Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

13 лютого 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником 1/2 частки жилого приміщення - кімнати [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 06 вересня 2017 року. Власником іншої 1/2 частини є її неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. В приміщенні зареєстровані вона, дочка [PERSON], чоловік [PERSON], онука [PERSON] та колишній чоловік її доньки [PERSON] На прохання своєї доньки вона дала згоду на реєстрацію її чоловіка [PERSON], проте з моменту реєстрації у житловому приміщенні ніколи не проживав. У січні 2018 року донька посварилася з відповідачем та 18 грудня 2018 року їх шлюб було розірвано. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири розрахунки здійснюють з урахуванням реєстрації у квартирі відповідача та нараховують відповідні розміри грошових коштів, які вона має сплачувати. Оскільки відповідач більше одного року не проживає у квартирі, вона не бажає оплачувати за нього комунальні платежі. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 березня 2019 року до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Южноукраїнську міську раду Миколаївської області. В підготовче судове засідання позивач не з’явилась, надала суду заяву з проханням розглядати підготовче судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з’явився, з державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» на адресу суду надіслано письмове пояснення засудженого [PERSON], в якому останній визнає себе особою, яка втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в підготовче судове засідання не з’явився, надав суду клопотання з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 4 чст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведену вимогу закону, справа може бути розглянута в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Южноукраїнською міською радою Миколаївської області на підставі рішення міської ради «Про приватизацію житла» від 06 вересня 2017 року [PERSON] є власником 1/2 приміщення [ADDRESS] Власником іншої 1/2 частини є [PERSON], [INFO], яка є донькою позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с.9-10/. Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім’ї та реєстрацію) станом на 07.02.2019 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.13/. Згідно акту про непроживання №011 від 08.02.2019 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зі слів сусідів не проживає з 2017 року /а.с. 14/. Рішенням Южноукраїнського міськоо суду Миколаївської області шлюб між дочкою позивача – [PERSON] та відповідачем – [PERSON] розірвано /а.с.11-12/. В судовому засіданні встановлено, що відповідач у квартирі зареєстрований в 2017 році та у ній не проживав з часу реєстрації. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім’ї власника втрачає право користування жилим приміщенням, в разі відсутності члена сім’ї без поважної причини понад один рік. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, суд може продовжити пропущений строк. Таким чином під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування житловим приміщенням встановлено, що з 2017 року відповідач у квартирі не проживає та його особистих речей у квартирі не має та будь-яких дій направлених на проживання у квартирі не вживав. Оскільки [PERSON] з 2017 року не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин, він втратив право користування нею, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 384,20 грн. (768,40:2=384,20) з відповідача, а 50 відсотків судового збору в сумі 384,20 грн. - з державного бюджету.

Outcome: approved