Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

14 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до Новодністровського міського суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з 13.11.1993 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстровано Хоньковецькою сільською радою, Могилів-Подільського р-ну, Вінницької області за актовим записом № 10. Від шлюбу у них народилися діти - донька [PERSON], [INFO], яка залишилась проживати із позивачем та перебуває на її повному утриманні і повнолітній син, що проживає окремо. Спільне життя не склалося через відсутність взаємного порозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини і обовязки. Відповідач перестав цікавитись здоров'ям, моральним станом і справами [PERSON]. З січня 2016 року сторони припинили сімейні відносини, перестали проживати разом, вести спільне господарство, втрачені усі духовні та фізичні звязки між ними. Крім цього, позивач просить суд строк для примирення не надавати і зазначає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу стало неможливим. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Мошак». [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак 22.11.2016 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с. 23). [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте 23.02.2017 року подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти розірвання шлюбу (а.с. 46). Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Частинами 9 та 10 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], 13 листопада 1993 року, зареєстрували шлюб, про що Хоньковецькою сільською радою, Могилів-Подільського району, Вінницької області зроблено відповідний актовий запис за № 10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії II-АМ № 464691 від 13.11.1993 року (а.с. 4). Також судом встановлено, що від даного шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме, неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-МИ № 090245 від 20.02.2009 року, виданого виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області, де у графі «батько» зазначений [PERSON], а у графі «мати» - [PERSON] (а.с. 7). З січня 2016 року позивач та відповідач перестали проживати разом, вести спільне господарство, внаслідок чого фактично припинили шлюбні відносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. За клопотанням відповідача судом надавався строк на примирення загальною тривалістю дві місяці, проте відповідач ніяких заходів для примирення не вжив та не примирився з позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ч. 1 ст. 16 «Загальної декларації прав людини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається із положень ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За правилами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За положенням ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ч. 3 ст. 115 СК України вбачається, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки позивач та відповідач не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Оскільки [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після його розірвання надалі ним іменуватися, а тому прізвище позивача залишити без змін «Мошак». Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.. На підставі Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, ч. 9 і ч. 10 ст. 7, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 104, ст.ст. 105, 110, 112, 113, ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 СК України та

Outcome: approved