Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

12 червня 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Чапліївської сільської ради Шосткинського району Сумської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шосткинської районної державної нотаріальної контори, в якій просить суд встановити факт належності [PERSON], який помер 15.08.2016 року, на праві власності житлового будинку з господарськими спорудами № 75 по вулиці Центральна в с.Чапліївка Шосткинського району Сумської області та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 15 серпня 2016 року, право власності на вказане нерухоме майно, з підстав неможливості оформлення нею своїх прав на спадкове майно в порядку спадкування через відсутність правовстановлюючого документу на нього. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за їхньої відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов визнав. Представник третьої особи в підготовче судове засідання також не зявився, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так судом встановлено, що 06 липня 2003 року померла [PERSON] /а.с. 9/. За життя [PERSON] належав житловий будинок №75 по вулиці Центральна в селі Чапліївка Шосткинського району Сумської області. Проте остання не встигла отримати правовстановлюючі документи та зареєструвати своє право власності на цей житловий будинок. На час будівництва спірного будинку до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Відповідно до п. 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із довідок № 565, 611, виданих відповідно 19.04.2018р. і 11.05.2018р. виконавчим комітетом Чапліївської сільської ради Шосткинського району Сумської області вбачається, що за записами погосподарської книги Чапліївської сільської ради № 5 житловий будинок з господарським будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, буд. 75, с. Чапліївка, Шосткинський район, Сумська область, належав [PERSON] (номер погосподарського обліку 01-0373-1) /а.с. 17,18/. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині установлення факту належності житлового будинку №75 по вулиці Центральна в селі Чапліївка Шосткинського району Сумської області з господарськими будівлями та спорудами на праві власності [PERSON], померлій 06.07.2003р., підлягають задоволенню. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. За життя [PERSON] заповіту не складала. Спадщину після неї, в силу положень ст. 549 ЦК УРСР 1963р., прийняв син [PERSON], який постійно проживав зі спадкодавцем на день її смерті /а.с. 18/, однак не встиг оформити своїх спадкових прав, оскільки 15.08.2016р. помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №298214 /а.с. 10/. Другий син померлої [PERSON] [PERSON] у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звернувся, спадщину після матері не прийняв та рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.03.2018р. у справі №589/5068/17 йому було відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після [PERSON] Таким чином, після смерті 15.08.2016р. [PERSON] відкрилась спадщина на вказане спадкове майно. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З листа Шосткинської районної державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті 15 серпня 2016 року [PERSON] була заведена спадкова справа № 351 за 2016 рік. Спадкоємцем за законом після смерті останнього є його дружина [PERSON] (позивач), яка спадщину прийняла та отримала свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельні ділянки та право на земельну частку (пай). Інші спадкоємці для прийняття спадщини не звертались /а.с. 29-31/. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач станом на день ухвалення рішення є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] Позивач звернулась до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на своє ім`я на спірний будинок, але нотаріус відмовив їй у видачі цього свідоцтва, в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок /а.с.12/. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У даному випадку у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок, що свідчить про неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку. На підставі викладеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved