Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

13.05.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона проживає у власному житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належить їй на підставі договору дарування житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області 15 грудня 2014 року. Зазначає, що в даному житловому будинку зареєстровані: вона, її донька - [PERSON] , її мати - [PERSON] , та вітчим - колишній чоловік її матері - [PERSON] . Вказує, що в 2015 році її мати та вітчим [PERSON] розлучились, і з того часу він постійно не проживає за вказаною адресою, з чого слідує, що відповідач без поважних на те причин не проживає в її будинку і не користується належним їй житловим приміщенням, та не сплачує за комунальні послуги більше одного року. Жодних домовленостей з цього приводу між ними не було. А так, як відповідач [PERSON] зареєстрований в її будинку, вона не може отримати субсидію і сплачує зайві кошти за комунальні послуги. Підтримуючи вищевикладене, просить визнати [PERSON] , 1960 року народження, таким що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати в справі. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань про розгляд справи із повідомленням сторін та заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 15.12.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк С.А. 15 грудня 2014 року. Згідно копії Витягу серії ЕЕН 555190 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 30990976, вбачається, що за позивачем зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 528395673250. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов № 1676 від 02.05.2019 року [PERSON] , встановлено склад її сім`ї: вона [PERSON] , донька - [PERSON] , мати - [PERSON] , та [PERSON] , який з 2015 року не проживає за вказаною адресою. Так, згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.06.2015 року вбачається, що шлюб між сторонами 30 червня 2015 року розірвано. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду. На підставі викладеного, та

Outcome: approved