Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

12 листопада 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтувала тим, що 05 липня 2010 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в обсяг якої входить спірна земельна ділянка, а позивач є спадкоємцем після померлої, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем і фактично прийняла спадщину після неї, проте, звернувшись до нотаріальної контори їй було відмовлено в оформленні права власності на спадкове майно, так як не має підтвердження факту прийняття спадщини та відсутні оригінали правовстановлюючих документів не земельну ділянку, а тому позивач не може реалізувати своє спадкове право. Позивач в судове засідання не зявилася, її представник надіслав до суду заяву про розгляд справи без її участі, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 165385 (а.с.3) [PERSON] померла 05 липня 2010 року. Померла [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 042727 (а.с.14) мала у власності земельну ділянку загальною площею 3,05 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області. Також вказані обставини підтверджуються довідкою Виконавчого комітенту Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 12 жовтня 2015 року № 63 (а.с.11). Відповідно до інформації з Бахмацької районної державної нотаріальної контори (а.с.10) спадкова справа до майна померлої [PERSON] не відкривалась. [PERSON] районної державної нотаріальної контори від 19 жовтня 2015 року № 02-14/2349 (а.с.9) підтверджується, що позивачу було відмолено в оформлені права на спадщину після померлої [PERSON], оскільки у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини після померлої та відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] проживала разом із позивачем [PERSON] на час відкриття спадщини. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 165385 (а.с.3) в якому зазначено місце смерті с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області; довідкою Комунального підприємства «Житлово-комунальний комбінат» від 24 липня 2015 року № 287 (а.с.4), виходячи із змісту якої [PERSON] дійсно проживала без реєстрації за адресою вулиця Леніна, б. 18[ADDRESS] в період з квітня 2009 року до 05 липня 2010 року; довідкою Виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 11 серпня 2015 року № 508 (а.с.4), якою підтверджується, що померла проживала в [INFO] до квітня 2009 року; листом Управління Пенсійного Фонду України в [PERSON] районі Полтавської області від 16 вересня 2015 року № 9/06 (а.с.7), заявою про призначення пенсії (а.с.8), якими стверджується отримання пенсії померлої за місце її проживання [INFO] полтавської області З встановленого випливають наступні висновки. Позивач в позовній заяві просить встановити факт прийняття спадщини після померлої 05 липня 2010 року [PERSON] та визнати за нею право власності на земельну частку (пай). Проте, виходячи із змісту абзацу 2 пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Тому в такій ситуації суд не може встановити факт прийняття спадщини, як це просить заявник, оскільки в даному випадку спадщина відкрилась після 01 січня 2004 року. Але, судом враховується, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту, що в даному випадку звязане з правом власності гарантованим статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції та статтею 6 Конвенції. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна визначити такий спосіб захисту порушених цивільних прав, який призведе до реального їх поновлення. За положенням статті 4 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що є необхідним втіленням права на справедливий суд та права на ефективний засіб юридичного захисту, які передбачені статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, виходячи з конкретних обставин справи, можливостей реального поновлення прав позивача, способів захисту цивільних прав, того, що вимога позивача повязана з встановленням фактів, що мають юридичне значення, при розгляді яких суд може вийти за межі судового розгляду (стаття 235 ЦПК), необхідно встановити факт постійного проживання позивача з померлою [PERSON] на час відкриття спадщини, оскільки це знайшло підтвердження в матеріалах справи. Встановлення даного факту ґрунтується на нормах національного законодавства, відповідає частині другій статті 256 ЦПК та абзацу 2 пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, і в даній конкретній ситуації узгоджується з статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Встановлення даного факту повязано із правом позивача на спадкове майно, тому вирішуючи зазначене питання суд бере до уваги наступне. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до пункту „г статті 81, частини першої статті 131 Земельного кодексу України (далі ЗК), громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216; 1217; 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що виникнення права власності в даному випадку повязується з правом спадкування, суд вважає, що позивач набув його після смерті [PERSON] Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. А стаття 392 ЦК дозволяє визнавати право власності у разі відсутності документа, що його засвідчує. Таким чином, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої 05 липня 2010 року [PERSON], але оформити своє право на спірну земельну ділянку, яка належала померлій не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на земельну ділянку, а не земельну частку (пай), як просить позивач не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved