Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

12 червня 2013 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнання за сторонами по ? частки у праві власності на будинок та усунення перешкод у користуванні будинком. Свої вимоги мотивував тим, що з липня 2007 року проживав з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання сторонами набуто у власність земельна ділянка 0, 0529 га у садівничому товаристві «Калина» [ADDRESS], садовий будинок площею 111, кв. м., предмети обстановки та побутові прилади загальною вартістю 89214,00 грн. В червні 2013 року відповідач змінила замок на вхідних дверях будинку та не допускає до житла (а. с. 1-6, т. 1). В подальшому, позивач неодноразово змінював та збільшував позовні вимоги, зокрема заявою від 31 липня 2013 року (а. с. 57-61, т.1), заявою від 31 липня 204 року (а, с. 5-10, т.2) та заявою від 09 вересня 2014 року (а. с. 15-20, т. 2). Остаточно позовні вимоги [PERSON] визначив в заяві від 26 жовтня 2015 року, в якій просить встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 07 червня 2013 року, поділити сумісне майно, визнавши за сторонами право власності по ? частки на житловий будинок. Крім того, просив визнати за позивачем право власності на котел електричний «Protherm» - 8100 грн., котел газовий «Vailand» - 15000 грн., пароочисник «KARCHER» - 2500 грн., мийку «KARCHER» - 2800 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., морозильну камеру «Атлант» - 3000 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., електролічильник багато тарифний - 2400 грн., електронасос для води -1600 грн., котел опалювальний «Solitar» - 15000 грн., палатку кемпінгову «Together 4P» - 1914 грн., набір кухонних меблів -12000 грн., м'які шкіряні меблі (куточок) у вітальні - 9000 грн., телевізор «Filips»- 5000 грн., кінотеатр «YAMAHA»- 10000 грн., пилосос «DYSON» - 4200 грн., визнати за відповідачкою право власності на телевізор «Соні -Тринінтон» - 3500 грн., телевізор «LG» - 1000 грн., електродуховка FT8501/НА - 3500 грн., електрообігрівач «Термія» - 1 шт. - 450 грн., фотоапарат «CANON» - 1 шт. - 1400 грн., посудомийна машина виробник «Ariston» - 4200 грн., ноутбук «ACER» - 4200 грн., набір меблів у дитячій кімнаті - 12000 грн., меблі у спальні (ліжко, шафа, крісло, комп'ютерний стіл) - 10000 грн., усунути позивачеві перешкоди у користуванні садовим будинком, шляхом зобов'язання відповідача надати позивачу дублікат ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі, зобов'язати відповідача повернути позивачу особисті речі: крісло офісне «Леон» вартістю 1119 грн., перфоратор «Деккер» вартістю 529 грн., чоловічий золотий ланцюжок та чоловічий золотий браслет вартістю 14000 грн., а також залишені на зберігання особисті гроші в сумі 12000 доларів США та визнати за позивачем право власності на ? частку земельної ділянки, площею 529 кв.м. за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Вінницької міської ради, в місті Вінниці, в [ADDRESS] (а. с. 97-99, т. 3). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] (а. с. 60, т. 2). Судові рішення першої інстанції неодноразово переглядались судами апеляційної та касаційної інстанції. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 червня 2007 року по 07 червня 2013 року. Визнано за [PERSON] право власності на ? частку спірного житлового садового будинку. Визнано за [PERSON] право власності на ? частку спірного житлового садового будинку. Зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] садовим будинком шляхом надання позивачу дублікатів ключів від вхідних та інших дверей будинку та прибудинкової огорожі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 167-179, т. 3). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року в частині пред'явлених позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та визнання права власності на ? частину земельної ділянки та ухвалено в цій частині нове рішення, яким: встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 07 червня 2013 року. Визнано за [PERSON] право на ? частку спірної земельної ділянки. В решті рішення суду залишено без змін (а. с. 229-233, т. 3). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 78-81, т.4). За висновком суду касаційної інстанції суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою те, що на час придбання [PERSON] земельної ділянки, позивач перебував у шлюбі із [PERSON] Крім того вказав, що при вирішенні спору про поділ майна, слід встановити не лише факт спільного проживання сторін, а і обставини придбання спірного майна сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без встановлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на майно. Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту та бюджету та інших вимогах, які є похідними. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а. с. 192-197, т. 4) Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2017 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2017 року залишене без змін (а. с. 12-15, т. 5). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 50-53, т.5). За висновком суду касаційної інстанції суди першої та апеляційної інстанції дійшли передчасного висновку про те, що позивачем не надано доказів спільного проживання з відповідачкою у вказаний у позові період, з врахуванням припинення попередніх шлюбних відносин, та доказів на підтвердження ведення спільного господарства та участі у будівництві спірного будинку. Зокрема, до уваги взято покази свідків заявлених відповідачкою в той час, як до показів свідків заявлених позивачем суд віднісся критично. Не взято до уваги пояснення [PERSON], які надані працівникам міліції в 2012-2013 роках, не взято до уваги накладні на підтвердження факту будівництва за період 21 березня 30 травня 2008 року, адже будівництво тривало до травня 2008 року. Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року після надходження справи з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, остання прийнята до провадження (а. с. 56, т. 5). 19 січня 2018 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що позов є безпідставним, адже у сімейних відносин з позивачем не мала, так само як не було спільних коштів, спільних витрат та спільного придбання майна. Одночасно зазначила, що [PERSON] не був членом садівничого кооперативу «Калина», а земельна ділянка придбана відповідачем 05 березня 2007 року, на якій до червня 2007 року було побудовано фундамент та коробка майбутнього будинку. Позивач в той час перебував у шлюбі з іншою жінкою. Відповідач зазначає, що спірна земельна ділянка куплена та будівництво здійснено за її особисті кошти, які отримані зокрема 83740,00 грн. від продажу в 2004 році квартири [ADDRESS]. Крім того, в березні 2006 року [PERSON] отримала позику в розмірі 50000,00 грн. у ТОВ «ВТД Україна» для купівлі автомобіля, натомість зазначені кошти витратила на купівлю землі та будівництво. Також відповідач 14 листопада 2007 року отримала кредит в розмірі 25000,00 доларів США у АКБ «Укрсоцбанк». Також на будівництво відповідач витрачала і свої доходи від підприємницької діяльності та заробітної плати за 2007-2008 роки. Надані позивачем докази на придбання будівельних матеріалів в період з 21 березня по 08 липня 2008 року вважає неналежними, адже будівництво почалось в 2007 році, а станом на 09 квітня 2008 року виготовлено технічний паспорт та 30 травня 2008 року введений в експлуатацію. Отриманий позивачем кредит 26 травня 2008 року не витрачався останнім на будівництво спірного будинку. Отримана позивачем виручка за 2007-2009 роки у зазначених ним розмірах не є доходом, натомість у вказаний період ним придбано 8 транспортних засобів. При укладанні договору найму 22 березня 2010 року та 03 липня 2013 року позивач вказував, що транспортний засіб придбаний в 2010 році не є спільною сумісною власністю. Надані фотографії не свідчать про наявність сімейних стосунків, так само як не відповідає дійсності і довідка про спільне перебування на відпочинку за кордоном, що спростовується копією закордонного паспорта. Перелічене позивачем майно, що знаходиться у будинку там ніколи не було, що підтверджується і висновком експерта від 18 квітня 2014 року. Також відповідач вказала, що речей, які позивач просить її повернути в неї ніколи не було. За наведеного просить відмовити у задоволенні позову (а. с. 76-89, т. 5). 15 лютого 2018 року представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем зареєстроване 26 липня 2007 року, а позивач вже не перебував у зареєстрованому шлюбі. Твердження [PERSON] про витрачання її особистих коштів на будівництво є необґрунтованим, адже відсутні докази про передачу коштів [PERSON] від [PERSON] за реалізацію квартири. Позика в розмірі 50000,00 грн. надавалась на придбання автомобіля, при цьому доказів про спрямування цих коштів на купівлю земельної ділянки та будівництв не надано. Твердження про отримання відповідачем кредиту в розмірі 25000,00 доларів США не відповідає дійсності, адже нею отримана сума набагато менша. Також вказав, що відповідач в 2008 році виступала поручителем за іпотечним договором укладеним позивачем на суму 100000,00 доларів США, як власник ЗАТ «Інфоресурс СГ» (а. с. 105-109, т. 5). 13 березня 2018 року відповідачем до суду надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що з приводу придбання земельної ділянки має значення не факт її реєстрації, а факт набуття майна. Також звернула увагу, що позивач мав відносини не особисто з відповідачем, а з юридичною особою ЗАТ «Інфоресурс СГ», де остання дійсно де який час була керівником. (а. с. 132-138, т.5). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а. с. 160, т. 5). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2018 року задоволена заява відповідача про відвід судді Воробйова В.В., справу направлено на авто розподіл відповідно до вимог ЦПК (а. с. 182, т. 5). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2018 року справа після проведеного авто розподілу прийнята до провадження суддею Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюком К.П. (а. с. 185, т. 5). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з врахуванням збільшення їх розміру. Щодо позовних вимог висловив думку аналогічну в відповіді на відзив на позовну заяву. Просив позов задовольнити. Відповідач та її представники в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. Крім того, 09 жовтня 2018 року в судовому засіданні представники надали письмове клопотання, в якому просили застосувати до позовних вимог щодо права власності на земельну ділянку, будинок та рухоме майно наслідки спливу позовної давності та виключити з числа доказів звіти ФОП [PERSON], пояснення відповідачки та її доньки, копії товарних чеків, накладні на придбання будівельних матеріалів, фотографії, довідку-характеристику та покази свідків Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась. В письмових поясненнях від 15 січня 2015 року зазначила, що 05 березня 2004 року їх спільна з позивачем донька повідомила її що [PERSON] на день народження бабусі прийшов з жінкою, яку називав своєю новою дружиною на ім'я [PERSON]. Донька підтримувала стосунки з батьком, ходила в гості до батька, який проживав по вул. Квятека спільно із [PERSON] Позивач особисто розповідав, що знайшов та купив земельну ділянку для будівництва. До позивача претензій не має, адже ще в 2003 році розділи спільне майно, а шлюб розірвали в 2007 році за ініціативою [PERSON] (а. с 120-121, т. 2). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є товаришем позивача та директором будівельного підприємства. З відповідачем познайомився на початку осені 2003 року. Допомагав шукати земельну ділянку для будівництва. Під час будівництва майже кожний день був там присутнім, допомагав спецтехнікою та матеріалами. Весною 2013 року сторони посварились, і тоді він дізнався, що шлюб між ними не укладений. Відповідач працювала на підприємстві свідка головним бухгалтером. Кошти на будівництво надавав позивач, які позичав в знайомих. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є «кумом» позивача. Сторони познайомились в 2003 році, проживали як сім'я. Про доходи позивача нічого не відомо, але вважає, що [PERSON] мав достатні прибутки. Свідок допомагав в будівництві будинку приблизно протягом одного року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що працює нотаріусом. Позивача знає близько 10 років. Неодноразово позичала позивачеві гроші. Скільки заробляла відповідачка не знає, але відомо що працювала бухгалтером. Разом із сім'ями відпочивали в дома у свідка та у сторін, їздили на природу, сприймала сторони, як чоловіка та дружину. На ювілеї батька відповідача, останній в своїх тостах зазначав про позивача як зятя. Будинок будував позивач. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що товаришує з позивачем з 1989 року. Позивач зареєстрований як СПД, займався перепродажем автомобілів. Відомо, що сторони познайомились в 2003 році, відповідач працювала бухгалтером. Сторони проживали як сім'я, вирішували побутові питання. Земельну ділянку для будівництва шукав позивач, та будівництвом займався також позивач, яке тривало приблизно рік, півтора. Відомо, що відповідач працювала на кількох роботах, але її доходи могли покрити лише поточні витрати, одноособово будувати не змогла. Короткостроково допомагав фінансами. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що товаришує з позивачем з 1998 року. Свідкові відомо, що земельну ділянку купував позивач. Сторін сприймав як сім'ю. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що його з позивачем познайомив «кум». На замовлення позивача, приблизно в 2009 -2010 роках, будував будинок, а саме рив котлован, робив коробку, крівлю, штукатурку. Гроші в готівці давав позивач. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що знайомий з позивачем з 2000 року, та їх об'єднує спільне хобі - рибалка. Разом із сторонами та своєю сім'єю відпочивали на природі с палатками, ходили один до одного в гості. До сторін приходив в гості по вул. Максимовича. На дні народженні позивача «теща», мати відповідача, хвалила його як гарного зятя. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є «кумом» позивача, познайомились в 2000 році та часто їздять на рибалку. Дружать сім'ями, разом відпочивають на природі. Свідок допомагав робити внутрішні роботи у будинку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з 2006 року знайома з відповідачем. Відповідач є розлученою, чоловіка свідок не бачила жодного разу. Відповідач займалась будівництвом в 2007 році та в 2008 році переїхала до нового будинку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою відповідача по вул. Келецькій з 2000 року, адже там проживають батьки [PERSON] В 2005 році відповідач розвелась з чоловіком. Будинок допомагали будувати батьки відповідача приблизно протягом одного року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є матір'ю відповідача. Позивача особисто не знає, чула про нього лише зі слів доньки. Кошти на будівництво отримані за частку будинку по вул. Енгельса та за відчуження квартири по вул. Шевченка. 11 років тому, чоловік свідка звільнився з ЗСУ та отримав компенсацію в розмірі 5-7 тисяч доларів США. Позов [PERSON] є не зрозумілим, адже він не має ніякого відношення до майна відповідача. Донька брала кредити та позики на будівництво. В будинок по вул. Максимовича [PERSON] переїхала в травні 2008 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є подругою відповідача з 2001 року. Позивача вважає її «залицяльником». Земельну ділянку знайшла сама відповідач, і будинок будувала також одноособово. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є продавцем земельної ділянки по вул. Максимовича. Хто зазначений у договорі покупцем не пам'ятає, але перемовини вів та давав гроші позивач. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є однокласником позивача. В 2005 - 2006 році позивач казав, що одружений з [PERSON] та живе на вул. Квятека. Позивач надавав допомогу дитині відповідача від першого шлюбу. Був в гостях у сторін в будинку на Максимовича. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є товаришем позивача з 2006 року. Свідок працює водієм та завозив меблі на кухню [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом відповідача. Сестра будинок будувала сама. До переїзду в будинок, проживала по вул. Квятека. Свідок приймав участь у будівництві на всіх етапах. Влітку 2008 року сестра переїхала до будинку. Суд, сторін, їх представників свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. В частині заявлених позовних вимог про встановлення факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 31 грудня 2003 року по 07 червня 2013 року, суд зазначає наступне. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 червня 2005 року [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13 червня 2005 року, що підтверджується копією вищезазначеного свідоцтва (а. с. 239, т.2). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 травня 2007 року, яке набрало законної сили 10 червня 2007 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 37, т. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до п. 20 Постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи, що сторони перебували у інших зареєстрованих шлюбах, зокрема відповідачка [PERSON] до 13 червня 2005 року, а позивач [PERSON] до 10 червня 2007 року, вимога про встановлення факту спільного проживання між зазначеними особами з 31 грудня 2003 року до 10 червня 2007 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає, адже за вищенаведеними нормами законодавства такий факт можливо встановлювати лише у разі, коли особи не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Наразі, рішення суду про розірвання шлюбу між подружжям [PERSON] набрало законної сили саме 10 червня 2007 року. Суд не приймає до уваги рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року про встановлення факту припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] з 16 травня 2003 року. яке набрало законної сили 10 жовтня 2015 року (а. с. 114-115, т. 3). адже відповідно до статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя (оголошення його померлим) або ж його розірвання. При цьому, фактичне припинення шлюбних відносин чинне сімейне законодавство не містить, а тому встановлення такого факту не має правового значення при вирішенні спору про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В частині вимог про встановлення факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу починаючи з 11 червня 2007 року по 07 червня 2013 року суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Аналогічна позиція щодо застосування положень ст. 74 СК України викладена в постанові Верховного суду від 25 січня 2018 року при розгляді справи № 337/5266/15-ц. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що головною передумовою поділу майна подружжя, що проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, є встановлення самого факту проживання сторін однією сім'єю, визначення періоду часу з якого сторони проживали однією сім'єю та встановлення, чи придбано майно, про поділ якого заявлено стороною в цей період. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, за позовною вимогою про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 11 червня 2007 року по 07 червня 2013 року предметом доказування є наявність обставин ведення сторонами спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. На підтвердження наявності зазначених обставин позивачем надано наступні докази. 12 квітня 2007 року [PERSON] звернулась до Управління земельних ресурсів із заявою про проведення переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], що підтверджується копією зазначеної заяви (а. с. 27, т. 2). Відповідно до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 05 травня 2007 року земельна ділянка площею 0,0529 га. під охорону та зберігання передана [PERSON] (а. с. 31-32, т. 2). Відповідно до відповіді на адвокатський запит ПП ТА «Укрвіза», [PERSON] та [PERSON] з 21 жовтня 2006 року по 30 жовтня 2006 року перебували у Єгипті по туристичній путівці м. Хургада (а. с. 99, т. 2). Надаючи оцінку вищезазначеним письмовим доказам суд зазначає, що звернення відповідача до Управління земельних ресурсів, передання її на зберігання земельної ділянки та спільна поїздка за кордон на відпочинок здійснені до 11 червня 2007 року, тобто у період, коли [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, а тому зазначенні докази судом не приймаються до уваги з підстав неможливості встановлення факту спільного проживання під час перебування у іншому шлюбі про що зазначались вище. Матеріали цивільної справи (арк. 106 а-е, т. 2 та арк. 154-155, том 4), містять фотокартки, на яких зображені сторони. Частина наданих позивачем фотокарток містить дату їх знімання, а саме «05.06.2005». Вказані фотокартки дають підстави стверджувати, що позивач та відповідач мали спільне коло друзів та спільно проводили вільний час. Натомість фотокартки не доводять факт, що у вказаний період між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до копії звітів до ДПІ, ФОП [PERSON] мав обсяг виручки в 2007 році - 200806,19 грн., в 2008 році - 55380,1 грн., в 2009 - 268448,00 грн., в 2010 році - 470964,19 грн., в 2011 році - 462679,55 грн., за 2012 рік - 454781,59 грн. (а. с. 12-19, т.1). За 2006 рік - 432956, 54 грн., за 2005 рік - 316992, 16 грн. (а. с. 183-184, т.4). Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 16 жовтня 2013 року, [PERSON] відповідно до договору 23 травня 2008 року видано кредит в розмірі 100000,00 доларів США. Заборгованість погашена достроково 22 травня 2010 року (а. с. 100, т.2). Матеріали цивільної справи містять копії товарних чеків на придбання 06 лютого 2007 року електричного котла, 18 лютого 2009 року електродуховки та посудомийної машини, а 02 листопада 2010 року домашнього кінотеатру (арк. 64-65 том 1). Аркуші справи №66-68, 70-78 том 1 містять копії паспортів та гарантійних талонів на побутову техніку. Відповідно до податкової накладної від 21 грудня 2009 року СПД [PERSON] придбано перфоратор вартістю 529,00 грн. (а. с. 33, т. 2). Відповідно до податкової накладної від 29 червня 2010 року СПД [PERSON] придбано крісло офісне вартістю 1119,00 грн. (а. с. 34, т.2). Відповідно до акту діагностики від 15 січня 2010 року, СЦ «Спеціаліст» провів обслуговування посудомийної машини на замовлення [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а. с. 69, т. 1). Відповідно до копій накладних від 05 травня 2008 року, 21 березня 2008 року, 24 березня 2008 року, 08 червня 2008 року, 27 травня 2008 року, 30 травня 2008 року, 21 березня 2008 року, 28 травня 2008 року 27 травня 2008 року 03 червня 2008 року, 30 травня 2008 року, 21 березня 2008 року, 28 травня 2008 року, 12 травня 2008 року [PERSON] придбано будівельні матеріали на загальну суму 201511,5 грн. (а. с. 85-98, т. 2). З наведених доказів вбачається у досліджуваний період позивач мав певні прибутки та ніс певні витрати, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами. Натомість останні не містять вказівки на те, що витрати, зокрема і щодо придбання будівельних матеріалів та купівлі побутової техніки, спрямовані позивачем для влаштування спільного господарства саме з відповідачем, або здійснені ним із спільного з відповідачем бюджету, або в інтересах сім'ї, про наявність якої стверджує позивач. Відповідно до довідки характеристики за підписом Об'єднання громадян садово-городнього масиву «Калина», [PERSON] та [PERSON] з 2008 року по 07 червня 2013 року проживали разом в будинку [ADDRESS] (а. с. 35, т. 2). Суд критично оцінює зазначений письмовий доказ, адже останній не містить таких обов'язкових реквізитів, як дата та номер документа. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що сторони разом чи кожен окремо були членами саме Об'єднання громадян садово-городнього масиву «Калина», а зазначене об'єднання наділене повноваженнями щодо ведення обліку реєстрації або перебування фізичних осіб. Відповідно до відповіді на адвокатський запит ПАТ «Інфоресурс АГ» 06 лютого 2018 року повідомило, що ЗАТ «Інфоресурс АГ» виступало майновим поручителем по договору надання кредитних послуг від 23 травня 2008 року, підписантом була директор [PERSON] (а. с. 110, т 5). Відповідно до іпотечного договору від 23 травня 2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ЗАТ «Інфоресурс АГ», останнє передає в іпотеку нежитлові приміщення у якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором про надання кредитних послуг від 23 травня 2008 року (а. с. 116-117, т.5). Зазначені письмові докази підтверджують обставину, що юридична особа ЗАТ «Інфоресурс АГ» виступала поручителем за кредитними зобов'язаннями [PERSON], як фізичної особи, та підтверджує наявності у вказаних правовідносинах обставин наявності особистих стосунків між [PERSON] та [PERSON] як фізичними особами. Відповідно до відповідей на адвокатський запит ТОВ «Космос Гольф Україна» від 20 вересня 2013 року, ПАТ «Вінницьке управління механізації № 574» від 23 вересня 2013 року, ТОВ «БіоТерм» від 23 вересня 2013 року мобільний телефон головного бухгалтера [PERSON] [NUMBER], [NUMBER] (а. с. 78-81, т. 2). Крім того, відповідно до копії додаткової угоди від 11 січня 2005 року до договору про надання послуг мобільного зв'язку, щодо номера телефону [NUMBER] сторонами договору є [PERSON] та ЗАТ «Український мобільний зв'язок» (а. с. 82-84, т. 2). З зазначених доказів вбачається, що станом на 2013 рік відповідач користується телефонним номером [NUMBER] в службових цілях, який в свою чергу за договором від 2005 року отримав [PERSON] Натомість, доказів того, що зазначений номер телефону і досі зареєстрований за позивачем суду не надано, як і не доводиться обставина його використання відповідачем, як особистого номера телефону, адже за твердженням останньої зазначений номер є службовим. Відповідно до письмових пояснень неповнолітньої [PERSON] від 16 травня 2012 року, остання зазначила, що проживає по [ADDRESS] з мамою та її співмешканцем [PERSON]. Будинок будувала мама разом із [PERSON] протягом останніх 7 років, а з 2008 року почали в ньому проживати (а. с. 62, т. 1). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 16 травня 2012 року, остання зазначила, що проживає по [ADDRESS] з донькою та співмешканцем [PERSON] (а. с. 63, т. 1). Відповідно до протоколу та пояснень від 09 червня 2013 року, [PERSON] просила прийняти міри до її цивільного чоловіка [PERSON] (а. с. 159-161, т. 3). Вказані письмові доказі дійсно містять посилання на те, що відповідач [PERSON] у поясненнях та заявах в 2012-2013 роках зазначала про те, що [PERSON] є її співмешканцем, або цивільним чоловіком, натомість таке твердження не доводить обставину ведення сторонами спільного господарства, або наявність між ними спільного бюджету чи проведення спільних витрат в інтересах сім'ї. Крім того, позивач стверджує, що нерухоме майно, а саме, садовий будинок в садовому товаристві «Калина» № 30 та земельна ділянка площею 529 кв.м. за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території в [ADDRESS], право власності на які зареєстроване за [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності від 19 червня 2008 року № 2717 (а. с. 7, т. 1) та державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 липня 2007 року [NUMBER] (а. с. 8, т. 1) відповідно, придбане та побудоване за його участі. Відповідно до акту приймання закінченого будівництва об'єкту системи газопостачання від 12 серпня 2010 року за адресою [ADDRESS], замовником робіт, зокрема і виготовлення робочого проекту по газопостачанню є [PERSON].(а. с. 21-22, т.2). Із вищезазначених документів та технічної документації не вбачається, що позивач спільно із відповідачем приймав участь у придбанні земельної ділянки та будівництві будинку, адже земельна ділянка відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05 березня 2007 року (а. с. 89, т. 1) придбана [PERSON] одноособово, а право власності на новостворене нерухоме майно зареєстроване лише за відповідачем. Інших письмових доказів, щодо підтвердження обставин спільного проживання сторін в період з 11 червня 2007 року по 07 червня 2013 року позивачем не надано. Відповідно до показів допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останні зазначили, що [PERSON] та [PERSON] в період з 2007 по 2013 роки проживали як сім'я, разом із друзями проводили дозвілля, разом вирішували побутові питання. Оточуючи сприймали сторони як чоловіка та дружину. Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 14 лютого 2018 року справа № 129/2115/15-ц, для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги в частині встановлення факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 11 червня 2007 року по 07 червня 2013 року, слід відмовити у зв'язку із недоведеністю, адже зазначений факт підтверджено лише показами свідків, що за відсутності інших доказів є недостатнім, відповідно до висновків Верховного Суду. Щодо позовних вимог про поділ сумісного майна між сторонами, визнання права власності на майно, усунення перешкод у користуванні майном суд зазначає наступне. Як вже зазначалось, положеннями ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З аналізу наведеного вище вбачається, що поділ спільно нажитого майна жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою за час спільного проживання, можливий у разі встановлення факту спільного проживання таких осіб без реєстрації шлюбу. Отже, заявлені позивачем вимоги про поділ сумісного майна між сторонами, визнання права власності на майно, усунення перешкод у користуванні майном є похідними позовними вимогами, задоволення яких залежить від задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання (основна вимога). Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову в частині встановлення факту спільного проживання сторін в період з 31 грудня 2003 року по 07 червня 2013 року, похідні вимоги також не підлягають задоволенню. Щодо вимог в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу особисті речі, а саме крісло офісне «Леон», перфоратор «Деккер», чоловічий золотий ланцюжок, чоловічий золотий браслет, а також залишені на зберігання особисті гроші в сумі 12000 доларів США суд зазначає наступне. Як зазначалось, позивачем дійсно в 2009-2010 роках придбано перфоратор (а. с. 33, т. 2) та крісло офісне (а. с. 34, т.2). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів про те, що у власності позивача перебували золотий ланцюжок, золотий браслет та готівкові гроші в сумі 12000,00 доларів США суду не надано, як і доведено обставин перебування речей, які є предметом спору, і відповідача. За наведеного, у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача повернути особисті речі позивача слід відмовити за не доведеністю. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] позовні вимоги [PERSON] під час розгляду цивільної справи не визнавала в повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними та просила відмовити у задоволенні позову. Наразі представниками відповідача 09 жовтня 2018 року подано клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а у разі невизнання позовних вимог, є взаємовиключними підставами для відмови у задоволенні позову. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову [PERSON] з підстав його не доведеності, строк позовної давності не може бути застосований. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed