Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

14 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товарна Біржа «Нерухомість Н», в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між позивачем та відповідачами, зареєстрований УТБ «Нерухомість Н» за № 115 від 16 серпня 1995 року. Позов мотивований тим, що 16.08.1995 року позивач купила квартиру [ADDRESS] у відповідачів. Зазначений договір був оформлений на універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» та зареєстрований КМ «ММБТІ». На даний час їй стало відомо про недійсність угоди, тому вона змушена звернутись до суду. 19 березня 2020 року вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 28 травня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі та третя особа в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином, правом на подання відзиву на позов та пояснень не скористались. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 серпня 1995 року на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» між [PERSON] , [PERSON] (ПРОДАВЦІ) та [PERSON] (ПОКУПЕЦЬ) укладено договір № 115 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований в Миколаївському МБТІ 17.08.1995 за реєстровим № 17542. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності зі\~ст. 47 ч.2 ЦК УРСР\~(у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як вбачається з матеріалів справи, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Проте, відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення даного договору. З огляду на викладене, є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 115 від 16 серпня 1995 р., дійсним. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved