Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

14.05.2018 р. [PERSON] (далі за текстом позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком №136 по вулиці 28 Червня у місті Арцизі Одеської області, в якій проживає позивач та є її власником. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] та його колишня дружина [PERSON], яка з жовтня 2014 р. з ним не проживає, її точне місцезнаходження йому невідоме. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, в якому він проживає. Наявність реєстрації відповідача, позбавляє власника права вільно розпоряджатися своїм майном, тому позивач вимушений звернутись до суду для захисту свого права власності /а. с. 2, 3/. Позивач в судове засідання не зявився, від 21.06.2018 р. надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі /а. с. 29/. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у письмовій заяві, суд ухвалив, на підставі ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального Кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) прийняти рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, надані докази, давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При вирішенні даного цивільно-правового спору, що виник між сторонами, слід виходити з того, що право користування жилим приміщенням (сервітут) є похідним від прав титульного власника, а тому суд встановлює обставини та умови, за яких особа набула права користування чужим житлом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~свідоцтва про\~розірвання шлюбу\~від 11.10.2014\~р.,\~шлюб між\~[PERSON] та\~[PERSON],\~розірвано,\~про що\~зробленоактовий\~запис №30 /а. с. 14/. Колишня дружина [PERSON] не є співвласницею будинку №136, що розташований по вулиці 28 Червня у місті Арцизі Одеської області, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №427224 від 11.07.2015 р.; також ці обставини вбачаються зі змісту технічного паспорту на обєкт нерухомого майна/а. с. 7-15/. Згідно копії паспорту позивача [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO] /а. с. 4, 6/. Як вбачається\~з відповіді\~відділу адресно-довідкової\~роботи ГУ\~ДМС України\~в Одеській\~області,\~відповідач [PERSON],\~зареєстрована за\~адресою:\~[INFO] /а. с. 20/. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України\~закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі спливу строку, на який його було встановлено. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне [PERSON] речове право\~користування майном, на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2002 р. перейшло до позивача, внаслідок чого відповідач втратив право користування ним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. За приписом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, що підтверджується квитанцією від 14.05.2018 р. /а. с. 1/. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов повністю та стягує з відповідача судові витрати. На підставі зазначеного,

Outcome: approved