Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

13 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані по вул. Інгульська 10-а в с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 вересня 2009 року в сумі 1016927 грн. 80 коп. Посилаючись на те, що боржник [PERSON] не виконав зобовязання за вказаним кредитним договором, тому в рахунок погашення боргу необхідно звернути стягнення на його зазначене нерухоме майно, передане ним позикодавцю в іпотеку за договором від 10 вересня 2009 року. Крім того вказував, що через виконавче провадження, під час якого так і не вдалося звернути стягнення на зазначене майно боржника, через відсутність його згоди на це, був пропущений строк для подачі цього позову до суду, тому просив поновити строк позовної давності для про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 4 грудня 2014 року позов був задоволений, але ухвалою суду від 17 листопада 2015 року це рішення за заявою відповідача було скасовано і справа призначена до нового розгляду. Під час повторного розгляду справи в судове засідання представник позивача не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Відповідач до суду не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, направив на участь в розгляді справи свого представника, який заперечував проти задоволення позову з підстави пропуску строку позовної давності, а також з тієї підстави, що є рішення суду про стягнення кредитної заборгованості за цим же договором, тому судом не може застосовуватися подвійне стягнення з боржника. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. 10 вересня 2009 року між акціонерним банком Енергобанк, яке вподальшому було реорганізоване в публічне акціонерне товариство Енергобанк (далі [PERSON]), та [PERSON] був укладений Договір, в якому сторони узгодили всі його основні та необхідні умови. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.3, 3.4 [PERSON] зобовязався надати йому кредит в сумі 520000 грн. на придбання нерухомості, зі сплатою 25 % річних за його користування та строком його погашення до 9 вересня 2010 року. Сплата відсотків за користування кредитними коштами повинна була здійснюватися щомісячними платежами до 5-го числа кожного місяця відповідно до встановленого графіку. Повернення кредиту за графіком можливо було здійснити в останній день сплати 9 вересня 2010 року, але це не позбавляло боржника права сплатити його повністю або частково до цієї дати (п. 3.5 [PERSON]). Згідно з п. 3.6 [PERSON] мав право нараховувати та стягувати пеню за несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування ним в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повністю виконав взяті на себе зобовязання за [PERSON], а позичальник навпаки, порушив його умови в частині своєчасної та повної сплати кредитних платежів, тому за ним утворилася значна заборгованість. В своїх вимогах в даній справі позивач вказав, що звернути стягнення на предмет іпотеки необхідно в рахунок погашення боргу, який станом на 1 жовтня 2014 року дорівнює 1016927 грн. 80 коп., який складається з основного боргу 520000 грн. 00 коп., несплачених відсотків за користування кредитом 348965 грн. 58 коп., пені за простроченими відсотками 59419 грн. 76 коп. та пені за простроченою сумою боргу по кредиту 88542 грн. 47 коп. Згідно зі ст. 546 ЦК України зобовязання може бути забезпечено, в тому числі і заставою. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). 10 вересня 2009 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за [PERSON], між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким він передав Банку в іпотеку своє нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,19 га, кадастровий номер 4823383001:04:041:0006, разом з розташованими на ній житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами по вул. Інгульській 10-а в с. Мішково-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області. Будинок мав загальну площу 387,7 кв.м., житлову 88,5 кв.м. В той же день договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Розділом 4 договору іпотеки також передбачено право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки в разі порушення боржником умов кредитного договору. Виходячи з того, що відповідач не виконав свої зобовязання по поверненню кредитних коштів, тому у Банка є право звернути стягнення на предмет іпотеки (ст. 33, 35, 38 Закону України Про іпотеку). За положеннями ст. 39 цього ж Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Беручи до уваги кредитну заборгованість і невиконання боржником [PERSON] зобовязань по її погашенню, виходячи з положень ст.ст. 526, 530, 549, 572, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та положень Закону України «Про іпотеку», на її погашення необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку та будинок [PERSON] В той же час за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2012 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 грудня 2012 року з відповідача та її поручителя [PERSON] вже була стягнута заборгованість за вказаним [PERSON], яка утворилася станом на 31 травня 2012 року в загальній сумі 992 091 грн. 59 коп., яка складалася з основного боргу 520000 грн. 00 коп., несплачених відсотків за користування кредитом 348965 грн. 52 коп., пені за простроченими відсотками 42894 грн. 23 коп. та пені за простроченою сумою боргу по кредиту 80231 грн. 84 коп. Як роз'яснено судам в абз. 1 та 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виключає можливість нарахування відсотків за користування кредитом після його постановлення. В той же час, зі змісту позову та наданих Банком розрахунків вбачається, що [PERSON] просив про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення і відсотків, нарахованих вже після судового рішення, що суперечить кредитному договору та вимогам закону. Тому звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно на погашення заборгованості, яка утворилася станом на 31 травня 2012 року і стягнута за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2012 року. Також, Банк просив поновити строк на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказуючи, що строк був пропущений з поважних причин перебування на виконанні у відділі ДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу за зазначеним кредитним договором. Суд погоджується з цим обґрунтування оскільки воно підтверджено належними доказами, з яких вбачається, що будинок та земельна ділянка [PERSON] не були реалізовані під час виконавчого провадження через ненадання ним дозволу на такі дії. Виконавче провадження було закінчено 25 лютого 2014 року, а виконавчий документ повернуто стягувану в червні поточного року. Тому за положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК України є підстави для поновлення Банку строку позовної давності. Також суд зазначає, що рішення суду від 20 вересня 2012 року не виконано, виконавче провадження на теперішній час триває, а предмет іпотеки не реалізовано, тому відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося. Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту. Виходячи з положень ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 529 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному і звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду в сумі 3654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial