Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

14.09.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 25.08.2012р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області він зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 43, у зв'язку з чим відповідач своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON], 20.11.2014р. народження. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачкою припинилися з липня 2017р. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про поділ спільного майна немає. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою (а.с. № 3 - 4). У наданій суду заяві від 27.09.2017р. позивач просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Крім того, просив суд при розподілі судових витрат по справі не стягувати з відповідачки на його користь судовий збір, сплачений ним при подачі до суду даного позову (а.с. № 12 - 13). Відповідачка [PERSON] в судове засідання 27.09.2017р. надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення судом, підтвердила той факт, що сімейне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, втрату почуттів. З липня 2017 року відповідачка з позивачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Строку на примирення просила не надавати, вважає, що збереження родини є неможливим. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище чоловіка [PERSON]. Справу просила розглянути за її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 15 - 16). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням заяв сторін від 27.09.2017р. про розгляд справи за їх відсутності, суд на підставі ст. 169 ЦПК України розглянув справу за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 25.08.2012р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], актовий запис № 43, у зв'язку з чим відповідач своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. № 5). Від спільного шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON], 20.11.2014р. народження (а.с. № 6). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідачка в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, строку на примирення просила не надавати, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з липня 2017р., і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог та відмови позивача від стягнення з відповідачки на його користь сплаченого судового збору, суд вважає за можливе судові витрати по справі не розподіляти (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved