Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

14 січня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись позивачі із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послались на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій, як з'ясували позивачі пізніше, зареєстровані також відповідачі, хоча в квартирі фактично не проживають, не є її власниками. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідачів зумовлює сплату позивачами комунальних послуг з урахуванням кількості зареєстрованих осіб та порушує право позивачів щодо розпорядження їх нерухомим майном, позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у квартирі позивачів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутністю, в якому також вказали про підтримання позовних вимог в повному обсязі (а.с.21-22). Відповідачі, третя особа в судове засідання не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №3551, належить в рівних частках на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності позивачів здійснена 15 листопада 2013 року. (а.с.4-11) Також судом встановлено, що станом на 17 березня 2014 року за адресою належної позивачам на праві власності квартири зареєстроване місцем проживання лише одного відповідача - [PERSON], [INFO] (а.с.29, 40). При цьому, як встановлено судом з пояснень учасників розгляду справи та не спростовується матеріалами справи, відповідач [PERSON] в квартирі позивачів не проживає, особистих речей у зазначеній квартирі не має, домовленості між нею та позивачами щодо проживання у квартирі відсутні. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України. Так, нормою ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки об'єктом права власності (спірна квартира) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в ній регулюється нормами Житлового кодексу України. Так, відповідно до норми ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що досліджені в судовому засіданні докази не викликають в суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об'єктивності та достатності для вирішення справи по суті, приймаючи до уваги, що лише один із відповідачів - [PERSON] зареєстрована у належній позивачам на праві власності квартирі [ADDRESS], однак у зазначеній квартирі не мешкає, житловою площею не користується, своїх речей у квартирі не має, між нею та власниками житла відсутні будь-які домовленості стосовно найму даним відповідачем цього житла, строків користування житлом, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою підлягають задоволенню, однак частково - шляхом зняття лише одного відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання у належній позивачам квартирі, оскільки реєстрація другого відповідача у цій квартирі не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, сплату судового збору в повному обсязі одним позивачем, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,6 гривень (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved