Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

12 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою № 42 по вулиці Шишацька, будинок 119 в м. Миргород Полтавської області, що є спільною власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власницею 1/2 частин квартири [ADDRESS] на підставі Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.06.2009 року Право власності на Ѕ частину квартири зареєстровано за нею у Реєстрі прав власності на нерухоме майно Р№28301547 від 17.09.2009р.. Інша 1/2 частина вказаної квартири, належить на праві власності колишньому чоловіку, [PERSON] [PERSON] з технічним паспортом, виготовленим станом на 17.09.2009 на квартиру, спірна квартира є трикімнатною, житлова площа - 39,9 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 16,9 кв.м., 2-а кімната - 11,9 кв.м., 3-а кімната - 11,1 кв.м., кухня - 9,0 кв.м., вбиральня - 1,4 кв.м., ванна кімната - 2,7кв.м., коридор - 4,9 кв.м., кладовка - 1,1 кв.м., балкон (лоджія) 3,9 кв.м.. Загальна площа квартири - 66,7 кв.м.. Кімнати в квартирі ізольовані. Оскільки вона з відповідачем не можуть домовитися про користування квартирою, відповідач чинить перешкоди у користуванні нею, не може остаточно визначитись із тим, якою частиною приміщення бажає користуватись, вона змушена звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою. Ухвалою судді від 19.10.2018 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі . Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.12.2018 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, вказувала що порядок користування квартирою, який зазначений в позовній заяві, склався фактично з відповідачем на даний час, а саме: у користуванні [PERSON] житлові кімнати площею 11,1 та 11,9 кв. м., кладовка, площею 1,1 кв.м.; у користуванні [PERSON] житлова кімната, площею 16,9 кв.м, та лоджія 3,9 кв.м. В загальному користуванні кухня площею 9,0 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., ванна кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 4,9 кв.м. та коридор площею 3,8 кв.м. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 24,30,37,42). Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі продажу від 14.09.2002 року [PERSON] купив квартиру №42, розташовану за адресою: м. Миргород, вул. Шишацька, 119 (а.с. 13). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 25.06.2009 визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS], що придбана внаслідок спільної праці членів сімї (а.с. 9-11). \~ \~ \~ \~ [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.09.2009 року за [PERSON] зареєстровано право власності а Ѕ частину квартири [ADDRESS]. (а.с. 14) Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. [PERSON] ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Статтею 358 ЦК України встановлено що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи із зазначених норм позивач має право ставити питання про надання їй можливості користування житловим приміщенням у тому числі і шляхом встановлення порядку користування спільною частковою власністю. За ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який, означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, право власності є абсолютним правом, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. [PERSON] з п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. [PERSON] до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року за №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також: між учасниками спільної сумісної власності. Проти запропонованого позивачем варіанту користування квартирою, викладеного у позовній заяві відповідач [PERSON] заперечень не надав, та не заявив про порушення своїх прав у результаті встановлення саме такого порядку користування. Альтернативний варіант користування квартирою суду не подавав. Сторони не ставили питання перед судом про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення варіантів користування квартирою відповідно до часток у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає за можливе визначити порядок користування квартирою за варіантом, запропонованим позивачем, а саме згідно плану квартири (а.с.15) виділити у користування [PERSON] житлові кімнати площею 11,1 та 11,9 кв. м., кладовку, площею 1,1 кв.м. У користування [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 16,9 кв.м, та лоджію 3,9 кв.м. В загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: кухню площею 9,0 кв.м., туалет площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 4,9 кв.м. та коридор площею 3,8 кв.м. Відповідно до пункту 1 частини 2 та частини 6 статті 141 ЦПК України підлягаються стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] 704 гривні 80 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved