Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

13 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловік [PERSON], який помер [INFO] року, з вересня 2000 року користувався нежитловим приміщенням - гаражем № [NUMBER] в обслуговуючому кооперативі «Автомобіліст» за безпосереднім призначенням, сплачував членські внески, користувався гаражем на власний розсуд та став членом гаражного кооперативу. Позивач є спадкоємцем свого померлого чоловіка, який за життя склав заповіт, в якому заповів позивачці все рухоме і нерухоме майно, на яке він матиме право за законом, і що буде належати йому на момент смерті. Позивачка також починаючи з квітня 2015 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє зазначеним гаражем, тому вважає, що вона набула на нього право за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поданої 12.04.2017 року, позивач просив суд визнати за нею право власності на гараж № [NUMBER] в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Автомобіліст» (ЄДРПОУ 26368619) загальною площею 29,8 к.в.м, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає, що відповідач не з'явився до судового засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 11 листопада 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцовою С.О., за яким все своє майно, що буде належати йому на момент смерті, заповів своїй дружині [PERSON] З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] був членом гаражного кооперативу [ADDRESS] Позивач надав докази, які підтверджують, що [PERSON] сплачував членські внески починаючи з жовтня 2000 року до дня смерті, з [INFO] року по теперішній час членські внески сплачує його дружина [PERSON], що підтверджується довідкою голови ОК «Автогаражний кооператив «Автомобіліст» [PERSON] від 15.02.2016 року. Статтею 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності е непорушним. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ч.2 ст.344 ЦК України Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В статті 328 ЦК України вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Суд вважає, що позивачем доведено факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved