Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-04 00:00:00

13.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди його довічного проживання у буд. [ADDRESS] шляхом вселення у кімнату площею 7,3 кв.м у вказаному жилому будинку з передачею ключів від вхідних дверей до будинку. Позов обґрунтовано тим, що буд. [ADDRESS] належав батькам позивача на праві сумісної власності, правові документи були на ім`я батька [PERSON] . За життя батько залишив заповіт, яким заповідав вказаний будинок своєму онуку відповідачу [PERSON] . Згідно заповіту батька [PERSON] зобов`язаний надати [PERSON] у вказаному будинку для проживання одну кімнату площею 7, 3 кв.м. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] успадкував вказаний будинок та отримав свідоцтво про право власності від 07.12.2004 року. У вказаному свідоцтві також зазначено, що [PERSON] зобов`язаний надати [PERSON] кімнату для проживання площею 7,3 кв.м. Доки була жива мати [PERSON] , останній мав доступ до будинку. [INFO] мати померла, [PERSON] здійснив її поховання. У зв`язку з необхідністю догляду за могилами батьків [PERSON] має потребу час від часу проживати у будинку батьків. З цією метою він звернувся до [PERSON] з проханням надати йому доступу до кімнати площею 7, 3 кв.м, проживати у якій він має право згідно заповіту батька, проте [PERSON] відмовив йому у цьому з причин проживання у вказаній кімнаті його матері. Вказана обставина підтверджена актом про відмову у допуску до житлового приміщення від 23.06.202 року. 05.05.2021 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права користування сервітутом, зазначаючи на обґрунтування зустрічних позовних вимог наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.12.2004 року. У зазначеному будинку зареєстрований він та його мати [PERSON] , проте проживає в будинку лише мати. Відповідач [PERSON] у вказаному будинку не зареєстрований та ніколи не проживав. Заповідач у своєму заповіті зробив заповідальний відказ на користь [PERSON] з метою забезпечення проживання останнього у вказаному будинку, тобто встановив сервітут у заповіті щодо нерухомого майна кімнати площею 7,3 кв.м. Проте [PERSON] не має потреби довічно проживати у визначеній кімнаті, він бажає лише час від часу бути присутнім у батьківському будинку, про що сам зазначив у своєму позові, що не відповідає суті заповідального відказу. Заповідач у заповіті не визначив обсяг прав [PERSON] щодо порядку користування вказаною кімнатою, яка є самою віддаленою у будинку, тому користуватися неї без відповідного переобладнання неможливо. [PERSON] таке переобладнання не здійснює. Заповідач не визначив у заповіті можливість користування [PERSON] іншими кімнатами, без користування якими не вбачається можливим користування кімнатою площею 7,3 кв.м. Заповітом не було встановлено безоплатне користування [PERSON] вказаною кімнатою, тому останній повинен був вносити плату за користування нею. [PERSON] не погоджував з ним розмір та строки плати за користування чужим майном, не вносив таку плату жодного разу, не приймав участі в утриманні будинку та земельної ділянки. [PERSON] за своїм власним розсудом і бажанням не користувався вказаним житловим сервітутом, не використав своє право проживання у виділеній йому кімнаті протягом 15 років підряд з моменту, як він, [PERSON] , став його власником. На підставі п.5 ч.1 ст. 406 ЦК України позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив припинити сервітут щодо нерухомого майна кімнати площею 7, 3 кв.м у буд. [ADDRESS] , що полягає у праві безстрокового користування зазначеною кімнатою [PERSON] та визнати останнього таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. У задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] просив відмовити. 30.06.2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву, згідно якого останній зустрічні позовні вимоги не визнав, зазначаючи наступне. Спадкоємець [PERSON] погодився з успадкованим сервітутом для довічного проживання, не оспорюючи на заповіт, ні свідоцтво про право на спадщину. Сервітут не містить умови обов`язкового його, [PERSON] , проживання у визначеній кімнаті. Порядок користування жилою кімнатою встановлюються власником житла та сервітутом. Визначення плати належить до компетенції сторін. При цьому сторони повинні виходити з того, що плата має враховувати ті обмеження, які перешкоджали власнику реалізувати своє право на обтяжене сервітутом майно. Встановлений сервітут не супроводжується значним обмеженням прав власника майна. Власник у будинку не живе, в ньому проживає його мати. Невикористання сервітуту протягом трьох років підряд потребує відповідного засвідчення, чого [PERSON] не надано. Крім того, не користування сервітутом сталося через навмисні дії власника, який після смерті матері не впускав його, [PERSON] , до будинку, не надав ключі від вхідних дверей, не поважно ставився до нього, проганяв від двору. Такі дії [PERSON] свідчать, що останній створював увесь час перепони у здійсненні його, [PERSON] , права на довічне проживання у будинку, що підтверджено відповідним актом (а.с. 79-80). У судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Мирошнікова Т. А. підтримали первісні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, наполягали на їх задоволені. Зустрічні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві. Додатково [PERSON] пояснив, що має намір користуватися вказаною кімнатою у будинку, оскільки є необхідність приїзду в с. Свободне для догляду за могилами померлих батьків, проте [PERSON] перешкоджає йому користуватися вказаною кімнатою. У судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Лісодід О.В. позовні вимоги [PERSON] не визнали, наполягали на задоволені зустрічного позову з підстав, викладених у зустрічній позовні заяві. Також [PERSON] пояснив, що в 2020 році відмовив [PERSON] у доступі до будинку, оскільки на той час у дружини останнього вже були конфлікти з його матір`ю, яка проживає у будинку. За життя бабусі [PERSON] приходив до будинку безперешкодно. Після смерті бабусі [PERSON] забрав її речі та більше не проходив до літа 2020 року. Суд, вислухавши в судовому засіданні сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із наявної у матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 07.12.2004 року вбачається, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , та на підставі заповіту, посвідченого 07.07.1995 року Волноваською держнотконторою, набув право власності на жилий будинок [ADDRESS] . Згідно вищевказаного заповіту спадкоємець зобов`язаний надати [PERSON] для довічного проживання одну кімнату площе. 7, 3 кв.м (а.с. 10-11). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.12.2004 року відповідач [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS] (а.с. 12). З акту про відмову у допуску до житлового приміщення від 23.06.2020 року, складеного депутатами Свободненської сільської ради в с. Свободне Волноваського району Донецької області, встановлено, що позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] відмовлено у доступі до кімнати площею 7, 3 кв.м. у жилому будинку [ADDRESS] (а.с. 13). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з буд. [ADDRESS] . [PERSON] є її дальнім родичем. З [PERSON] в родинних стосунках не перебуває, відносини нормальні. На скільки їй відомо, у [PERSON] є право на користування однією кімнатою у вказаному жилому будинку, що належить [PERSON] . До смерті батьків [PERSON] , між останнім та [PERSON] конфліктів не було. Після смерті матері [PERSON] до вказаного будинку не приїздив, вона його не бачила. Спір з приводу будинку, на скільки їй відомо, почався в літку 2020 року. Вона була свідком цього конфлікту. Вона знаходилась на своєму подвір`ї та чула розмову [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що в червні 2020 року, вона, як депутат вулиці, за проханням [PERSON] була запрошена для складання акту про не допуск останнього до жилого буд. [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Раніше про конфлікт між вказаними особами з приводу зазначеного будинку їй нічого відомо не було. Під час складання акту [PERSON] пред`явив комісії документ, який підтверджував його право користування кімнатою у вказаному будинку площею біля 7 кв.м. Розмова між [PERSON] та [PERSON] була конфліктною, образливою, неприємною. [PERSON] мав намір зайти до будинку, казав, що це будинок його батьків, спогади про дитинство. [PERSON] не пускав його, про що був складний відповідний акт. [PERSON] казав, що приходити до будинку [PERSON] може лише в його присутності, оскільки з його матір`ю у [PERSON] постійно виникають конфлікти. Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітуту) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітуту) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом. Згідно із ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Пунктом 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Відповідно до ст. 1246 ЦК України спадкодавець має право встановити у заповіті сервітут щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб. З урахуванням вищенаведених положень діючого законодавства та на підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] відповідно до заповіту свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , отримав право на користування кімнатою площею 7,3 кв.м у жилому будинку [ADDRESS] , який на теперішній час успадкований [PERSON] та належить йому на праві власності. Проте, як встановлено судом на підставі вище дослідженого акту про відмову у допуску до житлового приміщення, відповідач [PERSON] на теперішній час чинить позивачу [PERSON] перешкоди у праві користуванні кімнатою площею 7, 3 кв.м. у вказаному жилому будинку. А тому порушене право [PERSON] на таке користування житловим приміщенням підлягає захисту та позовні вимоги останнього підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог, то, на думку суду, до спірних правовідносин не можна застосувати положення п.5 ч. 1 ст. 406 ЦК України, оскільки не користування сервитутом з боку [PERSON] відбулося не власної ініціативи, а причини напружених стосунків між сторонами, які склалися між сторонами з 2014 року, після смерті матері [PERSON] , як пояснили сторони в судовому засіданні. Як було встановлено судом з вищенаведених доказів, на теперішній час [PERSON] продовжує чинити перешкоди [PERSON] у користуванні вищевказаною кімнатою. За таких обставин зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно з пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суд стягує судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень відповідно до додаткової угоди про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 09.07.2020 року (а.с. 1, 24-25). На підставі викладеного,

Outcome: approved