Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

15.01.2016 року [PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Сила росту» в особі її директора Масляного О.В. про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, в якій посилаючись на відсутність у позивачаволевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Сила росту» просила, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 28.08.2004 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Сила росту» в особі директора Масляного О.В. та зареєстрований 22.12.2011 року за № 482360001000207, зобов'язати ТОВ «Сила росту» в особі директора Масляного О.В. повернути [PERSON] з незаконного володіння земельну ділянку площею 8,11 га, яка належить їй на праві приватної власності та стягнути з відповідача судові витрати та витрати за надання юридичної допомоги в сумі 10000 грн. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача за довіреністю заявлені позовні вимоги не визнали і пояснили, що існує договір оренди земельної ділянки укладений 28.08.2004 року між [PERSON] та ТОВ «Сила росту» терміном на 10 роківта зареєстрований 22.12.2011 року за № 482360001000207. Посилаючись на те, що підприємством належним чином виконуються всі умови договору, просили відмовити в задоволенні позову. Згідно зі ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 зазначеного кодексу наголошує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,11 гектарів, розташованої на території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області (а.с. 10). З договору оренди земельної ділянки від 28 серпня 2004 року видно, що [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Сила росту» в особі директора Масляного Олександра Володимировича уклали договір оренди земельної ділянки площею 8,11 га, терміном на 10 років. Вказаний договір зареєстровано у відділі 22.12.2011 року за № 482360001000207. Згідно п. 5.3 вказаного договору видно, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (а.с. 8). 28.08.2004 року орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Сила росту» в особі директора Масляного О.В. склали акт про передачу і прийом межових знаків під охорону та зберігання земельної ділянки, яка розташована на території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області (а.с. 9). З відомостей про отримання орендної плати видно, що [PERSON] отримувала орендну плату в ТОВ «Сила росту», що визнається і сторонами. 10.02.2016 року від позивача до суду надійшла заява про проведення судової почеркознавчої експертизи, яка ухвалою суду від 12.02.2016 року була призначена.Проведення експертизи доручено НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області (вул. Акіма 2-а, м. Миколаїв). Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинене. Згідно повідомлення експерта № 391 від 21.03.2016 року, у зв'язку з тим, що не надано вільних й експериментальних зразків почерку та підпису [PERSON], проведення експертизи неможливе. Від повторної судової почеркознавчої експертизи позивач та його представник відмовились. Інших будь-яких доказів, які б свідчили на те, що договір оренди землі не укладений, позивачем не надано. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу приписів ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.204 та ст.215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі», (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст. 125 ЗК України й ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зі змісту роз'яснень, які містяться в п. 8 ППВСУ від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі якщо на виконання неукладеного правочину стороною передчасно передане майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. ст.1212-1215 ЦК України). Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійним. Відповідно до Правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи за№6-99цс13 від 18.09.2013 року: «Договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання цього договору оренди землі недійсним не ґрунтується на вимогах, встановлених ст.210, ст.640 ЦК України, ст.125 ЗК України й ст.18 Закону України «Про оренду землі». Як встановлено судом спірний договір в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, тобто є укладеним, а отже оспорюваним і за рішенням суду може бути визнаний недійсним, а тому витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання його недійсним не ґрунтується на вимогах закону. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи обставини, на які позивач посилався в позові, як на підстави своїх вимог - не доведені. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає як такий, що не знайшов своє підтвердження в ході судового засідання.

Outcome: dismissed