Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

13 червня 2018 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , виконкому Криворізької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з В1 житлового будинку, загальною площею 194,40 кв.м, в тому числі житловою площею 37,70 кв.м, Г сараю, Д дворового туалету, 1-3 огорожі, І водоколонки, ІІ замощення. Земельна ділянка на якій знаходиться домоволодіння в договорі не зазначена. 23 листопада 2017 року позивач звернувся до землевпорядної організації для оформлення права власності та кадастрового номеру на земельну ділянку за адресою домоволодіння, однак йому відмовлено, та в усному порядку повідомлено, що в реєстрі наявні відомості про те, що земельна ділянка площею 0,0544 га, за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] надала суду відзив на позов, та вказує, що відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу від 10.08.2004, укладеного між позивачем та відповідачем, земельна ділянка площею 0,0544 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та на якій розташоване домоволодіння не була предметом договору, та в даний час перебуває у власності [PERSON] . Із врахуванням вимог ст.ст. 12, 83, 122 ЗК України, вважає, що Криворізька міська рада не є власником і розпорядником даної земельної ділянки. Просить суд розглядати справу без участі представника виконкому Криворізької міської ради, та винести рішення згідно норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~120\~ЗК України\~у разі\~набуття права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право\~власності,\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані ці\~об`єкти.\~До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянку\~або її\~частину,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Такі ж вимоги містяться у ч. 1 ст. 377 ЦК України, згідно з якою до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено,\~що згідно\~договору купівлі-продажу\~від 10\~серпня 2004\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Криворізького\~міського нотаріального\~округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 3910, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач набув права власності на домоволодіння [ADDRESS] . Домоволодіння складається з В1 житлового будинку, загальною площею 194,40 кв.м, в тому числі житловою площею 37,70 кв.м, Г сараю, Д дворового туалету, 1-3 огорожі, І водоколонки, ІІ замощення, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.08.2004, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2005 №6921242 (а.с.7, 8). Земельна ділянка площею 0,0544 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 05.01.1998 за № 8148, що підтверджується довідкою Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 40). Частиною третьої статті 152 ЗК України визначено, що захист громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. З аналізу вказаних норм випливає існування принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного судувід 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19. Таким чином, право власності на земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] , виникло у позивача 10 серпня 2004 року, з моменту укладення договору купівлі-продажу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved