Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

13.05.2014 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначав, що між нею та чоловіком відсутнє взаєморозуміння, виникають суперечки з різних приводів. Неодноразові спроби примирення не дали позитивних результатів. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справу за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу, не заперечувала проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, був належним чином повідомлений у відповідності до ч.7 ст. 76 ЦПК України шляхом надсилання судового доручення до компетентного суду Російської Федерації за місцем реєстрації відповідача, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв до суду не надавав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 07.12.2013 року було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2132 (а.с.4). Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє місце проживання. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13, справи про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, підсудні судам України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один із яких проживає в Україні, питання підсудності визначається загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України. Відповідно до ст. 28 Конвенції про правовому допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка була ратифікована 10.11.1994 року і застосовується у відносинах з державами - членами Співдружності Незалежних держав, в тому числі Російською Федерацією - по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство договірної сторони, громадянами однієї договірної сторони, а другий - іншої договірної сторони, застосовується законодавство договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації - [ADDRESS], шляхом надсилання судової повістки Корочанським районним судом Бєлгородської області. Будь яких заперечень щодо позовної заяви [PERSON] на адресу суду від відповідача не надходили. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, час сумісного не проживання, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved