overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 870423 грн. 64 коп. та судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, завчасно та належним чином про причини неявки не повідомив. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2006 року позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CNH0AK00150448 згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 99704 грн. 50 коп. зі строком повернення до 21.02.2013 року. З матеріалів справи слідує, що відповідач [PERSON] умов договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 29.05.2014 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 870423 грн. 64 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 104516 грн. 12 коп., заборгованість по процентам - 196350 грн. 81 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 17198 грн. 94 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 552357 грн. 77 коп. (а.с 5-7 ). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню та підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 20.08.1994 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його особистої участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи сповіщена завчасно і належним чином, про відкладення розгляду справи не зверталась. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 20 серпня 1994 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу між сторонами буде суперечити їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 1622 грн. 39 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, на заочний розгляд справи згоден. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21.03.2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого останньому було відкрито кредитну лінію з лімітом не більше 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % річних із кінцевим терміном повернення 28.02.2014 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08.07.2014 рік становить 1622 грн. 39 коп., що складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 1116,48 грн., прострочена заборгованість за процентами за період з 21.03.2012 року по 08.07.2014 року - 340,05 грн., пеня за прострочення сплату кредиту - 140,06 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 25,80 грн., що підтверджується розрахунком на а.с. (7,8) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 28.07.2014 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи сповіщався належним . Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 06.04.2010 року між Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 7500,00 грн. Так, позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 7500,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.05.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 16682,45 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. 28.07.2014 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу про відкриття провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи сповіщався належним . Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 17.06.2011 року між Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 8000,00 грн. Так, позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 8000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.05.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 16485,13 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначав, що між нею та чоловіком відсутнє взаєморозуміння, виникають суперечки з різних приводів. Неодноразові спроби примирення не дали позитивних результатів. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 19.03.2011 року було укладено шлюб, який був зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 185 (а.с.45). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, час сумісного не проживання, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернулася в суд із вказаною позовною заявою, де просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін та поділити її між сторонами визнавши за кожним по ? частині. Сторони в судове засідання не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав. Суд розглянув справу без участі сторін, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд задовольняє позов виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 березня 1990 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (актовий запис № 557), який рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2014 року було розірвано (а.с.11). За період шлюбу сторонами було набуто майно, а саме квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 20 червня 2003 року, довідкою та витягом БТІ, технічним паспортом. Квартира складається з двох кімнат, площею 13,8 та 17, 2 кв.м, кухні - 4, 8 кв.м, вбиральні - 1,1 кв.м, ванної кімнати - 2,0 кв.м, коридору - 4,9 кв.м та балкону - 0, 87 кв.м, загальною площею 64,44 кв.м та жилою площею 31,0 кв.м.. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно зч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зважаючи на вищезазначені норми сімейного законодавства, суд дійшов до висновку про те, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] - є спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм па праві спільної сумісної власності не залежно від розірвання шлюбу. Виходячи з положень ч. 1 та 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи неведене, а також те, що відповідач визнав позов, суд дійшов до висновку про його обґрунтованість, в звязку з чим задовольняє в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 17.06.2006 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 17.06.2006 року, актовий запис № 1, від шлюбу мають сина: [PERSON] [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20.04.1991 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 20.04.1991 року, актовий запис № 10, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

14.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24.04.2012 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про причини не явки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 24.04.2012 року, актовий запис № 307, від шлюбу спільних дітей не мають. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved