Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

13 грудня 2017 року [PERSON] предявив в суд позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Як на підставу своїх вимог зазначав, що 12 лютого 2015 року відповідач [PERSON] позичила у нього грошові кошти в сумі 5000,00 грн., які зобовязалась повернути йому за першою вимогою, що підтверджується розпискою від 12 лютого 2015 року, яка була написана відповідачем власноручно. Вищевказана розписка оформлена у письмовій формі за підписом відповідача [PERSON], що відповідає вимогам ч.2 ст. 1047 ЦК України. 13 лютого 2017 року він звернувся до відповідача [PERSON] з першою вимогою про повернення позичених грошових коштів, однак остання грошей не повернула, а тому він змушений звернутись в суд. З огляду на такі факти та на підставі положень ст. ст. 15, 16, 526, 530, 610, 1046, 1047 ЦК України просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 5000,00 грн. боргу за договором позики, 156,04 грн. інфляційних втрат, три проценти річних у сумі 59,59 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 17 квітня 2018 року о 17.00 год. позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, та представником позивача [PERSON] до суду подана письмова заява, зі змісту якої убачається, що він проти розгляду справи без його участі та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась втретє, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку, та не надіслала до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву.. За згодою представника позивача [PERSON] [PERSON] та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 17 квітня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини, права та обовязки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є, зокрема, договори та інші правочини. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представника розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з приписами ст. 1049 цього ж Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2015 року між позивачем [PERSON], як позикодавцем, та відповідачем [PERSON], як позичальником, було укладено договір позики, за умовами [PERSON] надав, а [PERSON] отримала у позику 5 000,00 грн., які зобовязалась повернути за першою вимогою. Вказаний договір позики був оформлений письмовою розпискою, підписаною відповідачем [PERSON] 13 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з першою вимогою про повернення позичених грошових коштів, однак остання грошей не повернула. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до справи копією та оригіналом вищевказаної розписки про отримання відповідачем [PERSON] в позику 5 000,00 грн. копією вимоги про повернення грошових коштів та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. З наведеного позивачем [PERSON] розрахунку, який відповідачем [PERSON] не оспорювався, вбачається, що розмір інфляційних втрат за час прострочення відповідачем виконання зобовязання становить 156.04 грн., а три проценти річних 59,59 грн. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved