Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

14 серпня 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Струмок» (далі ТОВ «Струмок») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,23 га, розташованої в межах території Козубівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. 01 березня 2005 р. між ним та відповідачем укладений договір оренди належної йому земельної ділянки. Договір зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» 06.07.2007 р. за №040701300014. На думку позивача, укладений договір оренди є недійсним, оскільки не відповідає вимогам ст.638 ЦК України та ст.15 Закону України «Про оренду землі». Так, всупереч ст.15 Закону України «Про оренду землі» в оспорюваному договорі відсутні наступні істотні умови: не визначений об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування земельної ділянки); строк дії договору сторони погоджували п'ятирічний, а відповідач, дописавши цифру 1, змінив строк дії договору на 15-річний та зареєстрував договір з порушенням ст.20 Закону України «Про оренду землі» через два роки після його укладення; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю без розроблення проекту; відсутні існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Передача землі орендарем або орендодавцем під заставу або іпотеку; відсутнє визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. З зазначених підстав позивач [PERSON] просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ним та відповідачем 01 березня 2005 р. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Просили визнати договір оренди земельної ділянки недійсним з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому представник позивача [PERSON] посилався на недотримання при укладанні договору вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме: не визначеність об'єкту оренди (кадастровий номер, місце розташування земельної ділянки); умови і строки передачі земельної ділянки орендарю без розроблення проекту; відсутні існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; відсутнє визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім цього, посилався на те, що ряд умов договору викреслена, а не викладена прописом, що також є порушенням порядку укладення договору. Договір зареєстрований через два роки після його укладання. Вказані обставини, на його думку, є підставою для визнання спірного договору недійсним. Також представник звертав увагу суду на те, що у договорі неправильно написано по-батькові позивача, що, на його думку, свідчить про некомпетентність осіб, що оформляли договір. Крім цього, у своїх поясненнях посилався на чинність на момент укладання оспорюваного договору договору оренди земельної частки (паю), укладеного між позивачем та ТОВ «Поіск-Ніка» 20 липня 2000 р. Представник відповідача Ляшан Є.В. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову через безпідставність заявлених вимог. На його думку, укладений між сторонами договір відповідав вимогам Закону, що діяв на момент його укладання, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. Відповідач виконує умови договору належним чином, за весь час дії договору будь-яких претензій до відповідача позивач не пред'являв. Заслухавши пояснення позивача, представників, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами мають місце відносини, пов'язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Відповідно до положень ст. 638 ЦК, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Вважається, що правочин вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в документі та підписаний сторонами (ст.207 ЦК). Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на момент укладання та реєстрації договору оренди, визначала істотними умовами договору оренди землі: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частина 2 цієї ж статті зазначає, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Статтями 14, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 03 квітня 2001 року Козубівською сільською радою народних депутатів Доманівського району є власником земельної ділянки розміром 7,23 га, розташованої в межах території Козубівської сільської ради Доманівського району, та переданої позивачеві для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 березня 2005 р. позивач та ТОВ «Струмок» уклали договір оренди земельної ділянки 7,23 га строком на 15 років, про що свідчить його копія в матеріалах справи. У вказаному договорі по-батькові позивача [PERSON] зазначене як [PERSON] замість [PERSON]. У судовому засіданні позивач таку розбіжність пояснив допущенням помилки, підтвердив, що підпис у тексті договору виконаний ним. Зважаючи на визнання позивачем підпису у договорі, не оспорювання помилки представником відповідача та відповідність зазначених у договорі паспортних даних орендодавця паспортним даним позивача, суд не вбачає підстав для сумніву, що саме позивач [PERSON] є орендодавцем за оспорюваним договором. Договір зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 06.07.2007 р. за №040701300014. Аналізуючи вказаний договір на предмет його невідповідності вимогам Закону, що діяв на момент його укладання та реєстрації, на які, як підставу визнання недійсним, посилається позивач у позові та він і його представник у засіданні, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог. Так, судом встановлено, що: - у договорі у п.п.1, 2 визначений об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); - у п.8 визначений строк дії договору оренди - 15 років. Ні позивач ні його представник не надали суду доказів того, що відповідач самостійно збільшив строк дії з 5 до 15 років, а тому суд такі їх посилання вважає необгрунтованими; - умови і строки передачі земельної зазначені у пунктах 18, 20; - у п.26 зазначено, що на орендовану земельну ділянку не встановлені обмеження (обтяження); - у п.32 договору зазначено, що ризик випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди чи його частини несе орендодавець. Посилання позивача [PERSON] у позові та його представника [PERSON] на підставу недійсності договору через відсутність умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, належної позивачеві, є безпідставними, а тому не взяті судом до уваги, оскільки чинний на момент виникнення спірних правовідносин Закон таких положень не містив та в силу ст.5 ЦК України не застосовується. Посилання представника [PERSON] щодо чинності на момент укладання оспорюваного договору договору оренди земельної частки (паю), укладеного між позивачем та ТОВ «Поіск-Ніка» 20 липня 2000 р., оскільки останній договір укладений на 10 років, також є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки з моменту отримання позивачем [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку 03.04.2001 р. та виділення її в натурі договір між ним та ТОВ «Поіск-Ніка» припинив свою дію в силу п.17 розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України. Не можуть бути взяті до уваги судом ствердження представника [PERSON] про підставу недійсності правочину - викреслення у тексті договору, а не зазначення його положень прописом. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що положення договору, погоджені сторонами, викладені прописом, а викреслені саме ті положення, які не застосовані в даному договорі. Чинне законодавство не містить заборони щодо такої форми викладення договору. Реєстрація договору з порушенням строку також не є підставою для визнання договору недійсним. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 3 ЦПК України та стаття 15 ЦК України визначають, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у ході розгляду справи посилалися на підстави недійсності, на їх думку, договору, проте не зазначили і не довели: чим саме зазначені ними підстави порушують права позивача у зв'язку з відсутністю в договорі оренди зазначених умов, їх істотність, та в чому саме полягає порушення його законних прав. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позивачем та його представником заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. У письмових запереченнях представник відповідача Ляшан Є.В. посилався як на підставу для відмови в задоволенні позову пропуск строку позовної давності позивачем. Суд підстав для відмови в задоволенні позову з цієї підстави не вбачає, так як не вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки строк дії оспорюваного договору не закінчився.

Outcome: dismissed