Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

14 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи тим, що з відповідачем по справі вона вступила у фактичні шлюбні відносини у серпні місяці 2012 року. Від спільного життя у них 02 липня 2013 року народився син [PERSON]. 21 травня 2014 року шлюб між ними було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. В липні 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені. Відповідач самостійно веде свій бюджет, працює, однак місце його роботи їй невідоме, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини надавати не бажає. Вона бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить розглянути справу за участі його представника. Позовні вимоги визнав частково, оскільки добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. У звязку з цим не заперечував проти стягнення з нього 1/5 частини від заробітку. Представник відповідача, [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2015 року, в судовому засіданні просив стягувати з відповідача 1/4 частину заробітку на утримання дитини, оскільки [PERSON] добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина. При цьому, пояснив, що хоч його довіритель у заяві зазначив, що визнає позов частково та просить стягувати з нього аліменти у розмірі 1/5 частини його доходу(заробітку), однак з врахуванням судової практики, змінив свою думку, та уповноважив його при розгляді даної справи визнати позовні вимоги частково та просить стягувати з нього на користь його дитини аліменти у розмірі ? частини всіх його видів заробітку. При цьому зазначив, що сьогодні Словянським міськрайонним судом у іншому складі суду було винесено рішення яким з його довірителя стягуються аліменти на утримання дружини, та яке він не має наміру оскаржувати. Вважає, що з врахуванням цієї обставини, він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини саме у розмірі ? частина всіх видів його заробітку. Суд, дослідивши матеріали справи, обґрунтованість позовної заяви, заперечення проти позовної заяви вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з серпня місяця 2012 року. Від спільного життя у сторін 02 липня 2013 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 594918. відповідач був записаний батьком дитини за спільною заявою сторін(а.с.3). 21 травня 2014 року шлюб між сторонами було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 346198 (а.с.2). В липні 2015 року шлюбні відносини між ними були припинені. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої УП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго», [PERSON], [INFO] мешкає разом з матірю. Відповідач [PERSON] працює інспектором ДПС УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, згідно Довідки про доходи, за період з червня 2015 року по серпень 2015 року загальна сума його доходу становить 7650 грн. 00 коп., інших утриманців немає, на обліку за станом здоровя ніде не значиться, кредитних зобовязань немає. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. \~Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також, у постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано рекомендації,що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан\~\~здоров'я,\~\~матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних\~\~чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. Приписи ст.183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що дитина дійсно проживає з позивачкою, має задовільний стан здоровя, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй доньці до досягнення нею повноліття щомісяця. Суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивачки, починаючи стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачкою відомості про її дохід за яким вона отримує лише державну допомогу на дитину, суд приймає до уваги, як приймає до уваги ту обставину, що позивачкою була отримана одноразова допомога при народженні дитини, оскільки на думку суду такі відомості свідчать про те, що позивачка отримує державну допомогу на утримання дитини, втім на думку суду позивачкою не представлено достовірних доказів, що дитина потребує аліментів саме у розмірі 1/3 частини заробітку(доходу) відповідача. При визначенні розміру аліментів суд також зважає на ту обставину, що відповідач працює, має постійний заробіток. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із положень ст.79, 88 ЦПК України та положення ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», положень ЗУ «Про судовий збір». Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомги , оформлені у встановленому законом порядку, а також акти вчинених робіт, і з врахуванням часу, використаного у даному випадку для вчинення дій у позасудовому засіданні. Втім суду була надана лише квитанція, згідно якої гонорар за складання позовної заяви становить 175 грн.. За таких обставин, у суду немає достатніх правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правову допомогу. Крім того, на підставі ч.2 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 487 грн 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial