Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

14 березня 2019 року [PERSON] направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до [PERSON] , треті особи ЖБК № 220, приватний нотаріус ДМНО Ярова Н.Г., про визнання права власності в порядку спадкування за законом, який надійшов до суду 15 березня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року у приватного нотаріуса ДМНО Ярової Н.Г. було витребувано копію спадкової справи. 24 квітня 2019 року відповідач [PERSON] подала до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зустрічний позов до [PERSON] , треті особи: Житлово-будівельний кооператив № 220, приватний нотаріус ДМНО Ярова Н.Г. про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним. 25 квітня 2019 року [PERSON] було надано уточнену зустрічну позовну заяву. 06 травня 2019 року до суду надійшла копія спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач за первісним позовом посилався на те, що його баба [PERSON] була членом ЖБК № 220 з 1975 року. 25 квітня 1975 року їй на підставі списку членів кооперативу № 220, затверджених виконкомом міськради від 25 квітня 1975 року, було видано ордер № 449 на право зайняття квартири [ADDRESS] . Пайовий внесок за квартиру було сплачено у повному обсязі у розмірі 6 965 рублів 31 коп. 01 квітня 1990 року. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на зазначену квартиру. Спадкоємцями першої черги були: її чоловік [PERSON] і син [PERSON] , які проживали та були зареєстровані із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто є такими, що прийняли спадщину, проте документально її не оформили. З урахуванням рівності часток кожним із спадкоємців було успадковано по Ѕ частини квартири [ADDRESS] ). [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину зазначеної квартири. Спадкоємцем після його смерті був його син [PERSON] , який був зареєстрований та проживав з [PERSON] , померлим [INFO] , проте свідоцтво на спадщину не отримував. [INFO] року [PERSON] , який був батьком позивача, помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями після його смерті його син [PERSON] і дружина - позивач за зустрічним позовом [PERSON] 04 січня 2019 року позивач за первісним позовом звернувся із заявою про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотокругу від 04 січня 2019 року позивачеві за первісним позов було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом на квартиру через відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Таким чином, відсутність правовстановлюючого документа на спірну квартиру перешкоджає [PERSON] у реалізації його права на отримання спадщини після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , у вигляді Ѕ частини квартири. Просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У своїй заяві до суду просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом визнав, проти їх задоволення не заперечував. Позивач за зустрічним позовом у своїй уточненій позовній заяві посилалася на те, що 24 грудня 1987 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] . За життя її чоловік прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , у вигляді Ѕ частини зазначеної квартири, та смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS] , проте за життя свідоцтво про право на спадщину не отримував. Спадкоємцями першої черги після смерті її чоловіка є вона - дружина померлого, та син померлого - позивач за первісним позовом. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яровою Н.Г. їй відмовлено у видачі свідоцтва з причини відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Таким чином, позивач за зустрічним позовом позбавлена можливості у інший спосіб, окрім у судовому порядку, захистити своє право на отримання спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У своїй заяві до суду просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, позовні вимоги за первісним позовом визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Третя особа ЖБК № 220 у судове засідання свого представника не направила, про час, день та місце судового засідання повідомлена в порядку ч. 4 ст. 130 ЦПК України, письмових пояснень до суду не надала. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотокругу Ярова Н.Г. у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, суду надала заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 1960 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 23). Від вказаного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с. 24). 25 квітня 1975 року [PERSON] з родиною у складі 4 осіб, на підставі списків кооперативу № 220, затверджених виконкомом міськради 25 квітня 1975 року, отримала ордер № 449 на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 13-14). 24 грудня 1987 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 27). Від вказаного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с. 28). 01 квітня 1990 року [PERSON] сплатила у повному обсязі пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську) у розмірі 6 965 рублів 31 коп. (а.с. 15). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 22). Після її смерті відкрилася спадщина на вказану квартиру, яку прийняли спадкоємці першої черги: чоловік [PERSON] і син [PERSON] , які проживали та були зареєстровані із [PERSON] , померлою [INFO] (а.с. 20). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ними за життя отримано не було. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 25). Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був його син [PERSON] , який проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем (а.с. 21) та фактично прийняв спадщину, проте свідоцтво про право на спадщину не отримував. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 26). Заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Спадкоємці першої черги [PERSON] і [PERSON] звернулися із заявами про прийняття спадщини (а.с. 101, 125). Згідно з відомостями КП «ДМБТІ» від 11 грудня 2018 року реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , станом на 31 грудня 2012 року не проводилася (а.с. 16). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 січня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 124). Підставою нотаріус вказала відсутність правовстановлюючого документа на зазначену квартиру. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 лютого 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 128). Підставою нотаріус вказала відсутність правовстановлюючого документа на зазначену квартиру. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 7 Законом СРСР «Про власність в СРСР» (чинного на момент набуття [PERSON] права власності на квартиру) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Абз. 3 ч. 2 ст. 7 Законом СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що після придбання зазначеного майна у власність громадянин має право розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, вчиняти щодо нього інші угоди, які не суперечать законові. Ч. 1 п. 6 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про кооперацію», стаття 384 ЦК). Ч. 3 п. 6 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з Листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, за результатами узагальнення судової практики щодо розгляду спорів щодо прийняття спадщини, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач за первісним позов та позивач за зустрічним позовом не мають можливості, оскільки [PERSON] , померлий [INFO] , хоча і прийняв фактично спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] , проте свідоцтва про право на спадщину за законом не отримав. Тому, позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом набули право на прийняття належної [PERSON] спадщини у вигляді квартири [ADDRESS] по Ѕ частині квартири за кожним як спадкоємці першої черги, оскільки, померлий батько позивача за первісним позовом та чоловік позивача за зустрічним позовом [PERSON] мав право на отримання свідоцтв про право на спадщину за законом та реєстрацію свого права власності у встановленому законом порядку. [PERSON] , будучи членом кооперативу, сплатила у повному обсязі пайовий внесок за квартиру та набула право власності на неї. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадщину фактично прийняли спадкоємці першої черги: її чоловік [PERSON] і син [PERSON] , які проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем, у рівних частинах по Ѕ частині за кожним. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , фактично спадщину у вигляді Ѕ частини спірної квартири прийняв його син [PERSON] , який проживав та був зареєстрований із померлим на день відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина на квартиру. Оскільки померлий заповіт не залишив, спадкоємцями першої черги за законом є його син - позивач за первісним позовом [PERSON] і дружина померлого - позивач за зустрічним позовом [PERSON] . Враховуючи положення ч. 1 ст. 1267 ЦК України, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (раніше Дніпропетровську) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідачем за первісним позовом позовні вимоги було визнано під час підготовчого засідання відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 400 гривень 00 коп. (800 гривень 00 коп. х 50 % = 400 гривень 00 коп.). З урахуванням того, що відповідачем за зустрічним позовом позовні вимоги було визнано під час підготовчого засідання, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 400 гривень 00 коп. (800 гривень 00 коп. х 50 % = 400 гривень 00 коп.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки розмір сплаченого судового збору як позивачем за первісним позовом так і позивачем за зустрічним позовом є однаковим, а стягнення із відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом, так і стягнення із відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом однакових сум до змін у матеріальному становищі кожного із них не призведе, суд вважає за необхідне застосувати зустрічне зарахування та залишити понесені [PERSON] і [PERSON] судові витрати із сплати судового збору за кожним із них. На підставі викладеного,

Outcome: approved