overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

14 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06 лютого 2015 року. Від подружнього життя дітей не мають. Однією сімєю проживали до листопада 2016 року. З цього часу сімя фактично розпалася у звязку різними поглядами на шлюб та сімю. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання не можливе, суперечить її інтересам, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, шляхом публікації в газеті «Сумщина» оголошення про виклик в судове засідання (а. с. 19). . У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі уклали шлюб 06 лютого 2015 року в Управлінні ЗАГС адміністрації Центрального округу міста Курська Російської Федерації, про що складено відповідний актовий запис №108. Після укладення шлюбу подружжю присвоєне спільне прізвище [PERSON] (а. с. 4). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною розпаду сімї стали різні погляди на шлюб та сімю, які роблять неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Подружжя разом не проживає з листопада 2016 року. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що сторони в справі не висловлюють взаємної згоди та не бажають підтримувати подружні стосунки, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі заяви позивачки та відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилася. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

14 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] селищної ради Шацького району Волинської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований по вул. Зарічна, 30 у с. Прип'ять Шацького району Волинської області. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 05 серпня 2009 року помер батько позивачів [PERSON], якому належало вказане нерухоме майно. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, у тому числі, на зазначений житловий будинок. За життя [PERSON] заповіт не склав. [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], які у встановленому законом порядку подали нотаріусу відповідні заяви про прийняття спадщини. Вони спадкують порівну, тобто кожен по 1/2 частці спадкового майна після смерті [PERSON] Інших рівнозначних спадкоємців, які прийняли спадщину, не встановлено. Право власності на зазначений житловий будинок не зареєстровано. У звязку з відсутністю правовстановлювального документа про право власності спадкодавця на вказане спадкове нерухоме майно, [PERSON], [PERSON], кожному зокрема, відмовлено в нотаріальному оформленні їх спадкових прав. Тому вони, кожен зокрема, просять суд визнати їх право власності на це нерухоме майно порівну, по 1/2 частці за кожним, в порядку спадкування за законом. Позивачі [PERSON] та [PERSON], кожен зокрема, в попереднє судове засідання не зявилися, подали суду письмову заяву, у якій просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] селищна рада Шацького району Волинської області свого представника в попереднє судове засідання не направила. Суду подано письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У заяві вказано, що [PERSON] селищна рада Шацького району Волинської області позовні вимоги визнає повністю. Проаналізувавши обставини справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, матеріалами спадкової справи на імя [PERSON], інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти та позов задовольнити і рішення про задоволення позову може бути ухвалене в попередньому судовому засіданні. На підставі статей 328, 392, 1217, 1220, 1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

14 серпня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 10.05.2008р. відділом реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 18. В судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, миритися не бажає, вважає, що через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів їх шлюб з відповідачем остаточно розпався, протягом 4 років вони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, малолітня дитина проживатиме з нею, спільного майна не мають. Відповідач в судові засідання не з'являвся, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку (а.с. 12, 16). З'ясувавши позицію позивача та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

14 серпня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, як вбачається з розписки з повістки про виклик до суду, [PERSON] належним чином повідомлений про судове засідання та просить розглядати справу за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 09 серпня 2002 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів про одруження м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, про що зроблено актовий запис №636. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з липня 2016 року. Так, згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

14 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 14 червня 2014 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 121. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з постійними суперечками та сварками, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2016 року. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. З вини відповідача сумісне життя та збереження сім'ї стало неможливим, оскільки він проявляв до неї неповагу, вчиняв сварки та застосовував силу. Позивачка, представник позивачки в судове засідання не з'явились, надали заяви, в яких підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 121. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2016 року у зв'язку з тим, що відповідач проявляв до позивача неповагу, вчиняв сварки та застосовував силу. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

14 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту приналежності трудової книжки, і свої доводи обґрунтовує тим, що для оформлення пенсії за віком йому необхідно встановити факт належності трудової книжки колгоспника, у якій зроблений перший запис у червні 1972р. на ім'я [PERSON], 1957р.н. та встановити факт його роботи з 26.05.1984р. по 31.12.1993р. У заявника виникли труднощі при оформленні пенсії за віком через неоформлені записи на першій сторінці трудової книжки заявника та при підтвердженні трудового стажу через помилки у первинних документах. Заявник до судового засідання не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, на заяві наполягає. Представник Управління пенсійного фонду у Волноваському районі до суду не з'явився, надав заяву слухати справу без участі представника. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки вона заснована на законі і підтверджена матеріалами справи. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з червня 1972р. по 13.11.1975р., з 11.12.1977р. по 28.12.1980р., з 26.05.1984р. по 25.03.2000р., працював у колгоспі ім.Леніна Волноваського району водієм. Працював повний робочий день, що підтверджується довідками №40 від 12.04.2001р. та №39 від 12.04.2001р. (а.с. 9-11). У період з 11.11.1975р. по 01.11.1977р. [PERSON] проходив військову строкову службу, що підтверджується військовим квитком та записом у трудовій книжці колгоспника. (а.с.8) При предявленні трудової книжки заявником до Управління пенсійного фонду у Волноваському районі в призначенні пенсії заявнику було усно відмовлено з тих підстав, що у першій трудовій книжці колгоспника в якій були зроблені записи з червня 1972р. на першій сторінці не вказано номер трудової книжки, рік вступу в члени колгоспу, та не вказано дати заповнення.Також не можуть врахувати період роботи з 1984р. по 1993р., оскільки в архівній довідці від 23.06.2017р. № 328 вказано, щодокументи з особового складу на збереження до архіву не надходили. Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку про встановлення факту належності трудової книжки колгоспника заявнику [PERSON], в якій зроблений перший запис у червні 1972р. на ім'я [PERSON], 1957р.н. та встановити факт роботи заявника з 26.05.1984р. по 31.12.1993р., який підтверджується довідками № 40 від 12.04.2001р. та №39 від 12.04.2001р. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

14 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровський р-н, с. Ювілейне, вул. Жовтнева, 29/30. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.08.2017р. об 11 год. 44 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.08.2017р. об 11 год. 44 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Брандзе лікарні КЗ «ДЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора на запитання не відповідає. Тривожна, напружена. Кивком голови підтверджує наявність «голосів» погрожуючого та імперативного характеру. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

14 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Гаванська, 15 (Інтернат). Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 11.08.2017р. о 15 год. 35 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 11.08.2017р. о 15 год. 35 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Стебленко лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора іспитує слухові галюцинації коментуючого та імперативного характеру, які оскорбляють, чує їх з електричної розетки. Висловлює маячні ідеї відносини, впливу на адресу оточуючих. Не критична до своїх хворобливих переживань. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний шизофреноподібний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

14 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Кислородна, 2/3. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.08.2017р. о 16 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.08.2017р. о 16 год. 22 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ДКМЛ № 8» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора відповідає стисло, розгублена. Дезорієнтована у часі. Приблизно в місті. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved