Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

13 січня 2016 року позивач [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселеня з приватного житлового будинку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона володіє на праві приватної власності житловим будинком, що розташований за адресою: с. Зарожани, вул. Українська, 8 Хотинського району, Чернівецької області. Разом з нею в цьому будинку проживає її онука [PERSON], її донька [PERSON], [INFO], та співмешканець [PERSON] - [PERSON]. Однак, зазначає, що проживання разом з ними в одному будинку стало зовсім нестерпним, оскільки відповідачі зловживають алкогольними напоями, часто влаштовують сварки та навіть бійки, принижують її перед сусідами та родичами, на що їй неодноразово доводилось викликати міліцію аби захиститись від їх нападів. Так, тільки на протязі поточного року вона понад шість разів зверталась із заявами про її побиття та сімейні сварки з відповідачами в Хотинський РВ УМВС України в Чернівецькій області, зокрема 15 березня 2015 року за її заявою прийнято рішення та винесено офіційне застереження [PERSON] про недопустимість здійснення протиправної поведінки відносно неї надалі. Аналогічні рішення також були прийняті працівниками Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області за її зверненнями про протиправну поведінку відповідачів відносно неї 15 травня, 16 липня, 7 серпня, 7 жовтня та 6 листопада 2015 року. Зазначає, що відповідачі в утриманні будинку, його ремонті, та оплаті послуг за електроенергію, газопостачання участі не приймають, чим завдають їй значних матеріальних збитків. Тому вважає, що сумісне проживання з відповідачами стало неможливим для неї, оскільки заходи запобігання і громадського впливу відносно відповідачів виявились безрезультатними. В судовому засіданні позивач [PERSON] - [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі, проти викладеного в запереченні відповідачами [PERSON] та [PERSON] заперечували. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та безпідставними, та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладене в запереченні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення в якому зазначила, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та безпідставними, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладене в запереченні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення відповідачів на позовну заяву, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] володіє на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, серії ЯЯЯ 866105 від 15.01.2008 року житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: с. Зарожани, вул. Українська, 8 Хотинського району Чернівецької області, що підтверджується витягом № 17369857 Хотинського комунального районного бюро технічної інвентаризації від 15.01.2008 року, форма власності приватна 1/1 (а.с.6). Згідно довідки № 1552 від 11.11.2015 року, виданої виконкомом Зарожанської сільської ради вбачається, що в будинку по вул. Українській, 8 в с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області зареєстровані та проживають: позивач в справі [PERSON] - [PERSON], [INFO], її онука [PERSON], [INFO], її правнука [PERSON], [INFO], та без реєстрації в даному житловому будинку тимчасово проживає [PERSON] (а.с.7). Згідно копії заповіту від 11.06.2012 року, посвідченого нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області вбачається те, що позивач в справі [PERSON] - [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона по закону матиме право заповідає своїй онуці [PERSON], [INFO] (а.с.40). Згідно зі ст.150 ЖК України, ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, та інших осіб. За змістом ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статі 116 цього Кодексу. Таким чином, право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї власник житла має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Однак, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, а саме висновками начальника Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] від 29.04.2015 року, 03.05.2015 року, 08.07.2015 року, 21.10.2015 року про результати перевірки звернення громадянки [PERSON] - [PERSON], жительки с. Зарожани, Хотинського району Чернівецької області з приводу вчинення сварок з відповідачем [PERSON] вбачається, що проведеними заходами, направленими на документування та зясування обставин події, факт погроз фізичною розправою та протиправних дій відносно позивача в справі [PERSON] - [PERSON] не підтверджений та подальша перевірка з приводу звернення останньої відносно відповідачів в справі [PERSON], [PERSON] припинена (а.с.9-21), що і спростовує посилання позивача та її представника з приводу того, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку. Також, позивач та її представник не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів систематичного руйнування і псування відповідачами [PERSON] та [PERSON] належного позивачу майна, а саме житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Помилковим є також посилання позивача на той факт, що відповідачі в утриманні будинку, його ремонті, та оплаті послуг за електроенергію, газопостачання участі не приймають участі, чим завдають їй значних матеріальних збитків, що також підтверджено доказами наданими до матеріалів справи та поясненнями відповідачів та їхнього представника наданими в судовому засіданні з приводу того, що саме відповідачі протягом усього спільного проживання з позивачем в даному житловому будинку займаються обробленням землі, облаштуванням прибудинкової території, сплачують комунальні послуги. Також як було встановлено судом відповідач [PERSON] та її цивільний чоловік, тобто відповідач в справі [PERSON] з дозволу позивача на її земельній ділянці побудували будинок, будівництво якого станом на день подачі позову до суду є незавершеним, що підтверджується матеріалами справи. Також, як вбачається з матеріалів справи договір про надання населенню послуг з газопостачання також заключений з відповідачкою в справі [PERSON], що і підтверджує також пояснення відповідачки [PERSON] з приводу сплати нею комунальних платежів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч.1 ст. 214 ЦПК України). Однак як встановлено судом, позивач та її представник не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів систематичного руйнування і псування відповідачами належного позивачу житлового будинку, та порушення ними правил співжиття. Також і інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин суду не надано. Щодо посилань позивача на висновки Хотинського РВ УМВС України в Чернівецькій області за матеріалами перевірок, проведених за її заявами, суд вважає, що вони не містять інформації щодо порушення відповідача [PERSON] правил співжиття в житловому будинку, тому їх не можна вважати належними доказами. Що ж до порушення саме відповідачкою [PERSON] правил співжиття в житловому будинку то вони і взагалі відсутні, оскільки в матеріалах справи немає жодного доказу про протиправні дії відповідача [PERSON] Таким чином, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки судом не встановлено жодних доказів на підтвердження позовних вимог позивача відносно того, що відповідачі в даному житловому будинку не проживають, та не підтримують облаштування будинку та прибудинкової території своєю працею. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed