Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

13 лютого 2020 року Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з 14.06.2017 року і по теперішній час перебуває під опікою бабусі [PERSON] , згідно рішення виконкому Добропільської м/р №302 від 14.06.2017 року, та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду від 22.11.2016 року малолітнього [PERSON] було відібрано у батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення останніх батьківських прав. Мати малолітнього [PERSON] померла [INFO] . Батько малолітнього [PERSON] у грудні 2018 року звернувся з питання повернення малолітнього сина на виховання до себе в родину, однак було встановлено, що в його квартирі відсутні умови для проживання дитини, зловживає алкогольними напоями, аліменти на користь сина не сплачує. У березні 2019 року орган опіки та піклування Добропільської м/р звертався до суду з вимогою позбавлення [PERSON] батьківських прав, однак у задоволенні було відмовлено та попереджено батька дитини про необхідність зміни ставлення до виховання сина. З метою соціального захисту дитини та приведення документів у відповідність чинного законодавства, орган опіки та піклування просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина та стягнути аліменти. Представник позивача органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради в судове засідання 17.06.2020 року не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 17.06.2020 року не з`явився, належним чином був повідомлений про розгляд справи. В судовому засідання 13.05.2020 року відповідачем була надана характеристика реабілітаційного центру «Твій Шанс» про його проходження з 27.03.2020 року реабілітації від алкогольної залежності. Третя особа [PERSON] в судове засідання 17.06.2020 року не з`явилась, належним чином була повідомлена про розгляд справи, із заявами до суду не зверталась. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.07.2016 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Добропільського міськрайонного суду донецької області від 22.11.2016 року у батьків [PERSON] та [PERSON] було відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав (а.с.18-19). Рішенням виконкому Добропільської міської ради №302 від 14.06.2017 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , останній утримується за державні кошти, які отримує опікун (а.с.12, 27-29). Мати дитини [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.12.2018 року (а.с.14). Малолітній [PERSON] проживає разом з опікуном за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 02.07.2019 року у задоволення позову органу опіки та піклування Добропільської м/р про позбавлення [PERSON] батьківських прав було відмовлено. Попереджено відповідача [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання сина (а.с.20-21). Батько дитини [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до побутової характеристики від 11.05.2018 року характеризується посередньо, кошти на утримання дитини не сплачує. Згідно акту від 09.01.2020 року в квартирі відсутні умови для проживання дитини (а.с.40, 34). Висновком виконкому Добропільської міської ради №03/0172-10/02 від 12.02.2020 року, орган опіки та піклування з метою соціального захисту малолітнього [PERSON] , приведення документів у відповідність чинного законодавства, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина (а.с.5-6). Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню дитини. Відповідно ч.2 ст. 150Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання і утримання свого сина, не займався його вихованням та матеріальним забезпеченням, не цікавиться його життям, станом здоров`я, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, свідомо не вчиняє дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з сином, який потребує батьківської уваги та виховання. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина підставними та підлягають до задоволення. Що стосується вимоги позивача про стягнення на користь дитини з відповідача аліментів, то суд зазначає. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Тому, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення аліментів є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як передбачено ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved