Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

13.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить поділити спільне майно подружжя набуте за час шлюбу з відповідачем, виділивши йому шляхом визнання за ним права особистої приватної власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220882600:04:006:0369; ? частину земельної ділянки площею 0,1236 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220881701:01:021:0034; ? частину земельної ділянки площею 0,0365 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220881701:01:021:0035. Відповідачу відповідно просить виділити шляхом визнання права особистої приватної власності за останньою на ? частину цих же земельних ділянок. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі з 26.08.1999 року по 11.04.2011 року, від якого мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними було нажито спільне майно, зазначене вище. На даний час вони не можуть досягти згоди щодо поділу майна, тому він (позивач) вимушений звернутися до суду з даним позовом. В свою чергу [PERSON] 24.02.2015 року подала зустрічний позов до [PERSON], в якому просить визнати за собою право власності на спірну земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220882600:04:006:0369, визнавши відповідно за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1236 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220881701:01:021:0034; земельну ділянку площею 0,0365 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220881701:01:021:0035. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що дійсно вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26.08.1999 року по 11.04.2011 року, від якого народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. На підставі рішення суду з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей, розмір яких є недостатнім для утримання та розвитку трьох неповнолітніх дітей та які він не сплачує в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість по аліментах. Крім того, під час шлюбу ними було придбано автомобіль «Mitsubishi Outlander Sport», який [PERSON] продав без її згоди. В зв'язку з чим вважає, що спільно нажите під час шлюбу майно повинно бути поділене в запропонованому нею порядку. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали первісний позов, підтвердивши викладені в ньому обставини, просили його задовольнити у повному обсязі. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечили, посилаючись на те, що при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. [PERSON] в суді проти позову [PERSON] заперечила, пояснивши, що останній допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх дітей, а також при такому поділі спільного майна подружжя, який вона просить допустити, тобто виділити їй земельну ділянку в селі Гнідині, з дітьми буде зручніше. Свій зустрічний позов підтримала та просила задовольнити з вказаних вище підстав. Третя особа свого представника за викликом суду не направила, надала письмове клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у відсутність свого представника. Суд, заслухавши сторони, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2011 року. Від спільного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2011 року та свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.02.2001 року, серії [NUMBER] від 30.01.2003 року та серії [NUMBER] від 08.02.2008 року. Під час перебування у шлюбі, на спільні кошти сторонами було придбано майно, а саме: - земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220882600:04:006:0369; - земельну ділянку площею 0,1236 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220881701:01:021:0034; - земельну ділянку площею 0,0365 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3220881701:01:021:0035. Відповідно до ст.60 СК України та 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 2 ст.372 ЦК України та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом. Правилами ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладені обставини справи, суд вважає за доцільне задовольнити позов [PERSON] та поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожним право особистої приватної власності на ? частину спірних земельних ділянок. Разом з тим, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити оскільки, як передбачено положеннями ч.1 ст.70 СК України, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, кожному з подружжя за загальним правилом повинно бути виділено ? частка будь-якого предмету в спільній сумісній власності подружжя, а питання про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом виділу кожному з них цілого предмету вирішується на підставі договору. Договір про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не укладався. Законом, а саме ч.3 ст.70 СК України, передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2010 року, діти сторін проживають разом з [PERSON] та з [PERSON] на користь останньої стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1500,0 гривень з 30.03.2010 року та до повноліття дітей. Проте, згідно розрахунку заборгованості № 1057/7 від 27.01.2015 року, [PERSON] допустив заборгованість по аліментам станом на 01.01.2015 року в розмірі 47417,39 гривень, в зв'язку з чим постановою головного державного виконавця відділу ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 08.12.2014 року накладено арешт та заборона відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить останньому. Однак, [PERSON], у відповідності до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, не довела, що розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь останньої на утримання дітей є недостатнім для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, а питання про стягнення заборгованості по аліментах вирішуються на підставі ст.194 СК України. Більше того, [PERSON] не вимагає збільшити частку майна, а просить виділити їй конкретний предмет у спільному майні подружжя. Також сторонами в шлюбі було придбано автомобіль «Mitsubishi Outlander Sport», що вбачається з Договору купівлі-продажу автомобіля № 157/05 від 03.09.2005 року. Для цього ними було взято кредит, що підтверджується Кредитним договором № 41.1/54/05-А від 20.09.2005 року, за яким [PERSON] виступила поручителем, згідно Договору поруки № 41.1/54-П1/05-А від 20.09.2005 року. Відносно тверджень [PERSON] щодо продажу [PERSON] без її згоди автомобіля «Mitsubishi Outlander Sport», то вони судом оцінюються критично, так як [PERSON] не довела, що грошові кошти від продажу автомобіля були витрачені не в інтересах сім ї. Судові витрати по справі у вигляді судового збору, сплачені [PERSON] при подачі позову, підлягають стягненню, відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, на користь останнього з [PERSON], так як первісний позов необхідно задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з [PERSON] на користь держави суму недосплаченого судового збору при подачі зустрічного позову, так як останній задоволенню не підлягає. В зв'язку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.60, 70 ч.1 та ч.3 СК України, ст.ст.331, 368 ч.3, 372 ч.2, 392 ЦК України,

Outcome: approved