Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

14 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з позивачем [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона має з відповідачем спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З 2020 року вони проживають окремо, в зареєстрованому шлюбі не перебували. Дитина проживає з нею та її батьками, які допомагають в догляді за дитиною. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.04.2006 року №5А-06-270546, вона є власницею 1/5 квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що вихованням та розвитком дитини займається вона. Відповідач участі у житті дитини практично не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. 01.02.2021 року Московським районним судом м.Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що між нею та відповідачем існує спір щодо місця проживання дитини, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. До суду надали заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, при винесенні рішення просили врахувати інтереси дитини, долучити висновок про визначення місця проживання дитини №4741 від 27.08.2021 року. Інших заяв та клопотань від учасників судового розгляду до суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони мешкали разом до 2020 року у цивільному шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.08.2019 року. Батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.04.2006 року №5А-06-270546, [PERSON] є власницею 1/5 квартири за адресою: [ADDRESS] . 01.02.2021 року Московським районним судом м.Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] №471 від 27.08.2021 року, вбачається, що вказане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Як вбачається з висновку, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] складеного Службою у справах дітей по Московському району ДССД м. Харкова 16.08.2021 року за дорученням ДССД вбачається, що обстеження проведено за адресою: [ADDRESS] . Для виховання та розвитку дитини створені умови: дитина з матір`ю займає окрему кімнату, у малолітнього є спальне місце, забезпечений одягом ,взуттям, іграшками, дитячим харчуванням. Виходячи з обставин, досліджених у справі, та доказів, наданих позивачем, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Як встановлено судом, позивач проживає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS] . Батько участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивача у повному обсязі. На переконання суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для подачі позову до суду. Враховуючи інтереси дитини, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Отже на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, тож суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved