Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

13 травня 2017 року Веселинівська райдержадміністрація звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтували тим, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON] Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2011 року [PERSON] було засуджено до 5 років позбавлення волі. В зв'язку з цим, її малолітнього сина [PERSON] було влаштовано під опіку бабусі [PERSON], жительки с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області, де він і перебуває до теперішнього часу. 12 травня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі. З моменту повернення [PERSON] з місць позбавлення волі нею не було створено належних умов для проживання та розвитку малолітнього сина, відповідач не вживає заходів щодо матеріального забезпечення дитини, не приділяє уваги вихованню та розвитку дитини, не цікавиться його життям та здоров'ям. За місцем проживання відповідач характеризується негативно, участі у вихованні та навчанні сина не приймає, веде антигромадський спосіб життя, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Утриманням, вихованням та розвитком дитини займається бабуся [PERSON] В зв'язку з цим, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала повністю. В частині стягнення аліментів позовні вимоги змінила. У зв'язку зі змінами в сімейному законодавстві просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень до суду не надала. Представник третьої особи Веселинівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] позов підтримала повністю, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Аббасов К.А. в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що малолітній [PERSON] є її онуком, знаходиться під її опікою та проживає разом з нею в с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області. ЇЇ донька [PERSON] була засуджена до позбавлення волі. Звільнившись з місць позбавлення волі вона деякий час, приблизно місяць, проживала разом з нею та сином [PERSON] в с. Ставки. Однак потім виїхала в м. Одесу. З того часу відповідач участі у виховані, утримані сина не приймає. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER], виданого 09 листопада 2004 року Луб`янською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області. У зв'язку з тим, що відповідач не перебувала у зареєстрованих шлюбних відносинах та відсутністю спільної заяви батьків, відомості про батька в актовий запис про народження [PERSON] були записані зі слів матері, у порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Комісією з питань захисту дітей при Веселинівській районній державній адміністрації зроблено висновки від № 156/22-01-02/07 від 28.03.2017 року та № 368/22-01-02/07 від 31.08.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» 26 квітня 2001 року № 2402-III виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Конвенцією «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Обставини позбавлення [PERSON] батьківських прав, викладені в позовній заяві, під час розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення знайшли своє підтвердження. Згідно встановлених судом обставин, які підтверджені матеріалами справи, відповідач [PERSON] вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2008 року була засуджена за ч. 2 ст. 187 КК України до п'яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України була звільнена від відбування покарання з випробуванням на три роки. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2011 року покарання з випробуванням відносно [PERSON] було скасовано та останню направлено до місць позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2008 року. В зв'язку з цим, малолітній син відповідачки [PERSON], розпорядженням голови Веселинівської райдержадміністрації від 11 травня 2012 року № 228-р, набув статусу дитини позбавленої батьківського піклування та з того часу перебуває на первинному обліку служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації. Розпорядженням голови Веселинівської райдержадміністрації від 27 грудня 2012 року № 617-р опікуном над малолітнім [PERSON] була призначена його бабуся [PERSON] Згідно довідок Ставківської сільської ради Веселинівського району [PERSON] проживає разом з бабусею в [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2016 року відповідач [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі після чого проживала деякий час біля матері [PERSON] разом з сином [PERSON] в с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області. 28 липня 2016 року відповідачка звернулась до служби у справах дітей Веселинівської райдержадміністрації із заявою про повернення її на виховання сина [PERSON]. 28 серпня 2016 року комісією з питань захисту прав дітей при райдержадміністрації зроблено висновок про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] його матері [PERSON] Згідно довідки Веселинівської селищної ради від 18 травня 2017 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає. Згідно довідки Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 29 червня 2017 року та характеристики від 23 серпня 2017 року [PERSON] на території с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області не проживає з березня 2017 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично проживає в м. Одеса, однак постійного місця проживання там не має. Постановами Приморського районного суму м. Одеси неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. З того часу як відповідач виїхала до м. Одеси стосунки з сином [PERSON] не підтримує, участі у його вихованні, навчанні та утриманні не приймає. З сином [PERSON] відповідачка не спілкується, не цікавиться його життям та здоров'ям. Малолітній [PERSON] повністю знаходиться на утриманні бабусі [PERSON], яка піклується про його матеріальне забезпечення, навчання, фізичний розвиток та здоров'я, жодних дій, які б свідчили про бажання відповідачки повернути сина під свою опіку не здійснила. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач [PERSON] з 2016 року по даний час не приймає участі у вихованні сина [PERSON], виявляє стійке небажання у виконанні батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Протягом зазначеного періоду відповідачка без поважних на те причин не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умови для отримання ним освіти. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачем [PERSON] від виховання дитини. Тому, суд приходить до переконання в необхідності позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] Відповідно до положень ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Частиною 2 та 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 (дев`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved