Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

14.06.2018 позивач звернулася до суду із позовною заявою (з урахуванням виправленої позовної заяви від 03.07.2018) про стягнення з відповідача заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 14 775,40 грн., посилаючись на те, що вона являється власником магазину «Сільгосппродукції» загальною площею 106,6 кв.м, який знаходиться в [ADDRESS], під вказаним магазином розташована земельна ділянка площею 0,0451 га несільськогосподарського призначення, кадастровий [NUMBER]. Згідно рішення відповідача від 30.12.2015 № 42 «Про затвердження експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0.0451 га несільськогосподарського призначення та її продаж», [PERSON] мала б викупити у позивача дану земельну ділянку за 14 432,00 грн., однак, в подальшому відповідач в односторонньому порядку змінив грошову оцінку вказаної земельної ділянки, збільшивши її до суми 21 648,00 грн. В подальшому своїм рішенням від 12.02.2016 № 89 відповідач необґрунтовано скасував своє попереднє рішення за № 42, чим перешкодив позивачеві викупити спірну земельну ділянку. Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 09.10.2017 було скасоване як незаконне рішення відповідача від 12.02.2016 № 89. Позивач вважає, що відповідач своїми незаконними діями, які визнані судом неправомірними та скасовані, позбавив позивача можливості викупити спірну земельну ділянку та оформити на неї право власності, в зв'язку з чим [PERSON] вимушена була оплачувати відповідачу на підставі договору оренди від 31.07.2014 № 8 орендну плату в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, а в разі ж набуття права власності вона б платила відповідачу земельний податок у розмірі до 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, таким чином, [PERSON] вважає, що нею переплачено за 2016-2017 роки 14 775,40 грн., що і складає розмір заподіяної відповідачем матеріальної шкоди, яку вона просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 04.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, яку відповідач отримав 09.07.2018 (а.с.45,22). У наданий в ухвалі час від позивача не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 25.07.2018 до суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди разом із підтвердженням направлення позивачу його копії (а.с.52-53), в якому не погоджуючись із заявленими позовними вимогами зазначив, що 31.07.2014 між Потіївською сільською радою Житомирської області та [PERSON] був укладений договір оренди землі № 8, право оренди зареєстровано у відділі реєстрації речових прав на нерухоме майно 19.08.2014 за № 6726643. Предметом вказаного договору є передача орендодавцем (позивачем) орендарю (відповідачу) в строкове платне користування земельної ділянки площею 0,0451 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], строк договору - 5 років, розмір та строк оплати 10% від нормативної грошової оцінки в гривнях в сумі 10 553,85 грн. до 31 грудня кожного року, двічі на рік по 50% кожного півріччя з урахуванням індексів інфляції. Договір оренди не розірваний, не визнаний недійсним і є чинним на час розгляду справи. Відповідно до п. 3 рішення Потіївської сільської ради від 30.12.2015 № 42 (яке являється чинним) вирішено продати [PERSON] земельну ділянку площею 0,0451 га з цільовим призначенням для комерційного використання, що знаходиться за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] за 21 648,00 грн. Відповідно до п. 5 розрахунок за продану земельну ділянку провести до дня реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки. Однак, позивач жодного разу не звернулася до відповідача з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, більше того, позивач відмовляється укладати договір, вважаючи суму договору завищеною. Таким чином відповідач вважає, що позовні вимоги являються безпідставними та необґрунтованими і просить відмовити в їх задоволенні. Позивачем у визначений в ухвалі строк відповідь на відзив не подавався. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.05.2014 [PERSON] згідно договору дарування отримала у власність магазин «[INFO]», що знаходиться по [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0451 га з кадастровим номером [NUMBER], яка належала дарувальнику на праві оренди, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.27,28). Згідно договору оренди землі від 31.07.2014 № 8, орендодавець Потіївська сільська рала передала в оренду [PERSON] земельну ділянку площею 0,0451 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться в [ADDRESS] за кадастровим номером [NUMBER]. На даній земельній ділянці знаходиться магазин. Договір оренди укладено на п'ять років, розмір та строк оплати - 10% від нормативної грошової оцінки в гривнях в сумі 10 553,85 грн. до 31 грудня кожного року, двічі на рік по 50% кожного півріччя з урахуванням індексів інфляції Про укладення договору свідчить акт про передачу та прийом земельної ділянки в оренду та реєстрація договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.29-37). Рішенням Потіївської сільської ради ОТГ Радомишльського району Житомирської області від 30.12.2015 № 42 «Про затвердження експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0.0451 га несільськогосподарського призначення та її продаж» земельну ділянку площею 0,0451 га кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться в [ADDRESS] включено в перелік земельних ділянок, що підлягають продажу в 2015 році, затверджено звіт про експертну грошову оцінку вказаної земельної ділянки, що орендується [PERSON] для комерційного використання, яка становить 14 432,00 грн.. Пунктом 3 вказаного рішення вирішено продати [PERSON] дану земельну ділянку за 21 648,00 грн. (а.с.40). 19.01.2016 [PERSON] звернулася до Потіївського сільського голови Майструка В.О. із заявою про безпідставність збільшення експертної оцінки земельної ділянки, вважає таке збільшення незаконним та просить переглянути рішення щодо збільшення грошової оцінки земельної ділянки, визначивши ціну з урахуванням експертної вартості (а.с.38). Рішенням від 12.02.2016 № 89 Потіївська сільська рада, розглянувши заяву [PERSON] від 18.01.2016, вирішила скасувати рішення від 30.12.2015 № 42 (а.с.14), в подальшому постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 09.10.2017 скасоване як протиправне рішення відповідача від 12.02.2016 № 89, так як законодавством не передбачено повноважень міських рад як органів місцевого самоврядування щодо самостійної відміни раніше прийнятих ними рішень (а.с.39,41-42). В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 14 775,40 грн. це сума її переплати за оренду землі за 2016-2017 роки, яка сталася з вини відповідача у справі і має розглядатися як понесені позивачем збитки або такі, які вона очікує понести у разі необхідності сплатити заборгованість за договором оренди землі, так як відповідач штучно створив такі умови, за яких продовжував діяти договір оренди землі та за нею зберігався обов'язок сплачувати відповідачеві платіж за земельну ділянку. Ст. 22 Цивільного кодексу України не дає загального визначення збитків. ЦК України у ст. 22 та ГК України у ст. 225 встановлює лише обсяг збитків та ті складові збитків, які підлягають відшкодуванню правопорушником - учасником відносин. Закріплення в законі поняття збитків через оціночні категорії надає цьому правовому явищу властивість «необхідності доказування» з додержанням норм процесуального права, інакше неможливо говорити про збитки в їх правовому (юридичному) значенні. У випадку «недоказаності» збитків сторона позбавляється права на їх відшкодування, отже, в цьому випадку «збитки» не одержують нової якості - юридичного значення, їх визначення в економічному сенсі потерпілою стороною не тягне за собою ніяких юридичних наслідків. Доказування збитків може здійснюватися тільки у встановленій законом процесуальній формі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ст. 1175 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час позивачем не доведено, що прийняття відповідачем рішення від 12.02.2016 № 89 та подальше скасування цього рішення судом як неправомірного, призвело до завдання [PERSON] матеріальної шкоди, а посилання позивача на штучне та незаконне створення відповідачем таких умов, за яких продовжує діяти договір оренди землі, чим позивачу заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 14 775,40 грн. не підтверджуються ніякими доказами. Договір оренди землі, укладений між сторонами, на даний час є чинним, згідно зі статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність відмовити в позові. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 259, 264-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: dismissed