Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

14.12.2012 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом із матір'ю - [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що вона та відповідач громадянин Данії [PERSON] 23.12.2010 року зареєстрували шлюб у Данії, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2012 року. Від даного шлюбу в Україні [INFO] народилася [PERSON], яка є громадянкою України з народження. [PERSON] зазначає, що вона створила належні умови для проживання та виховання дитини, яка мешкає разом із нею в [ADDRESS]. Позивачка вказує, що [PERSON] весь цей час мешкає у Данії, ніякої допомоги ні їй, ні дитині не надає, про стан дитини не турбується. [PERSON] зазначає, що під час її проживання разом з дитиною у будинку відповідача у Данії [PERSON] систематично знущався над позивачкою у присутності дитини, в період вагітності та після пологів застосовував силу, бив дружину тощо. У судовому засіданні [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Будучи присутнім у судовому засіданні 02.09.2013 року [PERSON] позов не визнав, вважав, що суд має визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком, однак у наступні судові засідання 14.01.2014 року та 22.01.2014 року не з'явився. Представник відповідача у судове засідання на 14.01.2014 року не з'явився, про причини неявки не повідомив, сповіщався належним чином шляхом надсилання судових повісток як за місцем реєстрації представника, зазначеним у довіреності на представництво інтересів (т.2, а.с. 52) - [ADDRESS], так і за місцем роботи представника АО «ЮФ «Василь Кісіль і Партнери» - м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52А (т.1, а.с. 19), однак обидва судових відправлення були повернути кур'єрською службою доставки у зв'язку із відмовою адресата від одержання (т.2, а.с. 216, 217). У судове засідання 22.01.2014 року представник [PERSON] повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, сповіщався належним чином шляхом надсилання судових повісток як за місцем реєстрації представника, зазначеним у довіреності на представництво інтересів (т.2, а.с. 52) - [ADDRESS], так і за місцем роботи представника АО «ЮФ «Василь Кісіль і Партнери» - м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52А (т.1, а.с. 19). Зі змісту повідомлень кур'єрської служби доставки вбачається, що судове повістки були своєчасно вручені адресатові, проте від підпису він відмовився (т.2, а.с. 226, 227). Згідно ч. 5 та ч.8 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого представника [PERSON], його неодноразова відмова від одержання судових повісток (т.1, а.с. 146, 156, т.2, а.с. 216, 217) розцінюється судом як зловживання процесуальними правами із наміром затягування розгляду справи. При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого представника відповідача, та з урахуванням відсутності у суду доказів поважності неприбуття у судове засідання представника [PERSON], суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявними у ній матеріалами. Представник третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій підтримав висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.01.2013 року № 35/01-11 та просив розглянути справу за його відсутності (т.2, а.с. 218). Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON] та відповідач громадянин Данії [PERSON] 23.12.2010 року зареєстрували шлюб у Данії (т.1, а.с. 6-7), який було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2012 року (т.1, а.с. 9-10). Від даного шлюбу в Україні [INFO] народилася [PERSON], яка є громадянкою України з народження (т.1, а.с. 11-12). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] створила належні умови для проживання, виховання та відпочинку малолітньої дитини [PERSON], яка мешкає та зареєстрована разом із нею в [ADDRESS]. [PERSON] добре характеризується за місцем проживання та роботи (т.1, а.с. 183-185, має дві вищі освіти (т.1, а.с. 187-188). Наявні у матеріалах справи документи свідчать про те, що позивачка є бездоганною матір'ю та належним чином піклується про свою дитину. Під час проживання [PERSON] в будинку відповідача у Данії [PERSON] в період вагітності та після пологів застосовував до неї силу силу, бив дружину (т.1, а.с. 126-128, 166-167). Згідно висновку від 28.01.2013 року № 35/01-11 Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір'ю [PERSON] (т.1, а.с. 159-160). Судом також встановлено, що вироком суду м. Хольбєк (Данія) від 27.12.2012 року спільні батьківські права щодо малолітньої [PERSON] скасовуються та надаються виключно [PERSON] (т.1, 81-96), однак ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2013 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.08.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2013 року Головному управлінню юстиції в Одеській області відмовлено у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання вищевказаного вироку суду м. Хольбєк (Данія) (т.2, а.с. 232-236). Відповідно до ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Згідно ст.9 Конвенції Організації Об'єднаних Націй з прав дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідачем в порушення вимог ст. 61 ЦПК України не надано суду жодного доказу на підтвердження існування виняткових обставин, які б дозволили суду відібрати малолітню дитину у матері та передати її батькові на виховання та постійне проживання. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В матеріалах справи містяться докази, які свідчать про аморальну поведінку [PERSON] (т.2, а.с. 270-279), що виключає можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком відповідно до положень вищевказаної ст. 161 СК України. При викладених обставинах, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та задовольняються судом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved