Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

13 травня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2007 року. Від шлюбу у них [INFO] народились сини: [PERSON] та [PERSON] . Мати дітей - [PERSON] померла [INFO] . Позивач зазначає, що до них звернулась [PERSON] з проханням позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей, оскільки він більше року не підтримує відносини з дітьми, його місцезнаходження не відоме, вихованням, навчанням, життям та здоров`ям хлопців не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, аліментів на утримання дітей не платить. Після смерті матері, діти перебувають на утриманні [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив. Представник третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, оскільки після повернення хлопців з Польщі батько не цікавиться дітьми і не виконує батьківські обов`язки. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, дітей, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні, 29.06.2007 року був зареєстрований шлюб [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у сторін [INFO] народились діти: [PERSON] та [PERSON] . 06.07.2010 року було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.10.2013 року (справа №761/19304/13-ц) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26.07.2013 року. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, рішення не пред`являлось до примусового виконання. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Актами обстеження умов проживання від 06.07.2018 року, 26.02.2021 року та 15.03.2021 року встановлено, що діти проживають в квартирі [ADDRESS] , яка розташована на третьому поверсі чотириповерхового будинку та складається з трьох кімнат загальною площею 60,0 кв.м. Умови проживання задовільні, в квартирі є всі комунальні зручності, наявні необхідні предмети побуту та інтер`єру, меблі, побутова техніка, речі особистого вжитку та інше. В квартирі охайно та прибрано, однак в квартирі давно не проводився ремонт. Діти займають окрему кімнату де є два ліжка, диван, шафа для одягу, два письмових стола, сервант. Хлопці забезпечені одягом та взуттям на всі сезони, шкільним приладдям. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] навчаються в школі І-ІІІ ступенів №70 Шевченківського району м.Києва. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] взяті на облік як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах, як вбачається з копії наказу Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації №19-од від 01.03.2021 року. Наказом Служби у справах дітей та сімї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації №20-од від 01.03.2021 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] передані в сім?ю [PERSON] на тимчасове проживання до вирішення питання про надання статусу дітей, позбавлених батьківського піклування. Висновком від 07.05.2021 року за №109/04/40-3126 Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у позовній заяві, відповідач з осені 2019 року не виконує власні батьківські обов`язки відносно дітей. Зазначене в судовому засіданні підтвердила і [PERSON] . Після смерті матері дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на утриманні прабабусі [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] повідомили суду, що батько дійсно з осені 2019 року (після повернення з Польщі) не займається їх вихованням, матеріально не утримує. Хлопці зазначили що вони підтримують позов про позбавлення батька батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав доказів належного виконання батьківських обов`язків. Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач з осені 2019 року не цікавиться дітьми та свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; взагалі не спілкується з дітьми; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти; свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, фактично відповідач самоусунувся від виконання власних обов`язків, залишивши дітей на виховання прабабусі, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved