Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

12 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 жовтня 1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1246. Від шлюбу у неї та відповідача є дитина: дочка [PERSON] , [INFO] .. Згідно із свідоцтвом про народження 1-ГЮ від 26.11.2003 її батьками є сторони у справі. Повідомляє, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 06.03.2014 року у справі 569/967/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 11.04.2014 по справі № 569/1477/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 643,00 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи і 30 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості по виконанню виконавчого листа № 569/1477/14-ц від 11.04.2014, виданого Рівненським міським судом, сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів станом на 01.09.2017 становив 27 691, 00 грн, станом на 01.01.2019 - 36 668, 46 грн. Позивач також вказує, що відповідачем лише в січні 2020 року було погашено аліменти, нараховані за період з січня 2014 року по грудень 2018 року. У зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачм аліментів, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , нарахованих за період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 39 294, 50 грн. Ухвалою суду від 26.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове\~засідання для\~розгляду справи\~по суті\~призначено на 23.11.2020. 12 листопада 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зокрема зазначає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини. Вказує, що станом на 01.09.2020 така заборгованість була повістю погашена. За наведеного просить суд у задоволенні позову відмовити. Розгляд справи у судовому засіданні 23.11.2020 та 08.12.2020 було відкладено на 08.12.2020 та 16.12.2020 відповідно. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні у них докази, судом встановлено таке. 08 жовтня 1999 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1246. Від шлюбу у Позивача та Відповідача є дитина: дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.11.2003 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 06.03.2014 у справі 569/967/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 11.04.2014 по справі № 569/1477/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 643,00 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи і 30 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості по виконанню виконавчого листа № 569/1477/14-ц від 11.04.2014, виданого Рівненським міським судом, сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів станом на 01.09.2017 становив 27 691, 00 грн, станом на 01.01.2019 - 36 668, 46 грн. Заборгованість по аліментах, нарахованих за період з січня 2014 року по грудень 2018 року була погашена відповідачем у січні 2020 року. Вказані обставни не заперечуються відповідачем. Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. З матеріалів справи та пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач знав про судове рішення про стягнення аліментів, тому заборгованість із аліментів виникла з його вини як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останнім суду не подано і судом їх не здобуто, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме такий висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц. Перевіривши подані суду розрахунки по аліментам, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 39 294, 50 грн. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840, 80 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved