overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

12 січня 2015 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказав, що 08 листопада 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 81. Від шлюбу дітей сторони не мають. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 08 листопада 1985 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 81 (а.с.5). Від шлюбу дітей сторони не мають. Позивач зазначив, що разом не проживають, спільного господарства не ведуть, тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем та строк для примирення просив не надавати. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

12 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між нею та відповідачем [PERSON], 24.04.1993 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, шлюб просить розірвати, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з'явилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 24 квітня 1993 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить в матеріалах справи свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], від 24.04.1993 року, актовий запис №677 (а.с.3). Від даного шлюбу в них народилося два сини [PERSON], [INFO], про що в матеріалах справи мається копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.1993 року, актовий запис № 1180 (а.с.4) та [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.03.2005 року, актовий запис №220 (а.с.5). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

12 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми 6 000,00 гривень у відшкодування шкоди заподіяної злочином. В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 25 грудня 2013 року [PERSON], яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст.190 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України в зв'язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито. Досудовим розслідуванням встановлено, що внаслідок вчинення нею злочинів передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст.190 КК України, [PERSON] заподіяла Кредитній спілці «Мрія» майнову шкоду на суму 6000,00 грн.. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, заяви про відкладення суду не подала, заперечення на позов також. Про день, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 25 грудня 2013 року у справі № 303/7505/13-к, [PERSON], яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст.190 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України в зв'язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито. Досудовим розслідуванням встановлено, що внаслідок вчинення нею злочинів передбачених ч.4 ст. 358, ч.2 ст.190 КК України, [PERSON] заподіяла Кредитній спілці «Мрія» майнову шкоду на суму 6000,00 грн.. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт заподіяння позивачу відповідачем [PERSON] майнової шкоди внаслідок кримінального правопорушення в сумі 6000,00 грн., суд приходить до висновку, що позов Кредитної спілки «Мрія» до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної злочином слід задовольнити. З відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

12 січня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 30 жовтня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] [INFO] , яку просить залишити проживати з нею. Просить залишити прізвище набуте у шлюбі - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 30 жовтня 2010 року перебувають у шлюбі. ( арк.с.5). У сторін є дитина [PERSON] [INFO] року народження. ( арк.с. 6). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

12 січня 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2011 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За весь час з моменту народження доньки жодних коштів та іншої допомоги на утримання доньки вона не одержувала. Відповідач ухиляється від утримання дитини, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток. Неодноразові прохання позивача надати матеріальну допомогу були безрезультатними. І зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, з обставин викладених в позові та просила задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, з посиланням на те, що дружина отримує декретні і вважає, що дитина повинна утримуватися за рахунок держави. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15.07.2011 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з матір*ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред*явлення позову. Суд вважає, що доводи відповідача стосовно того, що дитина повинна утримуватися за рахунок держави не заслуговують на увагу, оскільки обов*язок по утриманню дітей покладається на батьків. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач на даний час працю, інвалідом не є, ніякі стягнення з відповідача за виконавчими листами на час розгляду справи не проводяться, а тому враховуючи його матеріальний стан слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

12 січня 2015 року позивачі звернулись до суду із позовною заявою, в якій просили суд визнати [PERSON] такою що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №10 по вул. Знамянська, 51 в м. Миколаєві. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що відповідач [PERSON] була зареєстрована у [INFO] з 08 жовтня 1998 року. Однак з дня реєстрації по сьогоднішній день не вселилась та фактично жодного дня в квартирі не проживала, а відтак повинна бути визнана такою, що втратила справо користування вказаним житлом. Позивачі у судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася , про дату слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, \~тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, \~ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі є власниками по 1/3 частини квартири [ADDRESS]. 08 жовтня 1998 року по усній домовленості відповідач була зареєстрована у вказаній квартирі, але в ній ніколи не проживала. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні доведено, що відповідач без поважних причин не проживає в спірному житлі понад один рік, а тому на підставі ст. 405 ЦК України визнається такою, що втратила право користування квартирою №10 по вул. Знамянська, 51 в м. Миколаєві. Факт непроживання [PERSON]О у вказаній квартирі з 08 жовтня 1998 року підтверджується актом про непроживання від 30.12.2014 року. На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивачів щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаною квартирою. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачів судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

12 січня 2015 року позивачка звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 02 листопада 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 522. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Просить суд розірвати шлюб, оскільки спільне проживання з відповідачем не можливо, у зв'язку з несумісністю характерів. Шлюбні стосунки припинили у 2014 року. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності в якій зазначила, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з 2014 року, у зв'язку із несумісністю характерів. Після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище - [PERSON]. Відповідач до судового засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що шлюбні стосунки припинені у листопаді 2014 року, у зв'язку із несумісністю характерів. Позов визнав, згоден на розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася з 2014 року, та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

12 січня 2015 року позивачка звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 13.04.1989 року, який зареєстрували у Слов'янському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 295. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який на даний момент є повнолітнім. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивачки визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], 13.04.1989 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Слов'янському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 295. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 243,60 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

12 січня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 11 грудня 2004 року у відділі РАЦС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 119. Шлюб у позивачки перший. Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. Позивачка просить суд цей шлюб розірвати. Позивачка звернулася до суду з заявою про підтримання позову, який просила розглянути у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. За наявністю умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі 11 грудня 2004 року у відділі РАЦС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 119. Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. В нинішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Збереження сім'ї суперечить інтересам позивачки. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно та її збереження неможливо. Щодо вимог про залишення дітей на виховання позивачці суд звертає увагу, що обов'язок батьків виховувати дитину встановлений ст.150 СК України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

12 січня 2015 року позивачка звернулася з даним позовом, в якому посилається на те, що 12.03.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого вона передала [PERSON] 5000 грн. [PERSON] надав їй розписку про одержання вказаної суми коштів та погодився сплатити 25 % річних від суми позики за користування грошима. Термін дії договору був обумовлений сторонами до 12.08.2013 року. Відповідач кошти та відсотки їй не повернув. Просить суд на підставі поданих доказів стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 7260,66 грн.. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримав та просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що [PERSON] повернув позичені кошти та відсотки співжителю позивачки [PERSON] Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно розписки від 12 березня 2013 року отримав у [PERSON]. 5000 грн., під 5% річних, які зобов'язувався повернути на протязі пяти місяців (а.с.4). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що в 2013 році йому були потрібні гроші. Він попросив позичити йому кошти у свого знайомого [PERSON], який є співмешканцем позивачки. [PERSON] йому відповів, що поговорить про це з [PERSON]. Через деякий час [PERSON] позичила йому кошти в сумі 5000 грн. двома частинами. Одну частину він отримав в м. Івано-Франківськ, а іншу- в с. Черемхів. При отриманні грошей був присутній [PERSON] Отримавши кошти він написав розписку. В травні 2013 року він хотів віддати [PERSON] 3000 грн., однак той відмовився і сказав, що почекає всю суму боргу відразу. В кінці вересня 2013 року він віддав [PERSON] 500 доларів США і вони домовилися, що на цьому борг вважається погашеним, оскільки він давав [PERSON] в користування свій город. Тоді [PERSON] привіз йому розписку від [PERSON] про отримання суми боргу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його батьком. Він чув розмову батька і [PERSON], де батько питав в [PERSON] де розписка про повернення коштів. Бачив, як [PERSON] привіз йому вказану розписку. Однак суд критично оцінює покази свідків, оскільки з дослідженої розписки (а.с.31) вбачається, що розписка про отримання суми боргу підписана [PERSON], яка не є стороною правовідносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON] З цих самих підстав суд не бере до уваги вказану розписку. Позивачка [PERSON] факт написання вищевказаної розписки та отримання від [PERSON] суми боргу заперечила. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте Відповідач зобов'язання не виконав, заборгованість його складає 5000 гривень боргу та 2660 грн. 66 коп. відсотків. На підставі ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України та

Outcome: approved