Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

14.10.2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 30 грудня 2009 року [PERSON], який на той час обіймав посаду директора ТОВ «АЙ ЕС ДІ», було надано безпроцентну позику в розмірі 3 561 900 грн., на підставі договору грошової позики №091201 з кінцевим строком повернення 30.12.2011 року. Згідно п.3.3. договору відповідач у разі звільнення був зобов'язаний повернути позивачеві позику до подачі заяви про звільнення за власним бажанням. Позивач умови договору виконав та частками видав відповідачеві грошові кошти шляхом перерахування на картку рахунку 3.7.7., а саме: 30.12.2009 року - 1 594 000 грн., 06.01.2010 року - 846 300 грн., 22.02.2010 року - 175 000 грн., 23.02.2010 року - 154 000 грн., 25.02.2010 року - 792 000 грн. 11.04.2012 року відповідач звільнився з роботи за власним бажанням, на підставі його заяви від 28.03.2012 року. В період з 04.08.2010 року по 05.03.2012 року [PERSON] частками здійснював платежі та з 05.03.2012 року припинив їх виплати. Відповідач в добровільному порядку відмовляється виконувати взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів, тому станом на 31.07.2013 року сума боргу відповідача перед позивачем становить 359 006, 87 грн., яку і просить стягнути позивач на свою користь з відповідача разом з 3% річних від суми боргу за період з 12.04.2012 року по 31.07.2013 року, відповідно до ст.625 ЦПК України, що становить 14 045 грн. 53 коп. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. та судовий збір в розмірі 3441 грн. сплачений ним при подачі позову до суду. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Як встановлено в судовому засіданні, 30 грудня 2009 року [PERSON], який на той час обіймав посаду директора ТОВ «АЙ ЕС ДІ», що підтверджується трудовим договором від 05 травня 2008 року, було надано безпроцентну позику в розмірі 3 561 900 грн., на підставі договору грошової позики №091201 з кінцевим строком повернення 30.12.2011 року. Відповідно до п.3.3. договору відповідач у разі звільнення був зобов'язаний повернути позивачеві позику до подачі заяви про звільнення за власним бажанням. Позивач умови договору виконав та частками видав відповідачеві грошові кошти шляхом перерахування на картку рахунку 3.7.7., а саме: 30.12.2009 року - 1 594 000 грн., 06.01.2010 року - 846 300 грн., 22.02.2010 року - 175 000 грн., 23.02.2010 року - 154 000 грн., 25.02.2010 року - 792 000 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами №55РГ від 30.12.2009 року, від 06.01.2010 року, №06РГ від 22.02.2010 року, №07РГ від 23.02.2010 року, №09РГ від 25.02.2010 року(а.с.23-27). В період з 04.08.2010 року по 05.03.2012 року [PERSON] частками здійснював платежі, що підтверджується видатковими касовими ордерами(а.с.28-44). Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить 359 006 грн. 87 коп. 11.04.2012 року відповідач звільнився з роботи за власним бажанням, на підставі його заяви від 28.03.2012 року, що підтверджується наказом №57/1/1-к від 11.04.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. За змістом ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено наявність наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній справі, встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання свого зобов'язання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволення, стягнувши заявлену суму боргу, що були предметом позики, з відповідача. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 3% річних від суми боргу в розмірі 359 006 грн. 87 коп. за період з 12.04.2012 року по 31.07.2013 року, що становить 14 045 грн. 53 коп. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.88, 79 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 3 441,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved