Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

13.01.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи ЛКП «Балатон-409», Шевченківський районний відділ ДМС України у м. Львові про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком по вул. Замарстинівській, 268 у м. Львові. В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що вона є власником будинку по вул. Замарстинівській, 268 у м. Львові. У ньому зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З 2007 року відповідач не проживає в будинку, не отримує кореспонденцію, особистих речей немає і взагалі не бере участі в утриманні будинку. Факт відсутності [PERSON] у будинку по вул. Замарстинівській, 268 у м. Львові підтверджується актами ЛКП «Балатон-409» від 02.07.2015 року, 10.09.2015 року та 22.10.2015 року. Будь-які заяви в ЛКП «Балатон-409» про те, що відповідач буде відсутня за місцем реєстрації чи про збереження за нею права на користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою відсутні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові надавши для огляду оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась повторно, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи через засоби масової інформації (газета Львівські оголошення №05-06 від 17.02.2016 року) заперечень на позовну заяву нею до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представники ЛКП «Балатон-409» та Шевченківського районного відділу ДМС України у м. Львові в судове засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується відміткою в журналі вихідної кореспонденції, причини неявки в судове засідання суду повідомлено не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала покійного батька [PERSON] який проживав у спірному будинку. За життя його позбавили батьківських прав і він помер. Однак його діти за зазначеною адресою не проживають давно. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], свідка [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрован в будинку по вул. Замарстинівській, 268 у м. Львові, що вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописку від 07.12.2015 року, виданої ЛКП Балатон-409. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14089048 від 06.12.2013 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36001831 від 06.12.2013 року власником будинку по вул. Замарстинівській, 268 у м. Львові є [PERSON] Судом встановлено, що з 2007 року відповідач [PERSON] не проживає в будинку по вул. Замарстинівській, 268 у м. Львові, не отримує кореспонденцію, особистих речей немає і взагалі не бере участі в утриманні будинку, що підтверджується підтверджується актами ЛКП «Балатон-409» від 02.07.2015 року, 10.09.2015 року та 22.10.2015 року. Обставини непроживання відповідача підтверджує і свідок [PERSON] Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ч.4 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин більше одного року не проживає у будинку на вул. Замарстинівській, 268 у м. Львові, не цікавиться ним та не надає коштів на утримання даного будинку, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у будинку, який належить на праві приватної власності позивачу, відповідач порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Outcome: approved