Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

12 січня 2017 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 червня 2006 р. він уклав з відповідачем договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,92 га, багаторічних насаджень, строком на 30 років. Стверджує, що відповідач щорічно з 2008 року зобовязаний був сплачувати орендну плату, але до цього часу жодного разу не сплатив, а також не використовує земельну ділянку за призначенням, яка не обробляється, не засаджується, знаходиться в забуряненому та залісненому стані. З посиланням на ці обставини та статті 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 16, 611 і 651 ЦК України, статті 93 і 141 ЗК України просить розірвати договір оренди земельної ділянки. В судове засідання позивач не зявився, але його представник надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим через оголошення у пресі про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача погодився на постановлення рішення в заочному порядку. Третя особа у судове засідання представника не надіслали, але надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі не визначившись з правовою позицією щодо вимог позивача. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами статей 11, 15 ЦПК України, кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права, що виникає з підстав, передбачених чинним законодавством, у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із земельних відносин. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є цивільні договори, різновидом яких є договір оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач є власником земельної ділянки площею 0,92 га, багаторічних насаджень, що знаходиться в межах території Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. 22 червня 2006 р. між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] укладено письмовий договір без номера, на підставі якого відповідачу передано в оренду строком на 30 років спірну земельну ділянку. Вказаний договір зареєстровано 31 липня 2006 р. у Новоодеському реєстраційному окрузі Миколаївської регіональної філії державне підприємство «Центр державного земельного комітету при Державному Комітеті України по земельних ресурсах». Земельну ділянку з межовими знаками передано відповідачу для використання за призначенням, що підтверджується відповідними актом. У пунктах 15, 16 Договору сторони погодили, що земля передається для вирощування сільськогосподарської продукції і орендар повинен дбати про збереження стану та родючих властивостей земельної ділянки. Пунктами 9, 11 Договору визначено, що орендар повинен своєчасно вносити орендну плату у грошовій формі один раз на рік до 20 числа першого за звітним роком місяця. В силу ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разу істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналогічна правова норма міститься й у ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», де зазначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду. Підставами для цього є невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Зокрема, до виписаного наслідку може привести невиконання орендарем наступних прав та обовязків: використовувати земельну ділянку тільки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримуватися екологічної безпеки землекористування та зберігати родючість ґрунтів, додержуватися стандартів, норм і правил; своєчасно вносити орендну плату. Судом зясовано, що відповідач свої зобовязання, передбачені вимогами статей 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та пункти 9, 11, 15 і 16 Договору не виконує. Так, з довідки Очаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області та акту Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області про обстеження земельної ділянки випливає, що відповідач з 2012 року взагалі не здійснює свою господарську діяльність повязану з використанням наданої йому в оренду земельної ділянки, тобто земельну ділянку не обробляє, а отже не використовує її за призначенням. З вказаного часу не сплачує і орендну плату. Крім того, зі змісту акту видно, що земельна ділянка заросла бурянами і кущами. Наведене свідчить про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у справі повязані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved