Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

13.12.2018 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.03.2015 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в розмірі 205\~375 доларів США. Вказану суму відповідач зобов`язався повернути до листопада 2016 року в повному обсязі. Факт отримання і строки повернення позики підтверджуються розпискою. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, утворилася заборгованість. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушив умови договору позики, то позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 205\~375 доларів США та, крім того, судові витрати. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 39). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримав, у зв`язку з чим просив суду, у разі повторної неявки позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 05.06.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Пунктом 3 частини 1\~статті 3 Цивільного кодексу України\~однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору. В силу приписів частини 1\~ст. 7 Цивільного кодексу України, звичаєм ділового обороту є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у сфері ділового обороту. Позикові відносини регулюються положеннями\~глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено\~статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.\~\~ Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, та згідно ст. 360-7\~ЦПК України\~( в редакції, чинній на час розгляду справи), має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до положень\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1\~ст. 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вбачається, що [PERSON] взяв у боргу у [PERSON] грошові кошти в розмірі 205\~375 дол. США, що еквівалентно 5135000,00 грн. При цьому, [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти частинами по 20% від суми у липні, вересні та листопаді 2016 року. Під розпискою міститься підпис [PERSON] (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що у розписці зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач взяв та сума заборгованості, яка вже існувала на момент отримання грошових коштів, зобов`язання відповідача щодо повернення коштів позивачу, строк повернення грошових коштів. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Предметом договору позики у справі є іноземна валюта. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що у справі доведено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , оскільки текст вказаної розписки містить однозначні відомості про те, що [PERSON] взяв кошти у [PERSON] із зобов`язанням їх повернення. Розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання. [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, гроші кошти в установлений договором строк не повернув. В порушення вимог закону, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установленні строки заборговані суми не сплатив, чим спричинив [PERSON] збитки. Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором позики, оформленим сторонами шляхом написання розписки становить 205\~375 доларів США, що станом на день подання позову до суду 13.12.2018 року складає 5\~805\~755,94 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. При подачі позовної заяви до суду [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 8\~810,00 грн. (а.с. 1), а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved