ж позивача за зустрічним позовом [PERSON] у їх сукупності не свідчать про визнання факту придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] за особисті грошові кошти. Більш того, сторони у судовому засіданні не оспорювали той факт, що на момент продажу квартири по [ADDRESS] та придбання спірній квартири у [PERSON] склалися проблеми з банківськими установами, що фактично і послужило продажу крупно габаритної квартири та придбання значно меншої за площею квартири. Суд не може прийняти до уваги свідчення свідка [PERSON], так як даний свідок взагалі не міг пояснити за яку суму була придбана спірна квартира, та якщо батьки [PERSON] і давали їй гроші на її придбання, то в якої сумі і звідки вони їх взяли. Що стосується пояснень даного свідка, що [PERSON] працювала і таким чином назбирала гроші на придбання квартири не знайшли свого підтвердження, так як з 01.05.2006 року [PERSON] звільнилася за власним бажанням і більш ні де не працювала. Таким чином, оскільки судом встановлено що квартира [ADDRESS] придбана за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON], між якими склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, на підставі договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку що зазначене майно є сумісно нажитим майном та позивач має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядження своїм майном квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири, суд прийшов до наступного. Так, звертаючись до суду з позовом про виселення, позивачка свої вимоги обґрунтувала ст. 116 ЖК України. Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачка за основним позовом [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до органів внутрішніх справ. Як вбачається із постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 07.06.2011 року на підставі ч.2 ст.6 КПК України [PERSON] звернулася із заявою до Орджонікідзевського РО МГУ УМВД України в Донецькій області (а.с.23) з проханням притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка [PERSON] за її побиття. Однак ні яких доказів які б свідчили, що з [PERSON] була проведена профілактична бесіда, робота, внесено попередження про недопущення насильства в сім'ї, суду з боку [PERSON] надано не було, [PERSON] дані обставини заперечує. Згідно витягу з єдиного реєстру повідомлень скоєння кримінального провадження, внесена до єдиного реєстру заява [PERSON] про неправомірні дії [PERSON], а саме побиття за місцем проживання по [ADDRESS] (а.с.24). Однак, ні яких рішень за даною заявою на час розгляду справи судом прийнято не було, про що свідчить відповідь прокурора Орджонікідзевського району (а.с.131-132). Інші звернення [PERSON] до органів внутрішніх справ: 13.01.2013 року, 30.01.2013 року, 03.04.2014 року (а.с.94-95) також не свідчать про проведення з боку правоохоронних органів профілактичних бесід з [PERSON] та внесення попереджень про недопущення насильства в сім'ї. Крім того, на час звернення [PERSON] взагалі не проживала у спірній квартирі, а знаходилася по іншим адресам проживання. Однак, при вирішені справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК мають враховуватись порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в іншому місці й не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. При цьому, відповідно до правил ст. 29 ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Вищезазначені докази свідчать про відсутність передбачених ст. 116 ЖК України підстав для виселення відповідача за основним позовом. Відповідно до ст..88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн., сплачені останнім при зверненні до суду із позовом.

Outcome: approved