Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

14 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати укладеним договір позики грошових коштів від 30 січня 2007 року укладений між [PERSON] та [PERSON]; розірвати даний договір позики грошових коштів від 30 січня 2007 року в односторонньому порядку; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] за договором позики грошових коштів від 30 січня 2007 року грошові кошти у розмірі 1177250,00 грн. (один мільйон сто сімдесят сім тисяч двісті п'ятдесят грн. 00 коп.). Позов мотивовано тим, що 30 січня 2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] в усній формі договір позики, згідно якого, [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальнику) грошові кошти у сумі 120000 доларів США, при цьому [PERSON] взяв зобов'язання повернути дані грошові кошти [PERSON] по першій вимозі останнього. В момент укладення даного договору [PERSON] передав [PERSON] вищевказані грошові кошти. Даний договір позики укладався в присутності [PERSON]. У жовтні 2012 року [PERSON] в усній формі звернувся до [PERSON] з вимогою повернення позичених коштів у сумі 120000 доларів США протягом даного календарного місяця. [PERSON] у жовтні 2012 року повернув [PERSON] 29 000 доларів США, при цьому залишок боргу у розмірі 91 000 доларів США зобов'язався повернути лише у листопаді 2012 року, що підтверджується розпискою від 25.10.2012 року. Однак протягом листопада 2012 року по даний час [PERSON] не повернув [PERSON] вищевказаний борг. 08 січня 2013 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] (отримав 06 лютого 2013 року, згідно повідомлення УКРПОШТИ) письмову претензію (вимогу про оплату) з вимогою повернути вищевказану заборгованість по договору позики у розмірі 91 000 доларів США протягом 7 днів з дати отримання претензії. На вказану претензію в усній формі [PERSON] повідомив [PERSON] про відсутність фінансової можливості повернути заборгованість та відсутність бажання на це. У вказаний строк по даний час [PERSON] вищезазначену претензію (вимогу про оплату) [PERSON] не виконав та не повернув дану заборгованість. Факт укладення 30 січня 2007 року договору позики між [PERSON] та [PERSON] у сумі 120 000 доларів США та факт заборгованості за даним зобов'язанням [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 91 000 доларів США підтверджується: постановою про закриття кримінального провадження СВ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області від 14 січня 2013 року; постановою про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 164-1 КУпАП за фактом не подачі ним декларації про доходи отриманих від [PERSON], що винесена ДШ у Калінінському районі міста Донецька у лютому 2013 року; свідком [PERSON]. 01 березня 2014 року позивач [PERSON] у відділенні зв'язку Донецька-12 отримав грошовий переказ у розмірі 400 грн. від [PERSON] При цьому згідно довідки даного відділення зв'язку призначення вказаного платежу є погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 30 січня 2007 року. Аналогічні грошові перекази вказаного призначення також надійшли до [PERSON] 10 та 20 березня 2014 року. Таким чином, даний факт та перелічені докази свідчать про визнання [PERSON] договору позики. Виходячи з викладеного, враховуючи що договір позики від 30 січня 2007 року укладено між [PERSON] та [PERSON] усно, однак дані особи здійснили дії, що підтверджують його вчинення (передача грошів у борг, прийняття грошей у борг, повернення частини боргу, прийняття частини повернутого боргу), даний договір може бути визнаний укладеним. Таким чином, на даний час [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] у розмірі 91 000 доларів США, (за віднімання 1200 грн. перерахованих [PERSON] та отриманих [PERSON] протягом березня-квітня 2014 року. Викладене свідчить про істотне порушення [PERSON] умов договору, внаслідок чого [PERSON] завдані матеріальні збитки та вказаний договір підлягає розірванню в односторонньому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, що відповідають змісту позову, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, надав суду копії судових рішень. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.640 Цивільного кодексу України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно з нормами ст.106 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено приписами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Проте позивачем в підтвердження укладення договору позики не надано розписку або інший документ, який посвідчує отримання відповідачем від позивача 120000 доларів США. Натомість, позивач надав суду копію розписки від 25 жовтня 2012 року, яка складена самим позивачем, і згідно якої позивач підтверджує, що він отримав від відповідача протягом жовтня 2012 року грошові кошти в сумі 29000 доларів США в рахунок погашення заборгованості перед ним відповідачем згідно усного договору позики від 30.01.2007 року. Копія розписки від 25 жовтня 2012 року окрім підпису позивача не містить жодних підписів та застережень, зокрема відміток, підпису відповідача у справі, [PERSON] Позивач вказує, що такий договір позики 120000 доларів США було укладено усно, що є порушення норм ст.1047 ЦК України. Суд вважає за необхідне зазначити, що за своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, як зазначено Верховним Судом України в своїй правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13. Посиланням позивача на обставини, що факт укладення договору позики між сторонами 30 січня 2007 року підтверджується постановою про закриття кримінального провадження СВ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області від 14 січня 2013 року, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, свідком [PERSON], була надана оцінка в рішенні Калінінського районного суду м.Донецька від 05 грудня 2013 року, ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2013 року. Згідно рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 05 грудня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору позики, від 30 січня 2007 року та стягнення заборгованості за договором позики було залишено без задоволення. Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2013 року рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 05 грудня 2013 року було залишено без змін. Вказані судові рішення набрали законної сили. При постановленні рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 05 грудня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2013 року, суди дійшли висновку про необґрунтованість таких посилань позивача, як на обставини, що підтверджують факт укладення 30 січня 2007 року договору позики сторонами у справі. Крім того, позивач звертався до Калінінського районного суду м.Донецька із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 05 грудня 2013 року, посилаючись на те, що він отримав від [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 800 грн. за договором позики від 30 січня 2007 року, що підтверджується копіями довідок від 07.03.2014 року №07/5-206, від 26.03.2014 року №07/05-240, і що підтверджує добровільне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором позики. Ухвалою Калінінського районного суду м.Донецька від 23 квітня 2014 року вказана заява позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 05 грудня 2013 року була залишена без задоволення, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 червня 2014 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, ухвала Калінінського районного суду м.Донецька від 23 квітня 2014 року залишена без змін. Постанова про закриття кримінального провадження слідчого СВ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС в Донецькій області від 14 січня 2013 року, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, надані позивачем листи Центру поштового зв'язку №1 Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 07 березня 2014 року №07/5-206, 26 березня 2014 року №07/05-240, 10 квітня 2014 року №07/05-279 не є належними доказами підтвердження факту укладення 30 січня 2007 року договору позики 120000 доларів США між [PERSON] та [PERSON] Про виклик свідка [PERSON] позивачем не було заявлено клопотання в порядку ст.136 ЦПК України, хоча в судовому засіданні судом позивачу були роз'яснені його права відповідно до вимог ЦПК України. Оскільки у суду відсутні підстави для визнання укладеним 30 січня 2007 року договору позики 120000 доларів США між [PERSON] та [PERSON], то вимоги позивача про розірвання вказаного договору та стягнення грошових коштів за вказаним договором задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, а також вимоги ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, які були роз'яснені судом позивачу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed