Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

14 березня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року, та [PERSON], [INFO] року, в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 300,00 грн. (триста гривень 00 коп.) щомісячно до досягнення ними повноліття. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем між ними припинені сімейні відносини, останній працює проте без офіційного працевлаштування і отримує постійний, але мінливий дохід, при цьому не надає матеріальної допомоги дітям, ухиляється від належного виконання обов'язку по утриманню їхніх спільних дітей, після припинення спільного проживання діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи (а.с. 18). Повідомлений належним чином відповідач - [PERSON] (у відповідності до ст.ст. 74 - 76 ЦПК України), не повідомив про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обов'язковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов'язком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України). Згідно ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 року було розірвано шлюб, зареєстрований 04 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 112 між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище [PERSON] було змінено на дошлюбне «[PERSON]». Місце проживання доньки [PERSON] було залишено з матір»ю. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] року, та [PERSON], [INFO] року, що підтверджується копіями Свідоцтв про народження (а.с. 5, 6). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рок та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що відповідачем жодних доказів та заперечень на позовну заяву не надано, при цьому суд вважає, що обов'язок по утриманню дітей, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків. З урахуванням обставин справи, суд вважає правильним стягнути із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року, у розмірі 300,00 грн. щомісячно та на утримання [PERSON], [INFO] року, у розмірі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з 14 березня 2016 року. Разом з цим, суд вважає необхідним роз'яснити сторонам, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме - 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved