Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

14.06.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] та пеню за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування свого позову посилається на те, що заборгованість відповідача по аліментам за період з 05.04.2018 року по 01.06.2019 року складає 41 107 грн., сума якої не оскаржувалась в судовому порядку відповідачем. Крім того, сума пені за несвоєчасну сплату аліментів за весь період складає 91 257 грн. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 19.06.2019 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, в зв`язку з тим, що позивач не надала суду відповідний розрахунок позовних вимог в частині пені за прострочення сплати аліментів. 26.06.2019 року на виконання вищевказаної ухвали позивачем було надано суду розрахунок пені за прострочення сплати аліментів. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 01.07.2019 року прийнято вказано позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи у справі, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 19 серпня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.09.2018 року по справі № 490/2606/18 стягнуто з з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миколаїв, на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 05 квітня 2018 року і до їх повноліття, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по справі № 490/2606/18, наданого державним виконавцем 31.10.2018 року, вбачається, що заборгованість з травня 2018 року по червень 2019 року складає 41 107 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Між тим, оскільки відповідач не з`являвся в судові засідання, неможливо однозначно визначити чи заперечує він проти розміру заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку це права позивача, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів вже перебуває на виконанні і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Натомість, стягнення заборгованості по аліментам, які вже стягуються за рішенням суду на підставі виконавчого листа, призведе до подвійного стягнення, що суперечить положеннями ст. 61 Конституції України. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні. В свою чергу, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. При цьому, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З урахуванням вищенаведеного, суд не погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачем. Позивачем пред`явлені вимоги про стягнення пені за період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2019 року в сумі 91 257,57 грн., однак із методикою проведення розрахунку неустойки за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів, суд погодитися не може, оскільки позивач, при нарахуванні пені, використовує кількість днів (одних і тих самих днів) для нарахування заборгованості у кожному місяці. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. А тому, враховуючи період за який позивач проситься суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, судом було проведено власний розрахунок розміру неустойки згідно із вказаними нормами, що в результаті склав 12 510 грн. 45 коп. Даний розрахунок було проведено за наступною формулою: сума заборгованості станом на 30 число місяця у якому не сплачено аліменти / 100% х кількість днів у місяці, в якому виникла така заборгованість = розмір неустойки. Таким чином, розмір неустойки за прострочення сплати відповідачем аліментів було визначено підсумовуванням суми неустойки за кожен місяць, у якому відповідачем не сплачувались аліменти: травень 2018 (2 638 / 100% х 31 = 817,78) + червень 2018 (2 878 / 100% х 30 = 863,4) + липень 2018 (2 783 / 100 % х 31 = 862,73) + серпень 2018 (2 741 / 100% х 31 = 849,71) + вересень 2018 (2 750 / 100% х 30 = 825) + жовтень 2018 (2 790 / 100% х 31 = 864,9) + листопад 2018 (2 804 / 100% х 30 = 841,2) + грудень 2018 (3 399 / 100% х 31 = 1 053,69) + січень 2019 (2 859 / 100% х 31 = 886,29) + лютий 2019 (2 901 / 100% х 28 = 812,28) + березень 2019 (3 404 / 100% х 31 = 1 055,24) + квітень 2019 (3 053 / 100% х 30 = 915,9) + травень 2019 (3 053 / 100% х 31 = 946,43) + червень 2019 (3 053 / 100% х 30 = 915,9) = 12 510,45 грн. А відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який призначені за судовим рішенням аліменти за вказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 12 510,45 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial