Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

13 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення подвійної суми завдатку у розмірі 79035,90 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 10 квітня 2016 року він та відповідач за участю ріелтора [PERSON] домовилися про купівлю будинку [ADDRESS] за 70200 грн.,що в еквіваленті до курсу долара США на момент домовленості складало 2500 доларів. Вони домовилися, що угоду по відчуженню зазначеного будинку ними буде здійснено після того, як відповідач підготовить необхідний пакет право установчих документів, але не пізніше вересня 2016 року. Цього ж дня вони підписали попередній договір (з підтвердженням його завдатком), відповідно до умов якого він фактично передав відповідачу суму грошей в розмірі 1500 доларів США, що складає еквівалент 40000 гривень (по курсу на сьогоднішній день) в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який вони повинні були укласти у майбутньому. Кошти було передано в присутності ріелтера [PERSON], сина відповідачки - [PERSON] та свідків. У вересні 2016 року він звернувся до відповідача з питання укладення договору купівлі - продажу будинку, на що останній повідомив йому, що будинок продавати він передумав з огляду на особисті обставини. За його словами, це було пов'язано з труднощами оформлення права власності на будинок на своє ім'я. При цьому відповідач також повідомив, що кошти, які він отримав в рахунок попередньої оплати, ним повністю витрачено, і повертати їх також відмовляється. Бажаючи врегулювати питання мирним шляхом, позивач неодноразово телефонував, зустрічався з відповідачем, щоб вирішити проблему в позасудовому порядку, але відповідач навідріз відмовився повертати гроші. У зв'язку з цим він змушений звернутися до суду за захистом права власності шляхом стягнення грошей з відповідача. Крім того, в даний час йому стало відомо, що відповідач намагається продати зазначений будинок іншим людям. Ухвалою суду від 07 серпня 2017 р. відкрито провадження по справі (а.с. 15). Представник позивача [PERSON], який діяв на підставі угоди про надання адвокатських послуг від 12 вересня 2017 р. (а.с. 30) в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надала. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. В матеріалах справи міститься попередній договір б/н, (з підтвердженням його завдатком) щодо майбутнього договору відчуження квартири (будинку та ін.) від 10.04.2016 р. (а.с.7-8). Відповідно до укладеного попереднього договору - на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання покупець [PERSON] сплачує, а Продавець [PERSON] отримує до підписання договору грошовий завдаток в розмірі 39 000 грн., що є згідно курсу Національного Банку України на день укладання договору еквівалентом 1500 (одна тисяча п'ятсот ) доларів США 00 центів. Зазначена сума отримана [PERSON] від Сторони -2 [PERSON] до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Відповідно до укладеного попереднього договору, у випадку порушення Продавцем зобов'язань за даним договором, відмови від відчуження даної квартири чи ін., зміни ціни без згоди Покупця, чи при інших обставинах, які роблять неможливим укладення договору відчуження з вини Продавця, він виплачує Покупцю суму завдатку в розмірі 52000 грн., що складає еквівалент 2000 доларів США (а.с. 7-8). Відповідно до розписки від 24.04.2016 р. (а.с. 9), відповідач [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВСУ в Харківської області 17.07.2002 року, отримала грошовий завдаток за будинок, за адресою: [ADDRESS] в сумі 500 доларів США (п'ятсот доларів) в рахунок суми оплати, яка засвідчена свідками. Позивач у судовому засіданні пояснив, що неодноразово телефонував відповідачу, зустрічався з нею щоб вирішити проблему в позасудовому порядку, однак відповідач навідріз відмовилась повертати кошти. Згідно положень ч.ч.1,2 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачу відповідачу грошова сума у розмірі 39000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176ц12. Разом з тим, позивач просить стягнути грошові кошти у сумі подвійної суми завдатку у перерахунку на дійсний курс долару США. Зазначена вимога задоволенню не підлягає. Як свідчить наданий договір передавалась сума у розмірі 39000 грн. 00 коп., про що також у судовому засіданні зазначив позивач по справі, тому підлягає поверненню саме ця сума, що також узгоджується з умовами попереднього Договору щодо повернення саме отриманої суми. Як свідчать матеріали справи позивачем умови попереднього договору були виконані у повному обсязі, в той час як відповідач не уклав договір без поважних причин. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial