Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

14.03.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» (далі - відповідач) про стягнення надбавки за особливі умови роботи, за період з серпня 2014 року по жовтень 2018 року включно в сумі 69315 грн 50 коп., а також 1037 грн 70 коп. в якості компенсації у зв`язку з інфляцією та 7000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. В обґрунтування позову зазначила, що у відповідача не було правових підстав для не виплати надбавки за особливі умови роботи, що потягнуло до виникнення заборгованості по оплаті праці та порушення трудових прав. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; представник відповідача позов не визнав вказуючи на те, що чинне законодавство України надає відповідачу право самостійно визначати розмір надбавки за особливі умови роботи, тому її скасування, на думку представника відповідача, не порушує трудові права позивача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З 01.08.1986 позивач працювала у відповідача на посаді завідувача сектора наукової бібліотеки і була звільнена з роботи в травні 2019 року (а.с. 17-20). Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2009 № 1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» в редакції від 25.03.2014 (далі - Постанова), працівникам державних і комунальних бібліотек, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2005 № 84, встановлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 відсотків посадового окладу; конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Таким чином, позивач мала право на отримання надбавки за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 відсотків, при цьому визначення конкретного розміру цієї надбавки Постановою віднесено до компетенції ректора Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка». Наказом відповідача від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачеві, знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014 (а.с. 21). Наказом відповідача від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачеві, на період з 01.08.2014 по 31.10.2018 встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5% і фактично виплачено за вказаний вище період 5051 грн 15 коп. (а.с. 39, 40). Позивач з такими діями відповідача не погоджується і вважає, що у відповідача не було правових підстав для зняття надбавки за особливі умов роботи, а в подальшому для її відновлення в розмірі меншому 50% посадового окладу. При вирішенні спору суд виходить з такого. Як випливає із самої назви, Постановою здійснено підвищення заробітної плати за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу виключно працівникам бібліотек. Отже, встановивши Постановою надбавку, Кабінет Міністрів України визначив цільове використання державних коштів - підвищення заробітної плати бібліотекарів, що виключає можливість використання цих коштів на інші потреби, зокрема, на виплату підвищення до заробітної плати іншим категоріям працівників; наділення Постановою керівника закладу вищої освіти правом визначати граничний розмір надбавки означає, що останній має право самостійно визначати розмір надбавки працівникам наукової бібліотеки, виходячи з фактичного її фінансування державою, а також трудових досягнень конкретного працівника бібліотеки. Як випливає з матеріалів справи (а.с. 51-53, 59-69), в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року Міністерство освіти і науки України в повному обсязі профінансувало відповідачу виплату надбавки, передбаченої Постановою, в розмірі 50% посадового окладу. За таких обставин, відповідач мав фінансову можливість виплачувати позивачеві надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу, при цьому суд констатує, що в справі відсутні докази того, що фактичний стан виконання позивачем своїх трудових обов`язків надавав відповідачу обґрунтоване право зменшувати розмір цієї надбавки або позбавляти права її отримання в якості заходу дисциплінарного впливу. Виходячи з цього, у відповідача не було правових підстав для зняття виплати позивачеві надбавки згідно з Постановою, починаючи з 01.08.2014, а також для відновлення її виплати в розмірі 5% посадового окладу наказом від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ починаючи з 01.08.2014. Водночас суд вважає, що у відповідача не було підстав для фактичної реалізації наказу від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ про зняття надбавки за особливі умови роботи, тому як вказаний наказ прив`язує виплату надбавки до штатного розпису, а в самому штатному розписі змін не вносилося і розмір надбавки не зменшувався. Тому, вказаний наказ не впливає на вирішення спору. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати надбавки за особливі умови роботи за період з 01.08.2014 по 30.10.2018 включно, за відрахуванням фактично отриманої позивачем суми надбавки (5051 грн 15 коп.) в розмірі 64264 грн 35 коп. [69315.50 - 5051.15]. Крім того, з відповідача підлягає стягненню 622 грн 70 коп. у відшкодування компенсації, виплата якої передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а розмір - підтверджено розрахунком відповідача (а.с. 94), правильність якого позивачем не спростовано. Таким чином, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача витрати з оплати послуг адвоката в сумі 7000 грн. Втім, позивачем не надано належних доказів на підтвердження фактичної оплати вказаних коштів адвокату Роговець В. Д., а приєднаний до справи попередній розрахунок витрат (а.с. 22) є необґрунтованим і не підтверджує вчинення адвокатом таких дій як написання письмових пояснень позивача. Крім того, оцінка адвокатом вартості послуг по складанню позовної заяви та написанні листів до державних органів є значно завищеною з урахуванням того, що адвокатом Роговець В. Д. подано до суду 12 однотипних позовних заяв (разом із додатками) до відповідача в інтересах різних позивачів. З урахуванням викладеного, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката не підлягає задоволенню.

Outcome: partial