Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

14.02.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]« Про визнання договору дарування грошових коштів недійсним » в якому просить суд визнати договір дарування від 18.12.2015 не дійсним на підставі ч. 3 ст. 215 ЦПК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.12.2015 між його батьком [PERSON], з письмової згоди його дружини [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір дарування грошових коштів, згідно з умовами якого [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 000 гривень. Зазначений договір дарування сторони уклали в його присутності 18.12.2015 в письмовій формі та домовились, що після новорічних свят у строк до 01.02.2016 нотаріально посвідчать його. [INFO] [PERSON] раптово помер в результаті хвороби (хронічна серцева недостатність), що не дало можливості нотаріально посвідчити раніше укладений та виконаний договір. Позивач вважає, що даний договір є недійсним (оспорюваний правочин), оскільки під час його укладення сторонами не додержано норм цивільного законодавства, а саме : умовами договору не передбачений певний строк передання подарунку; текст договору не вміщує обов'язкові для даних видів угод реквізити сторін, що уклали договір ( серію та номер паспорту ); в договорі не зазначено мету та цільове використання грошей, які отримав відповідач по договору дарування; в тексті договору не зазначено прав та обов'язків відповідача; сторони не отримували згоди позивача на укладання даного договору. Таким чином, позивач вважає зазначений договір недійсним на підставі ч. 3 ст. 215 ЦПК України, так як його укладення та виконання порушує його особисті права, передбачені ЦК України та СК України щодо участі у справах сім'ї. У судове засідання позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не прибули, про день, час та місце розгляду вказаної справи були повідомлені належним чином, надали право представляти свої інтереси в суді представникам [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі відповідних договорів про надання правової допомоги. ( а.с.а.с. 22-24, 25-26 ). При цьому, відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити, так як оскаржуваний договір дарування укладений у відповідності до вимог чинного законодавства та будь - які права чи інтереси інших осіб, в тому числі і позивача, не зачипає. ( а.с.а.с. 20-21 ). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові та просила їх задовольнити. При цьому наголошували на тому, що позивач з батьком однією родиною не мешкав, сумісного господарства не вів, грошові кошти, які подарував батько відповідачу є особистими коштами батька, він до них ніякого відношення не має. Договір було укладено у його присутності, за взаємною згодою сторін за договором, його мати надала свою згоду на укладення договору. Гроші були передані обдарованому у вказаний день, після підписання письмового договору дарування. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому щодо обставин укладення зазначеного договору дарування дала пояснення, аналогічні поясненням представника позивача. Наголошуючи на тому, що при укладенні договору дарування права та законні інтереси позивача порушені не були, так як останній до предмету договору ніякого відношення не має, з батьком однією сім'єю не проживав, сумісного господарства не вів. Умови договору були письмово визначені за взаємною згодою сторін, за згодою дружини дарувальника. В той же день договір було реально виконано. Тому будь - які законні підстави для його визнання недійсним відсутні. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 11 ЦПК України ). У судовому засіданні встановлено, що 18.12.2015 між батьком позивача [PERSON], з письмової згоди його дружини [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір дарування грошових коштів, згідно з умовами якого [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 000 гривень. В п.п. 2, 5, 6 вказаного Договору зазначено, що дарувальник свідчить, що дійсно є власником грошових коштів та не має обмежень щодо свого права розпорядження грошовими коштами. Прийняття обдарованим примірника даного договору є прийняттям дарунка. Сторонами підтверджено, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності з їх справжньою волею, без будь - якого тиску, обману, не є результатом впливу тяжких обставин, в повній мірі відповідає їх бажанням настання правових наслідків, що створюються даним договором, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні примірником вказаного договору дарування, який має підписи сторін. ( а.с.а.с. 6, 9, 10-14 ). У судовому засіданні представники сторін наголошували на тому, що саме вказаний примірник договору дарування був підписаний сторонами, за обставин на які вони посилаються та містить аутентичні підписи сторін за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також у судовому засіданні, з лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від 21.01.2016 вбачається, що [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою : [ADDRESS] помер [INFO] в салоні літака в м. Харкові. Причина смерті : хронічна серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця. ( а.с.а.с. 4-5 ). У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Приписами ч. 5 ст. 719 ЦК України передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею першою Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю » від 19.02.1993 № 15-93, до валютних цінностей, зокрема, віднесено : валюту України - грошові знаки у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають у обігу та є законними платіжними засобами на території України. Відповідно до ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Статтею 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови від 06.11.2009 № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними », роз'яснив, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним зазначений договір дарування грошових коштів недійсним з підстав, які передбачені ч. 3 ст. 215 ЦПК України, так як його укладення та виконання порушує його особисті права, передбачені ЦК України та СК України щодо участі у справах сім'ї. Згідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ). У судовому засіданні, з пояснень представників сторін та досліджених вищезазначених доказів, встановлено, що під час укладення оскаржуваного договору дарування сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, про що зазначено в тексті договору та посвідчено підписами сторін. Крім того, при укладанні та фактичному виконанні зазначеного договору дарування, сторонами, у відповідності до приписів ст. 203 ЦК України, були додержані всі загальні вимоги, які є необхідним для чинності правочину, а саме : зміст правочину не суперечить приписам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин було вчинено у формі, встановленій законом; правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У судовому засіданні також встановлено, що в момент укладання договору, а саме 18.12.2015, відбулося повне виконання умов договору дарування, а саме передача дарувальником обдаровуваному та прийняття останнім дарунку - зазначеної в договорі грошової суми, що у судовому засіданні було стверджено представником позивача і не заперечувалось представником відповідача, тому суд вважає, що з огляду на реальний характер зазначеного договору дарування, це є доказом не лише факту укладення договору дарування, а також його дійсності. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Судом встановлено, що не дотримання сторонами договору вимог ч. 5 ст. 719 ЦК України, щодо нотаріального посвідчення укладеного договору дарування, було обумовлено об'єктивними, непереборними причинами, які не залежали від волі сторін, так як дарувальник [PERSON] раптово помер. Зі змісту ч. 3 ст. 215 ЦК України вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. Положення ЦК України не містять визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. Отже, вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні представником позивача [PERSON] не доведено, що внаслідок укладення оскаржуваного договору дарування, безпосереднього були порушені права і законні інтереси позивача, а також те, що у разі визнання зазначеного договору недійсним майнові інтереси позивача будуть відновлені. Таким чином, у судовому засіданні, на підставі досліджених вищезазначених доказів, достовірно встановлено, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як не ґрунтуються на вимогах чинного ЦК України та інших законодавчих актах України. На підставі викладеного, ст.ст. 203, 215, 218, 220, 638, 640, 718, 719, 722 ЦК України, ПостановиПленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними »,

Outcome: dismissed