Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

14.05.2018 р. позивач [PERSON] , через свого представника - [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у якому просив визнати витрачання [PERSON] перерахованих аліментів нецільовим використанням коштів та зобов`язати її не менше двої разів на рік надавати [PERSON] звіт про використання отриманих аліментів на утримання дитини [PERSON] з наданням підтверджуючих документів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою вони зареєстрували шлюб 24.07.2009 р., від якого вони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 21.11.2012 р. шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу і до цього часу позивач сплачує аліменти, визначені за позовом відповідача, заборгованості з виплати [PERSON] не має, сплачує навіть більше, ніж встановлено рішенням суду, наразі переплата з виплати аліментів становить більше 196 тисяч гривень на 01.04.2018 р. При цьому позивач не припиняє їх сплачувати, кожного місяця переказує кошти в розмірі 6000 грн. Перед розірванням шлюбу відповідачка забрала спільну дитину та переїхала проживати до своїх батьків, де мешкає до цього часу. За час окремого проживання, [PERSON] повністю ізолювала дитину від позивача та спілкування з ним. Позивач постійно намагається зустрітися з сином, спілкується з керівництвом школи, у якій останній навчається, тому знає деякі факти з його життя та забезпечення. Позивач вважає, що гроші, які він перераховує, не використовуються на потреби сина. При цьому відповідач добре виглядає, гарно вдягнена та має доглянутий вигляд. На думку позивача [PERSON] використовує аліменти не за їх цільовим призначенням, тобто не на утримання дитини, а для задоволення власних потреб, що суттєво шкодить спільній дитині. На звернення позивача до органу опіки та піклування Київського району було отримано відповідь про те, що цільове використання коштів перевірити не змогли, оскільки відповідач категорично відмовилась відвідувати відділ опіки та не надала жодних документів, які б підтверджували будь-які витрати на дитину. Відповідач не тільки сама не приймає участі у забезпеченні дитини, а й не використовує для цього всі кошти, які перераховує позивач. На думку позивача таке ставлення до потреб сина суттєво порушує права дитини та має бути припинено, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.06.2018 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та почато підготовче провадження по справі. 27.08.2018 р. позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, позивач просив визнати витрачання за останні 5 років [PERSON] перерахованих коштів нецільовим використанням аліментів та зобов`язати її не менше двох разів на рік надавати в Службу у справах дітей за місцем проживання сина звіт про використання отриманих аліментів на утримання дитини, [PERSON] , з наданням підтверджуючих документів (наданням до звіту копій документів та пред`явлення оригіналів). Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мозговою О.А. подано відзив на позовну заяву, у якому представник вказує, що відповідач проти позову заперечує повністю та просить відмовити у задоволенні позову. Представник посилається на те, що у березні 2018 р. [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Київського району м.Харкова з заявою про перевірку цільового використання аліментів, у ході розгляду якої нецільового використання аліментів виявлено не було. 15.08.2018 р. складено акт обстеження умов проживання. Під час проведення перевірок співробітниками Служби у справах дітей по Київському району зафіксовано, що дитина забезпечена всім необхідним для її розвитку. Законодавством не передбачено право позивача вимагати від відповідача надавати звіт про використання отриманих аліментів на утримання дитини з наданням підтверджуючих документів. При цьому позивач не позбавлений права звертатися до органів опіки та піклування з заявою про інспекційні відвідування одержувача аліментів позапланово. Представник відповідача вказує, що позивачем не надано жодного доказу нецільового використання аліментів. Окрім того, позивач жодного разу не звертався до органів опіки та піклування із заявою про проведення інспекційної перевірки цільового використання аліментів. 13.12.2018 р. представником позивача подано відповідь на відзив. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 р. справу передано для розгляду судді Чередник В.Є. Ухвалою суду від 30.05.2019 р. закрито підготовче провадження по цивільній справі № 640/8415/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про нецільове використання аліментів та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.09.2019 р. представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог у якій остаточно просить зобов`язати [PERSON] , починаючи з дати набрання рішенням законної сили, два рази на рік, у травні та у листопаді кожного року, надавати в Службу у справах дітей за місцем проживання дитини звіт про використання аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , з наданням підтверджуючих документів, фіскальних чеків, договорів, актів (наданням до звіту копій документів та пред`явлення оригіналів), до досягнення дитиною повноліття. 04.09.2019 р. представник відповідача подала відзив, зазначила, що відповідач не заперечує проти вимоги позивача щодо зобов`язання надавати в Службу у справах дітей за місцем проживання сина звіт про використання аліментів на утримання дитини, [PERSON] ,з наданням підтверджуючих документів, фіскальних чеків, договорів, актів (наданням до звіту копій документів та пред`явлення оригіналів), до досягнення сином повноліття, починаючи з дати набрання рішенням законної сили, два рази на рік, у травні та у листопаді кожного року. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника з урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви по суті справи, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народився [PERSON] ,про що 04.11.2010 р. складено відповідний актовий запис №1181, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21.11.2012р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем, по сплаті аліментів на підставі виконавчого листа №2034/10089/2012 від 29.10.2012 р., що видав Харківський районний суд Харківської області, загальна заборгованість відсутня, переплата станом на 01.04.2018 р. становить 196327,30 грн. (а.с.13-14). [PERSON] звертався до Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою щодо нецільового витрачання аліментів [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду даної заяви Службою у справах дітей по Київському району було надіслано [PERSON] лист, де повідомлено наступне. [PERSON] було запрошено до Служби у справах дітей по Київському району, яка надала письмове пояснення щодо цільового витрачання аліментів, при розгляді заяви [PERSON] від 05.03.2018 р. При отриманні заяви [PERSON] від 26.03.2018 р. Службою у справах дітей вжито заходів щодо запрошення [PERSON] до Служби, але вона категорично відмовилась відвідати Службу та надавати будь-які пояснення. [PERSON] роз`яснено право звернутись до суду відповідно до ч.2 ст.186 СК України. Згідно наданих повідомлень за підписом директора Харківської гімназії №83, [PERSON] відвідував всі пропоновані екскурсії, театри і розважальні заходи, які пропонувала школа (а.с.67, 69, 70). [PERSON] відвідує курси англійської мови щомісячно з жовтня 2017 р. (а.с.72). [PERSON] звертався до Служби у справах дітей по Київському району м.Харкова із заявою про перевірку цільового використання аліментів, у ході розгляду якої нецільового використання аліментів не виявлено. Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ч. 1,2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно з ч.3 ст.19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Разом з тим, ст. 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Положеннями ст..16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи визнання відповідачем уточнених позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про зобов`язання [PERSON] надавати в Службу у справах дітей за місцем проживання дитини звіт про використання аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , з наданням підтверджуючих документів, фіскальних чеків, договорів, актів (наданням до звіту копій документів та пред`явлення оригіналів), починаючи з дати набрання рішенням законної сили, два рази на рік, у травні та у листопаді кожного року, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів не порушує прав відповідача та прав інших осіб. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved