Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

12 січня 2021 року до суду надійшла заява, в якій заявник, посилаючись на ст. ст. 4-5, 293-294, 315-316, 319 ЦПК України, ст. ст. 29, 1221, 1261, 1268 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить встановити факт того, що він, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який є спадкоємцем за заповітом, постійно проживав зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Славутичі Київської області, на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] у лікарні м. Славутич помер [PERSON] , [INFO] , який є дядьком батька заявника. На момент смерті [PERSON] знаходився в офіційному шлюбі з [PERSON] , з якою вони припинили фактичні шлюбні стосунки ще у 2014 році. З урахуванням даних обставин, а також наявних у [PERSON] серйозних проблем зі станом здоров`я, похилого віку, та у зв`язку з цим потреби у постійному сторонньому догляді, який його дружина не бажала здійснювати, батьки заявника [PERSON] та [PERSON] у квітні 2016 року забрали його до себе. У [PERSON] були дуже серйозні проблеми зі станом його здоров`я. Після неодноразово перенесених ним інсультів [PERSON] з серпня 2018 року до дня смерті був лежачим, і відповідно потребував постійного стороннього нагляду. Заявник та його родичі - батьки і сестра піклувалися про нього, здійснювали постійний догляд, надавали допомогу у всіх побутових питаннях, зверталися за наданням медичної допомоги, яку він отримував як в амбулаторному порядку, так і під час стаціонарного лікування в КНП «Славутицька міська лікарня». У зв`язку з необхідністю надання постійної допомоги своїм батькам у догляді за [PERSON] , заявник з вересня 2018 року та по день смерті [PERSON] , разом зі своїми батьками та сестрою мешкали у [ADDRESS] , який на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого 30 квітня 1996 року державним нотаріусом Ріпкинської державної нотаріальної контори Чернігівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 983, належить на праві власності батьку заявника [PERSON] . Згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/504/20 від 22.09.2020 року, яке набрало законної сили, встановлено факт постійного проживання його сестри [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті за вищезазначеною адресою. За життя [PERSON] , проживаючи вже із його батьками, 13 серпня 2016 року у державного нотаріуса Славутицької міської нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 841, за змістом якого він здійснив розпорядження на випадок його смерті: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицьської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки 7424485600:12:001:0024, він заповів заявнику [PERSON] . Враховуючи вищезазначені обставини, норми матеріального права, що визначають поняття місця проживання фізичної особи, вважає, що є усі підстави для встановлення судом факту, що має юридичне значення, а саме: факту його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] з вересня 2018 року до дня його смерті, тобто на час відкриття спадщини. Ухвалою судді від 13 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 9 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 9 лютого 2021 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено [PERSON] , на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України розгляд справи відкладено та призначено нове судове засідання на 2 березня 2021 року. У судовому засіданні заявник просив задовольнити заяву, посилаючись на те, що він є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , який помер [INFO] у лікарні м.Славутича. За життя [PERSON] , який є дядьком його батька, 13 серпня 2016 року у державного нотаріуса Славутицької міської нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 841, за змістом якого він здійснив розпорядження на випадок його смерті: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки 7424485600:12:001:0024, він заповів йому - [PERSON] . [PERSON] мав серйозні проблеми зі здоров`ям, потребував постійного догляду, а його дружина - [PERSON] не бажала забезпечувати йому належний догляд. Його батьки забрали [PERSON] ще у квітні 2016 року проживати до себе, щоб доглядати та помістили на проживання у власний приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності його батьку - [PERSON] . Коли [PERSON] ще міг сам рухатися, то вони з батьками приїжджали з м. Славутича до [ADDRESS] та допомогали йому, привозили продукти харчування та ліки. Проте, в серпні 2018 року [PERSON] переніс інсульт, і після перенесеного інсульту він вже не зміг самостійно рухатися, був лежачим та потребував постійного стороннього догляду, який пов`язаний із застосуванням фізичної сили, тобто необхідністю його підняти, повернути, перевдягнути. Тому він з серпня 2018 року почав постійно з ними там проживати та доглядати за ним, оскільки постійний догляд здійснювала його сестра [PERSON] , яка на той час була у відпустці по вагітності та пологах і потребувала постійної фізичної підтримки та допомоги у догляді за лежачим хворим чоловіком. Разом із сестрою [PERSON] він доглядав за [PERSON] до самої його смерті, оскільки його батько [PERSON] теж переніс інсульт і тому не міг повною мірою доглядати за своїм дядьком- [PERSON] , а мати [PERSON] на той час працювала у м.Славутичі і не могла постійно перебувати у [ADDRESS]. Він же, не дивлячись на те, що працював на той час в ДСП «Чорнобильська АЕС», після роботи ввечері щодня повертався до с.Неданчичі, щоб здійснювати догляд за [PERSON] , де залишався ночувати, а зранку наступного дня їхав на роботу, тобто фактично проживав разом із [PERSON] . Він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і в них є син [PERSON] , [INFO] . З дружиною та сином у період проживання у с.Неданчичі він бачився у вихідні дні, яких за його графіком роботи було два на тиждень, іноді його дружина [PERSON] із сином приїжджали до нього у [ADDRESS]. [PERSON] помер в лікарні м. Славутича 24 травня 2019 року. Так як на момент смерті [PERSON] він постійно проживав з ним, то вважав, що фактично прийняв спадщину і вважав, що немає необхідності звертатись до нотаріуса із відповідною заявою, тому шестимісячний строк прийняття спадщини ним був пропущений. Тому встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання заявника із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, йому необхідно для посвідчення його права на спадкове майно, яке залишилось як спадок після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим він змушений був звернутися з даною заявою до суду. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала, вважала її такою, що підлягає задоволенню. Суду пояснила, що вона є спадкоємицею [PERSON] , який помер [INFO] у лікарні м. Славутича. За життя, дядько її батька, [PERSON] , 21 липня 2014 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 3248, яким заповідав їй 1/2 частку квартири [ADDRESS] . У серпні 2016 року у державного нотаріуса Славутицької міської нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. [PERSON] посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 841, за змістом якого він здійснив розпорядження на випадок його смерті: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки 7424485600:12:001:0024, заповів її рідному братові - [PERSON] . Так як [PERSON] мав серйозні проблеми зі здоров`ям, то потребував постійного догляду, а його дружина [PERSON] та її син [PERSON] не бажали забезпечувати йому належний догляд, тому її батьки забрали [PERSON] у квітні 2016 року проживати до себе, а саме в будинок за адресою: [ADDRESS] . Коли [PERSON] ще міг сам рухатися, то вони з батьками приїжджали з м. Славутича до с.Неданчичі та доглядали за ним. Проте, в серпні 2018 року [PERSON] переніс інсульт, після чого він вже не зміг рухатися самостійно взагалі, був повністю лежачим та потребував постійного стороннього догляду. Тому вона з серпня 2018 року почала постійно з ним там проживати та доглядати за ним, оскільки її матір [PERSON] працювала в м. Славутичі і не могла постійно перебувати в [ADDRESS], її батькові [PERSON] самостійно здійснювати догляд за його дядьком було важко, оскільки він переніс інсульт. Вона на той час була у відпустці по вагітності та пологах. Після народження дитини теж проживала в [ADDRESS] та доглядала за [PERSON] до самої смерті. У догляді за лежачим хворим їй постійно допомагав брат, тому що догляд потребував фізичної сили, тому вони вимушені були постійно проживати у [ADDRESS] . [PERSON] був кремезної статури і його важко було підняти, тому її брат [PERSON] допомагав доглядати за [PERSON] : мив його, допомагав по господарству. Не дивлячись на те, що заявник перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і в них є малолітній син, він фактично проживав у [ADDRESS] та у вихідні дні зустрічався із сім`єю. Оскільки він на той час працював в ДСП «Чорнобильська АЕС» за графіком п`ять робочих днів та два вихідних, він щодня електропотягом, повертаючись з роботи, приїздив до с.Неданчичі, де залишався ночувати, а зранку їхав на роботу. [PERSON] помер в лікарні м. Славутича 24 травня 2019 року, куди був доставлений з повторним інсультом. Так як вона та її брат на момент смерті [PERSON] постійно проживали з ним, вони вважали що фактично прийняли спадщину, яку залишив їм [PERSON] за заповітами і в зв`язку з цим думали, що немає потреби звертатись до нотаріуса із відповідною заявою, тому шестимісячний строк прийняття спадщини ними було пропущено. За поданою нею заявою Славутицьким міським судом Київської області було ухвалено рішення у справі №377/504/20 від 22.09.2020 року, яке набрало законної сили та яким встановлено факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що є усі підстави для встановлення факту проживання заявника з померлим [PERSON] , так як вони проживали та доглядали за [PERSON] усією сім`єю, а її брат [PERSON] постійно знаходився поруч, так як доглядати за лежачим чоловіком дуже складно фізично, та здійснював догляд за покійним до дня його смерті, проживаючи фактично в [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог, передбачених ст. ст.128-130 ЦПК України. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог, передбачених ст.ст.128-130 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною заявника. З 2016 року в [ADDRESS] , почав постійно проживати [PERSON] , який доводиться рідним дядьком [PERSON] , батька її чоловіка. Вказаний будинок належить батьку її чоловіка - [PERSON] . Батьки заявника та його сестра [PERSON] доглядали за [PERSON] . У серпні 2018 року у [PERSON] стався повторний інсульт, у зв`язку з чим він потребував стороннього догляду і не міг пересуватися. Через це [PERSON] та її [PERSON] почали фактично проживати у с.Неданчичі разом із [PERSON] до самої його смерті - [INFO] . Не дивлячись на те, що її чоловік на той час працював в ДСП «Чорнобильська АЕС» за графіком: п`ять робочих днів та два вихідних, він з роботи електропотягом повертався одразу в [ADDRESS], де залишався ночувати та вранці наступного дня їхав на роботу. Вона та їхній син, якому на той час було шість років, бачилися із заявником у вихідні дні, коли він приїжджав до них на декілька годин у м. Славутич, або вони приїздили до нього у с.Неданчичі. [PERSON] , яка є дружиною покійного [PERSON] , а також її син [PERSON] , до [PERSON] у с.Неданчичі не приїжджали та на похороні останнього були відсутні. За життя [PERSON] неодноразово лікувався у лікарні м.Славутича. Свідок [PERSON] суду показав, що він є батьком заявника. [PERSON] був його рідним дядьком. У [PERSON] були проблеми із здоров`ям, і він потребував стороннього догляду, а його дружина [PERSON] відмовлялася за ним доглядати, тому дядько звернувся до нього за допомогою. У 2016 році він привіз дядька на постійне проживання до будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , та який належить йому на праві приватної власності. Він, його дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] допомагали [PERSON] по господарству, купували їжу та ліки, приїжджаючи з м.Славутича. Після того як в серпні 2018 року у [PERSON] стався інсульт і він потребував постійного догляду, то його діти - дочка [PERSON] , яка перебувала у відпустці по вагітності та пологах, та син [PERSON] почали постійно проживати з [PERSON] та доглядати за останнім. Він та його дружина також приїжджали та допомагали дітям доглядати за його дядьком. У травні 2019 року з [PERSON] трапився повторний інсульт, після якого він був поміщений 23 травня 2019 року до Славутицької міської лікарні, а [INFO] він помер. Таким чином, до смерті [PERSON] його діти : дочка [PERSON] та син [PERSON] , постійно проживали разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та доглядали за останнім. [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , та її син [PERSON] у період проживання [PERSON] у [ADDRESS] до нього не приїжджали та на похороні були відсутні. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю заявника [PERSON] У 2016 році вони з чоловіком [PERSON] привезли з м. Києва його рідного дядька [PERSON] , щоб доглядати за ним, оскільки він мав серйозні проблеми із здоров`ям, а його дружина [PERSON] не мала бажання доглядати за ним. З того часу [PERSON] проживав у їхньому дачному будинку за адресою: [ADDRESS] , а вона, її чоловік, син [PERSON] та дочка [PERSON] приїжджали з м. Славутича та доглядали за ним. Коли в [PERSON] у серпні 2018 року стався інсульт, після якого він вже не міг самостійно рухатися, то їхні діти: дочка [PERSON] та син [PERSON] почали постійно з ним проживати, оскільки він потребував постійного стороннього догляду. На той час дочка була у відпустці по вагітності та пологах і могла постійно перебувати разом з [PERSON] , а син [PERSON] також щодня там перебував, оскільки була необхідна фізична допомога при догляді за лежачим чоловіком. Вона також приїжджала разом з чоловіком [PERSON] та допомагала дітям доглядати за [PERSON] , але не могла залишатися у [ADDRESS], оскільки на той час працювала у м. Славутичі, а її чоловік [PERSON] переніс інсульт і йому важко самому було здійснювати догляд за своїм дядьком. Діти проживали та доглядали за [PERSON] до його смерті. [INFO] [PERSON] помер у лікарні в м. Славутичі. За період проживання [PERSON] у с. Недачичі, його дружина [PERSON] та її син [PERSON] жодного разу до нього не приїжджали. Свідок [PERSON] суду показав, що він зареєстрований в м. Славутичі, але проживає в [ADDRESS] . З покійним [PERSON] він знайомий з 2014 року. [PERSON] приїжджав на дачу його сусіда [PERSON] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . З 2016 року [PERSON] почав проживати у вказаному будинку постійно. Вказаний будинок розташований напроти його будинку. Він бачив, що до цього будинку приїжджали [PERSON] , [PERSON] та їхні діти - дочка [PERSON] та син [PERSON] , які доглядали за [PERSON] . Коли у [PERSON] в 2018 році стався інсульт і він не міг ходити, то він бачив, що там постійно знаходилися [PERSON] та [PERSON] аж до самої його смерті. Йому відомо, що [PERSON] на той час працював в ДСП «Чорнобильська АЕС», проте він бачив, що заявник щодня після роботи приїжджав до с.Неданчичі, а вранці звідти їхав на роботу. [PERSON] фактично проживав у с.Неданчичі разом із [PERSON] до смерті останнього. [PERSON] допомагав своїй сестрі здійснювати догляд за хворим [PERSON] . Взагалі вся сім`я [PERSON] допомагали один одному у догляді за [PERSON] . Він жодного разу не бачив, щоб до [PERSON] приїжджала його дружина чи інші його родичі, крім [PERSON]. У той час як [PERSON] проживав у [ADDRESS], доглядаючи за хворим [PERSON] , дружина заявника та син неодноразово приїжджали у [ADDRESS], зокрема на свята та у вихідні дні. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, показання свідків, перевіривши письмові докази, суд вважає за необхідне задовольнити заяву з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27 травня 2019 року виконкомом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 88 років у м. Славутичі Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 06 ( а. с. 18). Як видно із копії довідки про причину смерті, виданої КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради від 24 травня 2019 року за № 18, [PERSON] помер [INFO] , причина смерті: набряк головного мозку, гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу ( а.с.17). Зареєстрованим місцем проживання померлого [PERSON] , [INFO] , зазначеним в копії паспорта серії [NUMBER] , яка знаходиться в матеріалах справи, вказано адресу: [ADDRESS] , з 05.04.1994 року ( а. с.14-15). Як вбачається з копії довідки № 338, виданої 20 серпня 2020 року виконкомом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, [PERSON] з квітня 2016 року проживав без реєстрації в [ADDRESS] , в будинку, який належить племіннику [PERSON] і разом з ним проживали члени сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Громадянин [PERSON] з серпня 2018 року до дня смерті [INFO] був лежачим після інсульту і потребував стороннього догляду, і члени сім`ї здійснювали за ним догляд (а. с. 24). Згідно з договором купівлі-продажу від 30.04.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Ріпкинської державної нотаріальної контори Чернігівської області 30.04.1996 року, зареєстрованим в реєстрі за № 983, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] придбав житловий будинок з надвірною будівлею, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці місцевої ради ( а. с. 25-28). З копій виписних епікризів № 3149, №3733, №2198, №1944, №1382 з карти стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , періодично перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради: з 19.09.2016 року по 28.09.2016 року з основним діагнозом: стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК, атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз; з 04.11.2016 року по 11.11.2016 року з основним діагнозом: цереброслероз, артеріальна гіпертензія ІІІ ступеня, гіпертонічний криз; з 13.07.2017 року по 21.07.2017 року з основним діагнозом: стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК, атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз; з 11.08.2018 року по 27.08.2018 року з основним діагнозом: церебросклероз, ГПМК по ішемічному типу в лівій гемісфері з правобічним вираженим геміпарезом, до плегії в руці, ускладнення основного: набряк головного мозку; з 23.05.2019 року по [INFO] з основним діагнозом: церебросклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ризик високий, повторне ГПМК по ішемічному типу в правій гемісфері, набряк головного мозку, кома ІІІ, судомний синдром, кардіосклероз, порушення серцевого ритму по типу ФП, правобічна субтотальна пневмонія. Кома Ш. [INFO] о 07-55 констатована біологічна смерть ( а. с. 29-38). Як видно із заповіту від 13 серпня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 841, бланк НВА 110427, [PERSON] , який народився в с. Каланчак Каланчакського району Херсонської області [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки - 7424485600:12:001:0024, заповідав [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 44764981 від 13.08.2016 року, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію заповіту заповідача [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , номер у Спадковому реєстрі 59362988, вчинений на бланку НВА 110427 № 841 та посвідчений 13.08.2016 року у Славутицькій міській державній нотаріальній конторі ( а. с. 13). Згідно з копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 59917448 від 26.05.2016 року, земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером 7424485600:12:001:0024 з цільовим призначенням «для ведення сільського господарства» знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ріпкинський район, Неданчицька сільська рада, та перебуває у власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ( а. с.20). Проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку здійснено на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] , КП «Реєстраційне бюро» Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за № 29759465 від 26 травня 2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи. (а. с. 23). Як видно із копії витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 19.07.2016 року № НВ-7403200482016, земельна ділянка зареєстрована 29.12.2015 року відділом Держгеокадастру у Ріпкинському районі за місцем розташування: Чернігівська область, Ріпкинський район, Неданчицька сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, приватної форми власності площею 2,00 гектара з кадастровим номером 7424485600:12:001:0024 ( а. с. 22). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 22 вересня 2020 року у справі № 377/504/20, провадження № 2-о/377/11/20, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка є спадкоємцем за заповітом, постійно проживала разом зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Славутич Київської області, на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] (а. с. 39-46). Як вбачається з копії постанови Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори №7908/02-31 від 23 листопада 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, заявник [PERSON] звертався з відповідною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що належить [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки згідно із ст. 1241 Цивільного кодексу України ним пропущено передбачений законодавством шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини, після його смерті ( а. с. 47). Із копії спадкової справи № 1441/2019, номер у спадковому реєстрі 64982628, заведеної після смерті [PERSON] , яка надійшла до суду з Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, видно що [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 78). Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась 31 жовтня 2019 року [PERSON] , дружина спадкодавця ( а.с.74). 20 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] , звернулися із заявами, в яких вони повідомляють, що спадщину ними прийнято та просять видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом та на обов`язкову долю в спадщині згідно із ст.1241 ЦК України ( а. с. 75, 76). У своїй заяві від 20.10.2020 року [PERSON] зазначив спадкодавця [PERSON] як свого батька, фактом прийняття спадщини вказав сумісне проживання зі спадкодавцем з 21.06.2007 року по теперішній час ( а. с. 75). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що [PERSON] , [INFO] за життя залишив заповіти: від 21.07.2014 року № 56327483, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., та 13.08.2016 року № 59362988, посвідчений Славутицькою міською державною нотаріальною конторою ( а. с.87-90) . Як видно з копії заповіту від 21.07.2014 року №56327483, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на момент смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі Ѕ ( одну другу) частину квартири [ADDRESS] заповідав [PERSON] ( а. с. 77, 124). Матеріали спадкової справи також містять копію заповіту від 13.08.2016 року №59362988, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О., відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки - 7424485600:12:001:0024, заповідав [PERSON] , [INFO] ( а. с. 118). У матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] від 23.11.2020 року, в якій він повідомляє про прийняття ним спадщини за заповітом у вигляді земельної ділянки площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області та просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( а. с. 117). Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] від 23.11.2020 року, у якій зазначено про прийняття нею спадкового майна згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі №377/504/20, провадження 2-о/377/11/20 ( а. с. 119). Постановою від 23.11.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки згідно із ст. 1241 ЦК України, [PERSON] пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини, після його смерті ( а. с. 122). Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно доч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, аналіз вказаних положень Цивільного кодексу України свідчить про те, що відносно спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Пунктом 3.21 Глави 10 «Видача Свідоцтва про право на спадщину» цього Порядку передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається із копії спадкової справи № 1441/2019, номер у спадковому реєстрі 64982628, отриманої від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори та долученої до матеріалів справи, [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав. Більш того, копія спадкової справи містить заяву [PERSON] від 23.11.2020 року про фактичне прийняття ним спадщини за заповітом у вигляді земельної ділянки площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Київської області та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 117), яка розглянута нотаріусом з винесенням постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 122). Виходячи із зазначених документів та відповідно до наданих заявником [PERSON] пояснень та доказів слідує, що [PERSON] спадщину за заповітом після смерті [PERSON] приймає і від неї не відмовляється. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з пунктом 1.12 Глави 10 «Видача Свідоцтва про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено право громадянина України на вільний вибір місця проживання чи перебування та на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Із зазначеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачою свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцю за заповітом. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні з досліджених доказів, зокрема, показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та довідки № 338, виданої 20 серпня 2020 року виконкомом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області вбачається, що [PERSON] з квітня 2016 року і по день смерті фактично проживав без реєстрації в [ADDRESS] . Наведені докази у їх сукупності і взаємозв`язку є переконливими, достатніми та підтверджують також той факт, що заявник [PERSON] постійно проживав з [PERSON] на момент його смерті за місцем проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. За правилом ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішень у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved