Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

13.07.2020 року відповідно до ухвали Лугинського районного суду Житомирської області від 24.06.2020 року до Олевського районного суду Житомирської області, за підсудністю, надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що з 28.10.1980року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, на даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, примирення між сторонами неможливе. 13.07.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу- [PERSON] . Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судові засідання призначені на 21.10.2020 року та 25.11.2020 року не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується матеріалами справи. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 28.10.1980 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської областіза актовим записом № 41, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від спільного проживання в шлюбі сторони дітей не мають, що стверджується матеріалами справи. Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, спільне життя не склалося. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільне господарство сторони не ведуть, оскільки не проживають спільно понад 30 років, примирення між сторонами не можливе. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.110,112 СК України з яких слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у поданій до суду позовній заяві запевнив суд про те, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати. Щодо позовної вимоги позивача про залишення відповідачці прізвища « [PERSON] » суд зазначає, що відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, право вибору прізвища після розірвання шлюбу належить відповідачці, яка не повідомила про те, яким прізвищем вона бажає іменуватися, то у цій позовній вимозі слід відмовити.

Outcome: dismissed