Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

14.05.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення. 12.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташовано за адресою [ADDRESS]. В послідуючим [PERSON] двічі уточнював свої позовні вимоги в частині кола відповідачів та його підстав. В остаточній редакції [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння за [ADDRESS] від 09 квітня 1998 року, а саме удаваним в частині покупця, витребувати зазначене майно із володіння [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку. 06.10.2014 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду за заявою представника позивачки за основним позовом [PERSON], яка діє на підставі довіреності позовні вимоги [PERSON] про виселення [PERSON] без надання іншого жилого приміщення, залишені без розгляду (а.с.128). 13.03.2015 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу домоволодіння за [ADDRESS] від 09 квітня 1998 року, а саме удаваним в частині покупця, за заявою позивача залишені без розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог в остаточної редакції позивач [PERSON] посилався на те, що він з 1996 року знаходився у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою [PERSON], а з 1997 року став проживати у її батьків за адресою [ADDRESS]. У 1998 році їх сусіди вирішили продати будинок за адресою [ADDRESS]. Позивач порадився із дружиною та вони вирішили купити будинок. Однак, будинок вирішили оформити на мати дружини відповідачку [PERSON] у зв'язку із чим вона була зазначена покупцем спірного будинку. [PERSON] передав грошові кошти на покупку будинку [PERSON] Після оформлення договору купівля-продажу, позивач разом із сім`єю вирішив його перебудувати, у зв'язку із чим старий будинок майже увесь було зруйновано, а на його місці побудований новий. Будівництвом повністю займався позивач, також він йог фінансував. Після закінчення будівництва вони із дружиною вселилися до будинку, право власності було зареєстровано за [PERSON], оскільки вона була власницею за право установчим документом, незважаючи на це, вважає, що за ним може бути визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку на підставі ст..17 Закону України «Про власність». Крім того, 06 жовтня 2005 року [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] домоволодіння за [ADDRESS]. В ході розгляду цивільної справи відповідачка [PERSON] 20 червня 2014 року продала зазначений будинок відповідачці [PERSON]. З підстав наведеного просив витребувати у набувачів зазначене майно на підставі ст.388 ЦК України та визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] в місті Маріуполі. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що фактично з 1997 року він жив однією сім`єю з відповідачкою [PERSON] та її батьками [PERSON] по [ADDRESS]. Рядом сусіди за адресою [ADDRESS] продавали будинок, [PERSON] запропонувала позивачу купити цей будинок, він погодився та передав їй 9000 доларів на покупку будинку. Право власності на будинок оформили на останню, оскільки він їй довіряв, у них була одна сім`я, позивач же на той час знаходився під слідством. Після чого позивач деякий час знаходився у тюрмі, а коли вийшов почав займатися будівництвом, на будівництво він потратив грошові кошти у сумі біля 110000 доларів США, про що в нього були усі квитанції, які відповідачка [PERSON] забрали собі після розірвання шлюбу. З відповідачкою вони двічі розводилися, останнього разу у 2013 року. Про те, що [PERSON] подарувала у 2005 році будинок [PERSON] дізнався у 2013 році після розірвання шлюбу з останньою. [PERSON], якій за договором купівлі-продажу на час спору належить будинок, є близькою подругою [PERSON], вона до будинку не приходила, не вселялася до нього, документів не показувала, працює продавцем у метро у м. Київ. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки будинок був куплений та побудований за його грошові кошти та його трудом. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні приєдналася до пояснень свого довірителя, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі. Пояснила, що він був чоловіком її дочки [PERSON]. З 1997 року він проживав разом із ними за адресою [ADDRESS] однією сім`єю, у них був сумісний бюджет. У 1998 році сусіди продавали будинок по [ADDRESS] і вона запропонувала їм купити зазначений будинок. Оскільки у [PERSON] були неприємності із правоохоронними органами, [PERSON] на той час була у положенні та у лікарні, покупкою будинку займалася [PERSON], однак грошові кошти на його придбання надав [PERSON]. Після того, як [PERSON] вийшов із міст позбавлення волі він майже за рік побудував будинок на місці старого, у цей час вони жили всі разом по [ADDRESS] однією сім`єю. Займалися будівництво разом сім`єю, грошові кошти на будівництво будинку по [ADDRESS] надавав [PERSON]. У 2005 році вона подарувала будинок [PERSON], про що було відомо позивачу [PERSON] У подальшому подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги не визнала. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, позовні вимоги не визнала, просила розглянути справу без її участі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреностей, проти задоволення позовних вимог заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на те, що [PERSON] було придбано за біржовим контрактом будинок за [ADDRESS] 09 квітня 1998 році. 25 грудня 2002 року рішенням Орджонікідзевської рай адміністрації було введено до експлуатації вже будинок з іншою площею, зазначене підтверджує факт того, що замість будинку придбаного за договором було побудовано зовсім інший будинок -новий. Просила звернути увагу суду на той факт, що свідоцтво про право власності на зазначений будинок було отримано [PERSON] за час шлюбу із [PERSON]. Також представник відповідачів визнала, що у [PERSON] у власності була 4-х кімнатна квартира по [ADDRESS], яка була продана та ці кошти вкладені у покупку будинку. [PERSON] визнає факт того, що вони продали квартиру та ці кошти разом передали її матері та купівлю будинку. Грошові кошти передавались матері, оскільки [PERSON] знаходився під слідством та його звинувачували за статтею, яка передбачала конфіскацію майна. Будинок будувався за рахунок грошових коштів [PERSON] та [PERSON], у зв'язку із чим зазначила що [PERSON] незгодна з поясненнями своєї матері [PERSON] в цій частині щодо того, що будинок будувався за рахунок грошових коштів [PERSON] Ухвалою суду по справі у якості тертої особи було залучено [PERSON], який до суду не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений як за зареєстрованим місцем проживання, так і за адресою зазначеною членом його сім`ї [PERSON]: [ADDRESS]. [PERSON] Іванович суду пояснив, що він був давно знайом із [PERSON]. У 2000 році до нього приїхав [PERSON] із зятем [PERSON] та пояснив йому, що його зять купив старий будинок та хоче його відремонтувати. Він разом із ними поїхав подивитися зазначений будинок, який знаходився за [ADDRESS], він точно не пам'ятає. Один з цих будинків був [PERSON], а другий це той який необхідно було перебудувати. Свідок погодився і приступив до роботи. На зазначеному місці було зруйновано старий будинок майже на 90% та побудовано новий в 2 поверхи з гаражем. Зазначив, що всі справи та питання які виникали щодо будівництва будинку він узгоджував із [PERSON], з ним він узгоджував усі будівельні роботи. Також із [PERSON] він узгоджував вартість робіт та їх оплату. Із [PERSON] у них був щотижневий розрахунок по суботах, грошові кошти йому надавав [PERSON] завжди. Були випадки, коли [PERSON] був зайнятий на роботі, тоді він його попереджав, що якщо його не буде, то гроші він залишить у [PERSON] Матеріал закупав свідок для будівництва. Усі роботи у нього приймав [PERSON], під ключ він йому і здавав будинок. Він взагалі вважав що хазяїном будинку є [PERSON] виходячи із того, що йому казав [PERSON], та по його відношенню до будинку, узгодженню усіх робіт та сплатою ним грошових коштів на забудову. Документів на будинок свідок не бачив. Свідок керував людьми та будівництвом, залучав працівників, купував будівельні матеріали від початку будівництва і до здачі будинку до готовності. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом сім`ї [PERSON] та [PERSON], його будинок знаходиться біля їхніх по [ADDRESS]. Позивача [PERSON] знає з того часу як він одружився із дочкою сусідів [PERSON]. Коли вони одружилися, то купили будинок по [ADDRESS]. Зазначене свідку відомо з того часу зі слів [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] вони були гарні приятелі та на цей час у них теж гарні стосунки. В той час вони розповідали йому, що будинок набувається для сумісного проживання сім`ї [PERSON]. Цей будинок знаходився рядом із будинком сім`ї [PERSON], будинок [PERSON] розташований по [ADDRESS], а будинок [PERSON] по [ADDRESS]. Особисто свідок оказував допомогу по електричному оснащенню будинку, який будував [PERSON] за [ADDRESS]. На цьому місці було зруйноване старе приміщення та побудували нове. Про проведенню робіт свідка просив [PERSON], який сплачував йому грошові кошти за проведені роботи. На цьому ж об'єкті виконували роботи і інші будівельники, їх було багато, керував будівництвом [PERSON]. Роботу приймав [PERSON], з ним також проводились усі консультації, а також з [PERSON]. Із того що бачив свідок він вважав [PERSON] власником будинку, оскільки він приймав всі роботи по будівництву та коректував їх. Після того, як будинок добудувався, у нього в'їхав [PERSON] та його дружина. З того часу та по сьогодні у будинку проживає позивач [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає у будинку [ADDRESS], та є сусідкою сім`ї [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] вони приятелювали. Позивача [PERSON] вона знає приблизно з 1998 року, з часу як він став жити у сім`ї [PERSON] у їх будинку по [ADDRESS]. [PERSON] будував будинок за адресою [ADDRESS], який знаходився рядом. На той час свідок близько товаришувала з [PERSON], яка їй розповідала, що [PERSON] продав квартиру та купив рядом будинок, та буде його там добудовувати. [PERSON] також їй розповідала, що [PERSON] купує всі будівельні матеріали та сплачує усі роботи. Як сусідка вона бачила як йшло будівництво. Будівництвом займався [PERSON] та після закінчення будівельних робіт він в'їхав у цей будинок разом із дружиною. Про те, хто був власником будинку за документами їй відомо не було. [PERSON] проживає в домі і досі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в будинку за [ADDRESS]. У зв'язку із чим добре знає як сім`ю [PERSON] так і [PERSON], знаходиться з ними у добрих стосунках, вони дружили сім'ями, разом відмічали празники. ЇЇ дім знаходиться на межі із домом [PERSON] по [ADDRESS], у неї з ним загальний паркан. У той час у 1998 році [PERSON] їй розповідала, що [PERSON] дав їй 9000 доларів на купівлю зазначеного будинку, який продавали їх сусіди. Будинок вони купували під знос для того щоб побудувати новий. Будинок купувався для сім`ї [PERSON]. Вона безпосередньо як сусідка спостерігала будівництво. На будівництві [PERSON] поводив себе як господар, узгоджував із робочими усі питання. На той час свідок погоджувала із [PERSON] місце розташування паркану, який необхідно поставити між його будинком та будинком свідка. Душ та туалет за адресою проживання свідка стоять на межі, питання щодо узгодження розміщення цих побудов вони вирішували теж із [PERSON], він про це писав відповідну заяву, взагалі всі сусідські питання вони завжди вирішували з [PERSON]. З підстав всього наведеного свідок завжди вважала, що власником будинку є [PERSON] І тільки коли, [PERSON] розлучився з дружиною, їм стало відомо що він не власник будинку за документами. В загалі в сім`ї [PERSON] ніколи не було розмов про те, що будинок будується ними, казали що все робить [PERSON]. Коли будинок був добудовано, у нього в'їхала сім`я [PERSON], а [PERSON] залишились проживати у своєму будинку. З цього часу [PERSON] постійно мешкає в цьому будинку та по день розгляду спору в суді. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її чоловік був хрещеним батьком відповідачки [PERSON], тому вона добре знає її батьків [PERSON] та [PERSON] Сім`я [PERSON] мешкала у будинку [ADDRESS], а свідок у будинку [ADDRESS], вони дружили сім`ями та ходили один до одного у гості. Приблизно з 1998 року вона добре знає [PERSON], оскільки він одружився із [PERSON]. Вони спочатку жили у батьків [PERSON], жили разом як сім`я. Після чого сусіди за адресою [ADDRESS] продавали будинок і [PERSON] їй розповідала, що її зять [PERSON] купив зазначений будинок, на кого було ж оформлено документи свідку не відомо. Після чого, [PERSON] за адресою [ADDRESS] зруйнував старий будинок та побудував новий. [PERSON] протягом усього часу будівництва наймав її та її чоловіка, який на той час був без роботи для проведення будівельних робіт за зазначеною адресою. Особисто вона штукатурила та білила стіни, красила, мила вікна. За роботу їй платив гроші [PERSON], її чоловіку також сплачував гроші [PERSON]. Зроблену роботу у них приймав [PERSON] Крім того, вона особисто бачила як [PERSON] завозив будівельні матеріали. Після закінчення будівництва [PERSON] в'їхав до будинку по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та їх дочкою, після чого живе у будинку постійно по теперішній час. Крім того, пояснила, що їй відома [PERSON], яке є подругою [PERSON]. [PERSON] проживала на одній вулиці з ними, у них у один час із [PERSON] народилися діти та з цього часу вони товаришують. Допитавши сторін по справі, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 грудня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 1095. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 03 жовтня 2007 року. 08 липня 2008 року сторони [PERSON] та [PERSON] знов зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис № 88. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 29 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до біржового контракту № 20506 від 09 квітня 1998 року, вчиненого між [PERSON] та [PERSON], остання придбала у власність житловий будинок за [ADDRESS] в м. Маріуполі, вартістю 15000 гривен. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] видано 29 січня 2003 року свідоцтво про право власності на будинок, що складається з одного 2-х етажного житлового будинку на ім'я [PERSON]. Відповідно до копії договору дарування від 06 жовтня 2005 року, [PERSON] подарувала житловий будинок за [ADDRESS] в місті Маріуполі [PERSON], право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. 10 лютого 2014 року [PERSON] складено письмовий документ, відповідно до тексу якого зазначено, що вона діє із міркувань порядності за проханням [PERSON], обіцяє віддати йому в момент оформлення угоди купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна по [ADDRESS], в присутності нотаріуса половину вартості указаного будинку. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачкою [PERSON], як власником будинку за угодою купівлі-продажу від 1998 року та відповідно до досліджених документів забудовником будинку за [ADDRESS] визнала у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, а також наступні юридичні факти: [PERSON] надав грошові кошти у 1998 році на купівлю будинку по [ADDRESS], [PERSON] на час купівлі будинку та його будівництва мешкав із [PERSON] однією сім'єю та був членом її сім`ї; спірний будинок будувався [PERSON] та за його грошові кошти для його сім`ї із [PERSON]. [PERSON] згодна із тим, що частка [PERSON] у праві власності складає 1/2 частину у будинку за [ADDRESS] в м. Маріуполі. З огляду на наведені вище норми процесуального права зазначені факти не підлягають додатковому доказуванню у суді. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] визнала факт того, що грошові кошти на купівлю будинку надавав [PERSON] та [PERSON] та заперечувала факт забудови спірного будинку на грошові кошти [PERSON]. Однак, суд критично відноситься до цих пояснень, оскільки розцінює їх як спосіб захисту своїх інтересів у суді з огляду на наступне. [PERSON] не є особою, що була власником будинку за свідоцтвом про право власності на забудову будинку по [ADDRESS] та відповідно не є належною особою, яка може визнавати факти того, хто надавав грошові кошти у забудову, оскільки в цьому випадку цей факт може визнаватися тільки юридичним власником - [PERSON], яка надала у судовому засіданні протилежні пояснення та визнала факт побудови спірного будинку за грошові кошти [PERSON]. Крім того, [PERSON] могла на той час і не розповідати їй про те, хто вкладає грошові кошти у забудову спірного будинку. Крім того, такі пояснення представника відповідачки [PERSON] суперечить тексту написаної [PERSON] у лютому 2014 році розписки, відповідно до тексту якого [PERSON] зазначає, що вона із міркувань справедливості обіцяє віддати [PERSON] половину вартості будинку за [ADDRESS] в момент укладення договору купівлі-продажу. Крім того, факт безпосередньої участі [PERSON] як грошовими коштами так і фізичним трудом підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків, які не є зацікавленими особами по справі, а саме: сусіди та особи які безпосередньо приймали участь у забудові. З підстав наведеного, судом встановлено факт того, що будинок по [ADDRESS] було придбано та побудовано за участю в цьому позивача працею й коштами, який на спірний період був членом сім`ї власника [PERSON]. Правовідносини, що виникли між сторонами з 1998 році - час придбання [PERSON] спірного будинку за договором купівлі-продажу та по 2003 рік - час вводу будинку у експлуатацію і його забудову регулювалися Законом України «Про власність» та КпШС України. Відповідно до ст..17 Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної діяльності громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Відповідно до п.8 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності», роз'яснено, що передбачені Законом «Про власність» положення щодо спільної власності громадян на майно, надбане внаслідок їх спільної праці, поширюються на придбання його як при ведені особистого підсобного господарства, в тому числі членами колишнього колгоспного двору, так і в інших випадках. Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім`ї і брали участь у його придбані. Відповідно до пункту 5 зазначеного Пленуму, роз'яснено, що у цьому випадку розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю у тому числі є: майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст..18, п.2 ст.17 Закону «Про власність»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбані майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створені спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, звернені стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриті після нього спадщини. Відповідачем [PERSON] визнано, що доля [PERSON] визначена ним у позовній заяві у створені спільної власності -будинку за [ADDRESS] складає 1/2 частину. Крім того, судом встановлено, що спірний будинок був придбано та забудовано за грошові кошти [PERSON], однак на час юридичного шлюбу із [PERSON], а тому суд вважає правильним та таким, що не порушує прав сторін, визначення частки [PERSON] відповідно до ступеня його участі працею й коштами, а також норми ст..22 КпШС України, у вигляді 1/2 частини у спірному будинку. Таким чином, судом встановлено, що доля [PERSON] у будинку за [ADDRESS] в м. Маріуполі складає 1/2 частину та відповідно до зазначених вище норм матеріального права він має право на її виділ із спільного майна в незалежності від того, на кого із членів сім`ї було видано право установчий документ. Оскільки судом встановлено право власності позивача на 1/2 частину спірного будинку, суд вважає що позивач має право на витребування зазначеного майна від наступних набувачів з огляду на наступне. Відповідно до правових позицій викладених у Листі Верховного Суду України від 01 червня 2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за 2010-2011 рік» права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом пред'явлення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215,216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндікаційного позову у разі, якщо існують підстави, передбачені ст..388 ЦК України, що дають право витребувати майно у добросовісного набувача». Відповідно до копії договору дарування від 06 жовтня 2005 року, [PERSON] подарувала житловий будинок за [ADDRESS] в місті Маріуполі [PERSON], право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Таким чином, оскільки судом встановлено право [PERSON] на 1/2 частину спільній власності на будинок по [ADDRESS], він мав право на витребування від [PERSON] цієї частки у будь-якому випадку, оскільки [PERSON] набула її безвідплатно за договором дарування. Однак, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині витребування у набувача [PERSON], оскільки судом встановлено, що на час розгляду справи у суді вона не є власником спірного майна. Так, 12 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розподіл сумісно нажитого майна подружжя-будинку за [ADDRESS] в м. Маріуполі. Того ж дня 12 червня 2014 року [PERSON] подана заява про забезпечення зазначеного позову про накладення арешту на домоволодіння за [ADDRESS] в місті Маріуполі. Зазначена заява оголошена у судовому засіданні в присутності представника [PERSON]- [PERSON], яка заперечувала проти задоволення.. Заява не була розглянута судом та по справі оголошено перерву для витребування відомостей щодо власників спірного будинку. 20 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку за [ADDRESS] в місті Маріуполі, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON]. Продаж вчинено за 380223 гривен, які отримані продавцем повністю до підписання договору. Відповідно до пункту 4 зазначеного договору продавець стверджує, що щодо будинку не ведуться судові спори, третіх осіб згідно ст..659 ЦК України, членів сім`ї власника житла згідно ст..405 ЦК України за якими зберігається право користування будинком не має. У пункті 13 зазначено, що будинок візуально оглянутий покупцем, в особі представника. Оглядом установлено, що відчужуваний будинок знаходиться у стані, який є повністю придатним для користування його за цільовим призначенням. Так, суд не може погодитися з позицією представника позивача щодо визнання [PERSON] недобросовісним набувачем, оскільки судом у судовому засіданні безпосередньо не встановлена обізнаність останньої щодо порушення укладеним договором купівлі-продажу права власності [PERSON] на 1/2 частину спірного майна. Однак, відповідно до ч.1 ст..388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, з огляду на положення ч.1 ст.388 ЦК України, та встановлення судом факту вибуття майна з володіння позивача [PERSON] не з його волі іншим шляхом, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині витребування майна з володіння [PERSON]. При цьому суд вважає, що таке витребування є належним способом захисту прав позивача та не порушить права [PERSON], оскільки остання має право на отримання від [PERSON] грошові кошти сплачені нею за 1/2 частину спірного будинку та крім того відповідачка була обізнана щодо житлових прав [PERSON], який був зареєстрований за спірною адресою на час укладення договору купівлі-продажу та фактично проживав на час вчинення угоди купівлі-продажу у будинку. [PERSON] є знайомою сім`ї [PERSON], що визнано у судовому засіданні її представником [PERSON], та підтверджується поясненнями свідка [PERSON]. Крім того, представником [PERSON] у судовому засіданні було заявлено щодо застосування строку позовної давності до вимог [PERSON]. Суд вважає зазначену заяву необґрунтованою та не застосовує строки позовної давності до вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст..256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст..261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Судом встановлено, що з часу забудови спірного будинку та введення його у експлуатацію-2003 рік та по день розгляду справи у судді, у ньому фактично проживає та здійснює усі функції щодо його управління [PERSON] До 2014 року - жодна зі сторін не оспорювала його право володіння зазначеним будинку. Більш того, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи по суті визнає його частку у спірному майні та не оспорює його права. [PERSON] звернулася до суду із позовом щодо виселення [PERSON] у травні 2014 року, до якого долучила копію договору дарування на будинок. На думку суду, саме з цього часу позивач [PERSON] дізнався про порушення свого права. Після чого [PERSON] у строки, встановлені ст..257 ЦК України звернувся до суду із вимогами щодо захисту свого права власності. З підстав наведеного, суд вважає, що позивачем не порушено строк позовної давності . На підставі ст.17 ЗУ «Про власність», ст.388 ЦК України,

Outcome: partial