Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

13 жовтня 2015 року до Любешівського районного суду Волинської області з цивільним позовом звернулась [PERSON]. Просить суд ухвалити рішенням, яким стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1268 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження нею навчання - до 23 років; позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини. Позов умотивовано тим, що позивач та відповідач з 05 серпня 2000 року по 05 лютого 2007 року перебували між собою у шлюбі, від якого [INFO] народилась дочка [PERSON]. У 2004 році позивач виїхала на заробітки у Республіку Польща. Донька залишились проживати з батьком позивача у селі Судче Любешівського району Волинської області. У липні 2007 року [PERSON] одружилась удруге, з цього часу [PERSON] проживає у Республіці Польща разом з нею та її новою сім'єю. Ні за час проживання дочки на території України, ні у даний час відповідач не цікавиться життям дитини, її вихованням, не забезпечує її матеріально. Останній раз відповідач бачився з донькою приблизно три роки тому, коли у черговий раз необхідно було оформити дозвіл на виїзд дитини за кордон тощо. Обґрунтовуючи позов у частині стягнення аліментів, позивач покликається на норми Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», які встановлюють прожитковий мінімум для дітей віком від 06 до 18 років на рівні 1268 гривень, а з грудня 2015 року - 1455 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач до суду не з'явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду цієї справи через оголошення у пресі. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - служби у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - служби у справах дітей Любешівської районної державної адміністрації Волинської області -- Токар А.В. щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. При цьому, звернув увагу на доцільність врахування думки дитини у частині вирішення питання позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи наведене, за згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі -- ЦПК). Заслухавши учасників процесу, проаналізувавши докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], документів які підтверджують зміну прізвищ [PERSON], батьками [PERSON] є позивач та відповідач. Згідно з довідкою Судченської сільської ради Любешівського району Волинської області [PERSON] з донькою [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS]. Згідно з інформацією служби у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з квітня 2013 року, зі слів батьків він виїхав у місто Сімферополь Автономної Республіки Крим. Відповідно до довідки директора гімназії № 27 у місті Варшава (Республіка Польща) [PERSON] є ученицею гімназії з вересня 2013 року. Батько [PERSON] не співпрацював зі школою та невідомий вчителям. [PERSON] подала письмові пояснення щодо позову. Зазначила, що з 2007 року вона разом з дочкою [PERSON] проживає у Республіці Польща. Ще до виїзду за кордон відповідач не цікавився дитиною, не забезпечував її матеріально тощо. У липні 2007 року позивач одружилася вдруге. Її сім'я складається з чоловіка [PERSON], доньки від першого шлюбу [PERSON] та сина від другого шлюбу. Донька сприймає її теперішнього чоловіка як батька. Неповнолітня [PERSON] також надала суду письмові пояснення, у яких підтвердила, що її батько [PERSON] не спілкується з нею, не цікавиться її життям, не забезпечує її матеріально. У зв'язку з наведеним вона не хоче, щоб [PERSON] вважався її батьком. Служба у справах дітей Любешівської районної державної адміністрації Волинської області повідомила суд про неможливість надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] у зв'язку з тим, що ні батьки дитини, ні сама дитина на території Любешівського району не проживають. Обґрунтування рішення суду щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача. Згідно з частинами першою, другою статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до частини першої статті 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи досліджені докази, суд вважає доведеним факт тривалого ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки. Таким чином, позов [PERSON] у частині позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягає до задоволення. Вирішуючи позов про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до частини другої статті 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з частиною третьою статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до положень частини першої статті 184 СК, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд констатує відсутність будь-яких відомостей про доходи позивача та відповідача, їх стан здоров'я, наявність на утриманні [PERSON] інших осіб тощо. З врахуванням досліджених у судовому засіданні обставин в їх сукупності, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги визначений законом паритет обов'язків батька та матері щодо утримання дитини,

Outcome: partial