Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

14 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вище зазначеним позовом до відповідача обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Оранжпарк», [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкова Оксана Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяна Сергіївна, [PERSON] про визнання договору недійсним в частині визнання права власності, в якому просила визнати частково недійсним у частині покупця укладений 20 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Тетяною Сергієвною 20 грудня 2014 року за реєстровим №473, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , визнати частково недійсним у частині набувача прав на об`єкт нерухомості укладений 10 серпня 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «ОРАНЖПАРК» та [PERSON] договір міни паю на квартиру [ADDRESS] , посвітчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладковою О.П. 10 серпня 2018 року за реєстровим №696, перевіривши право набувача прав власності на об`єкт нерухомості за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Відстрочити сплату судового збору до відкриття провадження по справі. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 20 грудня 2014 року [PERSON] , син [PERSON] , уклав з [PERSON] договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяною Сергіївною за реєстровим №473, згідно до якого він став власником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що для придбання вказаної нерухомості використовувались її гроші. 30 серпня 2016 року [PERSON] уклав договір №30/08/16/1 про пайову участь у кооперативі, а після 10 серпня 2018 року договір міни посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладковою Оксаною Петрівною за реєстраційним номером 696, згідно до якого він став власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Однак [PERSON] вказує, що уповноважувала сина придбати та оформити на її ім`я квартиру або інше нерухоме майно, для чого надавала [PERSON] 20 жовтня 2015 року довіреність, посвідчену [PERSON] за реєстраційним №2207. Позивач зазначає, що для придбання вказаної нерухомості також використовувались її гроші. Також 14 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, в якому просила накласти арешт на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . 19 серпня 2019 року Ухвалою Києво-Святошинською районного суду Київської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Оранжпарк», [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкова Оксана Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяна Сергіївна, [PERSON] про визнання договору недійсним в частині визнання права власності, було залишено без руху. 21 серпня 2019 року Ухвалою Києво-Святошинською районного суду Київської області заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Того ж дня Ухвалою Києво-Святошинською районного суду Київської області відкрито провадження у вказаній цивільній справі. 11 жовтня 2019 року через канцелярію суду був зареєстрований відзив відповідача [PERSON] , в якому він відзначає, що довіреність від [PERSON] на ім`я [PERSON] булла видана 12 жовтня 2015 року, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Біловол С.М. за реєстраційним №2207, про наявність довіреності від 20 жовтня 2015 року відповідачу нічого не відомо. Відповідач також звертає увагу, що у позові зазначено, що гроші [PERSON] «на цю квартиру», проте враховуючи позовні вимоги щодо двох квартир, незрозумілим є його обґрунтування в частині надання коштів на придбання однієї квартири, у позовній заяві не конкретизовано, яку з двох спірних квартир позивачка іменує «цією». Щодо долучених до матеріалів справи в якості доказів сплати коштів за придбані для родини відповідача квартири - [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , а саме квитанції електронних переказів від [PERSON] на ім`я [PERSON] , здійсненні з Італії, відповідач вважає, що до переказів позивачем спеціально не було долучено переклад з італійської, оскільки надання таких перекладів засвідчило б недобросовісну поведінку позивачки: переважна їх більшість містить призначення платежу - «подарунок». За змістом квитанцій про електронний переказ грошей (через цільове призначення) вбачається, що такі перекази не можуть бути доказом переказу грошей на виконання доручення від 12 жовтня 2015 року, оскільки їхня більшість здійснена до дати волевиявлення щодо придбання нерухомості, яка збігається з датою оформлення довіреності, переважна їхня більшість має цільове призначення «подарунок» та засвічує факт укладення в усній формі між позивачем та відповідачем договору дарування. А переказ кошів - конклюдентна з боку [PERSON] дія, спрямована на реалізацію з її боку договору дарування. Окрім того відповідач зазначає, що на момент придбання ним квартири [ADDRESS] , позивачка не виявляла наміру уповноважити відповідача придбавати для неї житло, що робить на думку [PERSON] обраний нею спосіб захисту неприйнятним - суд не може власним рішенням замінити волевиявлення сторін правочину на користь третьої особи, якщо третя особа на момент його вчинення не виявляла бажання та не набула права стати стороною такого правочину. Щодо заявлених вимог позивача визнати частково недійсним укладений 10 серпня 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «ОРАНЖПАРК» та [PERSON] договір міни паю на квартиру [ADDRESS] перевіривши на неї право набувача об`єкту нерухомості за цим договору, така вимога на думку відповідача позбавлена фактичних підстав та правового сенсу з огляду на те, що згідно довіреності від 12 жовтня 2015 року, просила придбати на її ім`я один об`єкт житлової нерухомості. І такий об`єкт, за словами відповідача був придбаний - квартира за адресою: [ADDRESS] . Більше вимог щодо придбання повіреним ( [PERSON] ) об`єктів житлової нерухомості на ім`я позивачем не заявлялось. Також [PERSON] відзначає, що [PERSON] не будучи власницею паю, на відміну від відповідача не може ставити питання до суду про визнання її стороною договору міни. Також відповідачем була подана заява у порядку ч. 3,4 статті 267 ЦПК України, у якій він заявляє про пропуск строку позовної давності щодо такої вимоги позову [PERSON] : визнати частково недійсним у частині покупця укладений 20 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Тетяною Сергієвною 20 грудня 2014 року за реєстровим №473, перевіривши право покупця за цим договором на [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Просив суд застосувати до позовної заяви [PERSON] правові наслідки у вигляді відмови у задоволенні позову в цій частині. 24 жовтня 2019 року Ухвалою Києво-Святошинською районного суду Київської області клопотання представника відповідача - задоволено, постановлено витребувати від Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо перетину громадянкою України [PERSON] ( [PERSON] ) [INFO] , державного кордону України у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року, а саме: дати виїзду з України та дати в`їзду в Україну у вказаний період часу (час перебування за межами України); країна призначення (перебування). 29 жовтня 2019 року через канцелярію суду було зареєстровано відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначає, що ніяких власних грошей ні [PERSON] , ні [PERSON] , а тим більше їх спільних коштів на придбання спірних квартир не використовувалися. Вважає, що доказів придбання спірних квартир за зароблені власною працею кошти відповідачем не надано. Також позивач зазначає, що так як нотаріального посвідчення не було, надання відповідачу 67600 євро не може вважатися договором дарування. Вказує, що про укладення договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] , дізналася тільки 20 липня 2018 року, коли реєструвала місце проживання за цією адресою. Вказує, що відповідач пообіцяв за першою ж вимогою переоформити на позивачку дану квартиру. Однак у лютому 2019 року [PERSON] не впустив позивачку у дану квартиру. Також, [PERSON] вказує, що квартира за адресою: [ADDRESS] не має відношення до спірних правовідносин, так як договір купівлі-продажу був підписаний особисто нею, та кошти також сплачувалися особисто. 18 листопада 2019 року через канцелярію суду було зареєстровано відповідь Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України [PERSON] у період з 31 серпня 2015 року по 30 грудня 2018 року. 09 квітня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження у справі. 02 червня 2020 року через канцелярію суду було зареєстровано клопотання представника відповідача про долучення доказів, а саме: копію запиту на проведення лінгвістичної експертизи документу на 01 арк., оригінал висновку експерта на 21 арк., копію договору купівлі-продажу квартири від 05 червня 2018 року, де продавчинею виступала мама [PERSON] , - [PERSON] на 02 арк., оригінал довідки про доходи за основним місцем роботи - ТОВ «ЮБІАЙ ФАРМ ТРЕЙД» [PERSON] на 02 арк., копію податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця [PERSON] (батька [PERSON] ) за 2017 та 2018 роки на 04 арк., копії квитанцій щодо сплати комунальних послуг (квартира [ADDRESS] ) на 06 арк., копію довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ОРАНЖПАРК» на ім`я [PERSON] щодо членства у кооперативі й повної сплати паю на 01 арк. 15 вересня 2021 року через канцелярію суду було зареєстровано клопотання представника відповідача про долучення доказів, а саме: копію Договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року, копію додатку «Гонорар» до Договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2019 року, копія платіжки про оплату витрат на правову допомогу, копія розрахунку годин наданої правової допомоги, копія акту надання послуг (правової допомоги) до договору від 27 грудня 2019 року, копію договору про виконання робіт від 06 листопада 2019 року та акту про виконання робіт (надання послуг) від 05 березня 2020 року. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №1079 від 29 грудня 2020 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/10580/19 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, судді Фінагеєвій І.О. передано цивільну справу №369/10580/19. 05 січня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинською районного суду Київської області суддею Фінагеєвою І.О. прийнято до розгляду цивільну справу №369/10580/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Оранжпарк», [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкова Оксана Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Марчук Тетяна Сергіївна, [PERSON] про визнання договору недійсним в частині визнання права власності та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що позиція позивача є недоведеною. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У позовній заяві позивач вказує, що причиною часткової недійсності договору купівлі-продажу від 20 грудня 2014 року квартири [ADDRESS] та договору міни паю від 10 серпня 2018 року на квартиру [ADDRESS] , в частині власника, є відсутність на момент укладення договору грошових коштів у [PERSON] . Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, її представник не надали доказів на підтвердження того, що відповідач не мав власних коштів під час укладення купівлі-продажу від 20 грудня 2014 року квартири [ADDRESS] та договору міни паю від 10 серпня 2018 року на квартиру [ADDRESS] . Крім того відповідач надав суду докази про те, що його родина мала власні кошти які могли бути використанні на купівлю оспорюванних квартир, на підтвердження чого надав: довідку про доходи видану дружині відповідача - [PERSON] від 25 листопада 2019 року №73, згідно якої дохід за період з 20 квітня 2016 року по 31 жовтня 2019 року, складає 239 150,27 грн.; копії податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця [PERSON] (батька [PERSON] ) за 2017 та 2018 роки, згідно якої загальна сума доходу за 2017 рік складає - 500 000 грн., за 2018 рік - 245 000 грн. Також, суд звертає увагу, що відповідно до статі 716 ЦК України, до договору міни застосовуються норми, що регулюють правила купівлі-продажу, але відповідно до ч. 1 ст. 715 ЦК України, саме визнання договору міни унеможливлює його часткове визнання недійсним в частині обмінювача, оскільки міна відбувається між двома особами - власнику товару, який підлягає обмінові. Так, відповідно довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Оранжпарк» від 10 серпня 2018 року відповідач - [PERSON] , як член Кооперативу сплатив повну суму паю 631 632,49 грн., що в процентному співвідношенні становить 100% та затверджує право власності на вище зазначений пай за ним. [PERSON] не доведено, що кошти, які були надісланні нею у період з 2014 року по 2018 рік були призначенні саме для купівлі оспорюваних квартир, так як жодний платіж не має цільове призначення, яке би вказувало, що кошти позивачкою надсилаються відповідачу для купівлі квартир на її ім`я, так як цільове призначення платежів за цей період наступного змісту: чотирнадцять платежів «подарунок», чотири платежі «платіж для [PERSON] » та один платіж «кредит». Та обставина, що 12 жовтня 2015 року [PERSON] на ім`я [PERSON] було надано довіреність, на представлення її інтересів, не може бути взята до уваги судом, так як квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем 20 грудня 2014 року, тобто за рік до надання довіреності, а квартира [ADDRESS] була придбана вже через три роки після надання довіреності, а саме 10 серпня 2018 року. Суд не вбачає наявності причино-наслідкового зв`язку між довіреністю на яку посилається позивач у свої позовній заяві та укладеними відповідачем договорами від 20 грудня 2014 року та від 10 серпня 2018 року. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Отже суд не має підстав для визнання частково недійсним у частині покупця укладений 20 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвітчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Тетяною Сергієвною 20 грудня 2014 року за реєстровим №473, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , та для визнання частково недійсним у частині набувача прав на об`єкт нерухомості укладений 10 серпня 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «ОРАНЖПАРК» та [PERSON] договір міни паю на квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладковою О.П. 10 серпня 2018 року за реєстровим №696, перевіривши право набувача прав власності на об`єкт нерухомості за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] нікчемним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена. Підстав визнавати частково недійсним у частині покупця укладений 20 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук Тетяною Сергіївною 20 грудня 2014 року за реєстровим №473, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , та для визнання частково недійсним у частині набувача прав на об`єкт нерухомості укладений 10 серпня 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «ОРАНЖПАРК» та [PERSON] договір міни паю на квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладковою О.П. 10 серпня 2018 року за реєстровим №696, перевіривши право набувача прав власності на об`єкт нерухомості за цим договором на [PERSON] та визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , суд також не вбачає, так як стороною позивача не було надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження своїх вимог. Набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] суд вважає правомірним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed