Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

14.12.2016 року позивач звернулась з позовом в якому просила визнати недійсним правочин - заповіт, яким [PERSON], який помер [INFO] заповідав все належне йому майно [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 7,57 га, яка розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер [NUMBER], надана спадкодавцю на підставі розпорядження Первомайської РДА від 10.12.2002 року № 341-р. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та її брат відповідач по справі. 20.08.2007 року спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповідав позивачці. Так як мешкає в Російській Федерації,то лише в листопаді 2016 року приїхала на Україну для оформлення спадщини і тоді відповідач повідомив її що батько склав новий заповіт, в якому все майно заповідав йому і він вже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Вважає, що заповіт повинен бути визнаний недійсним, так як батько останні роки життя зловживав спиртними напоями, а відповідач забирав у нього пенсію, бив батька, знущався над ним, а тому той не міг скласти заповіт на користь відповідача, не інакше як під впливом насильства та за примусом відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, а його представник [PERSON] позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити, так як він нічим не підтверджений. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із копії свідоцтва про смерть ( а.с.10) видно, що [PERSON] помер [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. Із копії заповіту від 20.08.2007 року ( а.с.6) видно, що [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON], [INFO]. Із копій свідоцтв про народження та укладення шлюбу ( а.с.12) видно, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області і її батьками є [PERSON] та [PERSON], а 18.09.1985 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації їй присвоєно прізвище «[PERSON]». Із копії заповіту від 26.08.2009 року ( а.с.42) видно, що що [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON], [INFO], а із копії заяви про прийняття спадщини ( а.с.36) видно, що останній 28.10.2014 року звернувся до Першої Первомайської держнотоконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.02.2015 року ( а.с.60) підтверджено, що [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер [INFO] і спадщина складається з земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,5746 га, що розташована в межах території Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області 12.05.2014 року, кадастровий номер [NUMBER]. Із копії запиту від 09.12.2016 року Першої Первомайської держнотконтори до Первомайського МБТІ (а.с.62) видно, що був зроблений запит відносно відомостей щодо реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Ст. 203 ч.3 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ст. 231 ч.1 ЦК України передбачає, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Ст. 216 ч.1 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Ст. 236 ч.1 ЦК України передбачає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. П.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину,вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленому у кримінальній справі. В судовому засіданні, допитані за ініціативою представника відповідача, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач був в нормальних стосунках із своїм батьком і останній говорив, що склав заповіт на сина, зробивши йому подарунок на день народження. Крім того, [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивачці стало відомо про наявність заповіту на користь відповідача під час її приїзду в серпні-вересні 2014 року із розмови з братом, під час якої вони були присутні. При цьому [PERSON] вказала, що ця розмова відбулась до 40 днів з дня смерті спадкодавця, а [PERSON] вказав, що ця розмова відбулась в кінці серпня. Суд критично відноситься до пояснень вказаних свідків, так як згідно довідки ТОВ «Верена» (а.с.99) [PERSON] в серпні 2014 року відпустка не надавалась, та із довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.06.2017 року (а.с.97) видно, що позивач приїжджала на територію України з 18 по 26 лютого 2014 року та з 23 листопада по 6 грудня 2014 року, що суперечить поясненням вищевказаних свідків. В судовому засіданні свідки [PERSON] (що мешкає в сусідньому домоволодінні), [PERSON] та [PERSON] (родичі сторін по справі) пояснили, що з 2006-2007 років відповідач по справі проживаючи разом з своїм батьком [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] знущався з батька, відбирав у нього пенсію, бив батька і взагалі був з ним в дуже поганих відносинах і спадкодавець ніколи не казав їм про те, що він склав заповіт на сина. Про вказаний заповіт позивач дійсно дізналась лише в 2016 році. Свідок [PERSON], який працював дільничним в 2003-2008 роках і, на думку суду, який не зацікавлений в результатах розгляду даної справи, пояснив, що домоволодіння в якому мешкав відповідач разом із батьком знаходилось на обслуговуваній ним території і з 2007 року відповідач проживав разом із батьком у вказаному будинку, то він бачив, що у батька були синці, а сусіди говорили, що син його б'є. Враховуючи, що пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] співвідносяться між собою та підтверджуються вищезазначеними довідками, а тому суд знаходить їх достовірними і що ними можливо обґрунтувати рішення по даній справі, а враховуючи, що ними підтверджені позовні вимоги, то суд знаходить позов доведеним і підлягаючим задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 550,20 грн.

Outcome: approved