Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

14.08.2017 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Служба (управління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 10.10.2017 у справі замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Службу (управління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району на Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON]. У 2012 році шлюб між сторонами було розірвано. Дитина постійно проживає із матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач життям дитини не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися із дочкою та приймати участь у її вихованні, матеріально не забезпечує. За рішенням суду з [PERSON] на користь позивача на утримання дочки стягнуто аліменти. Оскільки відповідач [PERSON] участь у вихованні дитини не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям дочки, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не піклується про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, представником позивача - адвокатом Панкратовим Ю.В. подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за допомогою оголошення у газеті «Запорізька правда» № 42 (23777) від 19.10.2017 в порядку ч. 9 ст. 74, ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Крім того, відповідач також повідомлявся судом рекомендованими листами із повідомленням за останнім відомим його місцем проживання. Заяв про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності або заперечень на позов від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району Салтан В.Ю. подав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відділу, підтримує відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз'ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 05.12.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2012 було розірвано (арк. справи 5, 7-9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 706 від 12.10.2010, [INFO] народилась [PERSON], батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 6). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2012, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.10.2012 і до досягнення дитиною трирічного віку (арк. справи 10-11). Згідно з висновком районної адміністрації по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 24.10.2017 № 01/01-33/0984, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO] (арк. справи 38). Із висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради вбачається, що районною адміністрацією по Вознесенівському району Запорізької міської ради, як органом опіки та піклування при вирішенні питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його доньки витребовано інформацію з Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 04.05.2017 № 1366/12, за якою встановлено, що заборгованість [PERSON] по аліментам становить 38 338 грн. 49 коп.; витребовано довідку з Державного навчального закладу № 162 від 06.04.2017, згідно з якою [PERSON], [INFO], відвідує вказаний заклад, в який приводить за забирає дитину мати; витребовано лист з КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» від 08.05.2017 № 2899, відповідно до якого встановлено те, що малолітня [PERSON] потребує амбулаторного лікування і спостереження лікаря-психіатра, за медичною допомогою до лікаря-психіатра з донькою звертається тільки мати. На засіданні мати дитини заперечувала проти з'ясування думки дитини з вказаного питання, щоб не травмувати психіку доньки, оскільки дочка бачила батька востаннє, колі їй було приблизно три роки. Також, здійснено обстеження квартири за адресою: [ADDRESS], за результатами якого встановлено, що в зазначеній квартирі малолітня дитина мешкає з матір'ю, для дитини створені всі належні умови проживання. Суд, дійшов до висновку, що підстави для не прийняття зазначеного висновку до уваги при розгляді вказаної справи, відсутні. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно- правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку має місце ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї доньки, тривалий час зв'язок із дитиною не підтримує, не спілкується з нею, не виявляє до власної дитини батьківського піклування, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не піклується її здоров'ям, умовами виховання, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Більш того, будучи неодноразово належним чином повідомленім про день, час та місце розгляду справи про позбавлення відповідача батьківських прав, [PERSON] в жодне судове засідання не з'явився, заперечень або пояснень на позов суду не надав, що на думку суду, також свідчить про байдужість відповідача до його малолітньої дочки та її долі. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками, а тому суд вважає, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому, суд зазначає, що відповідач не позбавляється права подати у подальшому позов про поновлення батьківських прав в порядку статті 169 Сімейного кодексу України, надавши відповідні докази зміни своєї поведінки та обставин, що слугували підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved