overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

13.05.2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, та просить розірвати шлюб з [PERSON] Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 26.10.1996 року. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Нерозуміння один одного призвело до припинення шлюбних відносин з лютого 2014 року. Хоча фактично проживають в одній квартирі, проте кожен займається виключно власним життям. Вважає, що за таких обставин шлюб припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]», дітей залишити проживати з нею. В судове засідання позивач не з'явилась. В заяві просить справу розглядати без її присутності. Позовні вимоги підтримує у повному розмірі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився також. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв, заперечень до суду не надійшло. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Сторони 26.10.1996 року зареєстрували шлюб у Чижівській сільській раді Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). У шлюбі мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем [ADDRESS]. Також відповідач змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» згідно свідоцтва про зміну імені від 16.08.2012 року. Перебуваючи у шлюбі сторони не змогли створити міцної сім'ї. Позивач в заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач в судове засідання не з'явився, що суд трактує як небажання зберегти шлюб. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

13.05.2015 року позивачка звернулась з позовною заявою до суду, в якій вказала, що 04 березня 2011 року вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO] Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] В силу постійних сварок сім'я розпалася. З листопада 2014 року подружжя не живе однією сім'єю, не веде спільного господарства. За таких обставин подальше спільне сімейне життя із відповідачем позивачка вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. Спори з приводу поділу спільного майна та місця проживання доньки відсутні. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 04 березня 2011 року підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04 березня 2011 року, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, відповідно 04 березня 2011 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 83. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 серпня 2011 року, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, відповідно 25 серпня 2011 року в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 837. Враховуючи обставини, що сторони подружні стосунки не підтримують, позивачка не має наміру на збереження шлюбу, відповідач не здійснює заходів щодо збереження сім'ї, суд доходить висновку про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб підлягає розірванню. Суперечки з приводу розподілу спільного майна між ними немає. Спір з приводу місця проживання доньки відсутній, донька буде проживати з позивачкою. Згідно із ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду та виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

13.05.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що з 04.10.2014 р. вони перебувають у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області,актовий запис № 97, від шлюбу мають доньку [PERSON] - [INFO]. Іхнє сімейне життя не склалося, напевне реєстрація шлюбу була передчасною. На протязі не тривалого сімейного життя відповідач матеріально не забезпечував їхню сімю, не працював. З цієї причини між ними постійно виникали сварки та непорозуміння які призвели до розірвання між ними шлюбних відносин. Примирення між ними не можливе. [PERSON] проживають окремо. Спору щодо спільного майна подружжя не має. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, та зазначила, що вказані позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, також просила винести заочне рішення у разі відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду повернулося поштове повідомлення про неможливість вручення судової повістки через закінчення терміну зберігання, суд вважає його таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи, що відповідачем не було надано заяви про розгляд справи за його відсутності, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачка не заперечувала. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №244931 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 97. Після реєстрації шлюбу подружжя не обирало спільного прізвища(а.с.7) З копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ №398018 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області 16.02.2015 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON](а.с.8) За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові та поваги одне до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сімї стало неможливим. Спільне господарство не ведеться. Спір стосовно розподілу майна наразі відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, що має істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

13.05.2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.12.2010 року у розмірі 6948,65 гривень. У судове засідання представник позивача не зявився, просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не зявився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 15.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №009-14522-151210. Відповідно до п.1.2. договору, позивач відкриває відповідачу картковий рахунок №26259904149346 в національній валюті України гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Uisa класичний. Банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, що передбачена п.1.3. кредитного договору. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 5000,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Кредитні кошти та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у субєктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобовязань перед банком за договором, та вчинення інших операцій передбачених договором. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору і має заборгованість, яка станом на 23.04.2015 року складає 6948,65 гривень. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

13.05.2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приват Банк звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 13867 грн 43 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 27.09.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-33). Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконував у звязку з чим станом на 28.02.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 13867 грн 43 коп, з якої 4828 грн 60 коп - заборгованість по кредиту, 6165 грн 76 коп заборгованість по процентам, 1736 грн 53 коп заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 636 грн 54 коп штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а.с 4-5). Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

13.05.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (а.с. 3-5 об.), в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 40387,10 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 04.05.2011 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] було укладено кредитний договір, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.03.2015 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 40387,10 грн. В судове засідання 07.10.2015 р. представник позивача не зявився, надав клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 48). В судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма (а.с. 64). За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 04.05.2011 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] було укладено кредитний договір, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12-35). Банк свої зобовязання виконав. Однак відповідач належним чином свої зобовязання не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.03.2015 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 40387,10 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 25102,79 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 12234,92 грн., заборгованість за пенею та комісією 650 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) - 1899,39 грн. (а.с. 6-7). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Статтею 628 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

13.05.2015 р. та 14.05.2015р. уточнено, [PERSON] звернувся до суду з позовом до АГК «Север-4», Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на гараж № 6, загальною площею 22,2 кв.м., з підвалом «п/д», загальною площею 3,8 кв.м., що розташований в блоці № 4 автогаражного кооперативу «Север-4» м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області. В обґрунтування вказує, що згідно рішення виконкому Терінвської районної у місті ради від 05.04.1988 року він є членом автогаражного кооперативу «Север-4» та йому належить гараж № 6, загальною площею 22,2 кв.м., з підвалом « п/д», загальною площею 3,8 кв.м., що розташований в блоці № 4, автогаражного кооперативу «Север-4», м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області. Згідно рішень виконкому Тернівської районної у місті ради від 05.04.1988 року та від 28.10.1987 року, автогаражному кооперативу «Север-4» була виділена та закріплена земельна ділянка площею 6,8 га. під будівництво гаражів. В теперішній час, він має намір розпорядитися належним йому гаражем, борги по внесенню пайових внесків відсутні, але у вчиненні нотаріальних дій йому було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на гараж. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в свою відсутність та про підтримання позову. Відповідач - Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Ради м. Кривого Рогу про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, представник Виконкому в судове засіданням не зявився. Представник відповідача АГК «Север-4» в судове засідання не зявився, надав заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника кооперативу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Належність позивачу гаражу підтверджується наданими позивачем доказами. Правовідносини регулюються ст. 319,331 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно п.6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р., у разі повного внесення пайових внесків за гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності гараж. Оскільки позивач є членом авто гаражного кооперативу, у позивача відсутній борг по внесенню пайових внесків за гараж, а.с.17, суду надано всі належні докази для вирішення питання про визнання права власності на гараж № 6 в блоці № 4 в АГК «Север-4», то позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.319, 331 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

13.05.2016 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 24.10.2013 № 7822-2013 в сумі 17122 грн 86 коп. та судових витрат в сумі 1378 грн. В обґрунтування позову послався на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань у частині дотримання строків здійснення платежів. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні; відповідач визнала позов повністю. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини справи визнаються відповідачем, що в силу положень частини першої статті 61 ЦПК України звільняє позивача від обов'язку їх доказування. Обґрунтованість позовних вимог підтверджуються матеріалами справи, зокрема: копією Кредитного договору від 24.10.2013 № 7822-2013, копією меморіального ордеру та розрахунком заборгованості (а. с. 4-7, 16). Підставою для задоволення позову є статті 526, 530, 1054 Цивільного кодексу України. Можливість порушення визнанням відповідачем позову прав, свобод чи інтересів інших осіб судом не встановлена. Вищевикладене в сукупності є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

13.05.2016 позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем та на ненадання ним матеріальної допомоги на утримання сина. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони раніше проживали однією сім'єю і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як випливає з пояснень позивача, з 2011 року сторони проживають окремо. Дитина залишилася разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене та матеріальний стан сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved