Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

13.03.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 11.05.2018 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву. В обґрунтування поданого позову позивачка посилається на те, що [INFO] у неї та відповідача народився син - [PERSON]. Народження сина було зафіксовано видачею РАКСом Ленінського району м.Запоріжжя свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Із свого дня народження, їх малолітній син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] і перебуває на її повному утриманні. Починаючи з вересня 2014 року, їх фактичні взаємні відносини із відповідачем припинились. Вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. На протязі чотирьох років, вона одноособово фінансово утримує, доглядає та виховує сина. Відповідач ніякої участі в процесі виховання та фінансового утримання сина не приймає. 26.01.2015 Покровським районним судом Дніпропетровської області, за її позовом було прийнято рішення про стягнення з відповідача на утримання сина аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, починаючи з 15.01.2015 року (справа № 189/94/15-ц). Однак Відповідач добровільно рішення суду, про сплату аліментів на утримання сина, не виконує, не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, а отже вона позбавлена можливості примусового стягнення з нього цієї частки коштів. Усі чотири роки їх малолітній син проживає з нею. Вона одна особисто створює для сина належні соціально-побутові умови проживання для його повноцінного психологічного, духовного, розумового та фізичного розвитку. Наразі сину 4 роки, і за весь цей час свого життя він бачив свого біологічного батька лише декілька разів на першому році життя. Відповідач взагалі самоусунувся від участі у вихованні сина, не цікавиться станом його здоров'я, тобто фактично залишив сина без моральної, фізичної та матеріальної підтримки. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що, безумовно, відображається на психологічному розвитку дитини. Ці дії, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для звернення до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина, [PERSON], як батька, який ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. На теперішній час [PERSON] не знаходиться за місцем своєї реєстрації та проживання і ніяким чином не підтримує зв'язок із сином [PERSON]. За час їх короткого спільного проживання на першому році життя сина вона, із-за неадекватної, хуліганської поведінки [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органи з приводу погроз та його насильницьких і хуліганських дій. Вона проживає разом з їх сином, [PERSON], за своїм зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS]. Відповідно до довідки, виданої Коломійцівським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) «Вишенька», [PERSON] [INFO], постійно з травня 2016 року відвідує ясла-садок, розташований на території Олександрівської селищної ради Покровського району, до складу якої входить с. Тихе. Їх син проживає в селі Тихе з позивачкою та прабабусею і отримує достатню увагу по його догляду, вихованню і навчанню. Їх син вихований, спокійний, добре розвинений, володіє всіма навичками самообслуговування, як для свого віку. Вдома має окрему дитячу кімнату з ігровим куточком, де багато іграшок, книг та різноманітних розвиваючих ігор. Син забезпечений усіма необхідними побутовими речами. Син охоплений безмежною любов'ю та опікою своїх рідних, з якими проживає разом. Вона відвідує батьківські збори та постійно цікавиться перебуванням [PERSON] у садочку. Відповідач, за усі чотири роки, жодного разу не відвідував дошкільний заклад, де виховується їх син, [PERSON]. Склад її сім'ї, згідно довідки, виданої Покровською селищною радою, складається із трьох осіб: вона, син - [PERSON], 2014 р.н. та бабушка - [PERSON], 1950 р.н. За своїм фізичним та психічним станом вона спроможна сама виховувати їх сина [PERSON]. Вона, закінчивши у 2015 році Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, має вищу освіту - диплом магістра по спеціальності «Менеджмент організацій і адміністрування» за кваліфікацією магістр з менеджменту організацій і адміністрування. Вона не перебуває на обліку у лікарня нарколога та психіатра, що підтверджується відповідними довідками. За таких обставин є очевидним, що вона спроможна одноособово належним чином виховувати сина, [PERSON], що і робить з моменту його народження, на відміну від його біологічного батька, [PERSON], вже понад чотири роки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, можна розцінювати, як ухилення [PERSON] від своїх обов'язків батька по вихованню сина, вчинені із свідомого нехтування ним своїми обов'язками батька по участі у вихованні сина. Відтак, у зв'язку із відсутністю у відповідача [PERSON] стабільного прибутку, стягнення із нього аліментів на утримання сина на користь позивача підлягає визначенню у твердій грошовій сумі не нижче мінімального прожиткового рівня, а саме у розмірі 1 600 гривень щомісячно. Враховуючи, що позов подано в березні 2018 року, тому нарахування та сплата аліментів підлягає, починаючи із 01 березня 2017 року. Позивачка та її представник направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник третьої особи направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Свідок [PERSON] подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що є завідуючою Коломійцівським ДНЗ «Вишенька», який з травня 2016 року відвідує [PERSON] Хлопчик їздить до дитячого садочка шкільним автобусом, до якого його постійно супроводжують мама [PERSON] та прабабуся [PERSON] Хлопчик спокійний, допитливий, розумний, в дитячому колективі почуває себе комфортно, приймає участь у різних святах та заходах. Мама [PERSON] та прабабуся [PERSON] постійно відвідують всі свята та дитячі заходи у ДНЗ. Вони є активними учасниками батьківських зборів та педагогічних лекторіїв. З батьком [PERSON], [PERSON] вона особисто не знайома, жодного разу його не бачила. До ДНЗ він не приходив, по телефону про сина не цікавився. У родині [PERSON] про хлопчика дбають добре, він оточений любов'ю, добром і спокоєм, має все необхідне для щасливого дитинства. Із слів [PERSON] та [PERSON] їй відомо, що вони особисто фінансово утримують [PERSON], а його батько [PERSON] ніякої фінансової допомоги на утримання сина не надає. Свідок [PERSON] подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що являється дружиною батька [PERSON]. З 2003 року проживає в цій сім'ї. Після того як [PERSON] народила дитину, [PERSON] деякий час проживав у їх сім'ї, а потім він поїхав і майже чотири роки він не з'являється, ніякої матеріальної допомоги [PERSON] на дитину не отримувала. [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні дитини. Дитиною опікуються мама, бабуся та вона. Дитина відвідує дитячий садок. Усі витрати по утриманню малолітнього [PERSON] проводить його мама [PERSON] та його рідні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, з'ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність, зокрема, за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько, мати може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.02.2014 р. виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON]. (а.с. 9). Відповідно до висновку Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], з моменту розірвання відносин між [PERSON], та [PERSON], батько дитини не приймає участі у вихованні, навчанні та утриманні сина [PERSON] Аліменти не сплачує, не піклується про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально дитину не утримує. Протягом останніх трьох років зв'язок із [PERSON] взагалі зник, місце його перебування не відоме, за місцем реєстрації не проживає. Орган опіки та піклування Покровської РДА дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 59). Згідно довідки виданої адміністрацією Коломійцівського ДНЗ (ясла-садок) «Вишенька» батька [PERSON], [INFO] у дошкільному закладі ніхто ніколи не бачив. Жодного разу він і не приводив і не забирав сина, не відвідував ні дитячі ні батьківські заходи. У вихованні сина участі не приймає. (а.с.12) Таким чином в судовому засіданні доведено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання свого сина [PERSON] а тому його необхідно позбавити батьківських прав. Так, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу та розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме з 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття на тверду грошову суму у розмірі 1600 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. та судові витрати з приводу подання оголошення в газету в сумі 300,00 грн на користь позивача.

Outcome: approved