Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

14 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та повідомив, що він з відповідачкою [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з позивачкою не склалось. На початку серпня 2020 року вона пішла з сім`ї до іншого чоловіка, залишивши сина [PERSON] проживати з позивачем. [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, відповідачка дитиною не цікавиться і не надає матеріальної допомоги. Зазначив, що [PERSON] є молодою, фізично здоровою, працездатною людиною, може працювати, забезпечена житлом. Також вказав, що крім спільного сина [PERSON] , від попередніх стосунків у відповідачки є двоє неповнолітніх дітей. Враховуючи викладене, позивач просив стягувати з відповідачки в його розпорядження аліменти на користь та утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% і не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, надіслано відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця її реєстрації, згідно відомостей наданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради від 17.09.2020 року №44085 Відповідачка ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не подала. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 лютого 2018 року, виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 14 лютого 2018 року, актовий запис №300 (а.с. 3). Від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить Свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 26.06.2018 року, актовий запис 2057 (а.с.4). Позивач проживає разом із сином за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №1010 від 11.09.2020 року (а.с. 5). Відповідачка проживає окремо, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання не надає. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум визначає мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини як вартісна величина, достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Дитині [PERSON] виповнилося 2 роки. Суд звертає увагу, що відповідачка доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надала, а тому суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення права позивача, яке підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідачки коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідачка здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідачка доказів неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоров`я суду не надала. Крім того, крім спільного сина [PERSON] , у відповідачки є двоє неповнолітніх дітей. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, враховуючи, що відповідачка має ще двоє неповнолітніх дітей, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі, про який клопоче позивач. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст.182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 14 вересня 2020 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом установлено, що згідно договору-квитанції №144 від 11 вересня 2020 року позивач сплатив адвокату Павловій В.Є. за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви при стягненні аліментів на утримання малолітньої дитини гонорар у розмірі 600,00 грн (а.с. 6). Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №48, виданого 16.12.1993 року. Отже, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 600,00 грн. При цьому, суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а тому, зважаючи на те, що позовні вимоги були задоволені, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн за вимогою про стягнення аліментів, від сплати яких при зверненні до суду був звільнений позивач.

Outcome: approved