Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

14 травня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] - про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві позивач вказував, що між ним та [PERSON], 22 серпня 1970 року був зареєстрований шлюб. Шлюбні відносини з відповідачем за час перебування в шлюбі, поступово погіршилися, а спільне життя стало неможливим через різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати відчуття любові один до одного. Позивач вказав, що фактично шлюбні відносини з відповідачем припинились приблизно з 2000 року, з цього часу з відповідачем не проживає однією родиною, а лише в одному будинку, не веде спільного господарства, в кожного з них окремі кошти. [PERSON] зазначив в позовній заяві, що особисто утримує будинок та несе інші господарські витрати, в яких відповідач участі не приймає. Тому позивач переконаний,\~що сенсу\~і можливості\~підтримувати сімейні\~відносини немає. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо, суперечить його інтересам. На підставі викладеного просив суд ухвалити рішення, яким шлюб, укладений між ним та [PERSON], 22 серпня 1970 року - розірвати. Позивач та представник позивача, адвокат [PERSON], в судове засідання не зявилась. До суду подала заяву про слухання справи без її участі , просила позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Позов визнала, про що подала письмову заяву, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони по справі одружилися 22 серпня 1970 року, зареєстрований шлюб в Недогарківській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, за актовим записом № 11, про що видано свідоцтво про шлюб серії 1-КЕ № 176112. Шлюбні відносини з відповідачем за час перебування в шлюбі, поступово погіршилися, а спільне життя стало неможливим через різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати відчуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо, суперечить його інтересам. Відповідно до ч.3 ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігатишлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved