Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

14 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів з частки від заробітку ( доходу) на визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі , в якому просив стягувати на двох неповнолітніх дітей щомісячно по 459 грн. 30 копійок на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, який під час розгляду справи уточнив зменшивши свої позовні вимоги і просив стягувати аліменти на двох дітей у твердій грошовій сумі по 250,00 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16.06.2011 року з нього на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 01 червня 2011 року до досягнення дітьми повноліття. На даний час його сімейний та матеріальний стан змінився , а саме у 2016 році він уклав шлюб з [PERSON], у якої від першого шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON] 2013 року, яких йому потрібно матеріально забезпечувати. Крім того він з 01.12.2014 року не працює , намагався знайти роботу, тому був зареєстрований в Троїцькому центрі зайнятості як шукаючий роботу, але безрезультатно. Враховуючи вищевикладене та те, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку просив змінити розмір аліментів з частки від заробітку ( доходу) на тверду грошову суму , розмір якої зазначено вище. В судовому засідання позивач підтримав свої позовні вимоги з тих підстав, які ним зазначені у позовній заяві, просив змінити розмір аліментів визначених рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16.06.2011 року шляхом зміни способу їх присудження та стягувати з нього на користь відповідача , на утримання двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] та доньки [PERSON] по 250,00 гривень . Крім того пояснив, що коли судом у 2011 році з нього стягувались аліменти на утримання дітей в частці від його заробітку він працював трактористом , а з липня 2016 року звільнився за власним бажанням за станом здоров,я. На теперішній час він влаштувався на роботу , з 09.12.2016 року працює в магазині , але не офіційно, заробітну плату ще не отримував. Пояснив, що доказів того, що він хворів та що він в даний час працевлаштувався на роботу у нього немає. Крім того пояснив, що його теперішня дружина є працездатною, оскільки її сину [PERSON] 17.09.2013 року виповнилось 3 роки , сумісних дітей вони не мають. Відповідач суду пояснила, що вона не згода з позовними вимоги в повному обсязі, оскільки на 250,00 гривень утримувати дитину неможливо. Крім двох сумісних з позивачем неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у неї є ще двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу , яким 20 вересня 2013 року виповнилось по 3 роки. На даний час вона не працює. Пояснила , що той розмір аліментів, який був визначений судом у 2011 році її влаштовує , але позивач вже два місяці поспіль їх не сплачує взагалі. Крім аліментів позивач ніякої допомоги їх спільним дітям не надає. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник 3-ої особи до суду не з,явився, надавши до початку судового засідання заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов.язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України , доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або ооба, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено , що сторони є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із відповідачем та знаходяться на її утриманні. Дані обставини сторонами не заперечуються, встановлені рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16.06.2011 року у справі № 2-310/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, а тому не підлягають доказуванню. Згідно із рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 16.06.2011 року з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону, починаючи з 01 червня 2011 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.11). З наданих позивачем довідок від 25.10.2016 року за № 591 та № 592 вбачається, що позивач [PERSON] з 01.12.2014 року по теперішній час ніде не працює ; має наступний склад сім,ї: мати - [PERSON], [INFO], дружина - [PERSON], [INFO], пасинок - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] I-ЕД № 223652 позивач з 09 липня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.16). Згідно розрахунку заборгованості по аліментних платежах за виконавчим листом №2- 310 від 29.06.2011 року , в якому зазначено боржником - [PERSON], а стягувачем [PERSON], станом на 25.10.2016 року заборгованість по аліментам відсутня. Починаючи з травня 2016 року по жовтень 2016 року позивач сплачував аліменти на двох неповнолітніх дітей в загальній сумі 918,60 гривень, щомісячно (а.с.10). Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, на які посилався позивач, останній суду не надав , клопотання про витребування письмових доказів , або про виклик свідків чи про допит його в якості свідка , не заявив, хоча судом сторонам роз,яснювалась ч.4 статті 10 ЦПК України про їх права та обов,язки , сторони попереджались про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій . Крім того ,як позивач так і відповідач, отримували копію ухвали про відкриття провадження у справі , в якій зазначено про їх обов,язок відповідно до статті 131 ЦПК України подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі . Як вбачається з наданих відповідачем [PERSON] копій свідоцтв про народження дітей, остання крім сумісних з позивачем двох неповнолітніх дітей, має ще двох неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.43-44). Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх збідностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов.язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров.я та матеріальне становище дитини; стан здоров.я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку( доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає , що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров.я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв,язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров.я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв.язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу ії матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов.язує їх зі способом присудження ( ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров.я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ( що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. У справі за № 143 цс 13 Верховний Суд України зробив висновок про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенями ст. 192 СК Укрїни зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу її присудження ( зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку( доходу) матері, батька дитини про розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов.язку батьків утримувати своїх дітей ( ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 « Визначення розміру аліментів у часті від заробітку ( доходу) матері, батька дитини», ст. 184 « Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Позивач наполягає на зменшенні розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 250,00 гривень на кожну дитину , мотивуючи свої вимоги відсутністю постійної роботи, зміною сімейного стану : укладення у 2016 році шлюбу з іншою жінкою , у якої від першого шлюбу є неповнолітня дитина, хоча у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач на момент розгляду справи у суді є дієздатним, має можливість працювати та отримувати постійний заробіток, його друга дружина на час подачі позову до суду та на даний час є працездатною, оскільки її сину від першого шлюбу 17.09.2016 року виповнилось три роки. Суд, не приймає до уваги доводи позивача, зазначені у позовній заяві стосовно обставин потреби зменшення аліментів у зв'язку з відсутністю роботи , оскільки вони не є підставою для зменшення розміру аліментів згідно вимог ч. 1\~ст. 192 СК України. При цьому суд також враховує такі обставини ,як наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, що є вказаними у п.3 частини 1\~статті 182 СК і зазначає, що наявність у дружини позивача сина від першого шлюбу не є підставою для зміни розміру стягнення аліментів, адже він не є його батьком і не є зобов, язаним утримувати його , його дружина є працездатною особою . Тобто доказів, які б свідчили про зміну сімейного стану позивача останнім також не надано. Суд також враховує положення ч.1 статті 184 СК України і зазначає про те, що позивачем взагалі не надано ніяких доказів про те, що він має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі , які б давали можливість суду визначитись з розміром аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, оцінивши досліджені судом докази у їх сукупності , суд з достатньою впевненістю приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а його пояснення у суді про те, що він у липні 2016 року звільнився з роботи, на якій працював трактористом, у зв.язку з погіршенням стану здоров.я , а з грудня 2016 року працює неофіційно у магазині, ніякими доказами не підтверджені . Суд не може посилатись на пояснення позивача, як на доказ, оскільки його пояснення у розумінні ч.2 ст. 57 ЦПК України не є доказом у справі. В силу статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed