Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

13 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності і нікчемності договору. Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 27 грудня 2016 року уклав договір фінансового лізингу №2072 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ». Відповідно до умов даного договору, його предметом є транспортний засіб, визначений у статті 1 договору, а саме: KIA SPORTAGE, комплектації/ модифікації Mid+, об'єм двигуна 2.0D, тип КПП АТ, привід 4х4. Як повідомили Позивачу представники Відповідача, вартість зазначеного транспортного засобу мала становити 230 000 гривень. Також представник Відповідача запевнила його, що підписання договору є лише формальністю, так як розрахунок буде відбуватись за готівку, а не через лізинговий договір. Позивач вказує, що на виконання умов договору в день його підписання сплатив 80 000 гривень в якості авансного платежу. Також Позивач зазначає, що під час укладення договору представником Відповідача йому було повідомлено, що предмет лізингу буде доставлено 28 грудня 2016 року приблизно о 16:00 до офісу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в місті Павлоград. А вже наступного дня йому повідомили, що доставка транспортного засобу затримується і запропонували здійснити доставку до міста Вінниці. [PERSON] вказує, що його не влаштували такі умови, у зв'язку з чим він звернувся за телефоном до центрального офісу Відповідача в місті Києві, де йому повідомили, що згідно з підписаним ним договором вартість предмета лізингу становить 799 900 гривень. Позивач наполягає, що його було введено в оману, так як на момент підписання договору рядки, де мала була б бути зазначена вартість предмета лізингу, були пустими, а вже після підписання такого договору було вписано іншу суму, яка значно перевищувала обумовлену вартість. [PERSON] вважає, що умови договору є несправедливими та суперечать вимогам цивільного законодавства та законодавства, що регулює захист прав споживачів, а укладений договір є недійсним, з огляду на наступне. [PERSON] зазначає, що зі змісту договору вбачається, що в ньому обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг» та положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу, одночасно зазначено розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. У зв'язку з цим Позивач вважає, що вказані умови укладеного договору щодо прав та обов'язків сторін та строку передачі предмета лізингу є несправедливими, та згідно із ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір слід визнати недійсним. Також Позивачем зазначено, що договір фінансового лізингу №2072 від 27.12.2016, який укладений між ним та Відповідачем, не було посвідчено нотаріально, а отже відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України такий договір є нікчемним і не породжує жодних правовідносин та не підлягає виконанню. Крім того, Позивач вказує, що Відповідач в порушення ч.4 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на момент укладення договору не мав відповідної ліцензії, а тому згідно з ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У зв'язку з вищевикладеним Позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності і нікчемності договору. У судове засідання представник Позивача не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якій просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» в судове засідання представника не направило. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних матеріалів відповідно вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року [PERSON] уклав договір фінансового лізингу №2072 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (а.с.14-28) Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб KIA SPORTAGE, комплектації/ модифікації Mid+, об'єм двигуна 2.0D, тип КПП АТ, привід 4х4. На виконання умов договору Позивач сплатив 80 000 гривень, що підтверджується квитанцією №106074971 від 27 грудня 2016 року (а.с. 30). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст.799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно з ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 2072 від 27 грудня 2016 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», нотаріально посвідчено не було, а тому в силу закону він є нікчемним та недійсним. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Також, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано доказів наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені ст.216 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, вимоги Позивача про стягнення сплачених ним 80 000 гривень ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України, стягненню з Відповідача на користь Позивача також підлягає судовий збір в розмірі 1 440 гривень.

Outcome: approved