Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

13 серпня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Полонської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж та стягнення моральної шкоди. На обґрунтування заявлених та уточнених в судовому засіданні вимог позивачка зіслалась на те, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер 6823610100:01.005:0730 розташованої по вул. Пушкіна,101 в м. Полонному площею 0,1га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після встановлення нових меж відповідачка, самовільно захватила частину належної їй земельної ділянки, загальною площею 0,0014га. на якій встановила паркан. На її неодноразові звернення демонтувати паркан та відновити межу, відповідачка не реагувала. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі, та просили визначити та встановити межі земельної ділянки позивачки в натурі, згідно наданого ними додатку №5 висновку судово-технічної експертизи від 16.07.2013року, а також усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом перенесення відповідачкою самовільно збудованої огорожі за межі земельної ділянки [PERSON] та стягнути компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000грн. Відповідачка повідомлена належним чином про час і місце слухання справи до суду не зявилася, а її представник проти позову заперечив та пояснив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачкою не було надано належних доказів про те, що його довірителька встановила огорожу вийшовши за свої межі, тобто на земельній ділянці [PERSON] чим спричинила їй перешкоди у користуванні її земельною ділянкою. Представник Полонської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував. Суд заслухавши сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. \~\~Пунктом „г частини 1 статті 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. \~Частиною 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Судом установлено, що позивачка відповідно до рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 11.09.2013 року прийнятого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], відділу Держкомзему у Полонському районі, третя особа Полонська міська рада про визнання недійним державного акту на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6823610100:01.005:0730 розташованої по вул. Пушкіна,101 в м. Полонному площею 0,1га., цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, межі якої були встановлені в натурі (на місцевості)(а.с.58-62). Актом від 02.07.2015 року з участю представника земельного відділу Полонської міської ради, [PERSON] було передано межові знаки на зберігання. Із даного акту вбачається, що така передача здійснювалась в присутності [PERSON],та інших суміжників земельних ділянок. Будь-яких зауважень з приводу межі та конфігурації земельних ділянок як [PERSON] та інші особи не заявляли і будь-яких претензій, щодо існуючих меж не предявляли. (а.с.92) У справі також доведено, що відповідачка [PERSON], яка проживає по сусідству та у власності якої знаходиться суміжна земельна ділянка, в серпні 2015 року самовільно захватила земельну ділянку площею 0,0014га, яка належить [PERSON], та встановила огорожу із металевих стовпчиків та сітки, як межової споруди. Ці обставини підтверджуються схемами доданих до справи та іншими планами розташування земельних ділянок та відгороджень огорожею, складених Полонським районним виробничим відділом Хмельницької регіональної філії державного підприємства «Державного центру земельного кадастру», як землевпорядною організацією, відповідно до дослідженого в судовому засіданні за клопотанням представника відповідачки висновку судової будівельно-технічної експертизи №20/2013року від 16.07.2013року на підставі якого постановлено вищезгадане рішення Полонського районного суду Хмельницької області 11.09.2013 року, з яким по суті (висновком)погодився і представник відповідачки та поясненнями свідка [PERSON] -начальника земельного відділу Полонської міської ради.(а.с.10-13,33,88-90 ) Та обставина, що дані схеми зроблено на замовлення позивачки будь-якого сумніву в їх достовірності у суду не викликають, оскільки були складені у присутності відповідачки [PERSON], яка будь-яких претензій і зауважень не виявляла, та відповідають даним земельно - кадастрової документації , у тому числі кадастровому схематичному плану земельної ділянки позивачки і проведені спеціалістами землевпорядної організації - Державного підприємства земельного кадастру. Доводи представника відповідачки, що дані докази є неналежними, ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідно до ст.60 ЦПК України будь-яких доказів, котрі б з достовірністю спростовували дані обставини, а також документів, які б підтверджували право відповідачки на спірну частину земельної ділянки, суду не надав. Аналіз наведених доказів в їх сукупності та взаємозвязку дають суду підстави дійти висновку, що у справі встановлено факт про неправомірне заволодіння відповідачкою частиною земельної ділянки площею 0,0014га., яка належить на праві власності [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом установлено, що відповідачка порушила права позивачки у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном належною їй земельною ділянкою, вимога позивачки є обґрунтованою, а тому позов в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянку підлягає задоволенню з покладенням на відповідачку обовязку перенести самовільно збудовану огорожу за межі земельної ділянки [PERSON] відповідно до земельно - кадастрового плану. Із приводу цього у справі як вказувалось вище встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] були виділені в натурі (на місцевості), встановлені межові знаки та передані на зберігання позивачки, що не заперечувалось останньою. Крім того за ч.3 ст. 158 ЗК України земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах вирішуються органами місцевого самоврядування. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, З огляду на викладене заявлені позивачкою вимоги щодо визначення та встановлення меж земельної ділянки задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.23 ЦК України, ч.3 ст.386 ЦК України та п.7 постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 N 7, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо її майна, неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У справі встановлено, що в результаті порушених відповідачкою прав позивачки, як власника земельної ділянки, яка зазнала душевних страждань, порушення спокою та нормальних життєвих стосунків, вимушена була звертатись в державні органи суд вважає, що вона має право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні її розміру суд враховує обсяг понесених нею душевних страждань,їх глибину та виходячи із вимог розумності і справедливості вважає за можливості визначити її у розмірі 300грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь [PERSON] частково сплачені нею судові витрати попорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial