Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

13 листопада 2014 року в.о. директора Новосанжарського дитячого будинку-інтернату Романенко С.І. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Представник позивача зазначив, що рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 50 від 10.02.2009 року «Про статус дитини» [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, за поданням служби у справах дітей та відповідно заяви матері дитини гр. [PERSON], [INFO]. Аліменти з відповідача за рішенням суду не стягувались. Так як в даний час [PERSON] проживає і виховується в Новосанжарському дитячому будинку-інтернаті, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не бере, життям і здоров'ям дитини не цікавиться, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь дитячого будинку-інтернату аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Заперечень на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 25 листопада 2008 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с. 4). Згідно витягу з рішення № 50 від 10 лютого 2009 року виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради «Про статус дитини» [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 6). Розглядаючи дану справу в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані особисто утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 193 Сімейного кодексу України питання щодо стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, та ч. 2 вказаної статті визначає, що якщо батьки не беруть участь в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, якщо дитина постійно проживає в державному закладі, а батьки не беруть участі в її утриманні, адміністрація цього закладу має право подати до них позов в інтересах дитини, оскільки виконує функції опікуна й піклувальника відповідно до ст. 245 Сімейного кодексу України. Адміністрація установи в такому випадку виступає одержувачем аліментів. Відповідно до ч 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач не надала суду жодних доказів про надання утримання дочці [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч. 1 ст. 184 СК України. З урахуванням того, що позивачем не надано доказів, що відповідач працює, має постійний дохід, суд приходить до висновку про необхідність стягнення щомісячно з [PERSON], на користь малолітньої [PERSON], [INFO], аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 200 грн., починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Поскільки позивач за даним позовом звільнений від сплати судових витрат, то згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує їх з відповідача в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial