Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

13.04.2016 року до суду надійшла позовна заява від представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі по тексту - Банк) [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне. 25.12.2006 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 366 (надалі по тексту - Договір), згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 9400 грн. з кінцевим терміном повернення 23.12.2008 року та зобов'язався повернути кредит та у разі прострочення строків - сплатити відсотки за користування кредитом, пеню та штраф у розмірі та порядку передбачені Договором. Оскільки останній порушив покладені на нього зобов'язання, станом на 28.12.2015 має заборгованість перед банком у розмірі 47 775,11 грн. З метою забезпечення виконання боржником зобов'язання за Договором, між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №366, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання умов основного зобов'язання всім належним йому майном та грошовими коштами. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпечене порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи наведене, представник позивача у позовних вимогах просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору. Банк в судове засідання свого представника не направляв, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява, в якій останній просив розглянути справу у його відсутності, також зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляли. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. 25.12.2006 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 366, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 9400 грн. з процентною ставкою 23 відсотка річних, з кінцевим терміном повернення 23.12.2008 року та зобов'язався повернути кредит та у разі прострочення строків - сплатити відсотки за користування кредитом, пеню та штраф у розмірі та порядку передбачені Договором. Судом встановлено, що сторони перебувають у зобов'язальних відносинах в силу укладеного у письмовій формі кредитного договору, відповідно до вимог ст.1055 ЦК України на підставі укладеного кредитного договору. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, згідно розрахунку заборгованості станом на 28.12.2015 року має заборгованість перед Банком у розмірі 47 775,11 грн., що складається з наступного: 8615,76 грн. - заборгованість за кредитом, 17 912,72 - заборгованість за відсотками, 4 410,79 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 7 124,45 - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, 3 713,39 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом та 5997,99 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. З метою забезпечення [PERSON] зобов'язання за Договором, між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №366. Стаття 553 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до підпунктів 3.1.1. та 3.1.2 договору поруки, поручитель зобов'язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання повідомлення кредитора про несвоєчасне невиконання позичальником зобов'язання забезпечене порукою, виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування на рахунок кредитора або внесення готівки, суми невиконаного позичальником зобов'язання. У випадку невиконання позичальником та поручителем зобов'язання забезпечене порукою, останні відповідають перед кредитором як солідарні боржники всім належним майном, на яке може бути звернено стягнення. Позивачем не надано суду доказів про відправлення поручителю повідомлення про невиконання боржником зобов'язання забезпечене порукою, а також про отримання поручителем відповідного повідомлення, що є порушенням з боку позивача п. 3.1. договору поруки, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором. Окрім того,згідно п.4.2. договору поруки, даний договір діє до останнього погашення сторонами прийнятих на себе зобов'язань. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК). Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що в договорі встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК. Тому в такому разі підлягає застосуванню норма ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У справі, яка переглядається, установивши, що договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктами 4.2. договору поруки установлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме з 23.12.2008 року, не пред'явив вимоги до поручителя, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що поруку припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення [PERSON] як поручителя заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим у даній позовній вимозі слід відмовити, а всю суму заборгованості за кредитним договором слід стягнути з [PERSON], виходячи з наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 529 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а також інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, [PERSON] порушує зобов'язання за даним договором. Згідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, враховуючи, що на час розгляду справи відсутні відомості щодо погашення [PERSON] заборгованості за Договором, суд приходить до висновку, що він належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, а тому позовна вимога в даній частині обґрунтована та підлягає задоволенню, зі стягненням з останнього на користь позивача у відповідності до положень ст.88 ЦПК України понесених та документально підтверджених позивачем судових витрат за сплачений судовий збір. На підставі ст.ст.251, 252, 521-526, 529, 530, 543, 553, 554, 610, 615, 625, 1046-1055 ЦК України та

Outcome: partial