Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

12 лютого 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 16.11.2003 року сторони уклали шлюб. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO] 05.03.2007 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Позивач неспроможна самостійно матеріально забезпечувати сина, якого вона виховує самостійно. Позивач\~ [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Зазначила, що просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Зазначив, що взмозі сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів. Суд, заслухавши сторони,\~ дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. З копії свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ №072714 від 16.11.2003 року встановлено, що 16.11.2003 року сторони уклали шлюб. Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ГЮ №010050 від 22.03.2007 року підтверджується, що сторони розірвали шлюб, після розірвання шлюбу позивач взяла прізвище Харитонова. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ №115144 від 31.05.2016 року, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище [PERSON]. Копією свідоцтва про народження серії 1-АП №272349 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони. Згідно копій свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ № 105210 та свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 244435, відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб 10.07.2015 року з [PERSON] і від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~). Частиною 2\~статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та\~СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, суд знаходить підстави для присудження аліментів із відповідача. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що відповідачем повністю визнано розмір позовних вимог, матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, стан здоров'я відповідача, перебування на утриманні відповідача малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Обовязок утримувати дітей покладено на обох батьків. За таких обставин, позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України.

Outcome: approved