Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

12 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, в якій просить встановити факт народження дитини дівчинки [PERSON], [INFO] у м. Севастополь Автономної Республіка Крим Україна, у матері [PERSON], [INFO] та батька [PERSON], [INFO]. Заявниця надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала (а.с.25). Представник зацікавленої особи Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надав суду лист про розгляд справи без його участі (а.с.24). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що заявниця [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.11). Оскільки [PERSON] перебував на території Автономної Республіки Крим, [PERSON] поїхала навідати його, та була змушена залишитися на окупованій території та народжувати дитини у зв'язку з терміновою операцією: кесарів розтин. [INFO] о 11-58 год. народилася онука заявниці: дівчинка [PERSON] у м. Севастополь Автономної Республіка Крим Україна, вагою 3050 г довжиною тіла 50 см., що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим [INFO] Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим республіканської клінічної лікарні ім. Семашко Н.А. (а.с.15), батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] перебуває у лікарні в тяжкому стані, тому не має можливості приїхати на території України для отримання свідоцтва про народження дитини. 02 квітня 2019 року [PERSON] отримала відмову у проведенні державної реєстрації народження [PERSON], громадянки України, [INFO], так як для реєстрації були надані документи, видані на території де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження (а.с.14), внаслідок чого [PERSON] була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення факту народження дитини має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволить їй в подальшому вирішувати питання в інтересах своєї онучки. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Як встановлено з матеріалів цивільної справи [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувають, однак батько дитини визнає своє батьківство, і обоє батьків дівчинки просять видати свідоцтво про народження їх спільної дитини (а.с.16,20). Згідно ч. 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не визначеному законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод батьків дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви бабусі дитини [PERSON] про встановлення факту народження її онуки [PERSON], громадянки України, [INFO] на тимчасово окупованій території, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про народження її онучки, виданого державним органом України. Судові витрати слід залишити за заявником відповідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved