Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

13.02.2014року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь ПАТ КБ «Надра» з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 92550,57гривень; судовий збір в розмірі 925,50гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 жовтня 2006року між ВАТ КБ «Надра» (найменування було змінено на ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1523/МК, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 4700,00доларів США, зі сплатою 25% річних строком до 05.11.2008року, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Для забезпечення виконання кредитного договору, між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] 23 жовтня 2013року укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] виступає поручителями по даному зобов'язанню, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язання повністю як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. В ході виконання кредитного договору [PERSON] не проводив сплату кредитних ресурсів, а тому станом на 03.02.2014року, виникла заборгованість на загальну суму 92550,57гривень. В судовому засіданні представники позивача позов підтрималаи, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнав та заперечив проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку із спливом позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 2006року між ВАТ КБ «Надра» (найменування було змінено на ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1523/МК, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 4700,00доларів США, зі сплатою 25% річних строком до 05.11.2008року, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що в ході виконання кредитного договору [PERSON] не проводив сплату кредитних ресурсів, а тому станом на 03.02.2014року, виникла заборгованість на загальну суму 92550,57гривень. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, який сплинув 5 жовтня 2011року. Жодних дій що свідчили б про визнання відповідачем боргу, як це передбачено ч.1 ст.264 ЦК України, ним не вчинялось. Поважності підстав пропуску строку позовної давності позивачем не доведено. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.31 Потсанови Пленуму ВСС України №5 від 30.03.2012року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності, в силу дії ч.4 ст.267 ЦК України.

Outcome: dismissed