Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

13 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON],[INFO], починаючи з 13.05.2016 року до їх повноліття, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць. На обґрунтування своїх вимог послалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON],[INFO]. Зазначає, що відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дітей, хоча офіційно працевлаштований. 15.08.2016 року відповідач подав заперечення на позов, у якому зазначив, що він, позивач та двоє їхніх дітей проживають спільно у квартирі на [ADDRESS]. Зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від свого заробітку. При визначенні розміру аліментів, які він має можливість сплачувати, враховано розмір заробітної плати, який становить 3500 грн. та перебування на його утриманні непрацездатної матері. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що діти відвідують школу та садочок. Син та дочка додатково займаються, а саме: вивчають іноземні мови, ходять на танці, в басейн, що вимагає додаткових витрат. Відповідач надає кошти на утримання дітей нерегулярно. Її зарплата становить у середньому 2200 грн. Цих коштів не вистачає на утримання дітей. Тому просить позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково - у розмірі 1/3 частини від доходу. Відповідач зазначив, що твердження позивача про те, що він не надає коштів на утримання дітей є безпідставними, так як він по мірі можливості забезпечував дітей всім необхідним, проте його заробітна плата є незначною. Крім того, він сплачує комунальні послуги. Щомісячно він надає позивачеві на утримання дітей аванс. Інколи надає ще й додаткові кошти. Звертає увагу на те, що позивачем без його згоди було відчужено автомобіль, придбаний ними за час шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2005 року. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2016 року, яке набрало законної сили 16.05.2016 року, шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у сторін є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сторони разом із дітьми проживають у квартирі [ADDRESS] яка належить на праві приватної власності відповідачеві. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, плату за комунальні послуги вносить лише він. Даний факт позивач не заперечила, додавши, що за останні кілька місяців існує заборгованість по сплаті за комунальні послуги. Згідно з копією довідки про доходи № 380 від 18.08.2016 року, виданої Червоноградською центральною міською лікарнею, [PERSON] працює у Червоноградській центральній міській лікарні на посаді лікаря і його загальна сума доходу за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року за винятком аліментів становить 6417,89 грн. Як видно з копії довідки про доходи № 379 від 18.08.2016 року, виданої Червоноградською центральною міською лікарнею, [PERSON] працює у Червоноградській центральній міській лікарні на посаді лікаря-онколога, загальна сума його доходу за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року за винятком аліментів становить 18657, 97 грн. Відповідно до довідки про доходи від 19.08.2016 року №371, виданої Червоноградською центральною міською лікарнею, [PERSON] займає посаду лікаря, загальна сума її доходу за період з 01.02.2016 року по 31.07.2016 року за винятком аліментів становить 17154, 45 грн. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина: 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Ураховуючи вищенаведені обставини справи у їх сукупності: спільне проживання сторін, при якому плату за комунальні послуги, сплачує лише відповідач, працевлаштованість позивача, з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд дійшов висновку про необхідність присудження з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу)відповідача. Визначений розмір аліментів, на думку суду, є достатнім з урахуванням обов'язку обох батьків щодо утримання дітей. Виходячи з наведеного, вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини його доходів, на думку суду, є завищеною, тому не може бути задоволеною. Наведене відповідає роз'ясненням, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справі щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Таким чином, позов задовольняється частково. Твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не підтверджені жодними доказами, тому на увагу не заслуговують як необґрунтовані. Що стосується посилань відповідача на реалізацію спільного сумісного майна, зокрема транспортного засобу, то суд також такі до уваги не приймає, так як такі не є предметом спору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Загальна сума заявлених позовних вимог складає 50 % від доходів відповідача, задоволено позовні вимоги частково - у розмірі 33 % заробітку (доходу) відповідача. Таким чином, задоволена частина позову складає 66 % (100 х 33/50=66 %). Враховуючи часткове задоволення позову - 66 %, виходячи з положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 363,79 грн. судових витрат (551,20 грн. х 66%).

Outcome: partial