overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

14 квітня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 30 листопада 2007 року, від якого мають доньку Анастасію, [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

14 квітня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 20 грудня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені більше 4 місяців тому через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Просив позов задовольнити, шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідачка до судового засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО № 371637, виданого 20 грудня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] 20 грудня 2014 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №595. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити без змін «Паромоненко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

14 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогою розірвати шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області згідно актового запису № 127, від якого є двоє неповнолітніх дітей, мотивуючи його постійним виникненням між ними непорозумінь, усвідомленням різних поглядів на життя, припиненням спільного проживання та неможливість подальшого збереження шлюбу. У судове засідання позивач не зявилась, подавши заяву, у якій позов підтримала і просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач також не зявився, подавши до суду заяву, у якій позов визнав і просив розглянути справу за його відсутності. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами згідно правил статті 197 ЦПК України не здійснювалось. З матеріалів справи зясовано, що [PERSON], який народився 25 листопада 1978 року в п. Архипо-Осипівка Краснодарського краю, Росія, громадянин [PERSON] Федерації і [PERSON], яка народилася 13 березня 1981 року в с. Комарин Брагинського району Гомельської області, Республіка Білорусь, громадянка України, одружились 20 вересня 2003 року згідно актового запису № 127, зробленого у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна. При цьому дружина змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с. 4). Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За правилом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачається, у звязку з чим позов про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвище позивачка не подавала. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на суму 640 гривень, підтверджені відповідною квитанцією.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

14 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 14 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 312 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що від шлюбу у них народились діти - син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з 20 лютого 2016 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Позивач у судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 14 вересня 2012 року уклали шлюб (арк.с.6). Від шлюбу у них 01 березня 2013 року народився син [PERSON] та 05 лютого 2016 року народилась донька [PERSON] (арк.с.7,8), які після розірвання шлюбу будуть проживати разом з позивачкою. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують з 20 лютого 2016 року та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

14 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 липня 2011 року відділом ЗАГС адміністрації Індустріального району м. Барнаула Алтайського краю Росія, актовий запис № 572 - розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що від шлюбу у них дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені вересня 2012 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Строк на примирення не потрібен. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 22 липня 2011 року уклали шлюб. Від шлюбу у них дітей немає, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують з вересня 2012 року та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

14 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 27.08.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Мають спільну неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені у 2014 року. Стосунки із відповідачем не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння та різні погляди на життя. Вважаючи, що примирення між ними неможливе та шлюб розпався остаточно, просила його розірвати, залишивши їй прізвище «Баландіна». Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не прибув, надавши заяву про визнання предявленого позову у повному обсязі, якою просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали позову, суд приходить до висновку про його обґрунтованість з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що позивач сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 27 серпня 2009 року, актовий запис № 225. Сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], а також майнового характеру, станом на день розгляду справи не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

14 квітня 2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] та просить суд, визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на гараж № 89, який знаходиться по вул. Підгірній м. Світловодська Кіровоградської області, мотивуючи тим, що позивач з 1979 року володіє та користується вищевказаним гаражем. Через відсутність правовстановлюючих документів на гараж, позивач не має можливості оформити своє право власності на гараж, а тому вимушений звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] міської ради Кіровоградської області до суду не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за їх відсутності. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. [PERSON] від 04 квітня 2017 року, підтверджується факт користування позивачем гаражем № 89 по вул. Підгірна в м. Світловодську з 1979 року (а.с. 7). [PERSON] замовив та виготовив технічний паспорт на гараж по вул. Підгірна № 89 в м. Світловодськ Кіровоградської області, загальною площею 21,2 кв.м. (а.с. 8-10). Відповідно до\~ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 01 січня 2004 року, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів гаражем № 89 розташованого по вул. Підгірна м. Світловодськ Кіровоградської області та продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном напротязі 38 років, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] стосовно визнання за ним права власності за набувальною давністю на гараж № 89 розташованого по вул. Підгірна м. Світловодська Кіровоградської області підлягають задоволенню. Судові витрати у справі складаються із судового збору у сумі 640,00 грн., які позивач згідно заяви просить віднести за його рахунок (а.с. 1, 3). Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

14 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15 вересня 2007 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між нами припинилися з 2015 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно та місце проживання дітей немає, спільно з відповідачем не проживає. Посилаючись на викладене, просила розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. На сайті Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області було розміщене оголошення про його виклик до суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 вересня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 22 березня 2018 року(виданого повторно). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 03 жовтня 2008 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 29 липня 2015 року(запис поновлено). Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

14 квітня 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 11 липня 2017 року у Володимир-Волинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №121. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 липня 2017 року уклав шлюб з відповідачем [PERSON] . У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося з причин різниці в поглядах. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені. На даний час проживають за однією адресою, однак спільного господарства не ведуть, кожен з них живе своїм життям та інтересами, а тому просить суд шлюб розірвати в судовому порядку. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позов підтримав, просив його задоволити (а.с. 18 ). У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, не заперечила щодо його задоволення (а.с.19 ). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та наявність законних підстав, шлюб між позивачем та відповідачем суд розриває. Також, враховуючи вимоги ст.141, ст.142 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] 50% сплаченого ним судового збору, що становить 420,40 грн. та підтверджується документально (а.с.3), а решту 50%, суд повертає позивачу з Державного бюджету України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

14 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб. Позов обґрунтовано тим, що 10 червня 2017 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 541. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. В зв`язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 червня 2017 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 541 (а.с.8). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ч.ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved