Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

13 липня 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» та просить ухвалити рішення, яким стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 13500 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звя`зку з порушенням строків її виплати в розмірі 621 грн. 38 коп., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 24723 грн. 88 коп. Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що з 29 листопада 2016 року працювала в [PERSON] з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» на посаді економіста. 10 квітня 2017 року її було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення відповідачем розрахунок з нею проведений не був. Її звернення до відповідача з приводу виплати боргу по заробітній платі були залишені без належного реагування, через що вона змушена звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивач перед судовим засіданням подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Повторно повідомлений в установленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання відповідач [PERSON] з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» свого представника до суду не направив, його представник до суду повторно не прибув, заперечень проти позову не подав, тому з підстав ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалив про розгляд справи в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України. З підстав ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні досліджено надані сторонами докази: - копія трудової книжки [PERSON] з якої видно, що з 29 листопада 2016 року вона працювала в [PERSON] з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» на посаді економіста, і 20 грудня 2016 року її було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власим бажанням; - довідка [PERSON] з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» про заборгованість підприємства, яка станом на 10 квітня 2017 року перед [PERSON] складає 15234,16 грн., - довідка про середньомісячну заробітну плату [PERSON] від 19 травня 2017 року. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Між сторонами виник спір про оплату праці. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідач не спростував факту не здійснення ним належних звільненому працівнику [PERSON] виплат всіх нарахованих на день звільнення сум. Отже, позивачем доведено, що відповідач не виконував законодавство про працю та умови колективного договору, і станом на 10 квітня 2017 року затримував проведення виплати заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Ст.116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обовязок доказування покладено на сторони. Судом встановлено, що [PERSON] з 29 листопада 2016 року працювала в [PERSON] з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» на посаді економіста. Наказом [PERSON] з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» №18 від 10 квітня 2017 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за ініціативою працівника. Після звільнення [PERSON] відповідач не провів з нею повний розрахунок, та мав заборгованість на загальну суму 15\~234,16 грн., що підтверджується довідкою відповідача №19. Відповідач не заперечував факт не проведення при звільненні [PERSON] виплати всіх сум, що належать працівнику від підприємства. Враховуючи загальну суму заборгованості суд приходить до висновку, що в день звільнення відповідачем позивачеві не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 15234,16 грн., що в судовому засіданні не спростовано. Позивачем повідомлено суд, що відповідач частково погасив заборгованість по заробітній платі, і станом на час звернення її до суду заборгованість становить 13500 грн. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу по заробітній платі в розмірі 13500 грн., що належать їй до сплати від підприємства. Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що\~ не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Вказана позиція щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні міститься у правовому висновку Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі №6-64цс13. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~є\~\~компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 27 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з висновку Постанови Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі за №6-144ц13, яка має враховуватись судами загальної юрисдикції відповідно до ст.360-7 ЦПК України, що нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення, видачі судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна\~\~заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки відповідача заробітна плата [PERSON] за лютий 2017 року становила 5198,59 грн., за березень 2017 року становила 5848,42 грн. Середньоденна заробітна плата [PERSON] визначається шляхом ділення сукупного заробітку за лютий 2017 року та березень 2017 року на кількість робочих днів у цьому періоді, та становить (5198,59+5848,42=11047,41 : 42 робочих дні) 263 грн. 02 коп. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача у 2017 році (з 11 квітня 2017 року по день ухвалення судового рішення 18 вересня 2017 року) час затримки розрахунку становить 108 робочих днів. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 квітня 2017 року по 18 вересня 2017 року включно (108 робочих днів х 263 грн. 02 коп. середньоденної заробітної плати = 28406,60 грн.) у сумі 28406 грн. 60 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у звя`зку з порушенням строків її виплати в розмірі 621 грн. 38 коп. суд враховує, що згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та п.5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, виплата такої компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. На підставі викладеного суд зазначає, що позивач має право на одержання від відповідача вказаної компенсації, але нарахованої не з всієї суми заборгованої заробітної плати, а лише нарахованої з виплаченої суми заборгованої заробітної плати за відповідний місяць. Суд зазначає, що під час виплати залишку заборгованої заробітної плати, який становить 13500 грн., відповідач зобовязаний відповідно до положень ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та п.5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, нарахувати та виплатити позивачці вказану компенсацію виходячи з індексу інфляції на час проведення таких виплат. До часу виплати заборгованості із заробітної плати позовні вимоги позивача про стягнення суми компенсації з всієї невиплаченої заборгованої заробітної плати є передчасними, оскільки їх розмір повинен визначатися у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Судові витрати у справі суд розподіляє у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та покладає їх на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial