Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

13.01.2020 позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Поданий позов позивачем обґрунтований тим, що 05.12.2016 між позивачем та [PERSON] укладений Договір позики № 102690 в електронній формі ( далі- Договір позики ). Вказує, що за умовами п. 1.1. укладеного Договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1 201,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Зазначає, що позивачем у порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1 201,00 грн., що підтверджується повідомленням від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Пунктом 1.3. Договору позики установлено, що позика надається строком на 30 днів. Вказує, що згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: -1,56 процента від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; -1,56 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору; -2,24 процента, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Вважає, що позивачем належним чином виконані умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого, в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 08.01.2020 становить 51 969,23 гривень, з яких: 1 201,00 гривень. - основний борг; 21 202,49 гривень - заборгованість по відсоткам; 29 565,74 гривень -заборгованість за простроченими відсотками. Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача https://creditup.com.ua . Вказує, що згідно п. 4.1, 4.2 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п. 6.3 Правил у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує Заявника шляхом відправлення CMC-повідомлення на телефонний номер зазначений в Заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в Особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в Заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню Заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, Заявник укладає Договір позики з товариством в Особистому кабінеті. Зазначає, що 05.12.2016 у встановленому п.п. 4.1,4.2. Правил порядку, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Вказує, що на підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено Договір позики в електронній формі. Зазначає, що позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в Договорі позики, що підтверджується повідомленням від року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕИ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Вказує, що реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Отже, оскільки станом на день подання позову відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, тому позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 51 969,23 гривень та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача Коцар О .С. не з`явився, попередньо надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі відсутності відповідача- не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] двічі до судового засідання не з`явився, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надав, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов частково обґрунтований та такий, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським К України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частини перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом установлено, що договір позики був укладений між сторонами у справі за встановленими правилами та нормами Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тому суд вважає, що 05.12.2016 у встановленому в п. п. 4.1, 4.2 «Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН»», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27 жовтня 2015 року, відповідач оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів Заявки і на підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики в електронній формі та відповідачем отримані грошові кошти сумі 1201 гривень. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики №102690 від 05.12.2016 у сумі 1201 гривень (сума позики) є обґрунтованими та такими, які підлягають до задоволення. Стосовно іншої частини позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за період з 05.12.2016 року по 04.01.2017 року (останній день повернення позики), що становить (18,7 (1 201:100 х 1,56) х 30 (1.56 % від суми позики починаючи з другого дня по тридцятий день користування позикою) = 562 + 30 (перший день користування позикою) = 592 гривень, підлягають до задоволення. В інший частині позовні вимоги про стягнення відсотків після 04.01.2017 -суд вважає такими , що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №102690 від 05.12.2016 у сумі 1 792 гривень, з яких: 1201 гривень - заборгованість за основною сумою позики; 591 гривень - заборгованість за відсотками. В іншій частині позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до платіжного доручення, що міститься в матеріалах справи, судом установлено, що позивачем сплачено судовий збір по даній справі в розмірі 2 012 гривень (а.с.1). Тому, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягає з відповідача стягненню на користь позивача у рахунок повернення сплаченого судового збору сума в 71,50 гривень, яка є пропорційною розміру задоволених позовних вимог; а в інший частині -слід відмовити . Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial