Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

13 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 26 грудня 2000 року житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказував, що 26 грудня 2000 року придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Правочин між сторонами вчинений письмово та укладений на Універсальній Товарній Біржі «РІКо-Альянс» і зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. При цьому, договір виконаний в повному обсязі, а саме виплачена грошова сума, нерухоме майно прийнято в користування. В нотаріальному порядку укласти вказаний правочин неможливо, оскільки місце проживання відповідача не відоме. В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в порядку частини 9 статті 74 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання свого представника не направила, повідомлена про час та місце судового засідання належним чином. Враховуючи неявку відповідача та відсутність його заяви про розгляд справи за його відсутності, суд, у відповідності до статті 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалив здійснювати розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26 грудня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.10). Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) на Універсальній Товарній Біржі «РІКо-Альянс». Власність, яка відчужена за спірним договором, зареєстрована за [PERSON], що підтверджується реєстраційним написом КП «ММБТІ» на правовстановлюючому документі від 29 грудня 2000 року за №1828 (зворотна сторона а.с.10). Зі змісту спірного договору вбачається, що відчужуваний житловий будинок належав попередньому власнику на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 25 грудня 2000 року. Згідно пункту 4 спірного договору продавець засвідчував, що до укладення цього договору будинок не проданий, не заставлений, не знаходиться під арештом. Зі змісту статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК УРСР) вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved