Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

13 квітня 2017 року адвокат [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON], звернувся до суду із позовом до Костянтинівської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги він обґрунтовував тим, що 25 червня 2010 року в місті Дружківці Донецької області померла [PERSON] яка була тіткою [PERSON]. Після її смерті в місті Костянтинівці Донецької області залишилася спадщина у вигляді квартири, розташованої по вулиці Леваневського\~\~45-35. 14 квітня 2005 року [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON], яким все належне їй майно заповіла йому. Цей заповіт був посвідчений в Костянтинівській державній нотаріальній конторі. Спадкоємець до майна [PERSON] за Заповітом від 14 квітня 2005 року у звязку з чисельними судовими процесами з приводу вказаного спадкового майна, не дочекавшись отримання спадщини, помер 19 вересня 2012 року в м. Словянськ Донецької області. Спадкоємцями померлого є позивач та [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини.16 січня 2014 року позивач звернувся до Державного нотаріуса Першої Словянської Державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. Проте нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії з тих підстав, що на підтвердження права власності на спірну квартиру не надано правовстановлюючий документ на імя [PERSON]. Тому просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] за правилами спадкової трансмісії після смерті Батька [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився з поважних причин, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, залишив вирішення цього питання на розсуд суду (а.с. 35). Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 червня 2010 року в місті Дружківці Донецької області померла [PERSON]. Після її смерті в місті Костянтинівці Донецької області залишилася спадщина у вигляді квартири, розташованої по вулиці Леваневського\~\~45-35. Вартість зазначеної квартири відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, що видане Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації складає 15\~682,00 грн.(а.с.15). 14 квітня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 2-326, на імя [PERSON], яким все належне їй майно заповіла йому (а.с.14). Після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся в державну нотаріальну контору міста Костянтинівки із заявою про прийняття спадщини де йому стало відомо, що [PERSON] в лютому місяці 2010 року в Дружківській нотаріальній конторі склала новий заповіт, яким все належне їй майно заповіла [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03.04.2012 року по справі № 2/0516/4/2012 за позовом [PERSON] про визнання недійсним заповіту, зазначений позов було задоволено та визнано недійсним заповіт, посвідчений 27 лютого 2010 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 647. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2012 року рішення Дружківського міського суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 6 серпня 2012 року обидва судові рішення залишені без змін (а.с.6-8). 25 жовтня 2010 року до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON], посвідчена державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON], якою він приймає спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, посвідченим Костянтинівською державною нотаріальною конторою 14.04.2005 року за реєстровим номером 2-326. Але, спадкоємець до майна [PERSON] [PERSON], не отримав свідоцтво про право власності в порядку спадкування, оскільки помер 19 вересня 2012 року в м. Словянськ Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО № 648210 від 20 вересня 2012 р, виданим відділом ДРАЦС по м. Словянську (а.с.13). Спадкоємцями померлого є його син - позивач [PERSON] та [PERSON], який своєю заявою від 02 лютого 2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON],\~\~відмовився від прийняття спадщини\~\~після [PERSON] Родинні відносини позивача та померлого [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії ІІ-УР, №205131 від 13.06.1960 року, виданого міським бюро ЗАГС м. Словянська (а.с. 12). При зверненні до державного нотаріуса м. Костянтинівки для отримання свідоцтва на право власності на імя [PERSON] згідно заповіту від 14 квітня 2005 року нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, посилаючись на те, що свідоцтво на право власності вже було видано 14 березня 2011 року на підставі заповіту від 27 лютого 2010 року на право власності на квартиру [ADDRESS], реєстровий №431. В листопаді 2012 року Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, зняття арешту з квартири та визнання права власності на квартиру. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2013 р. по справі № 0527/8332/2012 зазначений позов було частково задоволено. Визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 березня 2011 року, посвідченого нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним номером 431, виданого на імя [PERSON]. Судом розяснено, що відповідно до ч. 2 ст. 1276\~УК України, [PERSON] слід звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за правилами спадкової трансмісії. 22 квітня 2013 року тим же судом було ухвалене додаткове рішення яким визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане на імя [PERSON] за реєстраційним № 33072822 від 16.03.2011 року (а.с.9-10). Усі вищезазначені обставини, які були встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають при розгляді даного позову. 16 січня 2014 року Позивач звернувся до Державного нотаріуса Першої Словянської Державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії йому було відмовлено з тих підстав, що на підтвердження права власності на спірну квартиру не надано правовстановлюючого документа на імя [PERSON] та рекомендовано звернутись із позовом до суду (а.с. 18-19). На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У звязку з тим, що на теперішній час позивач не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру, єдиним способом захисту його спадкових справ є судовий. Тому за позивачем [PERSON], який відповідно до ст.1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги, слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON].

Outcome: approved