Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

12 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна», в якому просить суд визнати недійсною Додаткову угоду від 15 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] до Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, у відповідності з якою Товариство з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» набуло право оренди земельної ділянки кадастровий номер 1223583000:01:001:0254, площею 6,2131 га, яка розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON], державна реєстрація якого здійснена Вязівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області 01.12.2008 року, у відповідності з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» набуло право оренди земельної ділянки № 963, площею 6,2131 га, яка розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, судові витрати покласти на відповідача. Позовна заява мотивована тим, що позивач у порядку спадкування після померлої 10.09.2015 року матері - [PERSON], набула право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223583000:01:001:0254, площею 6,2131 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Позивачу стало відомо, що 17.09.2015 року, після смерті [PERSON], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» на оренду належної позивачу зазначеної земельної ділянки строком до 31.12.2030 року. Підставою для виникнення у ТОВ «СНП-УКРАЇНА» права оренди вказаної земельної ділянки є договір оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON], а також Додаткова угода від 15.06.2015 року до Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року. Після смерті матері до позивача перейшли права та обовязки орендодавця по Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] і Додатковій угоді від 15.06.2015 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] до Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року. У травні 2016 року позивач отримала від ТОВ «СНП-УКРАЇНА» примірник Додаткової угоди від 15.06.2015 року до Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, ознайомившись з якими позивач помітила, що цей документ підписаний не її матірю - [PERSON], а її чоловіком - [PERSON], [INFO], який за життя [PERSON], діючи на підставі довіреності, мав право одержувати належну останній орендну плату по договору оренди з ТОВ «СНП-УКРАЇНА». Однак, Додаткова угода від 15.06.2015 року до Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, згідно її змісту, була укладена безпосередньо з [PERSON] У цій Додаткові угоді [PERSON] підписався власним підписом який немає нічого спільного з підписом [PERSON] Ніяких застережень, про те, що угода укладена зі [PERSON], який діє на підставі довіреності та в інтересах [PERSON], Додаткова угода від 15.06.2015 року не має. Просто замість [PERSON] її підписав [PERSON] На питання щодо суті правочину [PERSON] повідомив, що він підписав якісь документи, але що саме підписав не памятає, оскільки не вчитувався в ці документи, довірився представнику ТОВ «СНП-УКРАЇНА», яка запевнила його, що ТОВ «СНП-УКРАЇНА» має довіреність згідно якої [PERSON] може підписувати документи за [PERSON] У період з червня по грудень 2016 року позивач неодноразово зверталася до керівництва ТОВ «СНП-УКРАЇНА» з питанням надати розяснення з приводу дійсності угод, однак, ніякої конкретної відповіді на свої питання не отримала. 27.12.2016 року представник позивача - [PERSON] отримав належним чином завірену копію Довіреності від 01.12.2014 року виданої [PERSON] на імя [PERSON], посвідченої секретарем виконавчого комітету Вязівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та зареєстрованої в реєстрі за номером №290, згідно якої [PERSON] мав право «одержувати орендну плату, за здану земельну ділянку (пай) в ТОВ «СНП-УКРАЇНА», згідно договору оренди земельної ділянки». Тобто повноважень на укладення, зміну, розірвання договору [PERSON] не мав. [PERSON] не було відомо про укладення додаткової угоди, вона її не підписувала, не знала про її існування, тобто не було її власної волі, волевиявлення на укладення зазначеного правочину. Отже, ні фактично, ні юридично додаткова угода від 15.06.2015 року до Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року не може бути підставою для надання ТОВ «СНП-УКРАЇНА» права оренди земельної ділянки. Також, у договорі наявні у першому розділі Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, які стосуються кадастрової оцінки земельної ділянки переданої в оренду. Крім того, у Договорі відсутня нормативна грошова оцінка земельної ділянки переданої в оренду, а визначений Договором розмір орендної плати суперечить мінімальному розміру орендної плати, встановленому Указом Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Зазначає, що договір від 01.03.2007 має два розмірі кадастрової оцінки землі, другий розмір дописаний ручкою, зазначений допис не засвідчений підписами сторін, що також свідчить що він не охоплює волевиявлення [PERSON] Також, Договір оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року не передбачає індексацію орендної плати за користування земельною ділянкою, що свідчить про невідповідність Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01.03.2007 року). Представник позивача у судовому засіданні дав пояснення відповідно до обставин, викладених в позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підстав невизнання позовних вимоги не зазначив, пояснив, що розуміє, що підтвердження висновком експертизи того, що договір підписаний не [PERSON], а [PERSON] є підставою для визнання його недійсним, але позовні вимоги він просто не визнає, жодних доказів в нього немає. На всі поставлені представнику відповідача питання зазначив, що він інформацією не володіє, нічого не знає. Ухвалою від 08 червня 2017 року по даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу проведення якої доручено експерту Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС України. Провадження у справі зупинено до одержання висновку експерта. Ухвалою від 25 вересня 2017 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» про визнання недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, після надходження до суду висновку експерта. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 березня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку №963 площею 6,2131 га вартістю згідно кадастрової оцінки державного органу земельних ресурсів, яка на момент укладання договору становить 51680,28 грн. з індексацією 53127,33 грн., що зазначено рукописним текстом, не завірено підписами сторін. Згідно п. 2.3. договору, договір складено терміном на 13 років. Початок дії договору з моменту державної реєстрації. 15 червня 2015 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СНП-УКРАЇНА» (орендар) укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2007 року, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку №963 площею 6,2131 га (кадастровий номер 1223583000:01:001:0254), вартістю згідно кадастрової оцінки державного органу земельних ресурсів, яка на момент укладання договору становить 164151,09 грн. [PERSON] до п. 2.2.1. додаткової угоди за користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі не менше 3,5 % від грошової оцінки землі, проте у будь-якому випадку не менше ніж 8000 грн. за повний календарний рік. Згідно п. 2.6.1., 2.6.2. додаткової угоди, договір діє до 31 грудня 2030 року. Початок дії договору з моменту державної реєстрації. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 44164896 від 10.09.2015 року, державна реєстрація договору здійснена 17.09.2015. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 647743 виданої 14 вересня 2015 року, [PERSON] померла 10 вересня 2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському району реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 30. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 квітня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 670, [PERSON], [INFO], отримала спадщину після смерті 10 вересня 2015 року матері - [PERSON], [INFO], яка складається з земельної ділянки, розташованої на території Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області загальною площею 6,2131 га, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій спадкодавеці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 876651, виданого на її імя на підставі розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 200-р-05 від 19.04.2005 року, який нею ж було зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 13 березня 2006 року за № 010602200672. Кадастровий номер земельної ділянки: 1223583000:01:001:0254. [PERSON] до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Реєстрація права власності на земельну ділянку, розташовану на території Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області загальною площею 6,2131 га, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 1223583000:01:001:0254, за [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 29/1.1/459 від 07.09.2017 року, підпис від імені [PERSON] в графі: «Орендодавець» додаткової угоди від 15.06.2015 року до договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, укладеної між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] виконаний [PERSON]. Згідно довіреності від 01 грудня 2014 року посвідченої секретарем виконавчого комітету Вязівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, [PERSON], [INFO], уповноважила [PERSON], [INFO], одержувати належну [PERSON] орендну плату, за здану земельну ділянку ТОВ «СНП-УКРАЇНА», згідно договору оренди земельної ділянки. [PERSON] підписавши Додаткову угоду від 15.06.2015 року, як представник [PERSON], перевищив свої повноваження, так як довіреність від 01.12.2014 року видана [PERSON], не уповноважувала його на внесення змін до договору оренди від 01.03.2007 року, та не надавала права підпису від її імені, а лише давала право отримувати орендну плату за цим договором. Таким чином, волевиявлення сторони договору [PERSON], не підтверджено її власним підписом. Встановити наявність власної волі [PERSON] на укладення спірного договору на час розгляду справи не можливо, так як [PERSON] померла. [PERSON] до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, в тому числі вимог щодо вільного і відповідаючого його внутрішній волі волевиявлення учасника правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом. Пунктом 2.2. Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року встановлено, що орендна плата за користування земельною ділянкою вказаною у Договорі нараховується у розмірі 1,5 % грошової оцінки земельної ділянки, що становить 800 грн. Однак, грошова оцінка переданої в оренду земельної ділянки, на момент підписання Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року не здійснювалася і в Договорі не використовується, що виключає можливість розрахунку орендної плати по цьому Договору. Зазначена в Договорі оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року кадастрова оцінка земельної ділянки не є тотожною грошовій оцінці та й взагалі не відповідає вимогам законодавства про оцінку землі. Так, згідно ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» (в редакції станом на 01.03.2007 року), оцінка земель поділяється на такі види: бонітування ґрунтів, економічна оцінка земель, грошова оцінка земельних ділянок. Для визначення розміру земельного податку, державного мита, орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Методика нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки (території сільськогосподарських угідь, що знаходяться у власності або користуванні юридичних та фізичних осіб, в тому числі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби), на момент підписання Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, визначалася Постановою Кабінету Міністрів України № 213 від 23.05.1995 року «Про Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів». Довідки про нормативну грошову оцінку окремих земельних ділянок, на момент підписання Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, відповідно до пп. 9 п. 5 «Типового положення про міське (міст обласного та районного значення) управління (відділ) земельних ресурсів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 24.02.2003 року, видавалися Павлоградським районним відділом земельних ресурсів. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. [PERSON] до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Пунктом 1 Указу Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (в редакції станом на 01.03.2007 року), плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) встановлено у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01.03.2007 року), однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки. Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обовязок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Враховуючи те, що дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави, помилково вважати факт непроведення нормативної грошової оцінки, у порядку встановленим законодавством, суто формальною підставою для визнання спірного договору недійсним. Отже, обовязок щодо плати за оренду землі, в тому числі по Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Тому відсутність, визначеної у порядку встановленому законодавством, нормативної грошової оцінки переданої в оренду земельної ділянки, у відповідності з якою визначається розмір орендної плати, є підставою для визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, укладеного між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] Правильність вищевказаної правової позиції підтверджена Постановою Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справі № 6-824цс16. Крім того, на момент вчинення (укладення) Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON], державна реєстрація якого здійснена Вязівоцькою сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області 01.12.2008 року, визначений пунктом 2.2. цього Договору порядок нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою не відповідав вимогам Указу Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Зазначене ще раз вказує на той факт, що порядок розрахунку і розмір орендної плати, встановленої Договором оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, суперечить Цивільному кодексу України і актам цивільного законодавства, якими регулювалася плата за оренду землі. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 210, ч. 2 ст. 640 ЦК України, правочин який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідне вчинення певної дії (наприклад державної реєстрації), договір є укладеним з моменту вчинення такої дії. З огляду на зазначені правові норми Верховний Суд України в абзаці 3 пункту 8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що не є вчиненим (укладеним) правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Отже, моментом вчинення (укладення) Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] є дата його державної реєстрації. У період укладення Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року був чинним «Порядок державної реєстрації договорів оренди землі», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25.12.1998 року, який передбачав державну реєстрацію договору оренди землі виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. У відповідності із зазначеним Порядком, державна реєстрація Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] здійснена Вязівоцькою сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області 01.12.2008 року. Таким чином, Договір оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] вважається вчиненим (укладеним) 01 грудня 2008 року. Станом на 01.12.2008 року, пунктом 1 Указу Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) встановлено у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). А згідно п. 2.2. Договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року, орендна плата за користування земельною ділянкою вказаною у Договорі нараховується у розмірі 1,5 % грошової оцінки земельної ділянки, що становить 800 грн. Отже, очевидно, що на момент вчинення (01.12.2008 року) Договору оренди земельної ділянки між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON], цей Договір суперечив акту цивільного законодавства (Указу Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року), яким встановлено мінімальний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, що вказує на недійсність цього договору, оскільки у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, в тому числі, коли зміст правочину суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01.03.2007 року), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. [PERSON] до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01.03.2007 року), однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її індексації. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для визнання договору недійсним. Отже обовязкове зазначення порядку індексації орендної плати з урахуванням індексів інфляції є істотною умовою будь-якого договору оренди земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] взагалі не містить такого поняття як індексація орендної плати внаслідок інфляційних процесів, що вказує на відсутність у цьому договорі однієї з істотних умов, визначених ч. 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01.03.2007 року). Розглядаючи аналогічні правовідносини Верховний Суд України у Постанові від 06.02.2012 року у справі № 6-104ц11 і у Постанові від 18.07.2012 року у справі № 6-77цс12 зробив наступний висновок: згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема порядку індексації орендної плати, є підставою для визнання договору недійсним і такий договір оренди підлягає визнанню недійсним за правилами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, відсутність у договорі оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року між ТОВ «СНП-УКРАЇНА» і [PERSON] чітко встановленого і законодавчо визначеного розміру орендної плати та порядку її індексації з урахуванням індексів інфляції, відсутність нормативної грошової оцінки переданої в оренду земельної ділянки, на підставі якої повинен розраховуватися розмір орендної плати, невідповідність встановленого у цьому Договорі розміру орендної плати вимогам пункту 1 Указу Президента України № 92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», - вказує на відсутність у Договорі оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року обовязкових істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а також на невідповідність цього Договору вимогам ЦК України і актам цивільного законодавства, якими регулюється оренда земельних ділянок. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України і ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, в тому числі коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом. [PERSON] до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Статтями 4, 12, 13 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. На виконання ч. 5 ст. 12 ЦПК України судом було розяснено представнику відповідача процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Стороною відповідача не подано суду жодної заяви по суті справи, позиція щодо визнання чи невизнання позовних вимог не визначена, після неодноразових неявок в судове засідання, представник відповідача нарешті зявився, та на розяснення суду норм ЦПК України та наслідків невчинення процесуальних дій, зазначив, що він все розуміє, позов просто не визнає без будь-якого обґрунтування та доказів. [PERSON] до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. [PERSON] до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом відповідачем не надано суду жодних належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів обґрунтування невизнання позовних вимог, дійсності спірних правочинів. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. [PERSON] до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] здійснила судові витрати, повязані з оплатою юридичних послуг у сумі 3000 гривень, судового збору у сумі 1280 гривень та проведенням судової почеркознавчої експертизи. Вказане підтверджується документально: розрахунковою квитанцією по оплаті юридичних послуг б/н від 30.03.2017 року на суму 3000 гривень; [PERSON] приймання-передачі виконаних робіт від 05.05.2017 року до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2017 року на суму 3000 гривень; квитанціями № 032810131 і № 032810132 від 05.05.2017 року про сплату судового збору на загальну суму 1280 гривень; квитанцією ПАТ КБ «Акордбанк» № 032810026 від 31.08.2017 року про сплачені на проведення експертизи кошти у сумі 900 гривень 48 копійок. У відповідності з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved