Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

14 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою у виконкомі Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області 21 квітня 2007 року, актовий запис № 3. Даний позов обґрунтував тим, що у них спільне життя не склалося, у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, більше року сторони не проживають разом, мають інші сімї, тому їхня сімя фактично розпалася і примирення між ними неможливе. Від шлюбу у сторін дітей немає, однак в органах РАЦС відповідачка відмовляється розривати шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] неодноразово у судове засідання не зявлялася по невідомій суду причині, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, хоча відповідно ст.. 74 ЦПК України була належним чином повідомлена про слухання справи, в звязку з чим суд ухвалив постановити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно ст..224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини\~\~подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 21 квітня 2007 року укладено шлюб у виконавчому комітеті Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 3. Після реєстрації шлюбу сторонам присвоєно прізвище [PERSON]/[PERSON] (а.с.2). Оскільки суд встановив, що шлюб сторін існує лише формально,сторони разом не проживають, мають інші сімї, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідачка не просила змінити їй прізвище, суд залишає їй прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу-Єпанова. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] суду поніс судові витрати, що складаються зі сплати оголошення в пресі в розмірі 180,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на його користь. Окрім того, при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу позовну заяву необхідно оплатити судовим збором. Позивач [PERSON] не оплатив позовну заяву судовим збором, оскільки звільнений від сплати судового збору на підставі ст.. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,-у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, якщо станом на 1 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 551,20 гривень. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню в доход держави 551,20 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved