Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

12 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням., в якому посилається на те, що вона є власником житлового будинку по вул. Галичанського, 8 в с. Клішківці, Хотинського району Чернівецької області. В належному позивачці будинку зареєстрована відповідач у справі [PERSON], яка є колишньою дружиною племінника позивача. З 20 вересня 2015 року відповідач в належному позивачу будинку постійно не проживає, що підтверджується актом обстеження, складеним комісією з сільської ради. Крім того, відповідач своїх речей у вказаному будинку не зберігає, при цьому у неї є ключі від будинку, що створює ризики для позивача, оскільки відповідачка на даний час є по сторонньою особою. Крім того, позивачка стверджує, що не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, оскільки в її будинку зареєстрована відповідачка. Таким чином, відповідачка не користується належним позивачці будинком, не ремонтує і не обслуговує його, більше одного року. Підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати [PERSON] такою, що втратила право на проживання та користування житловим будинком, що належить на праві власності позивачу.. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала, доводів позивача не спростувала. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по вул. Галичанського, 8 в с. Клішківці, Хотинського району Чернівецької області, що підтверджується рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.10.2016р. (а.с.5-8). Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Згідно усної домовленості позивачка дала згоду на тимчасове проживання в зазначеному житловому будинку дружині племінника [PERSON], при цьому будь-яких договорів між сторонами укладено не було. Судом встановлено, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.10.2016р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.10). Відповідно до довідки №(02-09) 849 від 23.12.2016р. Клішковецької сільської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але не проживає за даною адресою з 20.09.2015р. по даний час (а.с. 11). Як встановлено судом, 23.12.2016р. комісією Клішковецької сільської ради складено акт про те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але не проживає за даною адресою з 20.09.2015р. по даний час (а.с.12). Відповідно до Конституції України та ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, судом встановлено, що позивачка в спірному житловому будинку не проживала певний час, у звязку з чим надала дозвіл на проживання в ньому відповідачці, яка не є членом сімї позивача. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача із вимогою звільнити належний позивачу житловий будинок, однак дані вимоги залишені без задоволення. Таким чином відповідач чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком, як власника. Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Судом враховується, що відповідач самовільно займає житловий будинок поза волею позивача.Відповідачка не є членом сім'ї позивачки, будь-якого права власності на її житловий будинок у неї не було та немає. При цьому, відповідачка не ремонтує і не обслуговує вказаний житловий будинок. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає необхідним визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований в с. Клішківці, вул. Галичанського, 8 Хотинського району Чернівецької області та належить на праві власності [PERSON]. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved