Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

12 жовтня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: визнати зобов'язання за договором поруки №ОД16/03/2008/840-П/22 від 12.03.2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» припиненим. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.03.2008 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та ВАТ КБ «Надра» (далі - Банк) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №ОД16/03/2008/840-К/22, згідно з яким Позичальник отримала грошові кошти в іноземній валюті в сумі 30 000,00 дол. США. У якості забезпечення зобов'язань Позичальника, між [PERSON] (далі - Поручитель) та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки №ОД16/03/2008/840-П/22 від 12.03.2008 року. Як зазначає позивач, договір поруки є таким, що припинив свою дію на тій підставі, що пунктом 5.3 Договору щодо строку дії поруки не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, а тому порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Крім того, 13.11.2012 року Банк направляв позивачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання, проте в шестимісячний строк Банк не звернувся з позовними вимогами до Поручителя. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, представник позивача направив на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-1199цс16 від 06.07.2016 року. Третя особа в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Суд на підставі положень ст.169 ЦПК України ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторони позивача та третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.03.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є відповідач, далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір №ОД16/03/2008/840-К/22, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою 14,4% річних на споживчі цілі строком користування до 11.09.2017 року (п.1.1, 1.3.1, 1.4 Договору). В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 12.03.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] (далі - Поручитель) укладено Договір поруки №ОД16/03/2008/840-П/22, за умовами якого, Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON], взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №ОД16/03/2008/840-К/22 (п.1.1. Договору). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 559 ЦК України передбачає підстави припинення поруки. Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Позивач зазначає, що оскільки умовами п.5.3 Договору поруки визначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами Договору. Ні до позовної заяви, ні під час слухання справи в суді, представник позивача не надав суду копію вимоги від 13.11.2012 року на яку позивач посилався в позовній заяві. Представник Банку заперечив направлення Боржнику та Поручителю вимоги від 13.11.2012 року та пояснив, що в матеріалах кредитної справи міститься лише вимога від 16.05.2014 року, яка була направлена Поручителю. З матеріалів справи вбачається, що в 2014 році ПАТ КБ «Надра» звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом та ухвалою суду від 12.06.2014 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ОД16/03/2008/840-К/22 від 12.03.2008 року в сумі 36 559,90 дол. США, що за курсом НБУ становить еквівалент 425 800, 57 грн.; стягнуто солідарно в рівних частинах витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654, 00 грн. Як вбачається із ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.05.2015 року, при перегляді заочного рішення встановлено, що доказів, які б мали істотне значення правильного вирішення справи відповідачем суду не надано. Отже, як вбачається з копії договору, в договорі поруки встановлено строк дії поруки - до 11.09.2017 року (строк повернення кредитних коштів). Після направлення вимоги та відповідно зміни строку основного зобов'язання Банк в межах шестимісячного строку звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Крім того, згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16, відповідно до частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України). Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України немає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено підстав для припинення поруки, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення вимог та припинення договору поруки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed