Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

14 лютого 2017 року позивачі звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначили, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності по 1/3 частині належить сторонам на підставі договору обміну нерухомого майна від 08.06.1998 року. Сторони зареєстровані в даній квартирі, а фактично в ній проживають [PERSON] та [PERSON]. Відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачам спірною квартирою, добровільно встановити порядок користування відмовляється, у звязку із чим, вони вимушені були звернутися до суду із даним позовом, в якому просять суд встановити порядок користування квартирою №171 в буд. №26 по вул.. Ю.Кондратюка у м. Дніпрі, виділивши позивачам житлову кімнату площею 17,1 кв.м.,а відповідачу житлову кімнату площею 10,6 кв.м., коридор площею 5,0 кв.м., кухню площею 7,6 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м, комору площею 0,4 кв.м. залишити в загальному користуванні. Позивачі в судове засідання не зявились. До суду надали письмові заяви, в яких просять справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі (а.с.22,23). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги позову визнав у повному обсязі (а.с.26). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Житлового кодексу УРСР, інших законів України, практику Верховного Суду України. Суд зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності по 1/3 частині належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі договору обміну нерухомого майна від 08.06.1998 року (а.с.4,5). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникали конфліктні ситуації з приводу користування квартирою №171 в буд. №26 по вул.. Ю.Кондратюка у м.\~Дніпрі, що підтверджується листом та висновком Новокодацького ВП від 19.12.2016 року та від 20.12.2016 року (а.с.9,10). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, суд вважає, що між сторонами існує спір щодо порядку користування обєктом спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 355 ЦК України встановлено - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь платника (зазначеного у квитанції) підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved