Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

14 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ «Енергобанк» про стягнення суми боргу з відсотками за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 2013 року між нею та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір про строковий банківській вклад з щомісячною виплатою відсотків №092274 від 20.08.2013 року. Відповідно до умов договору сума вкладу складає 200000,00 грн., строк розміщення - 366 днів, тобто з 20 серпня 2013 року по 20 серпня 2014 року зі сплатою 19,5 відсотків річних. Згідно квитанції №2635122 від 20.08.2013 року вона внесла в касу Банку кошти в сумі 200000,00 грн. Листом від 23.03.2015 року позивач звернувся до Банку з вимогою про розірвання вказаного договору з моменту отримання листа та повернення коштів у розмірі 200000,00 грн. з виплатою відсотків за договором через касу Банку. Однак відповіді вона не отримала, як і не отримала суми вкладу. У вязку з цим [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ «Енергобанк» на її користь суму вкладу в розмірі 200000,00 грн., відсотки в розмірі 59942,46 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 31 серпня 2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 200000,00 грн. суми вкладу, 59942,46 грн. відсотків. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Із вказаним заочним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Енергобанк» та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 серпня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Доводами апеляційної скарги наведено, що для правовідносин під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нормами якого передбачений особливий порядок задоволення вимог вкладників. Зазначає, що саме на Фонд покладено обовязок відшкодовувати кошти вкладникам, а уповноважена особа Фонду лише зобовязується скласти перелік вкладників та визначити їм розрахункові суми. Спори щодо включення в реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, мають бути вирішені в порядку адміністративного судочинства та підсудні окружному адміністративному суду м. Києва. Крім того, посилається на те, що [PERSON] грошові кошти в касу банку не вносила. Квитанції №2635122 та №2635652, які надані позивачем до суду, в Банку не обліковуються, а тому є підстави вважати, що такі квитанції являються підробленими. Також вказує, що під час здійснення тимчасової адміністрації в банку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть бути нараховані відсотки на вклад у період з 13.02.2015 року по 03.04.2015 року. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Енергобанк» на користь [PERSON]М процентів та визначення загальної суми заборгованості змінено. Зменшено суму процентів, стягнутих за договором про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №092274 від 20.08.2013 року з ПАТ «Енергобанк» на користь [PERSON], та стягнуто їх у розмірі 54600,00 грн. Визначено загальну суму, що підлягає стягненню з ПАТ «Енергобанк» на користь [PERSON], в розмірі 254600,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року рішення Апеляційного суду Донецької області від 3 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Позивачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про перенесення розгляду справи. Оскільки позивачка в заяві не повідомила про причини своєї неявки до суду, апеляційний суд вважає, що її неявка є неповажною. В судове засідання апеляційного суду представник відповідача ПАТ «Енергобанк» не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить отримання ним телефонограми. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін. Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що 20 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір №092274 про строковий банківській вклад з щомісячною виплатою відсотків, за умовами якого сума вкладу складає 200000,00 грн. зі строком розміщення 366 днів, тобто з 20 серпня 2013 року по 20 серпня 2014 року, зі сплатою 19,5 % відсотків річних (а.с. 4). Згідно з квитанцією від 20 серпня 2013 року №2635122 позивач внесла в касу банку кошти у розмірі 200000,00 грн. (а.с. 5). З квитанції №263652 вбачається, що на виконання умов договору банківського вкладу відповідачем сплачені 22 жовтня 2013 року відсотки в розмірі 4027,4 грн. (а.с. 5). З листа від 23 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] зверталася до відділення ПАТ «Енергобанк» у м. Слов'янську з вимогою про розірвання вищезазначеного договору та повернення коштів (а.с. 6). Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року №29 запроваджено тимчасову адміністрацію ПАТ «Енергобанк» (а.с. 40). Відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 червня 2015 року №115 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вклади фізичних осіб та призначено уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (а.с. 41). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми боргу з відсотками за договором банківського вкладу, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги обґрунтовані та ПАТ «Енергобанк» зобов'язаний повернути позивачці внесену нею суму вкладу та нараховані відсотки. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги не ґрунтуються на законі. Проте, з висновком суду в частині стягнення суми боргу з відсотками за договором банківського вкладу погодитися неможливо, оскільки він не відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір №092274 про строковий банківській вклад з щомісячною виплатою відсотків, за умовами якого сума вкладу складає 200000,00 грн. зі строком розміщення 366 днів, тобто з 20 серпня 2013 року по 20 серпня 2014 року, зі сплатою 19,5 % відсотків річних (а.с. 4). 20 серпня 2013 року відповідно до квитанції №2635122 вона внесла в касу банку кошти у розмірі 200000,00 грн. 22 жовтня 2013 року отримала відсотки в розмірі 4027,4 грн. відповідно зазначеного договору строкового банківського вкладу (а.с. 5). Відповідно до п. 2.1.2 договору банк зобовязується повернути суму вкладу у дату повернення суми вкладу готівкою через касу банку або безготівковим перерахуванням на рахунок клієнта. Якщо по закінченню терміну дії вкладу клієнт не вимагає повернення суми вкладу та не надав реквізитів для його перерахування, вклад вважається продовженим з наступного робочого дня після закінчення терміну дії вкладу на той самий термін з нарахуванням відсотків по ставці, що встановлюється відповідно до діючих тарифів Банку на день продовження терміну дії Договору (а.с. 4). Виходячи з вимог вказаного пункту договору, оскільки позивачка на час закінчення терміну дії договору не висунула вимогу про повернення вкладу, договір вважався продовженим на той самий термін, тобто, з 21 серпня 2014 року по 21 серпня 2015 року. Вимогу про повернення суми вкладу позивачкою висунуто 23 березня 2015 року (а.с. 6). Проте, 13 лютого 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру ліквідації неплатоспроможного ПАТ «Енергобанк» з ринку (а.с. 40, 41). Отже, на момент ухвалення заочного рішення судом першої інстанції вже було введено тимчасову адміністрацію по ліквідації ПАТ «Енергобанк». Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Суд першої інстанції ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 13 лютого 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду щодо стягнення суми боргу з відсотками за договором банківського вкладу не відповідають обставинам справи, тому рішення на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині спору про стягнення суми боргу з відсотками за договором банківського вкладу. Що стосується висновків суду першої інстанції щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що такі висновки суду є правильними, тому підстав для скасування рішення в частині спору про відшкодування моральної шкоди не вбачається. Отже, вказані обставини є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Outcome: partial