Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

12 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Бабушкінський районний відділ Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, вона є власником квартири [ADDRESS]. Окрім позивачки, у вказаній квартирі зареєстрований її онук [PERSON] - відповідач по справі. Відповідач був зареєстрований у квартирі в 2009 році на прохання доньки позивачки, але жодного дня там не проживав, його особистих речей в квартирі немає. Відповідач постійно проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. Позивачці важно сплачувати рахунки за комунальні послуги, однак добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. З огляду на зазначене, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Бабушкінський районний відділ Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк до 15 лютого 2018 року для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач та третя особа відзиву на позовну заяву не надали, в зв'язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.07.2011 року, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої ЖБК № 17 «Фіалка» від 07.07.2017 року, за даною адресою зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON]. Человік, [PERSON] - син, [PERSON] - онук. Згідно відмітки у вказаній довідці, [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина третя вказаної статті встановлює винятки з цього правила, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Однак встановлені обставини справи дають змогу прийти до висновку, що жоден з вказаних винятків в даному спорі не може бути застосований. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачем не надано доказів, що він не проживає у зазначеному домоволодінні з поважних причин, зокрема, що йому перешкоджають в здійсненні його права користування житлом тощо. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 13 ЦК України Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства, встановлені судом обставини справи дають змогу суду дійти до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved