Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

14 серпня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що має на праві власності квартиру [ADDRESS] . Окрім неї в квартирі зареєстровані її син [PERSON] , донька [PERSON] та онука [PERSON] . Проте остання в належній позивачу квартирі не проживає більше 10 років, житлом не цікавиться комунальних послуг не сплачує, в ній відсутні її особисті речі. Оскільки реєстрації відповідача [PERSON] створює позивачу перешкоди в реалізації права власності, просить суд, задовольнити її позовну заяву в повному обсязі. 10 жовтня 2019 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження\~ про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Станом на 16 грудня 2019 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Разом з цим, завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що за змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280, 284 ЦПК України, з метою забезпечення права відповідача на перегляд. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права\~ власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод\~ у здійсненні ним права користування та розпорядження\~ своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру від 27 листопада 2002 року. (а.с.5) З довідки про склад сім`ї, виданої ТОВ «Жилкомсервіс» від 07.08.2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , її син [PERSON] , донька [PERSON] , онука [PERSON] (а.с.8) Також факт реєстрації відповідача в спірній квартирі підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Сектору реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб. (а.с.21) Відповідно до акту складеного та посвідченого сусідами позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та директором ТОВ «Жилкомсервіс» в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , з 2010 року і по теперішній час не проживає. (а.с.9) З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідач не проживає в належній їй квартирі понад десять років, а її реєстрація створює перешкоди у реалізації права власності.

Outcome: approved