Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

13.12.2017 року до суду звернувся [PERSON] з заявою заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про встановлення факту перебування в місцях примусового тримання батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт. В заяві в обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що його батьки є уродженцями Курської області, Радянський район, с. Червона Долинка) - [PERSON], 1915 року народження, та [PERSON], 1911 року народження. З 1934 року його батьки проживали в м. Макіївка Донецької області (Сталінська область, м. Сталіно - стара назва). В 1934 року його батько працював в шахті м. Макіївка Донецької області. У 1942 році тікаючи від окупації фашистами м. Макіївка, батьки потрапили в полон та були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини. Де конкретно батьки були взяті в полон, йому достеменно не відомо. Заявник [PERSON] народився [INFO] року в Юфінгені (Ufingen), район Вольфенбюттель, про що свідчить свідоцтво про народження, складене 03 травня 1946 року в Юфінгені (Ufingen). Вказані документи отримані від міжнародної служби розшуку 19.05.2016 року. Вказане також підтверджується двома листами міжнародної служби розшуку від 12.06.2008 року. Згідно фільтраційних справ батьків заявника його батько - [PERSON], 1915 року народження, з 25.05.1942 року по квітень 1945 року знаходився на території Германії, утримувався в таборі м. Браншванг (Braunschweig), село Ифинген (Ufingen) з 04.06.1942 року по 11.04.1945 року. Вказаний табір належить до німецьких таборів військовополонених підчас Другої світової війни (http://www.soldat.ru/force/germany/camp.html). Батька, як і інших в'язнів, примусово утримували в даному таборі за колючим дротом. Табір охоронявся військами СС, мались кутові вишки з озброєною охороною та собаками. В'язні були повністю ізольовані від зовнішнього світу. 11.04.1945 року батько був звільнений американськими військами. Мати заявника - [PERSON], 1911 року народження, примусово працювала з червня 1942 року по квітень 1945 року в господарстві поміщика на різних польових роботах. Звільнена американськими військами у квітні 1945 року. Пройшла перевірку в таборі № 226 м. Бранденбург (Brandenburg) в 1945 році. Вказане підтверджено листом управління національної служби безпеки Російської Федерації по Курській області від 16.06.2017 року № 10/5-ІІ-518. Вважає, що ним зібрано достатньо доказів того, що він народився в місцях примусового тримання та відбування його батьками [PERSON], 1915 року народження, та [PERSON], 1911 року народження, примусових робіт на території Німеччини, які були туди примусово вивезені у 1942 році. 01.09.2017 року він звернувся до Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області, до складу якої входить Управління соціального захисту населення, проте листом від 06.09.2017 року № ІІ-49-2 йому було відмовлено у присвоєнні статусу жертви нацистських переслідувань з посиланням на те, що він не належить до дітей, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та місцях відбування батьками примусових робіт, а отже не має права на встановлення статусу жертви нацистських переслідувань. Прохає встановити факт його народження [INFO] року в Юфінгені (Ufingen), район Вольфенбюттель, в місцях примусового тримання його батьків - [PERSON], 1915 року народження, та [PERSON], 1911 року народження, та в місцях відбування його батьками примусових робіт з червня 1942 року по квітень 1945 року. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду надали письмову заяву, в якій прохали проводити розгляд справи без їх участі, на задоволенні вимог наполягали (а. с. 33). Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи без участі представника заінтересованої особи від 11.01.2018 року (а.с.32). 11.01.2017 року через канцелярію суду представник заінтересованої особи надала заперечення на заяву, в яких вказано, що згідно з ст. 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань є: колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав; діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт (вичерпний перелік місць примусового тримання та примусових робіт, перебування в яких дає право на встановлення статусу жертв нацистських переслідувань, зазначений у статті 1 названого закону); діти партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв'язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням. До жертв нацистських переслідувань належать також особи, які у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни були насильно вивезені з території інших держав, що після 1944 року увійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також особи, які після звільнення з концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання та місць примусових робіт були переселені на територію України. Постановою «Про затвердження Порядку виготовлення та видачі посвідчень жертвам нацистських переслідувань» від 27 вересня 2000 року № 1467 встановлено, що посвідчення видаються таким особам, які відповідно до Закону визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань. До документів про факт нацистських переслідувань, складених іноземною мовою, обов'язково додається переклад на українську мову, засвідчений в установленому порядку. У копіях документів, які додані до заяви, відсутнє підтвердження того, що [PERSON] був народжений у місцях примусового тримання батьків. Дата народження заявника за паспортом серії [NUMBER] виданого 19.11.2001 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області зазначається, що заявник народився [INFO] року в с. Красна Долина Совєтського району Курської області, у свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначається, що [PERSON] народився [INFO] року, у наданих документах не співпадає дата народження. У довідці ФСБ РФ по Курській області від 16.06.2017 року № 10/5-П-518 чітко визначено, що мати - [PERSON], в спеціальних таборах не утримувалася, працювала на сільгоспроботах в господарстві поміщика, а тому [PERSON] не належить до дітей, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, які визначені ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». Таким чином, вважали, що підстав для задоволення заяви [PERSON] немає (а. с. 30). В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, який набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в дані справі було відкрито 14.12.2017 року, тому її розгляд продовжено згідно положень ЦПК України в редакції Закону № 2147. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п.5 ч.2 ст. 293ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. ст. 315 ЦПК України, судом розглядаються також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого 22.02.2008 року Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, , народився [INFO] року в с. Красна долина, Совєтського району Курської області. В графі «батько» зазначений [PERSON], в графі «мати» - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 515 від 20.07.1950 року (а. с. 7). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 19.11.2001 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] народився [INFO] року в с. Красна Долина Совєтського району Курської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 05.12.2001 року (а.с.5). За інформацією Міжнародної служби розшуку, наданої [PERSON] німецькою мовою з перекладом на українську, [PERSON], уроджена [PERSON], росіянка, віросповідання: православне, народилася 1915 року у с. Красна Долина, Курськ, Росія. З [INFO] року проживала у Юфінгені, район Вольфенбюттель. Також значиться народження сина [PERSON] (а.с. 9-10). За інформацією вказаного відділу від 19.05.2016 року, наданого [PERSON], повідомлено наступне: [PERSON], [PERSON], який народився [INFO] року в м. Юфінген, земельному окрузі Волфенбюттель, національність: росіянин, імена батьків: Ейгар [PERSON], віросповідання: православне, проживаючий в [ADDRESS] професія: землероб та [PERSON], уроджена Сиедих, віросповідання: православне, проживаюча в [ADDRESS] За допомогою архівних матеріалів не підтверджено примусової праці батьків заявника на території Германії (а.с. 11). За інформацією (з перекладом на українську) Міжнародної служби розшуку від 12.06.2008 року на запит [PERSON], документи Міжнародної служби розшуку можуть містити таку інформацію: [PERSON], [INFO] року, місце народження: Юфінген, національність: росіянин, імена батьків: [PERSON] і [PERSON], уроджена Сірдих, рід занять: сільськогосподарський робітник (а.с. 13). Мати заявника, [PERSON] померла [INFO] року, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Макіївки Донецької області (а.с. 14). Батько заявника, [PERSON] (російською - [PERSON]), помер 17.03.1951 року в результаті нещасного випадку, в сел. Щегловка Макіївського району Сталінської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 94, згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Кагановичеським р/ЗАГС 20.03.1951 року (а.с. 15), що підтверджується також актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що стався о 15.00 годині 17.03.1951 року на шахті «Щегловка» Сталінської області (а.с. 16). В листі Служби безпеки України управління Донецької області м. Донецьк від 05.11.2001 року № 17/1-П-3493 на заяву [PERSON] зазначено, що даних про знаходження заявника в Германії і скоєнні злочину проти Батьківщини в роки Великої Вітчизняної Війни немає та йому було рекомендовано звернутись щодо отримання інформації з цього приводу до Міжнародної служби розшуку за адресою: Германія, 3548, Арользен, Гроссе Алея, 5-9; архіву Міністерства оборони Російської Федерації за адресою: 142100, Московська область, м. Подільськ, Варшавське шоссе, 9а; державного обласного архіву за місцем вигнання в Германію і повернення (а. с. 17). Відповідно до відповіді Федеральної казенної установи Російський державний військовий архів РДВА Федерального архівного агентства від 06.03.2017 р. № 768-770/2017, наданої [PERSON] на його запит повідомлено, що в неповних облікових даних РДВА на громадян, що знаходились в роки Другої Світової війни в концтаборах, гетто, таборах військовополонених, а також примусово вивезених до Германії і окуповані нею країни, [PERSON], 1915 року народження, [PERSON], 1911 року народження, [PERSON] і [PERSON], 1942 року народження, не значаться (а.с. 18). Згідно архівної довідки Федеральної служби безпеки Російської Федерації управління по Омській області № 10/22/868 від 22.03.2017 року в іменному списку радянських громадян, репатрійованих після звільнення із неволі і направлених на Батьківщину в Курську область з перевірочно-фільтраційного табору № 232 (м. Франкфурт-на-Одері) 25.07.1945 року автоколоною № 2 автомобілем № 2 значаться: [PERSON], 1911 року народження, [PERSON], 1942 року народження, [PERSON], 1944 року народження, в графі: «звідки прибули» значиться: «з Бранденбурга». Іншими відомостями не володіють (а. с. 19) та архівної довідки Федеральної служби безпеки Російської Федерації управління по Омській області № 10/22/868 від 22.03.2017 року, в неповних архівних документах про радянських громадян, вигнаних в неволю в період Великої Вітчизняної війни в Германію та інші країни Європи на примусові роботи і які після звільнення пройшли державну перевірку, в тому числі в ПФЛ № 232, відомостей про [PERSON], 1915 року народження, немає. Фільтраційно-перевірочних справ [PERSON] та [PERSON] на зберіганні немає. Роз'яснено, що основним джерелом відомостей про перебування громадянина в полоні є фільтраційна справа, яка складалася при проходженні громадянином фільтраційної перевірки після звільнення з полону. Неповнолітні громадяни фільтраційну перевірку не проходили, відомості про них можуть міститися в фільтраційних справах їхніх батьків чи інших родичів, с якими вони знаходились в неволі. Згідно відомчих нормативних актів, які існували раніше, фільтраційно-перевірочні справи цивільних осіб після проходження ними держперевірки направлялися на зберігання в територіальні органи безпеки за місцем їх народження чи проживання до вигнання в неволю, в зв'язку з чим заявнику було рекомендовано звернутися до УФСБ Росії по Курській області та державний архів Донецької області (а.с. 20). Згідно інформації, наданої заявнику Управлінням Федеральної служби безпеки Російської Федерації по Курській області від 04.05.2017 року № 10/5-П-403, в архіві Управління знаходяться на зберіганні фільтраційні слідчі справи у відношенні [PERSON], 1915 року народження, уродженця Радянського району Курської області і [PERSON], 1911 року народження, уродженки Радянського району Курської області (а.с. 21) та згідно інформації Управлінням Федеральної служби безпеки Російської Федерації по Курській області від 16.06.2017 року № 10/5-П-518, згідно з відомостями архівної фільтраційної справи № 22548 «… [PERSON], 1915 року народження, уродженець Радянського району Курської області, по національності росіянин, освіта 4 класи, безпартійний, за соціальним походженням селянин-середняк, за спеціальністю забійник. Склад сім'ї: дружина [PERSON]». [PERSON] з 21 жовтня 1941 року по 25 травня 1942 року проживав на тимчасово окупованій німцями території, з 25 травня 1942 року по квітень 1945 року знаходився на території Германії, утримувався в таборі м. Браншванг, село Іфінган з 04 червня 1942 року до 11 квітня 1945 року (як вказано в справі). [PERSON] був звільнений американськими військами 11 квітня 1945 року. Іншими відомостями щодо [PERSON] не володіють. Згідно відомостей архівної фільтраційної справи № 8448 «… [PERSON], 1911 року народження, уродженка Радянського району Курської області, по національності росіянка, освіта 3 класи, безпартійна, за соціальним походженням селянка, за спеціальністю домогосподарка. [PERSON] з 25 травня 1942 року вивезена в Германію. В спеціальних таборах супротивника не утримувалася. [PERSON] примусово працювала з липня 1942 року по квітень 1945 року в господарстві поміщика на різних польових роботах. Звільнена американськими військами в квітні 1945 року. Перевірку пройшла в таборі № 226, м. Брандебург в 1945 році. Іншими відомостями відносно [PERSON] не володіють (а.с. 22). Заявник 01.09.2017 року звертався до Гуляйпільської районної державної адміністрації з заявою про видачу посвідчення жертви нацистських переслідувань (а.с. 23), проте згідно відповіді Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області № П-49-2 від 06.09.2017 року йому було відмовлено як особі, що не належить до дітей, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, які визначені ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» (а.с. 24). Згідно ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму. У зазначеній нормі Закону міститься класифікація місць примусового ув'язнення: концентраційний табір, гетто, інші місця примусового ув'язнення та примусових робіт: виправно-трудовий табір, табір примусової праці для осіб єврейської національності; табори знищення, гестапівські тюрми; медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи - донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування, табори для заручників, пересувні загони (команди) з числа мирного населення, карантинні інфекційні табори, табори для членів сімей офіцерів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав. Міжнародною службою розшуку в Арользені на засіданні Міжнародної історичної комісії (18-19.01.2001 року) скликаною Фондом ФРН «Пам'ять, відповідальність і майбутнє» було затверджено міжнародну класифікацію місць примусового ув'язнення, серед яких виділено: концтабори, виправно-трудові табори, тюрми гестапо, СД, пересильні табори, робочі табори, змішані табори військовополонених та цивільного населення, табори цивільного населення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є: - колишні в'язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; - особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав; - діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт; - діти партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв'язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням. До жертв нацистських переслідувань належать також особи, які у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни були насильно вивезені з території інших держав, що після 1944 року увійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також особи, які після звільнення з концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання та місць примусових робіт були переселені на територію України. Згідно п. 4 постанови КМУ від 27 вересня 2000 р. N 1467 «Про затвердження Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань» у разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань, факт і період перебування в місцях примусового тримання встановлюється в судовому порядку. Відповідно до п. 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань посвідчення видаються особам, які відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань на підставі одного з таких документів, зокрема: - довідки, виданої органами Служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав; - довідками Міжнародної служби Червоного Хреста, а також інших документів, які містять необхідні відомості про факт нацистських переслідувань особи. Таким чином, згідно поданих заявником доказів, підтверджено, що його батько [PERSON] (російською мовою) перебував у таборі м. Браншванг, село Іфінган з 04 червня 1942 року до 11 квітня 1945 року. [PERSON] був звільнений американськими військами 11 квітня 1945 року. Мати - [PERSON] з 25 травня 1942 року вивезена в Германію. В спеціальних таборах супротивника не утримувалася. [PERSON] примусово працювала з липня 1942 року по квітень 1945 року в господарстві поміщика на різних польових роботах. Звільнена американськими військами в квітні 1945 року. Перевірку пройшла в таборі № 226, м. Брандебург в 1945 році. Заявник народився [INFO] року в Юфінгені, район Вольфенбюттель від батьків [PERSON] та [PERSON] уродженої «Сірдих». За таких обставин, враховуючи наведене, суд вважає, що дану заяву необхідно задовольнити та встановити факт народження [PERSON] в інших місцях примусового тримання батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, за тих умов, що його батько утримувався у таборі м. Браншванг, а мати виконувала польові роботи у поміщика, а роботи на фабриках, заводах, шахтах, сільськогосподарських підприємства чи угіддях також були примусові, враховуючи, що і як мати заявника, так і батько були примусово вивезені до Німеччини.

Outcome: approved