Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

12 квітня 2018 року заявник [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою, уточнивши свої вимоги, про встановлення факту народження 02 квітня 2018 року дитини жіночої статі\~ в м. Донецьку Донецької області Україна від батьків: громадянина України [PERSON], [INFO], та громадянки України [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є батьком [PERSON], яка народилась 02 квітня 2018 року у м. Донецьку Донецької області в Комунальному закладі «Центральна міська лікарня № 17 м. Донецька». Отримати у відділі державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження дитини він не має можливості, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження дитини необхідне заявнику для отримання свідоцтва про народження. Заявник [PERSON], допитаний у якості свідка, в судовому засіданні пояснив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 02 квітня 2018 року в них народилась дівчинка, яку назвали [PERSON]. Пологи відбулись у м. Донецьку Донецької області у Центральній міській лікарні № 17 м. Донецька. При зверненні до Добропільського міського ВДРАЦС у державній реєстрації народження їхньої дитини [PERSON] було відмовлено, оскільки надані медичні документи не відповідають встановленим Законом вимогам. Це не дає їм змоги отримати свідоцтво про народження дитини. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилась. Проте, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені [PERSON] вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються\~ суду не надавала. Представник заінтересованої особи Добропільського\~ міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту народження підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої\~ території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно приписів п. 7 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВА 179397, виданого 07 травня 1996 року Добропільським МРВ УМВД України в Донецькій області. (а.с.13) Як вбачається з паспорта громадянина Україна серії ВК 318998, виданого 11 жовтня 2006 року Калінінським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: вул. Бак. Комисарів, буд. 16 «а»[ADDRESS] м. Донецька. (а.с.14) Заявник та заінтересована особа, [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 049521, виданого 22 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського управління юстиції м. Донецька. (а.с.15) Згідно приписів\~ ст. 7\~ Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків\~ якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства за народженням, є громадянином з моменту народження. Відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України,\~ батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. На підтвердження перебування [PERSON] у стані вагітності заявником надано копії: картки вагітної; обмінної карти пологового відділення лікарні Комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 2 «Енергетик» м. Донецька» з результатами лабораторних, бактеріологічних та ультразвукових досліджень; результатів комбінованого скринінгу 1 триместру від 02 жовтня 2017 року, протоколу УЗД у першому триместрі від 02 жовтня 2017 року, протоколу діагностичного інвазивного дослідження плоду від 08 листопада 2017 року, УЗД у другому триместрі від 08 листопада 2017 року. (а.с.5-12) На підтвердження факту народження дитини заявником надано копію медичного свідоцтва про народження № 94 від 02 квітня 2018 року, яке підтверджує факт народження громадянкою [PERSON] 02 квітня 2018 року\~ у Комунальному закладі «Центральна міська лікарня № 17 м. Донецька», дитини жіночої статі вагою 5000,0 грамів; копію обмінної карти № 95 Комунального закладу «Центральна міська лікарня № 17 м. Донецька» з відомостями пологового будинку про новонароджену дитину; копію обмінної карти Комунального закладу «Центральна міська лікарня № 17 м. Донецька» з відомостями пологового будинку про породіллю. (а.с.3-4) Крім того, суду надано фотографії, на яких зображена заінтересована особа [PERSON] з новонародженою дитиною. Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження від 11 квітня 2018 року Добропільський\~ міський\~ відділ ДРАЦС\~ ГТУЮ у Донецькій області\~\~ відмовив\~ [PERSON] у проведені державної реєстрації народженої 02 квітня 2018 року дитини, мотивуючи тим, що їм надано медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року\~ за №1150/13024. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником медичне свідоцтво про народження та копії обмінних карт є незаконними і не створюють правових наслідків. Як розяснено у п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ ст. 317 ЦПК України, в рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. З урахуванням викладеного та того, що заінтересованими особами заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved