Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

14.08.2015 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Також позивачі просили зняти відповідача з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що відповідач зареєстрована за вище вказаною адресою 08.10.2008 року. Позивачі також зазначили, що вони є власниками вищезазначеного жилого приміщення. За твердженням позивачів з моменту реєстрації відповідач фактично не вселялася та не проживала у вказаній квартирі. Посилаючись на ці обставини, а також на тягар утримання житла у вигляді комунальних платежів за відсутнього відповідача, позивачі вважали, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачі не з'явилися. При цьому подали заяви про підтримання позову, в яких клопотали про розгляд справи за їх відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин вдруге. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов таким підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачі є співвласниками жилого приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] і постійно проживають в ньому. (а.с. 28-31, 51, 55) За цією ж адресою з 08.10.2008 року зареєстрована і відповідач. (а.с. 9, 28, 29) Разом з тим, з акту обстеження складеного представниками місцевої громади і Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області вбачається, що з моменту реєстрації і станом на 13.05.2015 року відповідач фактично не проживала та не проживає у вищезазначеному жилому приміщенні. Відповідач також не є співвласником спірного жилого приміщення. (а.с. 26) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому ст. 13 ч. 1 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. З досліджених судом доказів не встановлено, що позивачі позбавляли відповідача від часу отримання права на проживання в спірному житлі реалізувати таке право. З аналізу наведених доказів також слідує, що відповідач фактично не проживає в спірному жилому приміщенні з 08.10.2008 року з власної волі. В судовому засіданні не виявлено визначених ст. 71 ч. 3 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Таким чином, оскільки відповідач без поважних причин не проживає в спірному жилому приміщенні більш ніж 6 місяців, то на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України її слід визнати такою, що втратила право користування належним позивачам жилим приміщенням. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога позивачів в частині зняття відповідача з реєстрації в спірному жилому приміщенні, оскільки такий спосіб захисту прав не передбачений актами цивільного законодавства. До того ж, орган державного управління до компетенції якого віднесено вчинення таких дій не є стороною у справі і на нього не можуть покладатися обовязки даним судовим рішенням. Одночасно дане рішення суду є підставою для його надання позивачами відповідному органу державної влади при подальшій реалізації своїх прав. У зв'язку із задоволенням основної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача [PERSON] також належить стягнути судові витрати по справі .

Outcome: partial