Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

14 грудня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог вказує на те, що 06 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON], укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2015 року має заборгованість в сумі 12614 (дванадцять тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 11 коп. Просив стягнути суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. На адресу суду повернулися поштові відправлення про виклик в судове засідання на 29 грудня 2015 року за закінченням терміну зберігання. Згідно актів про неможливість вручення судової повістки про виклик до суду на 18 та 29 січня 2016 року, відповідач за місцем реєстрації по [ADDRESS] відсутній, що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається належним врученням судового виклику. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON], укладено договір № б/н від 06 квітня 2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. У порушення умов договору [PERSON], зобов'язання за договором не виконує. Згідно розрахунку позивача прострочена сума заборгованості станом на 31 жовтня 2015 року становить 12614 грн. 11 коп., в т.ч. 4686 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом, 5550 грн. 28 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1300 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. -- штраф (фіксована частина), 576 грн. 86 коп. - штраф (процентна складова). Розрахунок є належним доказом заборгованості, відповідачем не оспорений. Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв'язку з невиконанням [PERSON], зобов'язання по кредитному договору за якими кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права банку. При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачем кредиту від позивача. Не викликає сумніву і факт неповернення відповідачем позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це. Відсутні також докази, які б заперечували вказаний договір за його безгрошовістю відповідно до ст. 1051 ЦК України. За таких обставин та при наявності таких доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, при тому, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання. Судові витрати, сплачені позивачем суд вважає необхідним відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача, при тому, що ці витрати підтверджені доданими до матеріалів справи квитанціями.

Outcome: approved