overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

14 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказала, що з 06 лютого 1993 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Мають з ним неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В сімї часто виникають сварки, причинами яких є зловживання чоловіком алкогольними напоями. Внаслідок цього він висловлюється на адресу дружини нецензурною лайкою. Жити з ним у цій атмосфері стало вкрай важко і нестерпно. Постійні сварки дуже тяжко випливають на моральний стан дитини. З липня 2017 року сторони припинили сумісне проживання. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, місце мешкання дитини визначити разом з нею, залишити їй прізвище Василенко. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце слухання справи сповіщена належним чином. Надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, на позові наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Отримавши згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 06 лютого 1993 року [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Олексієво-Дружківської селищної ради м. Дружківки Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 4. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З липня 2017 року сторони спільне господарство не ведуть та сімейним побутом не повязані. Шлюб між сторонами носить лише формальний характер. Суд вважає, що шлюб між подружжям Василенко підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони не бажають поновляти сімейні стосунки. Суд вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітньої дитини з матір'ю, оскільки відповідач не надав суду заперечень проти цього. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище Василенко після розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

14 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 01.03.2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з листопада 2014 року внаслідок несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе, спору про розділ майна та місце проживання дитини немає. Позивач в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволені позовних вимог, просила не давати більше строк на примирення, оскільки сумісно не проживають, спільне господарство не ведуть. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначено, що заперчує проти позовних вимог, у задоволенні позову просить відмовити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №428448 виданого 06.03.2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріуполсьького міського упрвління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Ткаченко) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2014 року, актовий запис №2. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО №678407 виданого 06.03.2015 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO], є Петров олександр Геннадійович та [PERSON]. Подружжю ухвалою суду від 18.09.2017 року вже було надано строк для примирення на 2 місяці, однак сторони не примирилися, враховуючі заяву позивача, яка не має наміру більше примирюватися із відповідачем, суд не вбачає підстав для надання ще стороку для примирення подружжя. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, позовна заява відповідає дійсній волі дружини, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

14 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що 25 жовтня 1996 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано у виконавчому комітеті Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 04. Непов-нолітніх дітей від шлюбу не мають. Сімейне життя в сторін не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. З 2006 року шлюбні стосунки між ними фактично припинені. Позивач проживає з іншою жінкою, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам, в зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений із [PERSON], оскільки відповідач не бажає припинити шлюб шляхом подачі заяви до органу РАЦС. Позивач свої вимоги підтримав, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягав, а справу просив слухати за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не з'явилася у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 25 жовтня 1996 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 04. ( а.с.6). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами не склалися та фактично припинені, з 2006 року вони проживають окремо, у позивача склалися сімейні відносини з іншою жінкою. На примирення не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам, що має істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

14 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 09 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 61. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Більше трьох років сторони мешкають окремо, припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.12). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст.74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації (а.с.29-30), тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 09 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 61, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 468525 (а.с.10). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 021356, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції Донецької області (а.с.11). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Більше трьох років сторони мешкають окремо, вони припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння, до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

14 серпня 2017 року позивачка звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги в уточненій позивній заяві позивачка мотивує тим, що вона перерубувала з відповідачем в шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO], відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав не заперечував проти його задоволення. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про народження виданого 11 кквітня 2006 року батьками [PERSON] [INFO] є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] (а.с. 8) Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідно задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно, до її повноліття, починаючи з 14 серпня 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

14 серпня 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому зазначала, що їх дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є його батьком, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча зобов'язаний це робити і працездатний, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття. В судове засідання сторони не з'явилися, від представника позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі і без участі позивачки, та задовольнити позов. Відповідач також в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони з 30 квітня 2010 року перебувають у шлюбі, від якого в них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області 23 березня 2011 року. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В той же час, враховуючи обов'язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дитини, стан її здоров'я та стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу), але їх розмір повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд задоволює позов частково, оскільки визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню, в 1/4 частині від доходів платника, а не в 1/3 частині, яка просила позивачка, оскільки такий розмір витікає з положень ст. 182 СК України та ст. 95 ЦПК України. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

14 серпня 2017року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 15 грудня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції , актовий запис № 227 розірвати. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], яка проживає с позивачкою. Сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з серпня 2016 року. Можливості зберегти сім'ю немає. З серпня 2016 року сторони мешкають окремо. Спору про утримання дітей немає. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, пояснив,що сім?ю зберегти не можливо, надав заяву , в якій позов визнає. Позивачка надала заяву до суду, в якій просить розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15 грудня 2012 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], яка проживає с позивачкою. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

14 серпня 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 17 квітня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені більше 1 року тому через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Просила позов задовольнити, шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №074213, виданого 17 квітня 2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] 17 квітня 2007 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 74. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін «Чубарова».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

14 серпня 2017 року позивач, ПАТ КБ ПриватБанк, звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 18.09.2007 року. Посилався на те, що 18 вересня 2007 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 75 685 грн. 74 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 3 588 грн. 78 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 63 756 грн. 19 коп., заборгованість за пенею та комісією 4 260 грн. 50 коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) 3 580 грн. 27 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь \~ заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати \~ справу у відсутність \~ \~ відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 18 вересня 2007 року укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 75 685 грн. 74 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 3 588 грн. 78 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 63 756 грн. 19 коп., заборгованість за пенею та комісією 4 260 грн. 50 коп.; штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) 3 580 грн. 27 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). \~ Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved