Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

13.03.2018 р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, сварки, спільне господарство не ведеться, подружні відносини припинені з жовтня 2010 року, примирення неможливе. Відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву. 15.03.2018 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 23.04.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання. Зі сторони представника відповідача - адвоката [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його занятістю в іншому судовому засіданні. Зокрема, посилається на те, що позовна заява містить відомості, що не відповідають дійсності, а саме час з якого сторони припинили вести шлюбні відносини. На спростування обставин вказаних позивачем, сторона відповідача бажає подати в наступному судовому засіданні заяву про допит свідків. У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вбачається, що справа перебуває в провадженні суду з березня 2018 р., при цьому сторона відповідача в судові засідання 23.04.2018 р. та 06.06.2018 р. не з'являлась, відзиву на позовну заяву не подавала, при цьому про підготовче судове засідання повідомлялась належним чином, про що, зокрема, свідчить розписка про день та час розгляду справи. (а.с. 12). Отже, вбачається, що відповідач не скористалась своїм правом подання відзиву та доказів на спростування обставин, викладених в позовній заяві, строк для подання вказаних документів сплив, підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Крім вказаного, доказів наявності обставин, які б перешкоджали стороні відповідача подати до суду клопотання про допит свідків на попередні судові засідання та на судове засідання 25.07.2018 р. суду не надано. Поміж іншим, заява представника відповідача не містить обґрунтувань необхідності допиту вказаних свідків, які обставини останні можуть повідомити суду, враховуючи те, що спір носить особистий характер, невід'ємно пов'язаний лише з особами позивача та відповідача, інших питаннь окрім як розірвання шлюбу судом не вирішується. Вбачається, що 29.05.2018 р. до суду зі сторони представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 06.06.2018 р. у зв'язку з перебуванням за кордоном. Враховуючи вказане клопотання, судом було відкладено розгляд справи. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України вказаної статті, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи повторність неявки відповідача в судове засідання, суд не приймає до уваги подане представником клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила та не подала до суду відзив, а також те, що від позивача до суду не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.09.1980 року в Виконавчому комітеті Красновільської сільської ради Маневицького району Волинської області, а/з 26. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки позивач не бажає. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved