Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

12 жовтня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з його неповнолітньою дитиною - сином [PERSON], 20 вересня 2015р.н., визначити спосіб участі у вихованні і спілкуванні батька [PERSON], 27 жовтня 1993р.н., ідентифікаційний номер [NUMBER], з його неповнолітньою дитиною - сином [PERSON], 20 вересня 2015р.н., який проживає зі своєю матірю [PERSON], 03 жовтня 1993р.н., ідентифікаційний номер [NUMBER], шляхом систематичних побачень з дитиною згідно з графіком: кожний вівторок та четвер кожного тижня з 18год. до 20год., кожні субота та неділя кожного тижня з 11год. до 16год. за місцем проживання дитини та поза її місцем проживання, без якихось обмежень та застережень, в тому числі самостійно, у присутності матері та/або за відсутності матері дитини і інших осіб, зобовязавши [PERSON] та будь-яких інших осіб не чинити позивачу перешкод спілкуванню з дитиною у вказаний час. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 березня 2015 року Бабушкінським районним у м.Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від цього шлюбу у позивача та відповідача є малолітня дитина - син [PERSON], 20 вересня 2015р.н. Після реєстрації шлюбу і до початку листопада 2015 року позивач з відповідачем спільно мешкали у будинку батьків дружини за адресою: м.Дніпро, Чечелівський район, вул.Потічна, буд.24. Під час спільного проживання між позивачем та батьками дружини - [PERSON] та [PERSON], які після народження дитини проживали спільно з позивачем та відповідачем, виникли конфліктні відносини. Позивач та батьки дружини не дійшли між собою до згоди з питань спільного мешкання, ведення сімейного бюджету та господарства, розподілу сімейних обовязків та відношення один до одного. Тому на початку листопада 2015 року позивач вимушений був піти з їх будинку і проживати окремо, за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Малолітня дитина позивача та відповідача, [PERSON], 2015р.н. залишилася проживати з відповідачем, яка зареєстрована за адресою: 49048, [ADDRESS]. Після початку окремого проживання позивача від своєї дружини та дитини позивач по декілька разів на місяць приходив до їх місця проживання, бажаючи побачити свою малолітню дитину та поспілкуватися зі нею. Протягом листопада 2015 року відповідач дозволяла позивачу бачити дитину та спілкуватися з нею, а у грудні 2015 року відповідач разом зі своїми батьками почала чинити позивачу перешкоди спілкуванню з малолітньою дитиною і заборонила жодні контакти з рідним сином. Вони не підпускали позивача до його дитини, не впускали усередину будинку, ображали, обзивали, погрожували, що позивач ніколи не побаче свою дитину, а батько відповідача навіть вдарив позивача по обличчю. При цьому позивач кожного разу добровільно приносив з собою гроші, продукти харчування для дружини, суміші для харчування дитини, предмети гігієни, підгузки (памперси), тощо. Свою малолітню дитину ([PERSON], [INFO]) позивач не бачив і не спілкувався з нею з початку грудня 2015 року. На неодноразові та систематичні прохання хоча б дати позивачу фотографії дитини відповідач одного разу, навесні 2016 року, надіслала одне фото дитини в соціальній мережі в Інтернеті. Принципове небажання відповідача допустити будь-який контакт між позивачем і його сином триває по сьогоднішній день. 22 липня 2016 року Виконавчим комітетом Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради було винесено рішення № 112 «Про участь [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]». Однак, відповідач ухиляється від виконання вказаного рішення органу опіки та піклування і до теперішнього часу продовжує чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Позивач позитивно характеризуюся за місцем проживання. Вважає, що для свого повноцінного розвитку син позивача [PERSON] потребує належної як материнської, так і батьківської опіки та підтримки, що відповідає його життєвим інтересам. Таким чином, оскільки позивач є рідним батьком [PERSON], 20.09.2015р.н., позивач має повне право на його особисте виховання, безперешкодне спілкування з ним, прийняття участі у вирішенні питань його виховання. При цьому ані відповідач, з якою проживає дитина, ані інші особи не мають жодного права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Позивач не може вплинути на відповідача, щоб вона припинила чинити перешкоди у спілкуванні з спільною малолітньою дитиною та у її вихованні і щоб вона виконувала рішення органу опіки та піклування, більш того, з цього приводу між позивачем та відповідачем є спір, який в добровільному порядку не вирішено, що вимушує позивача звернутись до суду з даною позовною заявою. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач прагне виконувати свої батьківські обовязки і ставиться до них сумлінно, є психічно здоровим, не зловживаю алкогольними напоями чи наркотичними засобами, позитивно характеризуюся у місця проживання, вважає, що є всі підстави для усунення перешкод у спілкування з малолітнім сином [PERSON], 20.09.2015р.н., його вихованні, визначенні способів участі позивача у вихованні дитини, місця та часу спілкування. Позивач та представник позивача у судовому засіданні частково підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов з урахуванням наданих відповідачем заперечень. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково та просила задовольнити позов з урахуванням наданих заперечень. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 06 березня 2015 року Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 114, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON], 20.09.2015р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Син на цей час проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою КП «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради від 16.02.2016р. № 139 (а.с.10). Позивач добре характеризується за місцем свого мешкання, що підтверджується характеристикою від 12 вересня 2016 року (а.с.14). У судовому засіданні позивач зазначив, що має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у його вихованні, оздоровленні. На теперішній час між батьками дитини виник спір стосовно участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, оскільки відповідачка чинить батьку перешкоди в його участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. 22 липня 2016 року виконкомом Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради прийнято рішення №112 «Про участь [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], 20.09.2015р.н.». Цим рішенням [PERSON] було надано дозвіл на періодичні побачення з дитиною кожного вівторка та четверга тижня з 18год. до 20год., кожні субота та неділя тижня з 11год. до 16год. у присутності матері. [PERSON] та [PERSON] було роз'яснено що вони повинні заздалегідь домовлятися про дні побачень, їх зміни, про виїзд за територію міста, а також виховувати дитину у дусі поваги один до одного (а.с.11). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 3 ст.11 та ст.15 вищеназваного закону встановила, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків, прямих контактів. Стаття 141 СК України зазначає, що мати, батько мають рівні права, обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має бажання спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Інтереси дитини захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.ч.2, 3 ст.157 СК України той з батьків, з ким проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд не може положити в основу рішення суду рішення виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради в цілому і ця позиція суду узгоджується з положеннями ч.6 ст.19 СК України, оскільки зазначене рішення не є достатньо обґрунтованим та не відповідає в повній мірі інтересам дитини. З наданих до суду заперечень відповідача випливає, що [PERSON] бачив свого сина [PERSON] у листопаді 2015р., коли [PERSON] було 2 місяці, отже, позивач не обізнаний про режим доби дитини, режим харчування, сон вдень, стану здоровя, психологічний, розвиток дитини. Жодного разу позивач не залишався з сином наодинці. Окрім того, відповідно записів лікаря невролога від 10.05.2016р., 05.08.2016р., 18.01.2017р. у дитячій карточці «Розвитку дитини» та довідки ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 Міністерства охорони здоровя Украйни» [PERSON], знаходиться під наглядом невролога з приводу наслідків раннього органічного ураження центральної нервової системи, синдрому рухових розладів, астено-невротичного стану. За станом здоров'я потребує регулярних курсів реабілітаційної терапії, у вигляді розслабляючого масажу, занять в басейні, спокійної обстановки навколо дитини. Виконуючи приписи лікаря, дитина з мамою відвідує систематичні заняття з плавання тричі на тиждень з 17:00 - 17:45 год. (понеділок, середа, пятниця). Курси масажу проходять періодично, двічі на тиждень (вівторок, четвер) у будинку відповідачки. Отже, побачення сина з батьком ввечері у робочі дні будуть не зручними для самої дитини, оскільки [PERSON] має усталений розпорядок дня. Порушення приписів лікаря може призвести до погіршення здоровя дитини. Також відповідно до консультаційного висновку від 16.05.2016р. лікаря приймально-діагностичного відділення КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова», [PERSON] звернулася до лікаря із скаргами на стан здоровя після отримання побутової травми під час побиття її позивачем, враховуючи вищевикладене, побачення сина [PERSON] з батьком мають відбуватись без присутності матері, оскільки у разі спільного перебування разом з дитиною обох батьків одночасно, створена нами атмосфера напруженості та знервованості, буде суперечити психологічному стану хлопчика. З урахуванням вказаних обставин справи суд доходить висновку, що побачення батька з півторарічним сином необхідно визначити лише у вихідний день у першій половині доби тобто до денного сну дитини, який триває з 12 до 15 годин, задля уникнення порушення усталеного режиму дитини, а також з урахуванням інтересів дитини, побачення батька з сином мають відбуватись у присутності матері хлопчика [PERSON] Посилання представника відповідача на те, що такі побачення мають проходити у присутності бабусі дитини [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ця особа не є стороною у справі та не має жодного відношення до спору, який виник між позивачем та відповідачем. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial