Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

13 листопада 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Луківської селищної ради Турійського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , а [INFO] - їхній батько [PERSON] , після смерті яких відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] та [PERSON] заповіту на вказане майно не складали. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті останніх. Вказуючи, що вони у встановленому законом порядку подали заяви про прийняття спадщини після смерті батьків, однак нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавців, просили визнати за ними право власності на Ѕ частку за кожним спадкового житлового будинку із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] . У підготовче засідання позивачі не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 33, 115), 4 грудня 2020 року подали до суду письмову заяву, в якій вказали, що позов підтримують з викладених у ньому підстав та просять розглядати справу без їхньої участі (а.с. 116). Представник відповідача Луківської селищної ради Турійського району Волинської області у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 34), подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 120). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] - [INFO] (а.с. 8, 9). Після смерті останніх відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] підтверджується рішенням виконавчого комітету Луківської селищної ради від 5 грудня 1978 року №111 «Про відведення [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва», будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 6 лютого 1980 року (а.с. 24, 25). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 97). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», загальною площею 104.9 кв. м, житловою площею 56.1 кв. м, хлів-гараж-літня кухня «Б-1», хлів «б», вбиральня «В» (а.с. 16-18). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Частиною третьою статті 1268 ЦК Ураїни передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивачі у справі є дітьми спадкодавців, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та про шлюб (а.с. 41-46). Позивачі постійно проживали з батьками на день їхньої смерті та у визначений законом строк подали приватному нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті останніх (а.с. 10, 11, 49, 56, 83, 92 на звороті, 93). Заповіту за життя [PERSON] та [PERSON] не складали, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після їхньої смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а.с. 38). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивачі [PERSON] та [PERSON] , як діти спадкодавців, є єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які в контексті положень частини третьої статті 1268 ЦК України у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] . Постановами приватного нотаріуса від 4 листопада 2020 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 15). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкових справ № 144/2019 до майна померлої [PERSON] (а.с. 36-74) та №1/2020 до майна померлого [PERSON] (а.с. 75-114), з яких також видно, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] немає, свідоцтва про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю [PERSON] земельну ділянку видано позивачам у рівних частках. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивачів права на спадкування за законом після смерті батьків - [PERSON] і [PERSON] , та правових підстав для визнання за ними в рівних частках права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 466 гривень 15 копійок (по 233 гривні 8 копійок кожному); стягнути з відповідача в користь позивачів 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачами при поданні позову, у розмірі 466 гривень 15 копійок (по 233 гривні 8 копійок в користь кожного). На підставі викладеного, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved