Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

13 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В позовній заяві вказав, що [INFO] року помер його дід, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на дві земельні ділянки площею по 5,84 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належали померлим [PERSON] та його дружині, [PERSON], на підставі Державних актів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно, виданих 15.11.2002 року. За свого життя дід заповіту не склав, а тому він є спадкоємцем першої черги за правом представлення згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України, оскільки його батько, [PERSON], помер раніше, а саме [INFO] року. Проте приватним нотаріусом відмовлено йому в оформленні спадкових прав із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, які утримує в себе [PERSON], вважаючи спадкоємицею спірних земельних ділянок свою доньку [PERSON] Посилаючись на те, що оформити право на спадщину в нотаріальному порядку в нього не має можливості, просив суд визнати за ним право власності на дві спірні земельні ділянки. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] 07 листопада 2016 року [PERSON]. звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та Мурахівська сільська рада Березнегуватського району Миколаївської області. В позовній заяві вказала, що [INFO] року помер її двоюрідний дід ( рідний брат баби по-батькові ), [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на дві земельні ділянки площею по 5,84 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належали [PERSON] та його дружині, [PERSON], яка також померла [INFO] року, на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих Березнегуватською районною державною адміністрацією 15.11.2002 року. Вона постійно опікувалася родиною покійного, оскільки він та його дружина були пенсіонерами, особами похилого віку, хворіли та мали незадовільний стан здоров'я, потребували стороннього догляду та підтримки, яку онук їм не надавав, ніяких стосунків із спадкодавцем за життя не підтримував. Посилаючись на викладені обставини та на ч.5 ст.1224, ч.2 ст.1259 ЦК України, просила суд усунути [PERSON] від права на спадкування та визнати за нею право власності на дві спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2016 року зустрічний позов [PERSON] про усунення від права на спадкування об'єднано з первісним позовом [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, а його представники [PERSON] (за довіреністю) та [PERSON].(за договором) просили первісний позов про визнання задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову про усунення відмовити як безпідставно заявленого. Мурахівський сільський голова [PERSON] також вважав, що первісний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного слід відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник за договором [PERSON] просили відмовити в задоволенні первісного позову та усунути [PERSON] від права на спадкування, визнати право власності на спірні земельні ділянки за [PERSON] Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявній в ній докази, допитавши свідків та витребувавши додаткові докази, доходить такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі між собою та проживали в [ADDRESS] ( а. с. 40, 40-зв. ), де остання померла [INFO] року ( а. с. 46-зв ), а чоловік прийняв спадщину, звернувшись 09 вересня 2015 року з відповідною заявою до Березнегуватської державної нотаріальної контори, але оформити свідоцтво про право на спадщину не встиг ( а. с. 45-зв. ). Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [INFO] року [PERSON] також помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про його смерть [NUMBER] від 18.11.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області ( а. с. 8 ). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із двох земельних ділянок площею по 5,84 га кожна для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області та належали [PERSON] та [PERSON] на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих Березнегуватською районною державною адміністрацією 15.11.2002 року ( а. с. 13, 14 ). З фотокопії спадкової справи № 34/2015 року, заведеної приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу після смерті [PERSON], вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернувся онук, [PERSON], батько якого, [PERSON], помер [INFO] року, та двоюрідна племінниця, [PERSON] ( а. с. 36, 41-зв. ). Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, а ч.1 ст.1265 ЦК України передбачено, що у п'яту чергу на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня включно. Отже, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги, а [PERSON] до спадкоємців п'ятої черги за законом. Причому, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК ). Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В роз'ясненнях, що містяться в абзаці другому і третьому п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця. Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потребування спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В судовому засіданні [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги за зустрічним позовом тим, що дід перебував у безпорадному стані та хворів, а тому вона систематично протягом останніх п'яти років до нього приїздила та готувала їжу, прала одяг, допомагала по господарству, купувала ліки, а потім здійснила його поховання. Вказані факти та обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожний окремо. Проте допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як родичі та односельці вказали на зворотне, про те, що дід ніколи не перебував у безпорадному стані, а сам себе обслуговував, отримував пенсію та інколи вживав спиртні напої, від надання йому соціальної допомоги постійно відмовлявся. Ці покази свідків узгоджуються із довідками директора ПСП «Воля» про отримання померлими орендної плати за 2013-2016 роки за дві земельні ділянки в загальному розмірі 31400 грн. ( а. с. 109-113 ), та медичною довідкою головного лікаря Березнегуватського районного центру первинної медико-соціальної допомоги про те, що [PERSON] амбулаторно страждав на ішемічну хворобу серця ( а. с. 146-147 ). Отже, померлого [PERSON] не можна вважати особою, яка перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги, а тому відсутні обставини, відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, які б надавали можливість для усунення онука, [PERSON], від права на спадкування. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] добровільно надавала йому таку допомогу, сподіваючись на складання спадкодавцем заповіту. За такого в задоволенні цих її вимог та похідних від них про визнання права власності на дві спірні земельні ділянки за нею як двоюрідною племінницею слід відмовити. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст.ст.1216, 1218 ЦК ). Статтями 1268, 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності із ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а ч.1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Згідно роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності із ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому та обставина, що оригінали цих державних актів утримуються іншою особою, не може бути перешкодою для визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Оскільки, отримавши відмову приватного нотаріуса, позивач вірно звернувся до суду за захистом свого порушеного права у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, а тому його позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Натомість, вимоги [PERSON] до Мурахівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до змісту п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» слідує, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування можуть бути відповідачами у таких справах тільки за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від їх прийнятті. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких відмовлено. У відповідності з Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, вартість однієї спірної земельної ділянки площею 5,84 га становить 180672,75 грн., виходячи з такого розрахунку: 17965,01 грн. х 1,703 х 1,059 х 1,006 х 1,127 х 1,182 х 1,02 х 1,035 х 1,028 х 1,152 х 1,059 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,0 х 1,249 х 1,433 х 1,756, що відповідає довідці відділу Держгеокадастру у Березнегуватському районі Миколаївської області про коефіцієнт індексації ( а. с. 48 ). Таким чином, вартість двох земельних ділянок становить 361 345,50 грн., з яких потрібно було сплатити судового збору при поданні позову до суду в розмірі 3613,45 грн., що становить 1% від вимог майнового характеру та відповідає положенням п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Проте, [PERSON] сплатив лише 2058,20 грн. судового збору ( 551,20 грн. + 1507 грн. ) ( а. с. 22, 34 ), які підлягають стягненню на його користь з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1029,10 грн. з кожної, а з позивача слід стягнути несплачену різницю судового збору на користь держави в розмірі 1555,25 грн., що відповідає положенням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Крім цього, враховуючи зазначені вище положення ст.88 ЦПК та ППВССУ №10 від 17.10.2014 року, з [PERSON] в дохід держави також підлягає стягненню несплачений судовий збір в розмірі 3062,25 грн., виходячи з такого розрахунку: 4164,65 грн. - 1102,40 грн. ( а. с. 96-97 ), що відповідає змісту ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», яка визначає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, в даному випадку це: 551,20 грн. ( за вимоги немайнового характеру ) + 3613,45 грн. ( за вимоги майнового характеру ). Водночас, вимоги [PERSON], викладені нею в заяві від 08.02.2017 року про їх уточнення ( а. с. 142 ), судом не розглядаються, оскільки є фактично новими позовними вимогами про визнання права на спадкування, що протирічить змісту ст.31 ЦПК, яка надає право позивачеві протягом усього часу розгляду справи лише збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Outcome: approved