Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

13 травня 2016 року, представник позивачів звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору № Р39.172.72956 від 23.12.2013 р., ПАТ «Ідея Банк», надав, а відповідачка отримала кредит в сумі 49991 грн. під 15% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим договором. Банк повністю виконав умови договору видавши кредит, на відміну від відповідачки, яка станом на 30.09.2015 р. кредит не повернула та не сплатила нараховані банком відсотки за його користування. Так, 30.09.2015 р., між позивачами та ПАТ «Ідея Банк» був укладений договір факторингу № 30/09-1, відповідно до умов якого, останні відступили (передали у власність) позивачам право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, яке позивачі набули з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог, про що відповідачка була письмово повідомлена в порядку ст. 1082 ЦК України, шляхом направлення відповідного листа. Сума боргу відповідачки перед позивачами станом на дату відступлення права вимоги 30.09.2015 р. становила 41336,82 грн., з яких : 12967,57 грн. основний борг, 27883,72 грн. прострочений борг, 485,53 грн. - строкові проценти. Враховуючи, що останній платіж був здійснений відповідачкою 24.07.2015 р., станом на 30.03.2016 р. заборгованість відповідачки перед позивачами становить 59115,94 грн. з яких : за тілом кредиту 40851,29 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 18264,65 грн., які представник позивачів у позові просив суд стягнути з відповідачки та судовий збір 1378 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надавши до свого позову письмове клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 4). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, враховуючи, що судом було задоволено письмове клопотання відповідачки про відкладення слухання справи та надання можливості для її ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 32,34-39). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що відповідно до кредитного договору № Р39.172.72956 від 23.12.2013 р., ПАТ «Ідея Банк», надав, а відповідачка отримала кредит в сумі 49991 грн. під 15% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим договором, що підтверджується змістом договору з підписом відповідачки, ордером-розпорядженням № 1 та випискою з особового рахунку відповідачки (а.с. 20-24). Банк повністю виконав умови договору видавши кредит, на відміну від відповідачки, яка станом на 30.09.2015 р. кредит не повернула та не сплатила нараховані банком відсотки за його користування. Так, 30.09.2015 р., між позивачами та ПАТ «Ідея Банк» був укладений договір факторингу № 30/09-1, відповідно до умов якого, останні відступили (передали у власність) позивачам право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, яке позивачі набули з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог, про що відповідачка була письмово повідомлена в порядку ст. 1082 ЦК України, шляхом направлення відповідного листа (а.с. 6-19). Сума боргу відповідачки перед позивачами станом на дату відступлення права вимоги 30.09.2015 р. становила 41336,82 грн., з яких : 12967,57 грн. основний борг, 27883,72 грн. прострочений борг, 485,53 грн. - строкові проценти. Враховуючи, що останній платіж був здійснений відповідачкою 24.07.2015 р., станом на 30.03.2016 р. заборгованість відповідачки перед позивачами становить 59115,94 грн. з яких : за тілом кредиту 40851,29 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 18264,65 грн., обґрунтований та зроблений у відповідності до діючого законодавства України розрахунок якої, був зроблений позивачами і наданий суду (а.с. 25-26). Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачкою суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачки, на користь банку, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 1378 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 5).

Outcome: approved