Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

14.05.2019 року до суду звернулась позивач [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 31.05.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача-фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 05 серпня 2019 року. Згідно поданої позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. І стягнути аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Їх шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 07.11.2015 року, про що складений відповідний запис за № 131. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . На даний час вона з відповідачем припинила спільне проживання та ведення спільного господарства. Дитина після припинення між нею та відповідачем спільного проживання, проживає разом з нею. На даний час дитина не досягла трирічного віку В добровільному порядку вони не дійшли згоди щодо матеріального утримання дитини та її до досягнення дитиною трирічного віку, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини відповідач визнав. Проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку заперечував виходячи з того, що за період, що він спільно з позивачкою не проживає він провідує свого сина та бачиться з ним майже кожного дня. Прогулюються з сином. Ним куплено дитині догорокоштуючі іграшки та памперси. Позивач має постійний дохід, який перевищує його, оскільки працює продавцем в магазині «У кумів» в с. Правобережне і отримує заробітну плату в сумі 5000.00 грн., щомісячно. Коли позивачка працює, він знаходиться з сином. Годує його та гуляє з ним. Він прийнятий на роботу рибалкою з окладом 4200 грн. Крім того він мешкає з батьками, які є особами похилого віку тому потребують його турботи та матеріальної допомоги. Позивачем надана відповідь на в відзив, згідно якої остання зазначає, що вона має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, що працює та який прибуток отримує. Вона отримує заробітну плату в мінімальному розмірі. Крім того на її утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина. Відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, крім офіційної заробітної плати отримує ще й інші прибутки, тому інформація щодо відсутності у нього грошей є необґрунтованою та вказує на його небажання виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини та її до досягнення дитиною трирічного віку. В зв`язку з чим просить задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Їх шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 07.11.2015 року, про що складений відповідний запис за № 131, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. Судом встановлено, що на даний час, сторони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть, що підтверджено сторонами. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку надає, але не регулярно та не в повному обсязі, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дитини. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей відповідно до способу захисту, обраному позивачкою та який передбачений нормами Сімейного кодексу України. Так я к згідно ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що позивач бажає отримувати аліменти з відповідача в частці від заробітку. А відповідач не заперечує ні проти способу стягнення аліментів. Ні проти розміру аліментів на утримання дитини, визначених позивачкою, суд вважає що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Дана сума з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 14.05.2019 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати . Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання позивачки, яка має дитину, що не досягла трирічного віку, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так як позивачка має дитину, якій не виповнилось три роки, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною трирічного віку. При цьому позивачка має право на отримання аліментів від відповідача, як батька дитини незалежно від того чи вона працює та я кий прибуток отримує. Судом також встановлено, що відповідач працює, є особою працездатного віку, тому має можливість надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на дружину, суд враховує що ухвалюється рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини його заробітку, розмір отримуваного ним прибутку та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (прибутку) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Доводи відповідача, що на його утриманні перебувають батьки, які є особами похилого віку та потребують його допомоги, судом не враховуються. Так як відповідачем не надано будь-яких доказів з цього приводу, а також про відсутність у батьків відповідача самостійного прибутку чи його недостатності для задоволення їх матеріальних потреб. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 1536.80 грн. так як позивачем, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір» заявлено дві позовні вимоги, які судом задоволені. На основі ст. 84, 180, 181, 182, 183 СК України.

Outcome: partial