Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

14.07.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Український державний інститут по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект», про стягнення заборгованості по заробітній платі, витрат на службові відрядження, з урахуванням індексації цих сум, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 83236,14 грн. та заборгованість по оплаті витрат у службових відрядженнях у розмірі 2323,35 грн. з індексацією заборгованих за попередні роки сум на інфляцію згідно з ч.5 ст. 95 КЗпП України та виплатою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 12.11.1979 року по 31.03.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посадах головно фахівця, заступника начальника відділу, начальника відділу, головного інженера проектів, головного інженера інституту, заступника директора-головного інженера інститут. Станом на 14.07.2015 року наявна заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати у розмірі 83236,12 грн. по оплаті витрат у службових відрядженням у розмірі 2323,35 грн., які відповідач не виплатив позивачу у день звільнення, у зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, при цьому у попередньому судовому засіданні позов визнав повністю, пояснив суду, що наявна заборгованість перед позивачем викликана об'єктивними причинами, а саме скрутним становищем державного підприємства у збитковій галузі. Вислухавши пояснення позивач, дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 12.11.1979 року по 31.03.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посадах головно фахівця, заступника начальника відділу, начальника відділу, головного інженера проектів, головного інженера інституту, заступника директора-головного інженера інститут, що підтверджується копією трудових книг (а.с.11-18). Наказом №15-К від 20.03.2015 року [PERSON] було звільнено з посади директора-головного інженера відповідача з 31.03.2015 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП та з достроковим розірванням додаткової угоди №4 від 31.12.2014 року до контракту №02/2011 від 01.06.2011 року, що підтверджується копією наказу (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з довідки про нараховану заробітну плату (дохід) та заборгованість по заробітній платі виданій відповідачем 12.11.2015 року за №01/229 заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 71838,27 коп. Згідно довідки №9 від 07.04.2015 року №01/92 заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті його витрат у службових відрядженнях становить 2323,35 коп. та станом на день дострокового розірвання трудового контракту 31.03.2015 року за наказом №15-К від 20.03.2015 року (а.с.4). Отже оскільки судом встановлено, що після звільнення позивача з роботи, відповідач не виплатив йому частину належних до виплати коштів при звільненні, а саме 74161,62 грн., з яких: 71838,27 грн. - заборгованість по заробітній платі, 2323,35 грн. - заборгованість по оплаті витрат у службових відрядженнях, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині та стягнути зазначену суму з відповідача на користь позивача. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. … Враховуючи, що позивач, який працював у відповідача на керівній посаді, а саме заступником директора, не надав суду будь-яких доказів того, що саме відповідач винен в затримці розрахунку з ним по заробітній платі, що він звертався до відповідача з вимогами виплатити йому цю заборгованість, а звернувся з цією вимогою до суду більш ніж через три роки після першої невиплати, крім того будучи одним з керівників цього підприємства позивач сам міг впливати на вчасність виплат заробітної плати працівникам, а тому суд вважає недоведеною вимогу позивача щодо вини відповідача у невиплаті йому вчасно заробітної плати, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на його користь сум індексації заборгованості по зарплаті та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 741,62 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial