Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

14.01.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось з позовом до суду до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 р. ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 11388279000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11 857,45 доларів США, що дорівнює еквіваленту 57457,65 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит в повному обсязі не пізніше 28.08.2015 р. та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 14,00% річних. Виконання зазначених зобов'язань забезпечено порукою [PERSON] відповідно до укладеного з позивачем договору поруки № 225856 від 28 серпня 2008 року. В зв'язку з тим, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості станом на 07.11.2014 р. в розмірі 5361,67 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 77 586,90 грн., з яких: 4164,76 доларів США, екв. 60266,83 грн. - кредитна заборгованість, 1196,91 доларів США, екв. 17320,08 грн. - кредитна заборгованість по процентам. Також просив стягнути з відповідачів пеню за прострочення сплати по кредиту в сумі 1044,92 грн. та пеню за прострочення сплати процентів в сумі 305,91 грн. 01.04.2015 року позивачем збільшений розмір позовних вимог, відповідно до яких просив про стягнення солідарно з відповідачів на його користь заборгованість станом на 25.03.2015 р. в розмірі 5361,67 доларів США, з яких: 4164,76 доларів США - кредитна заборгованість, 1196,91 доларів США - кредитна заборгованість по процентам, а також пеню за прострочення сплати по кредиту в сумі 15772,85 грн. та пеню за прострочення сплати процентів в сумі 6242,76 грн. Також просить стягнути з відповідачів суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1546,50 грн. Ухвалою суду від 06.11.2015 р. в якості правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк» залучено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнали частково, вважаючи завищеною суму заборгованості та нараховану пеню. Пояснили, що в зв'язку з ростом курсу долара не мають можливості оплачувати кредит. Просили застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог статей 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Статтею 554 ЦК України передбачено відповідальність поручителя у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, і поручитель відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено в судовому засіданні, 28 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 р. ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 11388279000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11 857,45 доларів США, що дорівнює еквіваленту 57457,65 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит в повному обсязі не пізніше 28.08.2015 р. та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 14,00% річних. Виконання зазначених зобов'язань забезпечено порукою [PERSON] відповідно до укладеного з позивачем договору поруки № 225856 від 28 серпня 2008 року. Згідно п. 3.4.1 позичальник зобов'язується використовувати кредит на зазначені у договорі цілі, а також повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунки банку в порядку та на умовах, передбачених договором. Пунктом 1.3 договору визначено, що за користування кредитним коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14% річних, після цього процентна ставка підлягає перегляду. Відповідно до п. 4.1 договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких зобов'язань, передбачених договором, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. Згідно представленого суду статуту від 05.09.2013 року була проведена зміна найменування з АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «УкрСиббанк». Відповідно до Договору факторингу № 27 право грошової вимоги за кредитним договором № 11388279000 від 28.08.2008 р., укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], перейшло до ТОВ «ФК Довіра та Гарантія», тим самим останній став кредитором за кредитним договором та одержавши право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань. В зв'язку з тим, що відповідачі не виконують своїх зобов'язань по кредитному договору належним чином, позивачем було розраховано заборгованість станом на 25.03.2015 року в загальному розмірі на суму 5361,67 доларів США, з яких: 4164,76 доларів США - кредитна заборгованість, 1196,91 доларів США - кредитна заборгованість по процентам, а також пеня за прострочення сплати по кредиту в сумі 15772,85 грн. та пеня за прострочення сплати процентів в сумі 6242,76 грн. Повний розрахунок наданий до суду та залучений до матеріалів справи. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію. Припинення зобов'язання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За положеннями статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За системним аналізом зазначених норм матеріального права строки та терміни дії договору мають визначатись роками, місяцями, тижнями, днями, годинами, календарною датою або подією, яка має неминуче настати. Термін дії договору визначений кінцевою датою - 28.08.2015 р. Відповідно графіку погашення кредиту, який є додатком №1 до договору і його невід'ємною частиною, позичальник зобов'язується повернути банку кредит у визначені строки та в таких розмірах, щоб станом на нижче вказану дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала зазначений у графіку розмір (а.с. 14-15). Таким чином, оскільки до закінчення строку дії договору, яким вважається зазначена в договорі календарна дата - 28.08.2015 р., відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання щодо погашення кредиту, у банку виникло право вимоги до нього. Доказів щодо спростування розрахунку заборгованості або недостовірності даних, викладених в ньому суду під час розгляду справи не надано, а тому суд погоджується з розрахунком позивача, представленим в обґрунтування позовних вимог. Стосовно посилань відповідачів щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. З представленого до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 20.05.2013 року, яким перебіг строку позовної давності був перерваний. Доказів щодо спростування зазначеного суду під час розгляду справи також не надано. Починаючи з дня вчинення позичальником 20.05.2013 року погашення кредиту, перебіг трьохрічного строку позовної давності за вимогами ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором спливає 20.05.2016 року, а позов було пред'явлено 14.01.2015 року, тобто до закінчення цього строку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по кредиту та заборгованості по процентам позивачем пропущено не було, а тому заперечення відповідачів в цій частині є необґрунтованими. Інших доводів в обґрунтування заперечень відповідачами до суду не надано. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж здійснений відповідачем 20.05.2013 р., позивач звернувся до суду з позовом 14.01.2015 р., а отже строк позовної давності обмежується періодом з 14.01.2014 р. Преамбулою Закону України № 1669-УІІ від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон) встановлено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Статтею 1 цього Закону визначено такі терміни: - період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. - територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно ст.2 Закону, введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, на час проведення антитерористичної операції. Забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Територія с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області визначена, згідно переліку населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України порядку від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р, де проводилася антитерористична операція, як зона АТО. Разом з цим, Кабінетом Міністрів України 05 листопада 2014 року за № 1079-р винесено розпорядження «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Однак постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року за N 826/18327/14 року по справі за адміністративним позовом ТОВ «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України про визнання нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 20140 року N1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. N 1053», розпорядження від 05 листопада 2014 р. № 1079-р., визнано нечинним. Вказана постанова згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року набрала законної сили. Враховуючи викладене, зокрема і той факт, що відповідачі зареєстровані та постійно проживають у період з 14 квітня 2014 року в населеному пункті с. Улакли Великоновосілківського району Донецької області, визначеному у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася і проводиться антитерористична операція, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 14.04.2014 р. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені за період з 14.01.2014 р. по 14.04.2014 р., а саме: пеню за прострочення сплати по кредиту в сумі 278,76 грн. та пеню за прострочення сплати процентів в сумі 90,82 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення суми заборгованості в іноземній валюті суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14 та від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14. Отже, сума погашення грошового зобов'язання відповідно до офіційного курсу Національного Банку України станом на день розгляду справи складає 130570,32 грн. Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.1) про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника за основним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання визначений періодичним платежами. Враховуючи останню дату погашення кредиту згідно розрахунку заборгованості - 20.05.2013 року, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право пред'явити вимогу про виконання порушеного зобов'язання боржника [PERSON] до поручителя [PERSON] протягом 6 місяців від дня настання порушення зобов'язання. Таку вимогу до поручителя Банк не пред'явив, і суду не надано доказів про пред'явлення вимоги до поручителя в період з 20.05.2013 року до теперішнього часу, а до суду подано позовну заяву лише 14.01.2015 року, тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року № 6-68 цс11 та № 6-48цс11. Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивач не пред'явив вимоги про виконання зобов'язань до поручителя протягом встановленого 6-місячного строку з дня порушення виконання зобов'язань, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки з поручителя [PERSON], а тому вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають відшкодуванню і понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1309,40 грн.

Outcome: partial