Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

14 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою в розмірі 900\~000 (девятсот тисяч) гривень .\~ Мотивує вимоги тим, що 09 жовтня 2015 року між ними була укладена боргова розписка, за умовами якої позивач передав у борг готівкові грошові кошти в розмірі 900\~000 гривень, та відповідач зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 23 жовтня 2015 року. Станом на 06 червня 2016 року, відповідач суму боргу не повернув. Крім того, він уникає зустрічей, розмов з приводу повернення боргу за розпискою. Сторони в судове засідання не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заперечень не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України справа розглянута в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 09 жовтня 2015 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) була укладена боргова розписка, за умовами якої відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 900\~000 (девятсот тисяч) гривень та зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 23 жовтня 2015 року. Договір позики та факт отримання грошей в сумі 900\~000 (девятсот тисяч) гривень підтверджується розпискою, оригінал якої оглянуто, а копія приєднана до матеріалів справи. Відповідач до теперішнього часу суму боргу не повернув. Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надана суду розписка від 09.10.2015 року є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики, та отримання грошей відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів. Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач не повернув Позикодавцю суму боргу в розмірі 900 000 гривень, тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення боргу. Крім того, відповідно статті 88 ЦПК України, позивачу на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved