Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

13 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування свої вимог позивач посилається на те, що 05 листопада 2010 року був укладений шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Спільне життя між ним не склалося, шлюб було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2016 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання чина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 19.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто додаткові витрати на утримання ситна у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття або змін обставин, що викликали потребу у стягненні додаткових витрат. На час ухвалення рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2016, спільному сину було 5 років. При цьому, станом на дату винесення рішення прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становив 1167 грн., і сума аліментів, визначена судом, приблизно відповідача цьому показнику. На даний час дитині 9 років. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.07.2021 складає 2510 грн., тобто 800,00 грн., раніше стягнення з відповідача аліментів, становлять в тричі менше суми мінімально гарантованої державою. Додаткові витрати були стягнуті у зв`язку із хворобою дитини, яка є дитиною з інвалідністю підгрупи А. Основний діагноз: ДЦП, симптоматична епілепсія з частими генералізованими приступами. Дитина самостійно не їсть, не одягається і не роздягається, гігієнічні процедури самостійно не виконує. Відповідно до консультативного висновку від 17.05.2021, дитина [PERSON] , сама себе не обслуговує, обмежена до переміщення, спілкуванні і самообслуговування, потребує постійного догляду і допомоги фізичної особи. Дитина потребує в постійному прийомі проти судомних препаратів, в засобах гігієни, санітарно-профілактичному лікуванні 3 рази на рік, а також потребує постійної фізичної реабілітації (масаж, ЛФК, тейпування). Щомісячно на придбання ліків витрачається щонайменше 3256,46 грн. Щомісячно на придбання засобів гігієни витрачається щонайменше 4148,40 грн. У зв`язку з наявністю м`язового тонусу всіх кінцівок у дитини виникає потребу у носінні спеціального одягу. Загальна сума витрат на одяг щоквартально становить 11109,93 грн., що в місячному розрахунку становить 3703,31 грн. Загальна сума додаткових витрат із придбання ліків для лікування дитини та здійснення за нею догляду складає 11108,17 грн. Сума заявлена для стягнення додаткових витрат з батька дитини є співмірною та такою, що не порушує принцип рівнозначності частин участі батьків у додаткових витратах. Вона постійно доглядає за дитиною в силу хвороби останньої. У зв`язку з постійним наглядом за дитиною з інвалідністю, вона немає можливості працевлаштуватися, не отримує доходу. Єдиним доходом є державна соціальна допомога дітям з інвалідністю, що виплачується щомісячно у розмірі 4830,80 грн. та покриває лише частину додаткових витрат на утримання дитини. У разі стягнення додаткових витрат з батька у розмірі 5500,00 грн., буде забезпечений належний догляд за дитиною з інвалідністю, яка потребує додаткових витрат у розмірі приблизно 11108,7 грн. щомісячно (частка матері - 4830,80 грн. та частка батька - 5500,00 грн.). Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішенні Самарського районного м. Дніпропетровська по справі №206/5978/16-ц від 22.12.2016 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які були стягнуті у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., починаючи стягнення з 19.10.2016 до досягнення дитиною повноліття на - ј частку від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, здійснивши стягнення зміненого розміру аліментів з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Збільшити розмір додаткових витрат, що стягуються відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/5978/16-ц від 22.12.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1000 грн. на 5500 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття або зміни обставин, що викликали потребу у стягнення додаткових витрат. 13 липня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 08 вересня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. 16 вересня 2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій вона заперечує проти обставин викладених відповідачем у відзиві на позов та просить задовольнити вимоги. Представник позивача в судовому засіданні суду позов підтримала та пояснила, що у 2010 році між сторонами було укладено шлюб, спільне життя не склалось, сторони розлучилися, в 2016 році було винесено рішення про стягнення аліментів з відповідача, однак на сьогодні аліменти у розмірі 800,00 грн. є недостатніми для належного розвитку дитини з інвалідністю, яка має діагноз ДЦП з частими приступами. Дитина самостійно не їсть, самостійно себе не обслуговує, на ліки витрачається більше 3000,00 грн., великі затрати на придбання засобів гігієни для дитини більше 4000,00 грн., також у зв`язку з тим, що у дитини наявний м`язовий тонус, виникає потреба у спеціальному одязі, який мати купує щоквартально, на місяць це більше 3000,00 грн. Прожитковий мінімум складає 2510,00 грн., батько сплачує лише 800,00 грн., дитина проживає з матір`ю. Сума додаткових витрат була вирахувана у розмірі 5500,00 грн., тим що витрати на дитину щомісячно становлять 11000,00 грн., половину купує мати, половину батько. На сьогодні розмір стягнутих аліментів втричі менший, ніж прожитковий мінімум. Позивач дійсно отримує грошові кошти від держави, але це не її заробітна плата, це допомога. Просила задовольнити позов в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що батько фізично не допомагає, коли потрібно відвезти у лікарню, допомагають її батьки або вона когось просить. Дитині наразі 11 років. З моменту розлучення усі обов`язки по догляду за дитиною лягли на неї, будувати кар`єру вона немає можливості, важко кудись піти з дому, треба знайти догляд дитині. Коли вона хворіла, просила батька привезти ліки дитині, він відмовив. Близько року батько дитину не відвідує, не цікавиться станом дитини взагалі. Вона отримує державну допомогу на утримання дитини у розмірі 5200,00 грн. Дитина не може самостійно пересуватись, не може самостійно їсти та брати щось до рук, впізнає рідних, коли хтось є поряд, він почуває себе краще, поліпшується емоційний стан. Просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що вони заперечують проти зміни способу стягнення аліментів в такому вигляді в якому на теперішній час подає позивач. Позивач на теперішній час не мешкає з дитиною, вона сама зазначила це, що дитина з нею не мешкає. Питання щодо стягнення аліментів є під великим сумнівом. Позивач намагається ввести суд в оману, начебто відповідач не виплачує у належному розмірі аліменти. Є рішення суду про стягнення аліментів і відповідач його виконує. Відповідач купує ліки, а саме «Собріл», кожного разу, раз на 50 днів відповідач купує ліки, інші ліки надає держава, позивач ліки не купує. У відповідача на утриманні є дружина і малолітня дитина. Відповідач у 2020 році заробив 57000,00 грн., в середньому трішки більше 4000,00 грн. на місяць. Позивач отримує більше 5000,00 грн. на утримання дитини від держави. На утриманні відповідача є ще дружина. Чеки, які надає позивач датовані різними місяцями, стверджувати, що позивач кожного місяця купує ліки і одяг - безпідставно. До матеріалів справи позивачем додано довідку відносно хвороби дитини, позивач працює у цій клініці, яка видала цю довідку, ця інформація відома із соціальних мереж. Вони не заперечують на теперішній час проти зміни аліментів, сімейний стан відповідача змінився, він одружився та народилась дитина. Відповідач дійсно виїжджав за кордон, виїхав лише у 2020 році на відпочинок, до того ж, позивач також відпочиває без дитини і у [PERSON] та в інших місцях. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що мати один раз за все життя купила дитині ліки. За кордон він їздив з туристичною метою разом з дружиною і разом з нею вклали на це кошти. Останній раз вони поїхали за кошти дружини, він жодних коштів в це не вклав. До карантину він купував дитині і їжу і його мати купувала речі. Під час карантину він почав привозити лише ліки, оскільки коштів на все інше немає, тому що робота стала. Також допомагає його мати, купувала їжу і речі дитині. Він не хоче давати гроші позивачу, так як вона буде витрачати їх на себе, а не на дитину, краще купувати речі і ліки, їжу для дитини. Позивач сказала, що для проходження курсу лікування у Харкові потрібні кошти, він поклав на картковий рахунок кошти для проходження курсу реабілітації, вона того ж дня поїхала на відпочинок. Останній раз він бачився з дитиною у 2020 році, дитина нікого не впізнає. За рік він отримав дохід у розмірі 57000,00 грн. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 19.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття або зміни обставин, що викликали потребу у стягненні додаткових витрат (а.с.15-18). [PERSON] знаходиться під диспансерним спостереженням дитячого невролога з приводу наслідків тяжкої асфіксії, вираженого спастичного тетрапареза, симптоматичної епілепсії з частими вторинно генералізованими приступами, груба затримка когнітивного розвитку. Дитина має статут дитини-інваліда підгрупи «А». Потребує в постійному прийомі противосудомних препаратів, в засобах гігієни (памперси), санітарно-профілактичному лікуванні 3 рази на рік, а також постійній фізичній реабілітації (масаж, ЛФК, тейпування). Дитина себе не обслуговує и потребує в постійному догляді і допомозі фізичної особи (годування, гігієна, пересування та спостереження) (а.с.19-22). Як вбачається з виписок з історії хвороби [PERSON] , він проходив 2-й та 4-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування м. Трускавця з 16.09.2013 по 22.09.2013 та з 27.01.2014 по 06.02.2014 та має діагноз: G80.1 ДЦП, спастична диплегія, дискінетичний, судомний синдроми, рухові порушення ІV рівня за класифікацією GMFCS (а.с.23). [PERSON] щомісячно отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю у розмірі 4830,80 грн. (а.с.29-31). [PERSON] також має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.53). Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що вона працювала в сім`ї, допомагала з дитиною, вона є родичем відповідача, він компенсував їй допомогу фінансово. Три роки здійснювала догляд з 4 до 8 років. В жовтні 2018 року вона припинила працювати. Надалі дитина переїхала на ж/м Ігрень. Влітку вона бачила позивача, яка сказала, що за дитиною дивиться її мати. Позивач мешкає в ж/м Придніпровську, працює психологом з дітьми. Назви препаратів, які приймає дитина, вона не пам`ятає, вона їх давала дитині. Всі препарати купували, фінансова підтримка завжди була зі сторони відповідача. Він оплачував масажі дитині та інші медичні послуги. Де дитина проживає їй не відомо. Вона приїжджала до дитини влітку, працювала на платній основі. Батько дитини оплачував погодинно 35,00 грн., приблизно 25 год., 3500,00 грн. на місяць. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що сторони мають дитину [PERSON] , йому 10 років, він має інвалідність після утоплення, не може себе обслуговувати самостійно, просто сидить. Дитина мешкає на ж/м Ігрень з бабусею позивача. Вона відвідувала їх, поки вони були у Придніпровську. Після локдауну дохід відповідача став меншим, давали тільки на ліки, син возив ліки, за 1,5 місяці одна упаковка. Вона купувала дитині одяг, останнього разу вона купила речі, а позивач їх повернула, це було до локдауну. Зараз їй не відомо, чого потребує дитина. Вона останній раз три роки тому бачила дитину, передавала речі. Вона заїжджала з сином, дитини не було. Вона купувала ліки. Хто платив няні, їй не відомо, також їй не відомо, хто здійснює догляд за дитиною. Вона не перебуває на утриманні у свого сина. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що у сторін є спільна дитина, вона проживає з мамою позивача на ж\\м Ігрень. Дитину останній раз бачила три роки тому. Їй не відомо, що з брата стягують аліменти у розмірі 1000,00 грн. Їй відомо, що дитина перебуває у такому стані, що не може сама себе обслуговувати. Вона не виявляла бажання бачитися з дитиною. За дитиною доглядала няня, коли подружжя проживало разом, після розірвання шлюбу, їй не відомо, хто доглядав за дитиною. Вона бачила, як брат возив продукти, також він купує ліки. В 2019 році вона бачила, як брат передавав продукти дитині. Їй не відомо, скільки коштів потрібно для утримання життєдіяльності дитини. Їй не відомо, що її брат відпочиває за кордоном. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить змінити спосіб стягнення з твердої грошової суми і стягнути з відповідача кошти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача. Згідно ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.185 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому, підлягають задоволенню. З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на щомісячне утримання їхньої дитини є недостатнім, тому суд вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 800 грн. та стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитиною, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Що стосується вимог про збільшення додаткових витрат, що підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Враховуючи те, що неповнолітній [PERSON] має статус дитини-інваліда підгрупи «А», через хворобу потребує в постійному прийомі противосудомних препаратів, в засобах гігієни, санітарно-профілактичному лікуванні, а також постійній фізичній реабілітації, також те, що дитина себе не обслуговує та потребує в постійному догляді і допомозі фізичної особи, мати [PERSON] щомісячно отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю у розмірі 4830,80 грн., також враховуючи зміни в сімейному стані відповідача та його матеріальний стан, суд приходить до висновку, що стягнення з [PERSON] додаткових витрат у розмірі 3000,00 грн., забезпечить належний догляд за дитиною з інвалідністю. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про зміну способу стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. від сплати якого позивач звільнена.

Outcome: partial