Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

13 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON], який фактично не проживає у ній з 18 вересня 2015 року, за місцем реєстрації він не зявляється, в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відмовляється. Його реєстрація в квартирі порушує права позивача, як власника житла, користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в її квартирі. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради в судове засідання також не зявився, причин неприбуття суду не повідомив. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що матірю відповідача [PERSON], [INFO], є [PERSON], позивач по справі (а. с. 12,13). Позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира №16, яка знаходиться за адресою: м. Білопілля, вул. Ковпака, буд. 10, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, а також свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а. с. 6-7). У належній позивачу на праві власності квартирі зареєстрований її син [PERSON], відповідач по справі, що також підтверджується довідкою КП «Житловик Білопілля» від 12 січня 2017 року (а. с. 13). Відповідно до довідки депутата Білопільської міської ради [PERSON] від 12 січня 2017 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з 18 вересня 2015 року (а.с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що\~ власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] хоча і є сином позивача, але не є власником або наймачем квартири, яка належить на праві власності позивачу, в квартирі не проживає з вересня 2015 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних \~причин не проживає у спірній квартирі понад один рік, його особистих речей в будинку не має, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати в сумі 640 грн. за сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved