Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

14 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будовами та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [INFO] батька - [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON], яка спадщину прийняла. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2010 року за нею визнано право власності на земельну ділянку, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок та нею оформлено право власності на своєї ім'я щодо вказаного майна. В той же час, вона позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права щодо житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці та належного її батькові, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо нього на ім'я спадкодавця, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримав та просив справу розглянути за їх відсутності. Відповідач Зеленогайська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спадкове майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 13 від 28 травня 1997 року (а.с. 10). Підстави, з яких позивач була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області - Сапега О.П. від 17.05.2016 року № 385/01-16, яким [PERSON] роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний спірний житловий будинок через ненадання оригіналу правовстановлюючого документу щодо цього майна на ім'я спадкодавця (а.с. 20). Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2010 року, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], на земельну ділянку площею 0,14 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану у [ADDRESS] (а.с. 12). В силу ст. 61 ЦПК України, встановлені даним рішенням обставини не потребують подальшого доказування. Зі змісту вказаного судового рішення встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] За життя, [PERSON] отримав земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку саме в [ADDRESS]. Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок її батько за життя не одержував. Однак, за даними погосподарської книги, а також відомостей Зеленогайської сільської ради, головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] був [PERSON] (а.с. 11, 190). За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній 1951 року побудови (а.с. 15-18). Згідно відомостей Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за вказаною адресою самочинні будові відсутні, відомості щодо власника станом на 28.12.2012 року відсутні (а.с. 14). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] прав щодо вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформив. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав його спадкоємцем. Відповідно до положень Розділу VII ЦК УРСР 1963року (чинного на час виникнення спірних правовідносин), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст.549 ЦК 1963р., незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 529,549 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна за законом після смерті її батька [PERSON], встановивши належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю, а також, що позивачем вичерпано можливість нотаріального оформлення її прав, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, спадкові права [PERSON] підлягають захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved