Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

14.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., додаткові витрати на утримання дитини в сумі 25585,87 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 26.11.2005 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 30.08.2016 року було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачем мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. Таким чином, оскільки відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було. Враховуючи, що позивачка не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 26.11.2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 30.08.2016 року було розірвано на підставі рішення суду, при цьому від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 30.08.2016 року в справі № 760/11150/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, позивачкою на надано жодного доказу на підтвердження обставин, визначених у ст. 182 СК України, які суд в обов'язковому порядку приймає до уваги під час визначення розміру аліментів. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, при цьому приймаючи до уваги, що стороною позивача не підтверджено жодної з обставин, які мають істотне значення для визначенні розміру аліментів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів, а саме вважає необхідним призначити аліменти на утримання [PERSON], [INFO], які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки, з врахуванням принципу справедливості та розумності, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову, а саме з 14.11.2017 року і до досягнення дитини повноліття, тобто до 05.04.2024 року. Щодо позивних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Оцінюючи стан здоров'я відповідача, його матеріальний стан, роблячи значні витрати які позивачка просить компенсувати, позивачка не могла не розуміти їх попереднього узгодження з відповідачем на предмет фінансової спроможності відповідача при своїх доходах нести таки витрати. Сімейний Кодекс України у статті 181 визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов'язків відповідача. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивачка просить сягнути з відповідача, а саме на навчання у Технічному ліцеї Національного технічного університету України «КПІ» м.Києва, на додаткові уроки з англійської мови, німецької мови та математики, на туристичні поїздки, на заняття у спортивному гуртку з боротьби та на одяг і взуття для тренувань з тенісу, не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Разом з тим, як встановлено судом та не заперечувалось стороною позивача, відповідач після припинення шлюбних відносин, надавав у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини в сумі 1000,00 грн. щомісячно, що дає підстави вважати, що останній безпосередньо брав участь у вказаних витратах. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позов у частині вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача про стягнення витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2017 року між [PERSON] та адвокатом Драган Я.С. укладено договір № 13-09/17 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого та акту № 1 приймання-передачі наданих послуг у вересні 2017 року від 15.09.2017 року, позивач повинен сплатити за надану правову допомогу 3000,00 грн., які складаються з вивчення матеріалів справи, правової консультація з питань стягнення аліментів на дитину, підготовки позову про стягнення аліментів на дитину, формування заяви та додатків для подачі до суду. Разом з тим, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження оплати вказаних послуг, зокрема оригіналу квитанції або платіжного доручення. Таким чином, оскільки позивачкою документально не підтверджено, понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в даній частині вимог. Крім того, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. Також, суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial