Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

12 квітня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 10 серпня 2011 року, що набрало законної сили. В даному шлюбі у подружжя є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2014 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з позивачем, знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не бере участі утриманні та вихованні неповнолітньої дитини. Добровільної згоди про сплату аліментів на дитину між позивачем та батьком дитини не досягнуто. Відповідач офіційно не працює, проте він займається різними видами діяльності, має нерегулярний та мінливий дохід, однак на думку позивача, має можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засідання позов підтримала, просила вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що має нерегулярний мінливий дохід та в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень, в решті позову просив відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав Судом установлено, що громадяни України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №116155, виданим Світязькою сільською радою Шацького району Волинської області 08 липня 2010 року (а.с. 9). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] проживає разом із сином, який перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою Світязькою сільською радою Шацького району Волинської області 16 березня 2018 року (а.с. 10). Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2014 року, відповідач [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно [PERSON], 18 червня 2010 року (а.с.5). Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Оскільки відповідач добровільної участі в утриманні дитини не бере, не працює, але має дохід, з нього слід стягувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі. З довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2017 рік, 2018 рік, виданої Шацькою районною державною адміністрацією 11.04.2018 року вбачається, що середньомісячний дохід позивача, яка працює на посаді головного спеціаліста загального відділу Шацької РДА становить 4300 гривень (а.с. 19). Крім того, при визначенні розміру стягуваних аліментів суд враховує, що згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік», станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 1860 грн., меншим ніж 50 відсотків якого не може бути розмір аліментів. Також суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням, що відповідач не повідомив суд про причини, які унеможливлюють сплату аліментів , суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн., щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні 80 копійок). На підставі статей 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial