Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

12 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В позові зазначено, що [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає у будинку [ADDRESS] з 19 вересня 1994 року. На протязі, більш ніж 20 років, вона мешкає, користується та відкрито володіє даним будинком, обслуговує його та здійснює ремонт за власний рахунок. За час її мешкання в житловому будинку було значно збільшено його вартість, зроблений капітальний ремонт, перекрито частково дах будинку шифером, проведено заміну вікон на металопластикові, вхідних дверей на металеві, перероблено опалення, зроблено відмостку навколо будинку. На земельній ділянці біля будинку зведений металевий та дерев'ний паркан, а також встановлено металеві ворота, крім того, проведено інші будівельні та ремонті роботи. На даний час позивач вирішила приватизувати даний житловий будинок з господарськими будівлями. [PERSON] вимагає визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], за набувальною давністю. 16 серпня 2016 року до суду було подано уточнений позов, відповідно до якого, представник позивача зазначив, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], було побудовано бувшим колгоспом «Маяк» та введений в експлуатацію згідно акта державної прийомної комісії про прийом в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту та рішенням виконавчого комітету Валківської районної ради народних депутатів №366/4 від 24.12.1991 року. Будинок був побудований за кошти колгоспу, які були в подальшому повернуті державою бувшому КСП «Маяк», як правонаступнику колгоспу «Маяк». Представник позивача в уточненому позові вимагає визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] почала мешкати в спірному будинку з вересня 1994 року та наприкінці того ж року була там зареєстрована. За період мешкання в будинку, позивачем значно збільшена його вартість, проведений капітальний ремонт будинку, замінені вікна, двері, збудований паркан, тощо. Хоч будинок і не був зареєстрований у встановленому законом порядку, це не є підставою для відмови в задоволенні позову в розумінні ст. 344 ЦК України. Дана позиція також висловлена Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, а також практикою Верховного Суду України. Як зазначив представник позивача, [PERSON] є добросовісним набувачем, відкрито володіла майном на протязі більше ніж 20 років, а тому остання має право на визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю. Представник Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що сільською радою була створена комісія щодо питань приватизації, після чого були направлені запити до ПСП «Маяк» щодо надання дозволів на передачу спірного та інших будинків на баланс сільської ради, однак від них надходили відповіді про заперечення цього, у зв'язку з чим, житлові будинку так і не були зареєстровані в установленому законом порядку. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS], з - 19.09.1994 року. Зазначені обставини ніким не оспорюються та підтверджуються даними реєстрації в паспорті громадянина України серії МН 502664 виданого на ім'я [PERSON]. Згідно листа комунального підприємства «Валківське бюро технічної інвентаризації» №01-24/66 від 21 березня 2016 року, реєстрація права власності на вказаний будинок не проводилась. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що у відповідності до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю на підставі рішення суду. Відповідно до п. 14 даної постанови пленуму, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, відсутність зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності на спірний будинок дійсно не є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю, водночас, суд відмовляє в задоволенні позову з інших підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном. Крім того, з підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Дані про те, що витрати на будівництво були відшкодовані державою правонаступнику колгоспу «Маяк» - не мають значення для вирішення справи по суті, а обставини викладені позивачем, щодо прийняття або неприйняття побудованого житла в експлуатацію, а також збільшення мешканцем його вартості - не впливають на рішення суду. В розумінні ст. 344 ЦК України [PERSON] не є добросовісним володільцем спірного житлового будинку, оскілки при заволодінні нерухомим майном знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на цей будинок за набувальною давністю, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed