Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

14.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON]. Вимоги заявника мотивовано тим, що [INFO] року у м. Харцизьк Донецької області померла його дружина [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Після її смерті заявником було отримано медичну довідку про причину смерті, видану [INFO] року «Центральною міською лікарнею» м. Харцизьк Донецької області та свідоцтво про смерть, видане 20.12.2017 року Харцизьким міським відділом запису актів цивільного стану. При зверненні до Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заявнику було відмовлено у реєстрації смерті через не відповідність документу, що підтверджує смерть, законодавству України. Неможливість здійснити державну реєстрацію смерті стало підставою для звернення заявника до суду. Заявник в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій також свою заяву про встановлення факту смерті заявник підтримав повністю. Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за відсутності його представника та вирішення справи на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено. Як вбачається з паспортних даних заявника [PERSON], він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки № 00008698 від 26.12.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] Згідно паспортних даних [PERSON], [INFO], уродженка м. Макіївка Донецької області, паспорт Серія [NUMBER] виданий 07 лютого 2002 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] У відповідності до копій: свідоцтв про шлюб заявника, паспортів заявника та померлої, заявник є чоловіком померлої [PERSON]. [INFO] року у м. Харцизьк Донецької області, дружина заявника, [PERSON], [INFO] померла, що підтверджується долученою до матеріалів справи медичною довідкою про причину смерті № 288, видану [INFO] р. «Центральною міською лікарнею» м. Харцизьк Донецької області та згідно довідки причиною смерті [PERSON] є інфаркт. Смерть [PERSON] також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію смерті, виданим 20.12.2017 року Харцизьким міським відділом РАЦС Донецької області. Заявник [PERSON] має намір після смерті дружини отримати допомогу на поховання, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить йому перешкоди у цьому, оскільки, згідно листа Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику було відмовлено у реєстрації факту смерті, через те, що пред'явлений документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та не надано документ, який підтверджує факт смерті у відповідності з діючим законодавством України, а тому є незаконним та не створює правових наслідків. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви. Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року визначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. 7 листопада 2014 р. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надана заявником свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті є незаконними і не створюють правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як зазначалось вище, [INFO] року у м. Харцизьк Донецької області, дружина заявника, [PERSON], [INFO] померла. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику після смерті дружини для отримання допомоги на поховання та оформлення спадщини. Враховуючи обставини справи, з огляду на усе вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved