Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

13.09.2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, в подальшому, а саме 23.04.2019 року, подали заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 132-133), вказуючи, що 01.07.2014 року між ними та відповідачкою була укладена угода за якою позивачі погодились купити у неї будинок [ADDRESS] . Згідно змісту угоди від 01.07.2014 року між сторонами було погоджено, що вартість будинку складає 200000,00 грн., окрім цього було зафіксовано, що позивачі щомісячно зобов`язуються виплачувати по 1500,00 грн. в рахунок майбутньої купівлі будинку та протягом 2018 року викупити будинок в цілому. З червня 2014 року по травень 2018 року вони належним чином виконували взяті на себе обов`язки по щомісячній сплаті 1500,00 грн. відповідачці, в рахунок майбутньої купівлі будинку. Станом на дату звернення з даною заявою до суду загальна сума виплачених коштів в рахунок купівлі будинку складає 69000,00 грн., тобто станом на день складання позову остаточна сума для викупу будинку складає 131000,00 грн. (200000,00 грн.-69000,00 грн.=131000,00). Окрім того, що вони до травня місяця 2018 року належним чином виконували взяті на себе обов`язки по сплаті щомісячних платежів відповідачці, останні протягом 2014-2018 р.р. проводили в будинку ремонт, замінили сантехніку, встановили металопластикові вікна, замінили кахель та інше на загальну суму 83970,06 грн. В травні 2018 року відповідачка почала чинити їм перешкоди у користуванні будинком, почала вимагати сплатити за будинок більше коштів ніж було обумовлено в 2014 році, врешті решт силоміць вигнала їх на вулицю та станом на сьогоднішній день не впускає до будинку та не дає змоги забрати хоча б свої особисті речі. 25.05.2018 року відповідачка склала та передала їм додаткову угоду, якою було змінено в односторонньому порядку ціну договору купівлі продажу будинку, а саме з 200000,00 грн. на 16542,00 дол. США, та зазначила, що перерахунок ціни будинку з доларів США на гривну має відбуватися в день підписання угоди купівлі продажу будинку, тобто якщо брати курс НБУ долара США до гривні на 05.09.2018 року 28.42 грн. за 1 долар США, ціна купівлі будинку буде складати 470123,64 грн., що більше ніж в 2 рази від тієї ціни, яка була обумовлена в угоді від 01.07.2014 року. Тож враховуючи, що відповідачка не бажає виконувати угоду від 01.07.2014 року, чинить перешкоди в користуванні будинком, в односторонньому порядку збільшує вартість будинку, не бажає в добровільному порядку повернути сплачені їм кошти за купівлю будинку в розмірі 69000,00 грн. та 83970,06 грн. за ремонт, тому вимушені звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, відповідачка в своєму відзиві заперечує дійсність правочину - договір (розписку) від 01.07.2014 року та те, що позивачі не мали на меті винаймати будинок [ADDRESS] та сплачувати за це кошти в розмірі 1500,00 грн. на місяць, а мали на меті частково сплачувати кошти за майбутню купівлю будинку, а тому фактично даний правочин має бути визнано не дійсним оскільки він не відповідає внутрішній волі учасників даного правочину. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 203, 215, 216, 526, 530, 610, 611, 615, 626, 629, 635, 693 ЦК України, позивачі просять: визнати договір від 01.07.2014 року укладений між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони - не дійсним; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 34500,00 грн. сплачених коштів в рахунок договору від 01.07.2014 року, 41985,03 грн. витрат на будівельні матеріали та ремонт будинку [ADDRESS] , 8000,00 грн. витрат на правову допомогу, 764,85 грн. витрат по сплаті судового збору; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 34500,00 грн. сплачених коштів в рахунок договору від 01.07.2014 року, 41985,03 грн. витрат на будівельні матеріали та ремонт будинку [ADDRESS] , 764,85 грн. витрат по сплаті судового збору. 13.02.2019 року відповідачка подала відзив на позов (а.с. 77-79), 27.05.2019 року відповідь на заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 138-140), та 27.05.2019 року заперечення на відповідь на відзив (а.с.147-150), згідно з якими остання проти задоволення позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки усна домовленість, розписка не засвідчена нотаріально, а правочин який не є дійсний та не відповідає загальним вимогам ст.203 ЦК України, не несе за собою ніякої юридичної сили. Крім того, згідно усної домовленості - розписки від 01.07.2014 року, між сторонами була домовленість, що будинок у неї позивачі винаймають (орендують) та щомісячна плата становить 1500,00 грн. до 2018 року, з послідовним викупом сума якого складає 200000,00 грн. У неї померли батьки, будинок залишився без нагляду, так як знаходиться в іншому населеному пункті, змоги наглядати за будинком вона не мала можливості, а позивачі самі звернулись з проханням винаймати будинок, вона ж погодилась за символічну суму, впустила позивачів до будинку проживати та наглядати, щоб не розграбували майно та не зруйнували будинок. Наглядати та приїздити кожного місяця в будинок вона не мала можливості, тому не знала, що відбувається в будинку та які самовільні роботи позивачі проводять. Тому заявлена позивачами сума у розмірі 69000,00 грн., виплачена ними їй за винаймання (оренду) будівлі, а не в рахунок майбутньої купівлі будинку, оскільки між ними була домовленість саме про винаймання будинку, з щомісячним зобов`язанням сплачувати їй по 1500,00 грн., а потім викупити будинок, вартість якого складає 200000,00 грн. На момент в`їзду в будинок 01.06.2014 року в будинку була сантехніка, вікна, кахель, нова газова плита, газове опалення, труби по всій будівлі, газовий котел, ванна, шпалери, меблі. На проведення будь-яких ремонтних робіт, вона не давала ніякої згоди, тим паче в рахунок коштів купівлі будинку, так-як будинок був облаштований всіма необхідними речами. 01.07.2018 року настав момент викупу будинку, а в травні 2018 року позивачі відмовились купувати будинок, так як останніх не влаштовувала сума в 200000,00 грн., після чого вона не знайшовши порозуміння з позивачами у викупі будинку, попросила їх звільнити житло, так як набувши право власності, будинок їй необхідно було продати. Однак позивачі почали чинити їй перешкоди в доступі та користуванні будинком, як власнику. Почали погрожувати, запрошувати невідомих молодих людей, які теж постійно погрожували, хоча ніякого відношення до будинку не мали, що їй постійно приходилось викликати поліцію та фіксувати факти правопорушень. 09.07.2018 року в присутності представників правоохоронних органів позивачі нарешті звільнили будинок, та залишили будинок без майна та в зруйнованому стані, що було зафіксовано цими органами, в тому числі, що зняли та забрали опалювальний котел, вирізали труби для опалення по всій будівлі. Вона в свою чергу не вимагала у позивачів за будинок більше коштів ніж це було обумовлено в 2014 році, надані позивачами копії додаткових угод до позовної заяви не є дійсними, підроблені та не несуть за собою юридичної сили. Просить визнати усну домовленість розписку від 01.07.2014 року між сторонами недійсною та заперечує щодо стягнення з неї заявлених позивачами сум. 25.04.2019\~року позивачі\~надали відповідь\~на відзив,\~в якій\~зазначили,\~що відповідачка\~вважає розписку\~від 01.07.2014\~року,\~яка підписана\~позивачами та\~нею,\~не дійсною,\~тобто таким\~правочином який\~не створює\~жодних юридичних\~наслідків для\~сторін,\~однак визнала,\~що вона\~тривалий час\~отримувала від\~подружжя [PERSON] \~плату за\~будинок в\~розмірі 69000,00грн.\~Отримана сума\~в розмірі\~69000,00\~грн.\~від позивачів\~на користь\~відповідачки,\~останньою не\~заперечується.\~Виходить,\~що оскільки\~правочин (розписка\~від року)\~визнається відповідачкою\~не дійсним,\~то остання\~з самого\~початку укладення\~даного правочину\~не мала\~жодних підстав\~для отримання\~коштів за\~даним недійсним\~правочином,\~а тому\~як наслідок\~сума виплачена\~на виконання\~умов даного\~недійсного правочину\~має бути\~повернута позивачам\~разом з\~коштами які\~останні витратили\~на купівлю\~будівельних матеріалів\~та інше.\~Крім того,\~відповідачка на\~власний розсуд\~тлумачить зміст\~розписки від\~01.07.2014\~року,\~однак зі\~змісту цієї\~розписки не зрозуміло до якого часу позивачі винаймали у відповідачки будинок та не зрозуміло за що саме позивачі зобов`язалися щомісячно сплачувати кошти в розмірі 1500,00 грн., тому відповідачка зробила власний, хибний висновок про те, що позивачі сплачували кошти саме за оренду будинку, а не в рахунок коштів за майбутню купівлю будинку. Однак до того часу як укласти правочин у вигляді розписки від 01.07.2014 року один місяць, а саме 06.2014 року позивачі ви\-наймали даний будинок, але за суму в розмірі 500 грн. на місяць, про що свідчить копія доказу долученого позовної заяви, після того як між сторонами була узгоджена ціна будинку в розмірі 200000,00 грн. та погоджено, що до квітня 2018 року позивачі будуть сплачувати по 1500,00 грн. на місяць в рахунок майбутньої купівлі будинку, останні склали та підписали розписку від 01.07.2014року. Тож за попередньою домовленістю між сторонами позивачі після квітня 2018 року мали доплатити відповідачці залишок суми, який складався з наступного 200000 - 69000 = 131000 грн. та після цього сторони мали укласти договір купівлі-продажу будинку. Однак даного не відбулося, оскільки відповідачка відмовилася від домовленостей які були досягнуті раніше та зажадала більше коштів за будинок. На цій підставі між сторонами виникла суперечка, результатом якої було те, що відповідачка вигнала позивачів з будинку. Крім того відповідачка зазначає, що вона не давала своєї згоди на проведення ремонту будинку, однак на момент складання розписки від 01.07.2014 року сторони погодились на те, що будинок буде позивачам та останні будуть його викуповувати на раніше обумовлених умовах та за визначену раніше ціну. Оскільки будинок тривалий час пустував, за ним ніхто не доглядав, та був не придатний для проживання, тому останні почали ремонтувати його. Більше того оскільки позивачі мали намір будинок купити, останні протягом 2014-2018 років поступово його ремонтували. Однак відповідачка не погоджуючись з позовною вимогою про стягнення коштів за куплені будівельні матеріали та проведені роботи, просто зазначає що вона не надавала на ремонт згоди та те, що в неї немає таких коштів на відшкодування даних витрат. Ремонт, проти якого наче була проти відповідачка, проводився не за один рік, а поступово протягом усього часу проживання. Відповідачка коли приїздила за коштами до позивачів на власні очі бачила, що в будинку йде ремонт, та жодним чином не заперечувала проти цього. Заперечувати проти ремонту відповідачка почала після того як між сторонами виник спір. (а.с. 128-129) \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачі не з`явились надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 5,171) Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, підтримала обґрунтування вказані в її відзиві та заявах, у задоволенні позову просить відмовити. Пояснила, що між нею та відповідачами було досягнуто домовленість про те, що позивачі проживатимуть у будинку [ADDRESS] та сплачуватимуть щомісячно їй по 1500,00 грн. за проживання та оплачуватимуть комунальні послуги. [PERSON] вони в будинку 4 роки, а 09.07.2018 року виселились. За час свого проживання вирізали опалення, знищили меблі, поздавали на металобрухт увесь метал. Вона не просили їх вкладати свої кошти в ремонт будинку. За проживання в будинку позивачі сплачували не регулярно, коли платили, коли ні, скільки всього було сплачено вона не підраховувала, розписок не писали, додаткову угоду укладати вони не хотіли. Вислухавши відповідачку, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов, не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Так, судом встановлено, що відповідачці належить будинок [ADDRESS] . 01.07.2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі укладено договір, за умовами якого [PERSON] , [PERSON] у [PERSON] будинок винаймають з послідуючим викупом за ціною 200000грн. та зобов`язались платити щомісячно 1500 грн. до 2018 року, потім викупити, що підтверджено копією договору (а.с. 14) Судом встановлено, що не заперечується сторонами, що договір від 01.04.2014 року підписано сторонами та відповідно до вимог закону нотаріально не посвідчений. Факт виникнення між сторонами спору щодо правомірності проживання позивачів в належному відповідачці будинку підтверджується ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] 05.07.2018 року та 09.07.2018 року звернулась до Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] та [PERSON] , які винаймали будинок з подальшим викупом та відмовились від цього і не дають їй можливості увійти в свою приватну власність. Крім того, останні демонтували опалення та газовий котел, газову плиту, крани, ванну та інше. (а.с. 103-106) Аналізуючи зміст цього договору та обґрунтування викладені в заявах сторін, суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини з попереднього договору купівлі-продажу та найму житла. \~ \~ \~ \~ Частиною першою\~статті 635 ЦК України\~встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України\~визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку; (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною першою\~статті 236 ЦК України\~визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. З аналізу викладених положень Цивільного кодексу України, вбачається, що попередній договір є нікчемним, так як сторонами не додержано вимог про нотаріальне посвідчення договору. Відповідно до статтей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ від 16.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Враховуючи, що сторонами визнано, що згідно умов укладеного між ними договору від 01.07.2014 року, між ними в 2018 році мав бути укладений договір купівлі-продажу будинку, про що і був укладений вказаний попередній договір, але при цьому вимоги щодо нотаріального посвідчення цього договору сторонами не додержано, тому даний договір є нікчемним, тобто недійсним через невідповідність його вимогам закону, тому він не потребує визнання його таким судом, до того ж недійсність даного правочину сторони не заперечують. При таких обставинах, позовні вимоги в цій частині, тобто щодо визнання договору від 01.07.2014 року недійсним, задоволенню не підлягають. Вирішуючи спір\~в частині\~стягнення з\~відповідачки на\~користь позивачів грошових коштів сплачених в рахунок договору від 01.07.2014 року та витрат на будівельні матеріали на ремонт будинку суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~ \~ \~ \~Оцінюючи надані позивачами докази на підтвердження одержання відповідачкою суми попередньої оплати вартості будинку [ADDRESS] в розмірі 69000,00 грн., суд дійшов висновку, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту сплати вказаних коштів в рахунок оплати саме вартості будинку, оскільки зміст договору від 01.07.2014 року таких умов не містить, а іншими доказами вказаний факт не підтверджено, тому у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Так, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «[PERSON] проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04). Суд не приймає у якості допустимих доказів по справі надані позивачами на підтвердження факту проведення ремонту в будинку [ADDRESS] фінансові документи (а.с. 18, 35 - 45), а також договір купівлі-продажу пластикових вікон від 15.08.2018 року на суму 15000,00 грн. (а.с. 16-17), оскільки зазначені копії чеків та квитанцій не містять даних, які б могли вказувати, що вказані в них матеріали, вироби, інструменти були придбані та використані позивачами саме для здійснення ремонту у будинку відповідачки та знаходяться у володінні останньої до теперішнього часу. До того ж, позивачами не доведено, що ремонт у спірному будинку ними проводився за згодою відповідачки. Крім того, як стверджує відповідачка і що не спростовано позивачами в суді, останні звільнили будинок 09.07.2018 року, а згідно з копією договору від 15.08.2018 року [PERSON] придбала пластикові вікна на суму 10330,37 грн. та доповнення на суму 3305,63 грн., крім того оплатила вартість монтажних робіт в розмірі 1364,00 грн., всього на суму 15000,00 грн. у вказану дату, тобто вже після виселення позивачів із спірного будинку (а.с. 16-17). \~ \~ \~ \~Таким чином, позивачами в судовому засіданні, поза розумним сумнівом, не доведено факти придбання зазначених ними матеріалів та інструментів для ремонту у будинку відповідачки та перебування цього майна у володінні відповідачки до теперішнього часу, тому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки витрат на будівельні матеріали та ремонт будинку в розмірі 41985,03 грн. на користь кожного з позивачів слід відмовити. Крім того, відповідачкою факт знаходження у спірному будинку та перебування у її володінні придбаних позивачами вікон, плити, труб, газового котла заперечується, а позивачами належних та допустимих доказів на спростування цих обставин не надано. \~ \~ \~ \~При таких обставинах, в задоволені позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. \~ \~ \~ \~Згідно матеріалів справи позивачі сплатили судовий збір у розмірі 764,85 грн. кожний (а.с. 1-2), крім того позивачка [PERSON] сплатила на користь ТОВ «ДЕФЕНСОН» 8000,00 грн. за складання позовної заяви та представництво, однак в зв`язку з відмовою у позові, вказані витрати слід покласти на позивачів. \~ \~ \~ \~На підставі ст. ст. 209, 216, 635, 657, ч.1 ст.810 Цивільного кодексу України, та

Outcome: dismissed