Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

13 жовтня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідачка зареєстрована у квартирі, але не мешкає у ній від 2007 року без поважної причини, участі в оплаті комунальних послуг не бере. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою, зняття її з реєстраційного обліку (а.с.а.с. 2, 3). У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідачка до суду не зявилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 4, 5). Відповідачка зареєстрована у вказаній квартирі від 24.01.1997 року, але від 2007 року за вказаною адресою не мешкає, участі в оплаті комунальних послуг не бере (а.с.а.с. 8, 23). Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності зі статтею 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка не мешкає у спірному житловому приміщенні від 2007 року, отже згідно з приведеною нормою втратила право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідачки судом не встановлено. Таким чином, факт реєстрації відповідачки у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачки у користуванні житлом, і позов у частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом необхідно задовольнити. Такі перешкоди насамперед полягають у витратах з утримання житла, які позивачка вимушена нести за зареєстровану відповідачку, яка тривалий час не мешкає у квартирі. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки виконання рішення про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою, тягне за собою автоматичне скасування її реєстрації.

Outcome: partial