Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

13.03.2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] звернулась до Банку з метою отримання банковських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.07.2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у ПРИВАТБАНКУ, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Також Банк надав відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, серед яких є: Internet -banking Приват24, MobileBanking, Контактний Центр Банку, Цілодобова служба « Консьєрж -сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які Клієнтом можуть проводитися банківській операції по картрахунку згідно з п. п. 1.1.1.82, 1.1.1.96 Договору. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання до Договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2020 року має заборгованість на загальну суму 170539,89 грн., яка складається з наступного: - 3819,58 грн. - заборгованість за кредитом; - 165020,31 грн. - заборгованість за відсотками по користуванню кредитом; - 0,00 грн. - заборгованість за комісією; - 1700,00 грн. - заборгованість за пенею. Враховуючи те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 136198,66 грн., яка складається з наступного: - 3819,58 грн. - заборгованість за кредитом; 132379,08 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 27.07.2011 року по 30.10.2019 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2011 року на загальну суму 136198,66 грн. та судові витрати по справі у сумі 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився(лася), про причини неприбуття суду не повідомив(ла), хоча повідомлявся(лась) належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не використав(ла) наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 06.07.2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою виявила бажання оформити на своє ім`я зарплатну карту та сберкнижку(депозит). (а. с. 9) Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 06.07.2011 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду: - власний розрахунок заборгованості (а. с. 5-8), згідно з яким сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № б/н від 06.07.2011 року станом на 31.01.2020 року складає 170539,89 грн. та складається із: заборгованості за наданим кредитом в сумі 3819,58 грн., загального залишку заборгованості за відсотками в сумі 165020,31 грн., заборгованості по пені в сумі 1700,00 грн.; - анкету-заяву (а. с. 9); - витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 10); - та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг без підпису позичальника (а. с. 11-34); - копію паспорта відповідача [PERSON] (а. с. 35) Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Під час розгляду справи позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2011 року, яка підписана [PERSON] . У зазначеній копії анкети-заяви маються дані про те, що відповідачу оформлено зарплатну карту та сберкнижку (депозит), інших відомостей щодо строку дії картки, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, кредитний ліміт, вид кредитної карти та строк дії картки не зазначено. Взагалі надана позивачем копія анкети-заяви, підписана від імені відповідача 06.07.2011 року, не містить жодних відомостей щодо того, що на ім`я [PERSON] було оформлено кредитний договір, містить лише особисті дані відповідача, її підпис та позначку згоди на оформлення зарплатної карпи та сберкнижки (депозиту). ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих відповідачу сум боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України). Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). В матеріалах справи відсутні докази щодо письмової домовленості сторін про надання відповідачу на підставі Анкети-заяви від 06.07.2011 року кредитних коштів у розмірі та на умовах, встановлених Умовами і правилами надання банківських послуг, а також обов`язку позичальника повернути кредит та сплатити проценти. Предметом договору № б/н від 06.07.2011 року було отримання відповідачем зарплатної карти та сберкнижки (депозиту), а не кредитної картки «Універсальна», як стверджує у заявлених вимогах позивач. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум, згідно з умовами такого договору, не можуть бути задоволені. З огляду на вищенаведене та враховуючи той факт, що позивач не надав суду належних доказів існування взаємних прав та обов`язків між ним та відповідачем та надання відповідачу коштів, за користування якими та за несвоєчасне їх повернення останній мав би нести відповідальність, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed