Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

13.01.2016 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем з 1991 року по 2014 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу мати відповідача подарувала останній житловий будинок з господарськими спорудами в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівській, 74, вартістю 22 102,00 грн. станом на 18.11.2000. Позивач зазначає, що під час шлюбу ним було збільшено вартість вказаного домоволодіння шляхом будівництва господарських споруд, крім того, у 2002 році згідно усної угоди він сплатив сестрі колишньої дружини [PERSON] 5 тисяч доларів США за будинок, який подарувала їй мати, а тому він вважає, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами повинен бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності через істотне збільшення вартості майна і просить суд визнати, що домоволодіння в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівській, 74, є обєктом спільної сумісної власності та визнати за позивачем право на 1/2 частину власності домоволодіння. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, крім того зазначив, що він протягом 20 років вклав в спірне домогосподарство понад 5 тисяч доларів США. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав клопотання від 14.06.2018 про скасування заходів забезпечення позову та просить суд під час прийняття рішення по справі скасувати заходи забезпечення позову,застосовані ухвалою\~Радомишльського районного\~суду Житомирської\~області від\~05.10.2015,\~тазняти заборону [PERSON] на реалізацію будь-яким способом: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Vito» д.р.н. АМ 4699 АВ білий фургон малотоннажний, рік випуску 2000; автопричепа д.р.н. 4728ЖК, рік випуску 1992. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що житловий будинок з господарськими спорудами в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівській, 74 їй подарувала мати, за час проживання з позивачем він жодної копійки в будинок не вкладав, так як займався будівництвом будинку по вул. Микгород в м. Радомишль Житомирської області. При вирішенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки будівництво житлового будинку та господарських споруд по вул. Русанівська, 74 у м. Радомишль Житомирської області проводилось [PERSON] разом із її чоловіком, позивач ніякого відношення до вказаного домоволодіння не має, єдине житло в яке [PERSON] вкладав кошти це будинок по вул. Микгород, 71-Е у м. Радомишль Житомирської області. Враховуючи викладене, третя особа просить суд відмовити у задоволення позовних вимог, слухати справу за її відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що сімю [PERSON] знає давно, зазначила, що будинок будувався батьками [PERSON], після розлучення позивач попросив відповідача пожити деякий час в будинку, який останній подарувала мати. В подальшому свідок була присутня при виселенні позивача з того ж будинку та вказала, що за час проживання в цьому будинку позивача [PERSON] будинок був запущений, в хаті був страшний безлад. При цьому повідомила, що за час сумісного проживання сторін вона часто бувала в них в гостях, спілкувалася з ними, однак, жодного разу не бачила, щоб позивач вкладав якийсь труд та не чула про вкладання ним якихось коштів в спірний будинок. Свідок повідомила, що ремонт покрівлі, фасаду проводився саме відповідачем після розірвання шлюбу з позивачем. Коли і ким проводилося опалення не знає, проте, зазначила, що ніколи не бачила, щоб позивач [PERSON] проводив ремонтні роботи в спірному будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона являється рідною сестрою по матері відповідача [PERSON]. Засвідчила, що хата, на яку претендує позивач, будувалася батьками відповідача з 1968 до 1973 року, в 1993 році мама самовільно побудувала гараж і літню кухню, а в 1994 році мати узаконила ці будівлі, після чого в 2000 році вказаний будинок із господарськими спорудами подарувала [PERSON]. Зазначила, що їй відомо, що за час спільного життя сторін у справі [PERSON] у кожного були свої кошти, за всі роки спільного проживання [PERSON] кошти в спірне домоволодіння не вкладав, він вкладав гроші в будівництво нового будинку по вул. Микгород, а [PERSON] сама проводила всі необхідні ремонтні роботи в подарованому їй будинку по вул. Русанівській. Повідомила, що після розлучення сторін [PERSON] із-за неналежної поведінки позивача [PERSON] майже цілий рік проживала в неї, а позивач в цей час проживав в спірному будинку, а коли вже його виселяли, то побачили будинок в запущеному, неналежному стані: побиті вікна, двері, стіни обписані фарбою непристойними словами, обрізані труби опалення. [PERSON] брала кредит і купляла котли та інші матеріали для ремонту опалення, минулого літа відремонтувала дах, відремонтувала фасад будинку. Позивач ніяких 5 тисяч доларів за будинок їй не давав, ніяких ремонтних робіт в будинку не проводив і грошей в спірний будинок не вкладав. В судовому засіданні свідок [PERSON]Є повідомила, що спірний будинок побудували батьки [PERSON], а коли остання вийшла заміж мати залишила їй цей будинок і пішла жити в хату своїх батьків. Свідок зазначила, що як побудували батьки відповідача хату в такому стані вона і була весь час проживання подружжя [PERSON], ніяких ремонтних чи будівельних робіт позивач в домоволодінні не проводив. А минулого року вже сама [PERSON] відремонтувала дах будинку і покрила фасад будинку «шубою». Також повідомила, що після розлучення позивач деякий час проживав в цьому будинку, а потім і вікна в хаті побив, і [PERSON] побив, а вже після виселення [PERSON] взялася робити ремонт в будинку. Чи вкладав позивач якісь кошти в будинок свідок зазначила, що їй цього не відомо, однак, знає, що вкладалися гроші в будинок батьками [PERSON] та самою [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він проживає по сусідству, знає, що будинок подарувала [PERSON] її мати, в будинку було і опалення, і все необхідне для життя. Коли сторони проживали разом, свідок жодного разу не бачив, щоб [PERSON] проводив якісь роботи в будинку по будівництву чи ремонту. Свідку відомо, що після розлучення відповідач [PERSON] деякий час проживала в сестри, а [PERSON] проживав в спірному будинку. Ремонт покрівлі [PERSON] проводила вже сама в 2017 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що спірну хату відповідачеві подарувала її мати (яка являється тіткою свідка), в хаті було опалення, всі необхідні меблі, на той час вже були побудовані гараж і літня кухня. За час спільного проживання сторін ніяких змін в будинку чи побудов не відбувалося. Після виселення [PERSON] з будинку [PERSON] самостійно проводила ремонт покрівлі, фасаду будинку. Допитаний свідок [PERSON] повідомив, що він раніше працював в ДАІ, тому знає, що гараж в спірному домоволодіння будував саме позивач [PERSON], так як особисто бачив, як останній завозив шлакоблок в домоволодіння. За чиї кошти куплявся шлакоблок та інші будівельні матеріали свідок не знає, однак, повідомив, що позивач постійно працював, тримав господарство, заробляючи таким чином гроші, при цьому організовував роботу і сам приймав участь у підтриманні в належному стані спірного будинку. Також свідок зазначив, що йому відомо, що позивач будував ще один будинок в м. Радомишль. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він сторін знає давно, вони проживали по сусідству, за чиї кошти будувався гараж в спірному домоволодінні свідку не відомо, однак, свідок бачив, що в будівництві гаража приймали участь і позивач [PERSON], і його батько, щодо підведення до будинку каналізації чи проведення інших робіт свідку не відомо ким та за чий кошт проводилися ці роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він знає сторін понад 15 років, щодо гаража, літньої кухні свідок не знає ким і за чий кошт вони побудовані. Знає, що ворота ставив сам [PERSON], також останній привозив з [PERSON] котла для опалення, який він купив приблизно за 100 доларів США, свідку не відомо, ким і за чий кошт проводив ремонт фасаду, опалення в будинку, зазначив лише, що відповідачем [PERSON], коли вже [PERSON] не проживав в цьому будинку, було відремонтовано дах і покрито шубою спірний будинок. Свідком [PERSON] в судовому засіданні надано наступну інформацію: свідку відомо, що приблизно в 1990 роки [PERSON] їздив в [PERSON] на заробітки, однак, інформація про те, хто вкладав кошти в будівництво гаража чи проведення ремонтних робіт, опалення, каналізації в будинку № 74 по вул. Русанівській в м. Радомишль Житомирської області свідку не відома. Вирішуючи спір, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши під присягою в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд виходить з такого. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В силу положень статей\~21,\~24,\~41 Конституції України, статей\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 1991 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.11.2014, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (т.1 а.с.21,22,39). Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, згідно Договору дарування від 18.11.2000, [PERSON] отримала у дар від [PERSON] жилий будинок № 74 по вулиці Русанівська в місті Радомишль Житомирської області, розташований на земельній ділянці розміром 490 кв.м, наданій дарувателю в постійне користування. Крім жилого будинку на вказаній земельній ділянці розташовані хлів, літня кухня, гараж та паркан. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.03.2015 на підставі вказаного Договору дарування за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівська, буд. 74. Земельна ділянка за цією адресою згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку належить [PERSON] (т.3 а.с.83,84,85). Відповідно до відомостей у технічному паспорті, виготовленому станом на 02.03.2015, який є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа, цей житловий будинок та господарські будівлі і споруди (хлів, літня кухня та гараж) за адресою: м.\~Радомишль, вул.\~Русанівська, №\~74,збудовані в 1973 році (т.1 а.с.13-17), відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради народних депутатів Житомирської області від 11.10.1994 № 185 було узаконено [PERSON], проживаючій [INFO] самовільно побудовану літню кухню і гараж (т.3 а.с.88). Також матеріалами справи підтверджується облаштування власником [PERSON] спірного будинку необхідними комунікаціями ще в 1994-1995 роках, тобто задовго до укладеного договору дарування (т.3 а.с.92-97,98,99,100). Згідно записів в трудовій книжці [PERSON] він з 01.09.1991 по 01.07.1995 навчався в Київському державному технічному університеті будівництва і архітектури (т.3 а.с.90). Як вбачається із рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.10.2015, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Житомирської області 12.11.2015, сторони під час шлюбу за спільні кошти побудували житловий будинок в м. Радомишль Житомирської області по вул. Микгород, 71-Е, який зареєстрований на [PERSON]. Після розірвання шлюбу [PERSON] з належного [PERSON] будинку в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівська, буд. 74 добровільно не виселився, а власника будинку [PERSON], із застосуванням погроз та фізичної сили, вигнав з будинку і перестав її допускати до будинку, тому рішенням суду було ухвалено усунути перешкоди в користуванні [PERSON] своєю власністю, а саме житловим будинком в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівська, буд. 74, шляхом виселення без надання іншого житла [PERSON] (т.3 а.с.111-112,113-115). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 26.02.2016 реалізувала свою волю на відчуження належного їй на праві особистої приватної власності жилого будинку з господарськими\~будівлями і\~спорудами в\~м.\~Радомишль Житомирської\~області по\~вул.\~Русанівська,\~буд.\~74,\~подарувавши його\~[PERSON],\~про що\~в той\~же день\~26.02.2016\~року внесено\~відомості в\~Державний реєстр\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~зареєстровано [INFO] за\~[PERSON] (т.3 а.с.86, 87), в зв'язку з чим було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача власника спірного домоволодіння [PERSON]. Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюються питання розпорядження таким майном. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені\~ст. 60 СК України. За змістом цієї норми, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно з пунктами 2, 5 частини першої\~статті 57 СК України,\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.\~Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Так, у позовній заяві [PERSON] зазначив, що вартість спірного будинку істотно збільшилася у своїй вартості за час шлюбу за рахунок його затрат, проте, належними доказами зазначену обставину не довів. Посилання позивача на трудові договора між працівником і фізичною особою (т.1 а.с.28-31), як на підтвердження істотного збільшення цінності спірного будинку внаслідок його трудових або грошових затрат, не знайшли свого обєктивного підтвердження, так як в договорах відсутня адреса проведення ремонтних робіт, [PERSON] прийому-передачі виконаних робіт у матеріалах справи відсутні. Також суд не вважає заслуговуючими на увагу надані позивачем копії книги обліку доходів та витрат ПП [PERSON], (т.1 а.с.32-3), накладні та товарні чеки (т.1 а.с.24, 86-88, т.3 а.с.74), так як будь-яких належних та допустимих доказів щодо вкладення [PERSON] власних коштів саме в ремонт спірного будинку, який належав [PERSON], вони не містять. Із наявного в матеріалах справи висновку експертного дослідження № 380/08-2016 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження 21.07.2016 вбачається, що вартість житлового будинку за адресою: Житомирська обл., м. Радомишль, вул. Русанівська, 74, в період з 18.11.2000 до 20.11.2014 не змінилася за рахунок вкладення в нього грошових і трудових затрат по реконструкції та капітальних ремонтах (т.3 а.с.161-170). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, а також права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені, оскільки спростовуються наданими в судовому засіданні доказами. Відповідно до\~ст. 158 ЦПК України,\~суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.10.2015, накладено заборону [PERSON] на реалізацію (відчуження) будь-яким способом: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Vito» д.р.н. АМ 4699 АВ білий фургон малотоннажний, рік випуску 2000; автопричепа д.р.н. 4728ЖК 1992 року випуску. 20.04.2016 ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у звязку з несплатою судового збору (т.2 а.с.130). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9\~ст. 158 ЦПК України). Отже, заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчиняти певні дії підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed