Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

12 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розділите спільно набуте майно подружжя, а саме визнавши за ним 1/2 частини у праві власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], за відповідачем [PERSON] визнати частку у розмірі ? частини у праві власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначив, що разом з [PERSON] 21 липня 2000 року за спільні кошти придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. У спірній квартирі мешкає позивач зі своєю сімєю, в якій постійно виникають непорозуміння з приводу сплати комунальних послуг, що в результаті призвело до виникнення великої заборгованості. Позивач в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в разі неявки відповідача в судове засідання просив розглядати справу в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. Третя особа в судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила, повідомлялася про розгляд справи своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7). 21 липня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори, за реєстром № 56413, за яким [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], яка складається з 3-х жилих кімнат, житловою площею 45,0 кв. м., загальною площею 63,2 кв. м., корисною площею 61,5 кв. м. за 12200 грн. (а.с. 4) Згідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже частки кожного з подружжя у праві власності на квартиру слід визнати рівними. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 3654,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved