Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

13 вересня 2017 року представник ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Уповноваженої звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 03 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ICKGMCUI.39368.003 Відповідно п.п. 2.2-2.8, 3.1, 3.4 кредитного договору, банк зобов'язується, протягом 60 днів з моменту укладення цього договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн. на рахунок [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому, відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач належним чином не виконує умови договору, у зв'язку з чим станом на 07 вересня 2017 року має заборгованість у сумі 17347,77 грн., яка складається з: 1842,92 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 4053,64 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 11451,21 грн. - заборгованість за штрафами та пенею, яку представник позивача просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст.ст.280,289 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 липня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладено кредитний договір № ICKGMCUI.39368.003. Відповідно до умов п. 2.2. кредитного договору банк зобов'язується, протягом 60 днів з моменту укладення цього договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн. на рахунок [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.3. договору банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Відповідно до п. 2.4. договору нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому, відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з розрахунку: рік - триста шістдесят днів, місяць - рівний кількості календарних днів. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Відповідно до п. 2.5. договору щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість що підлягає сплаті, не сплачена у встановлений строк вважається простроченою. Відповідно до п. 5.1. договору за порушення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвоєної процентної ставки. Відповідно до п. 5.2. договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч.4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. В підтвердження наявності заборгованості позивачем була надана довідка розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, згідно з якою заборгованість [PERSON] станом на 07 вересня 2017 року становить 17347,77 грн., яка складається: з простроченої заборгованості по тілу кредиту у сумі 1842,92 грн.; з простроченої заборгованості за процентами у сумі 4053,64 грн.; штрафи та пеня у сумі 11451,21 грн. Щодо вимоги про стягнення пені суд керуються наступним. Штраф і пеня є видами неустойки (ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Хоча зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як зазначено з правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 року, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд, на відміну від судових рішень, наданих для порівняння, не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню. В даній справі заявлений розмір неустойки перевищує розмір кредитної заборгованості по тілу кредиту більш ніж в 5 разів, докази наявності негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання відсутні, немає доказів наявності у позивача збитків у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання. Разом з тим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи наведені обставини справи та правову позицію Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки і стягнути 1842,92 грн., що відповідає розміру кредитної заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання за договором, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 7739,48 грн., з яких 1842,92 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 4053,64 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 1842,92 грн. - заборгованість за штрафами та пенею. Згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню понесені останнім судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1600 грн., оскільки позивачем було сплачено мінімальний розмір судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial