Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

13 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» в особі Криворізького відділення ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», третя особа Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у місті ради про захист прав споживача, визнання права на знижку за спожитий газ, визнання дій неправомірними. В обґрунтування позову посилався на те, що з 15.03.1997 року він є власником житла по вул. Донецька, 34 в м. Кривому Розі і до 01.07.2015 року був абонентом ПАТ «Криворіжгаз», з 01.07.2015 року є абонентом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». З 12.03.1993 року до 06.06.2017 року працював суддею Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу та відповідно абз. 9 ст. 44 Закону України № 2862-ХІІ від 15.12.1992 року «Про статус суддів», який втратив чинність на підставі Закону № 2453-VІ від 07.07.2010 року, мав 50 % знижку плати за займане ним та членами його сім'ї житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка i користування індивідуальним домашнім телефоном). Щорічно ним надавалася довідка про те, що він працює суддею. Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року та в подальшому Законами України про державний бюджет зупинялася дія норми на пільгову оплату суддями за житло та комунальні послуги. Але рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року визнано таким, що не відповідає Конституції України, п. 1 ст. 1 ЗУ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року, яким виключено перше речення ч. 12 ст. 44 ЗУ «Про статус суддів». Однак, ПАТ «Криворіжгаз» всупереч вище викладеного на початку 2000-х років нарахували йому до сплати за споживчий газ в 100 відсотковому розмірі без урахування пільг. А оскільки він сплачував з урахуванням пільг, то ПАТ «Криворіжгаз» нарахувало борг. Договір про надання послуг з газопостачання був укладений мін ним та ПАТ «Криворіжгаз» 17.02.2001 року. На час укладення договору, згідно його тексту, в нього заборгованості перед зазначеним підприємством не було, але у довідці розрахунок, яка була надана відповідачем до листа від 01.07.2014 року вказана заборгованість станом на 01.01.2001 року в сумі 1223,99 грн. З 01.07.2015 року він сплачує за споживчий природний газ в повному обсязі, але підприємство стверджує, що він має заборгованість, зазначивши в листі на його запит, що в липні - грудні 2015 року сплачені ним кошти зараховані в погашення боргу, який утворився перед ПАТ «Криворіжгаз». Вважає, що дії відповідачів неправомірні, тому звернувся з позовом до суду та просить суду визнати за ним право на 50 відсоткову знижку плати за спожитий природний газ за період з 15.03.1997 року по 07.07.2010 рік; зобов'язати ПАТ «Криворіжгаз» провести перерахунок по сплаті за спожитий газ за період 15.03.1997 року по 07.07.2010 рік; визнати не правомірними вимагання ПАТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в сумі 2779,08 грн.; визнати відсутність боргу зі сторони позивача перед ПАТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в розмірі 2779,08 грн. Позивач, який був присутній в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Угринович Н.К., яка була присутня в судовому засіданні позовні вимоги не визнала просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях. В письмових заперечення посилається на те, що по - перше, вимоги позивача не відповідають способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України, а тому не підлягає встановленню в судовому засіданні. По - друге, відповідно до п. 15 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, у разі відсутності графіка погашення заборгованості, постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення. Оплата за період з липня 2015 року по грудень 2015 року зарахована в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Криворіжгаз», а саме: 222,83 грн. в серпні 2015 року; 891,32 грн. в вересні 2015 року; 258,77 грн. в жовтні 2015 року; 964,40 грн. в листопада 2015 року; 1139,72 грн. в грудні 2015 року. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за період з 01.07.2015 року по 01.09.2017 року позивачу було постановлено природній газ на суму 30355,36 грн. позивачем було сплачено кошти в розмірі 27527,58 грн. таким чином, станом на 01.09.2017 року заборгованість за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS], становить 2827,78 грн. на показники лічильника 35602 м3. Тобто вважає, що підприємством цілком законно та обґрунтовано здійснено нарахування заборгованості за спожитий природній газ. Представник відповідача ПАТ «Криворіжгаз» Мартинова Н.Ю., яка була присутня в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав викладених у письмових заперечення. З 01.01.2012 року на підставі ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, позивачу надавалася пільга в розмірі 50% зниження оплати за спожитий природний газ. З 01.01.2003 року надання пільг було призупинено за списками Управління праці та соціального захисту населення, у зв'язку з відсутності субвенцій з Державного бюджету. Порядок відшкодування працівникам бюджетних установ, яким чинним законодавством надані знижки з оплати комунальних послуг, регулюються постановою КМУ № 426 від 31.03.2003 року « Про затвердження порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу». Відповідно до п.2 зазначеного порядку відшкодування даних витрат проводиться за рішенням керівника установи. Тому дані витрати не можуть покладатися на юридичну особу, яка надає комунальні послуги. Крім того, зазначено, що головним розпорядником бюджетних коштів по компенсації пільг, наданими чинним законодавством є Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у місті ради, яке повинно здійснити компенсацію пільг наданих громадянам пільгових категорій за надання житлово-комунальних та інших послуг. Таким чином, законодавство України не передбачає перекладення на особу, надає комунальні послуги, обов'язку власним коштам забезпечувати виконання закону про знижки з оплати комунальних послуг. В наслідок чого, ПАК «Криворіжгаз» не є належним відповідачем по справі. Крім того, сплата котів яка надходила у серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зарахована на погашення боргу перед ПАТ «Криворіжгаз». Тому станом на 01.01.2016 року заборгованість за спожитий природний газ відсутня. Також, посилаючись на ст. 257 ЦК України вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив винести рішення згідно з вимогами чинного законодавства. В попередніх судових засіданнях було надано письмові пояснення, які залучено до матеріалів цивільної справи. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вивчивши заперечення на позовну заяву, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відтак, розгляд справи продовжено за нормами ЦПК в редакції від 15.12.2017 року. Судом встановлено, [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS]. Відповідно довідки - розрахунок по нарахуванню за використаний природній газ за вище вказаною адресою позивача станом 01.07.2014 року на показання лічильника 27800 наявна заборгованість в розмірі 3591,77 грн. за період з січня 2001 року по липень 2014 року (а.с. 6). З довідки засвідченої керівником апарату Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2017 року №30 слідує, що [PERSON] у період з 12.03.1993 року по 06.06.2017 року працював на посаді судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією України і Законами України. Статтею 130 Конституції України закріплюється обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів як складову конституційних гарантій їх незалежності і недоторканності. Так, ч. 9 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суддям надається 50 % знижка плати за займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка і користування індивідуальним домашнім телефоном). Такі ж пільги зберігаються за ними і після виходу у відставку. Однак, Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року N 1459-III, дія норми, яка давала право на пільгову оплату суддям на займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка і користування індивідуальним домашнім телефоном), була зупинена. До того ж, відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України Про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Відтак, ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2002 рік» (далі Закон), ст. 59 Закону на 2003 рік, ст. 78 Закону на 2004 рік, ст. 73 Закону на 2005 рік», ст. 75 Закону на 2006 рік, ст. 69 Закону на 2007 рік, ст. 65 Закону на 2008 рік, ст. 61 Закону на 2009 рік, ст. 60 Закону на 2010 рік передбачено, що витрати на безоплатне або цільове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих бюджетних установ. Також, така позиція викладена й в ч. 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України, яка вказує на те, що витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ. До таких витрат належать: зниження плати за користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія); Відповідно до положень Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 426, вищевказані пільги компенсуються пільговику після її оплати установою, з якою він перебуває в трудових відносинах у межах її бюджетних асигнувань. В супереч викладеного, позивач [PERSON] не надав суду доказів, що він у встановленому порядку звертався до відповідної бюджетної установи з приводу надання йому 50% знижки по сплаті за спожитий природний газ. Крім того, суд зауважує, що відповідно до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою КМУ від 29.01.2003 року № 117 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги. Постановою Кабінету міністрів України від 22.02.2006 року № 180 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117» п. 3 доповнено абзац наступного змісту: «забезпечити протягом 2006 року включення до Реєстру інформації про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із «Про статус суддів». [PERSON] також не надав суду докази про те, що звертався до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у місті ради з питань внесення інформації до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги не звертався за вказаний ним період. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Крім того, суд погоджується з доводами представника відповідача ПАТ «Криворіжгаз» Мартинової Н.Ю. про те, що позивачем також без поважних причин пропущено строк звернення до суду та не заявлено клопотання про його поновлення. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови в позові тільки в разі доведеності позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне відмовити в позові у зв'язку з його недоведеністю, що є самостійною підставою для цього. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed