Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

13 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, в якому просив: визнати недійсним договір дарування Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 19.04.2019 року, та посвідчений приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Г.О. за номером №465; скасувати запис про право власності №31264958, внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.04.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., який здійснений на підставі договору дарування частини житлового будинку, серія та номер [NUMBER], виданий 19.04.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46561350 від 19.04.2019 року; визнати недійсним договір дарування Ѕ частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 19.04.2019 року, та посвідчений приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Г.О. за номером №468 (т.1 а.с. 2-11); Відповідно до автоматизованого розподілу цивільних справ, котрі надійшли до канцелярії Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вищевказаний позов [PERSON] було розподілено на суддю Федоріщева С.С. (т.1 а.с.95). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що [PERSON] та його рідна сестра [PERSON] були співвласниками домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] отримали дане домоволодіння та земельну ділянку у спадщину в 2001 році в рівних долях. В подальшому, [PERSON] уклала із [PERSON] договір дарування частини житлового будинку [ADDRESS] , договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. за реєстровими номерами [NUMBER] (домоволодіння) та [NUMBER] (земельна ділянка) відповідно. На підставі вищевказаних договорів дарування від 19.04.2019 року до реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи про зміну власника Ѕ часток з номерами 31264958 щодо Ѕ частини домоволодіння [ADDRESS] та 31265420 щодо Ѕ частини земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] . Позивач [PERSON] як на підставу заявлених позовних вимог посилається на те, що будинок [ADDRESS] декілька разів перепланувався, реконструювався та добудовувався, й в результаті чого збільшилась як загальна так і житлова площа будинку. Саме з метою підтвердження здійсненого самочинного будівництва у 2015 році була здійснена технічна інвентаризація житлового будинку, в результаті чого був виданий технічний паспорт від 16.06.2015 року, котрий є чинним на момент звернення до суду із даним позовом. Житловий будинок [ADDRESS] було введено в експлуатацію на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована 20.08.2015 року в Департаменті Державної Архітектурно-Будівельної інспекції (в подальшому - ДДАБІ) у Дніпропетровській області за № ДП 182152321240 і внесена до Єдиного реєстру дозвільних документів відповідно. Підтвердженням цього також виступає й те, що в технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] зроблено відповідний запис про те, що об`єкти самочинного будівництва узаконенні, згідно декларації ДДАБІ у Дніпропетровській області за №ДП 182152321240. Загальна площа будинку складає 226,3 кв.м., житлова площа - 134,8 кв.м. Також, позивач [PERSON] у позовній заяві зазначив про те, що 17.02.2016 року ТОВ «Слав`яни» було складено розрахунок часток житлового будинку, господарчих будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] й згідно із цим розрахунком частка позивача [PERSON] в загальній власності склала 3/5 частини всього домоволодіння, а частка відповідача-1 [PERSON] склала 2/5 частини всього домоволодіння. Позивач [PERSON] вважає, що під час здійснення правочину - договору дарування Ѕ частини домоволодіння та Ѕ частини земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] фактично об`єкти нерухомості не відповідали дійсності, оскільки відповідно до оскаржуваних правочинів на момент відчуження Ѕ частини [PERSON] загальна площа спірного домоволодіння складала 219,5 кв.м., житлова площа - 126,0 кв.м. (згідно правоустановчих документів), а фактично ж загальна площа будинку складає 226,3 кв.м., житлова площа - 134,8 кв.м. Окрім цього, позивач [PERSON] зазначив, що згідно п. 6 Договору дарування Ѕ частини домоволодіння від 19.04.2019 року зазначено, що самовільних переобладнань в будинку не має, реконструкція чи перепланування в будинку не проводилось, технічний стан будинку відповідає технічному паспорту, й тим самим - в момент вчинення спірного правочину [PERSON] надала неправдиві дані щодо технічного стану житлового будинку, частину якого [PERSON] подарувала [PERSON] . Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначив, що спірні договори дарування укладені з метою приховування дійсної купівлі-продажу половини будинку та земельної ділянки, й відповідно це було зроблено [PERSON] з метою позбавлення [PERSON] переважного права на придбання частки у праві спільної часткової власності, яке передбачене ст.362 ЦК України, оскільки між родиною [PERSON] та родиною [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які родинні зв`язки, тобто це невідомі позивачу [PERSON] та його родині люди. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначив, що під час укладення правочину щодо дарування Ѕ частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не були враховані інтереси малолітніх дітей, які зареєстровані та фактично проживають у даному домоволодінні з моменту їх народження. Таким чином, на думку позивача [PERSON] , приватний нотаріус під час здійснення спірного правочину від 19.04.2019 року, в разі виявлення обставин, що вказують на наявне право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою або кімнатою в даному випадку малолітніми дітьми - повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної ради у місті (відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 (надалі - Порядок № 296/5). Аналогічне положення міститься й в Законі України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». За даним цивільним позовом [PERSON] ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відкрито цивільне провадження та призначено до загального позовного провадження (а.с.105 т.1). В серпні 2019 року [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, орган опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпрі ради, в якому просила : визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку від 19.04.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] 19.04.2019 року, та посвідчений приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Г.О. за номером №465; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 19.04.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] 19.04.2019 року, та посвідчений приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловська Г.О. за номером №468; скасувати запис про право власності №31264958, внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.04.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., який здійснений на підставі договору дарування частини житлового будинку, серія та номер [NUMBER], виданий 19.04.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46561350 від 19.04.2019 року; скасувати запис про право власності №31265420, внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.04.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., який здійснений на підставі договору дарування частини житлового будинку, серія та номер [NUMBER], виданий 19.04.2019 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46561894 від 19.04.2019 року; Відповідно до автоматизованого розподілу цивільних справ, котрі надійшли до канцелярії Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вищевказаний позов [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] було розподілено на суддю Федоріщева С.С. (т.1 а.с.155). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] зазначила, що вона є матір`ю малолітніх дітей, котрі зареєстровані та мешкають за адресою : [ADDRESS] . В подальшому, 19.04.2019 року [PERSON] здійснила відчуження Ѕ частини вказаного домоволодіння та Ѕ частини земельної ділянки при аналогічних обставинах, на які вказує позивач [PERSON] . Позивачка [PERSON] звертається до суду, оскільки вважає, що законні права та інтереси малолітніх дітей під час вчинення оскаржуваних правочинів були порушені, при цьому посилаючись на положення ст.242 ЦК України та ст.59 ЦПК України. Окрім тих обставин, на які посилається позивач [PERSON] , позивач [PERSON] вказує й на те, що відповідно до довідки №9850 про склад родини або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 21.11.2018 року, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, за вказаною адресою зареєстровано вісім осіб, в тому числі й малолітні діти - [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 2009 року народження. Позивач [PERSON] посилається на те, що під час укладення правочину щодо дарування Ѕ частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не були враховані інтереси малолітніх дітей, які зареєстровані та фактично проживають у даному домоволодінні з моменту їх народження. Таким чином, на думку позивача [PERSON] , приватний нотаріус під час здійснення спірного правочину від 19.04.2019 року, в разі виявлення обставин, що вказують на наявне право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою або кімнатою в даному випадку малолітніми дітьми - повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної ради у місті (відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 (надалі - Порядок № 296/5). Аналогічне положення міститься й в Законі України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», посилання, аналогічні доводам позивача [PERSON] , котрі викладені в його позовній заяві. Позивач [PERSON] окремо зауважує на тому, що неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Орган опіки та піклування здійснює контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», й як наслідок - для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке бо право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону. Також, позивач [PERSON] посилається на положення Закону України «Про нотаріат», а саме на вимоги ст.ст.5,7 даного Закону щодо загальних засад діяльності нотаріусів на території України. Додатково позивач [PERSON] вказує на порушення вимог ст.203, ст.215 ЦК України. За даним цивільним позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відкрито цивільне провадження та призначено до загального позовного провадження (т.1 а.с.105). В подальшому, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019 року вищевказані цивільні позови об`єднані в одне цивільне провадження з метою повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду (т.1 а.с.147-148). Відповідач-2 [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених двох цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] , надала письмові пояснення по суті предмету спору, які долучені до матеріалів даного провадження та враховані під час ухвалення судового рішення по справі (т.1 а.с.132-123, 203-211). На даний відзив представником позивачів подано відповідь на відзив, в якому він не погоджується із доводами відповідача (т.1 а.с.232-236). Представник Третьої особи -Органу опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпрі ради подала до суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що позови підлягають задоволенню, оскільки при вчиненні спірних правочинів не було отримано згоду на відчуження частки домоволодіння від Органу опіки та піклування, в той час як в даному домоволодінні проживають неповнолітні діти [PERSON] , що суперечить вимогам ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». При цьому зазначила, що в грудні 2018 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради з заявою про надання дозволу на укладення між ним га [PERSON] договору про зміну розміру часток у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . оскільки право користування житлом мали його малолітні внуки. [PERSON] 2006 р.н. та [PERSON] , 2009 р.н. Батьки дівчат. [PERSON] та [PERSON] , також надали відповідну заяву про те, що вони не заперечують проти укладання між [PERSON] та [PERSON] договору про зміну розміру часток за вищевказаною адресою. [PERSON] яка була співвласником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не надала своєї письмової заяви, через що органом опіки та піклування не було прийнято рішення про надання згоди на укладання зазначеного договору (т.2 а.с.72-75). В судовому засіданні допитано свідків, які дали наступні свідчення: -Свідок [PERSON] (чоловік позивачки [PERSON] ) пояснив, що за вказаною адресою він зі своєю дружиною проживає з 2000 року, у 2006 та у 2009 роках у них народилися доньки. Фактично він зі своєю родиною (він, дружина, дві доньки та батьки дружини - позивач [PERSON] і його дружина [PERSON] ) мешкають на другому поверсі цього будинку, але до травня 2019 року вони мали можливість безперешкодно користуватися усім домоволодінням як члени сім`ї співвласника домоволодіння [PERSON] - батька [PERSON] , який свого часу успадкував Ѕ частину цього домоволодіння від свого батька. За цей час [PERSON] власноруч здійснив певні добудови в цьому домоволодінні, зокрема на другому поверсі, внаслідок чого його частка в домоволодінні фактично збільшилася, але реєстрацію цього збільшення до кінця не доведено. Іншу Ѕ частину домоволодіння успадкувала сестра [PERSON] - [PERSON] (відповідачка-1 по справі, яка фактично мешкала на першому поверсі разом зі своєю донькою, її чоловіком та онукою). Однак в травні 2019 року несподівано стало відомо, що [PERSON] подарувала свою частку [PERSON] (відповідачка-2 по справі), яка є зовсім чужою для їх родини особою. До [PERSON] в гості стали приходити її знайомі, які розпивають алкогольні напої, грають в азартні ігри (карти), та навіть вживають наркотичні засоби. В стані алкогольного сп`яніння ці люди ведуть себе агресивно, зневажливо до оточуючих, вчиняють сварки та бійки. Така поведінка цих людей принижує людську гідність, заважає нормальному існуванню родини [PERSON] , які мають двох малолітніх дітей, та негативно впливає на психологічний розвиток останніх. -Допитана на її прохання як свідок позивачка [PERSON] дала пояснення, аналогічні поясненням її чоловіка [PERSON] . При цьому вона пояснила, що сплату за комунальні послуги увесь час спільного проживання в будинку, її родина проводила окремо від родини [PERSON] - за фактично спожиті послуги, враховані приладами обліку, встановленими на відповідному обладнанні (вода, газ, електрика), яким користується саме її родина. Так продовжується і зараз. Впродовж років спільного користування домоволодінням, її батько [PERSON] добудував на своїй половині певні приміщення, однак по документах долі власників домоволодіння залишалися рівними - по Ѕ частині. При цьому [PERSON] та [PERSON] підписали разом декларацію про зміну часток їх на 3/5 та 2/5 відповідно, та спеціалізованою організацією був складений розрахунок щодо фактичного користування ними спірним домоволодінням, але до державної реєстрації цих змін справа так і не дійшла, оскільки від цієї реєстрації ухилялася [PERSON] -Свідок [PERSON] (донька відповідачки-1 [PERSON] ) пояснила, що за вказаною адресою вона жила з дитинства зі своєю матір`ю, яка успадкувала Ѕ частину спірного домоволодіння від свого батька. Інша Ѕ належить її дядьку(рідному брату її матері) - [PERSON] , позивачу по справі. Історично склалося, що [PERSON] зі своєю родиною мешкав на другому поверсі будинку, а вона з матір`ю - на першому. У 1997 році вона вийшла заміж за [PERSON] , а в 1998 році у них народилася дочка та вони так і проживали на першому поверху зазначеного будинку, а родина [PERSON] на другому. У кожної родини було облаштовано окремі входи в домоволодіння, кожна з них мала окреме обладнання для проживання та користування (вода, газ, електрика). Кожна родина користувалася лише своєю половиною, яка історично та фактично їй належала: заходити на половину інших співвласників та користуватися там якимись приміщеннями або обладнанням потреби не було, оскільки все необхідне для проживання у кожної родини було своє. [PERSON] дійсно добудував на своїй половині певні приміщення, однак по документах долі власників домоволодіння залишалися рівними - по Ѕ частині. При цьому [PERSON] та [PERSON] підписали разом декларацію про зміну часток їх на 3/5 та 2/5 відповідно, та спеціалізованою організацією був складений розрахунок щодо фактичного користування ними спірним домоволодінням, але до державної реєстрації цих змін справа так і не дійшла, оскільки від цієї реєстрації ухилявся [PERSON] . В травні 2019 року її мати дійсно подарувала свою Ѕ частку [PERSON] та вони з матір`ю, чоловіком та донькою з`їхали з цього будинку. -Свідок [PERSON] (чоловік доньки відповідачки-1)дав пояснення, аналогічні поясненням його дружини [PERSON] . При цьому він пояснив, що у період часу 2003-2004 р.р. відбулося фактичне завершення розмежування двох частин домоволодіння шляхом влаштування дверного проходу між частинами даного будинку та добудування другого входу до домоволодіння зі сторони родини [PERSON] . Він особисто побудував окремий санвузол у веранді на першому поверху, внаслідок чого кожна з родин співвласників остаточно відокремилася та користувалися лише своєю половиною. З метою розмежування цих половин також були відкриті окремі особові рахунки по сплаті комунальних послуг. До того часу [PERSON] на своїй половині здійснив певні добудови, внаслідок чого частка, якою він та його родина фактично користувалися збільшилася з 1/2 до 3/5. Саме з метою остаточного розділення домоволодіння між співвласниками, звернулися до спеціалізованої організації, яка склала розрахунок щодо фактичного користування ними спірним домоволодінням. Більш того, з метою остаточного розмежування, [PERSON] , на шкоду собі, підписала разом з [PERSON] декларацію про зміну їх часток на 2/5 та 3/5 відповідно, хоча ніякої компенсації за зменшення своєї частки [PERSON] не отримала. Але до державної реєстрації цих змін справа так і не дійшла, оскільки від цієї реєстрації ухилявся [PERSON] . В травні 2019 року [PERSON] дійсно подарувала свою Ѕ частку [PERSON] та вони з дружиною, їх донькою та матір`ю дружини [PERSON] з`їхали з цього будинку. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про спадщину за законом, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.05.2001 року домоволодіння та земельна ділянка була успадкована рідними дітьми [PERSON] , померлого [INFO] - [PERSON] та [PERSON] , які й мешкали на час відкриття спадщини у даному домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво за реєстровим номером 2-1557, спадкова справа 480/01). Відповідно до вищевказаного свідоцтва про спадщину від 29.05.2001 року спадкове майно, яке успадковувалось в рівних частинах обома спадкоємцями (т.1 а.с.32). Право власності на земельну ділянку та домоволодіння набули спадкоємці з моменту державної реєстрації вказаного свідоцтва про спадщину, оскільки відповідно Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Держкомбудівництва України від 09.06.98 N121 у відповідність до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.12.2000 N501-р, яка діяла на момент прийняття спадщини у 2001 році, й відповідно до якої право власності підлягало обов`язковій реєстрації у відповідних органах бюро технічної інвентаризації. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про спадщину, успадкували по Ѕ частині домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , право власності яких було належним чином зареєстровано. Відповідно до ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. 19.04.2019 року відповідач [PERSON] здійснила відчуження своєї Ѕ частки домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , у формі договору дарування, й подарувала (безкоштовно) свою частку відповідачу [PERSON] , яка й прийняла належним чином в дар вищезазначену Ѕ частину домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.82). Згідно із ч. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до приписів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Зміст права власності саме і складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Виходячи із матеріалів даної цивільної справи, відповідач [PERSON] , реалізуючи своє право на розпорядження власністю, в розумінні положень ст.ст.202-205, 209-210 ЦК України щодо загальних засад правочинів, їх форми та змісту відповідно,

Outcome: dismissed