Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

14 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 11 березня 2013 року між ним та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 11 вересня 2018 року. У визначений у договорі та розписці строк, відповідач своїх зобов`язань не виконав, а тому вказані грошові кошти підлягають стягненню з [PERSON] , [PERSON] , оскільки договір позики був укладений в інтересах сім`ї. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ч. 2 ст. 625, ст. 651 ЦК України позивач (згідно уточнених позовних вимог від 17 травня 2019 року) просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 50 000 доларів США, що на день подання уточненого позову складає 1 317 000,00 грн. та суму процентів за користування позиченими грошима у розмірі 10 000 доларів США, що на день подання уточненого позову складає 263 400 грн. Позовні вимоги до [PERSON] не заявив. Ухвалою суду від 04 липня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 98). На підтвердження боргових зобов`язань [PERSON] 06 вересня 2019 року надав для залучення до матеріалів справи оригінал договору позики грошових коштів та розписку, яка складена власноручно відповідачем. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, під час шлюбу з яким вони придбали квартиру [ADDRESS] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за нею та [PERSON] право власності по Ѕ частині вказаної квартири. При цьому, під час розгляду вказаної цивільної справи, відповідач [PERSON] зазначав, що вказану квартиру він придбав за особисті кошти, які він заощадив ще до укладення шлюбу з [PERSON] . Таким чином позивач та відповідач штучно створили умови для подання позову про стягнення боргу, а обставини, на які посилається позивач в позові викликають сумнів у їх достовірності. Крім цього, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто борг за договором позики від 07 листопада 2012 року в розмірі 50 000 доларів США. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 11 березня 2013 року укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 11 вересня 2018 року. Згідно п. 2.3. Договору позики [PERSON] зобов`язався виплатити [PERSON] проценти у сумі 10000 доларів США за весь час користування позикою в день повернення всієї суми позики по закінченню строку дії цього договору. Факт отримання грошових коштів підтверджується додатково оформленою розпискою від 11 березня 2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відсутність у боржника необхідних коштів також не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач подав заяву про визнання позову [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилання третьої особи [PERSON] на надуманість позову [PERSON] та створення позивачем та відповідачем штучних умов для звернення до суду не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. [PERSON] договір позики не оспорила, вимог про визнання недійсним договору позики не заявила та не позбавлена такої можливості. Станом на 10 вересня 2019 року офіційний курс гривні до іноземної валюти становить 100 дол. США - 25,03 грн. Таким чином сума позики у гривневому еквіваленті становить 1 251 500,00 грн., сума процентів у розмірі 250 300,00 грн. за договором позики від 11 березня 2013 року. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення боргу та процентів за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню частково відповідно до гривневого еквіваленту. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що судом ухвалено рішення про стягнення боргу, підстави для відшкодування витрат третьої особи на правничу допомогу відсутні. На підставі ст. ст. 526, 625, 629, 1049 ЦК України,

Outcome: partial