Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

14.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 31.12.2019 року він надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 37 575 доларів США та 5 500 євро, яка зобов`язалася повернути їх у строк до 15.04.2020 року. Про отримання грошей надала власноруч написану розписку, яка підписана двома свідками. До теперішнього часу відповідачка борг не повернула. У зв`язку із простроченням відповідачкою терміну виконання зобов`язання, він змушений звернутись до суду. Просить стягнути з відповідачки на його користь 37 575 доларів США та 5 500 євро, а також відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою суду від 15.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні. Відповідачка відзиву або доказів проти заперечення позовних вимог суду не надала. Ухвалою суду від 01.11.2021 року закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.11.2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я [PERSON] , на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] в межах суми позову 37 575 доларів США та 5 500 євро до вирішення спору по суті до набрання рішенням законної сили. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились; представник позивача - адвокат Нестеренко Є.П. надала заяву про розгляд справи в їх відсутність; просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки. Причини неявки суду не повідомила. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами письмових доказів. Вирішуючи справу на основі наявних доказів, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 3 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 серпня 2020 року у справі № 199/4994/18, провадження № 61-8395св19. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 31.12.2019 року укладено договір позики у простій письмовій формі, за яким [PERSON] взяла в [PERSON] в борг 37 575 доларів США та 5 500 євро і зобов`язалася повернути їх до 15.04.2020 року, що підтверджується оригіналом розписки від 31.12.2019 року, яка була складена та підписана двома свідками, що надана позивачем та міститься в матеріалах справи. Такий документ підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] , засвідчує факт отримання нею грошових коштів та зобов`язання повернути конкретно визначену грошову суму в конкретно визначений строк, містить дату отримання коштів. Зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідачка визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Жодних доказів на підтвердження того факту, що за спірним договором позики борг повернуто повністю або частково, суду не надано. Дійсність розписки відповідачем не оспорювалась. Частинами 3, 4 ст. 545 ЦК передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст. 527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено, що позичальниця [PERSON] не повернула позикодавцеві [PERSON] позику, чим порушила виконання взятого на себе зобов`язання. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про те, що зобов`язання за ним не виконане, адже відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Оригінал розписки не містить напису про повернення суми боргу, тобто не має підстав для висновку про припинення зобов`язання; отримані позичальником кошти кредитору не повернуті. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, оскільки судом встановлено, що між сторонами були укладені договори позики, умови якого у строки, обумовлені такими договорами, позичальник не виконала та не повернула отримані у борг грошові кошти, суд на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України вважає за необхідне задовольнити позов і стягнути суму боргу на користь позивача. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативно-правовими актами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, і укладення, і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки та розмірі саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019 року. Оскільки відповідачка отримала позику в іноземній валюті, тому до стягнення підлягає сума позики, визначена договором. За таких обставин позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Крім того, відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки позов задоволено повністю, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню. Оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу суду на час постановлення рішення невідомий, то таке питання відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПУ України підлягає вирішенню після ухвалення судом рішення протягом п`яти днів, після подачі позивачем доказів на підтвердження понесених витрат. Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат на кореспонденцію, то суд зауважує, що вказані витрати стягненню на користь позивача не підлягають, оскільки у відповідність до ст. 133 ЦПК України не відносяться до судових витрат.

Outcome: approved