Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

13 грудня 2017р. позивач звернувся з позовом до відповідача про стягення коштів (аліментів) за навчання повнолітнього сина, що становить 127680грн (еквівалент 3990,00Євро) сплачених позивачем 31.10.2017р. на утримання сина, який продовжує навчання. 10 вересня 2018р. позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог в розмірі 46979,57грн. сплачених з 22.02.2018року по 07.09.2018року. Всього позивачем було сплачено за навчання повнолітнього сина 174659,57грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач перебував в шлюбі з [PERSON] з 1996року, актовий запис №265 від 29.06.1996р. Від шлюбу позивач з відповідачкою мають сина [PERSON] 1997р.н. 15 жовтня 2017року відповідачка припинила з позивачем всі шлюбні правовідносини, які виразились в тому, що позивач займаючись підприємницькою діяльністю у статусі ФОП за адресою [ADDRESS] змушений був по вині відповідачки припинити підприємницьку діяльність у звязку з тим, що відповідачка викрала у нього ключі від вищеназваного приміщення, кошти, внаслідок чого позивач змушений був звернутись в правоохоронні органи з заявою про вчинення відповідачкою кримінального правопорушення, яке внесено в ЄРДР №12017140080003386 від 15.10.2017р. Окрім цього, відповідачка з 30.08.2017р. недопустила позивача за місцем проживання [ADDRESS] де він зареєстрований та проживав з 1996року, про що свідчить рапорт НПУ Управління патрульної поліції у м. Львові від 23.11.2017р. №Ш-92/41/12/02-2017. З 2015року по теперішній час син [PERSON] навчається в Рурському університеті м. Бохум, Німеччина на денній формі навчання на хімічному факультеті. Листом органу реєстрації та прописки - Бюро у справах іноземців Обер-бюргермайстер м. Бохум Німеччина №33221 від 19.12.2017р. підтверджується, що [PERSON] повинен володіти фінансовими коштами у розмірі 720,00 Євро на один місяць. Сюди належить не лише витрати на житло, харчування та медичне страхування а й кошти на саме навчання. Всього витрат на навчання необхідно 8640,00 Євро на рік. За час окремого проживання з відповідачкою позивачем понесені витрати на навчання повнолітнього сина: 31.10.2017р. в сумі 4980,62 Євро, 03.11.2017р. в сумі 3000,00 Євро, що підтверджується оборотом коштів на власному рахунку [PERSON] у Дойче Банку [NUMBER], а також висновком судового експерта [PERSON] №21 від 23.05.2018р. ТзОВ «Судово-експертне бюро України» з якого вбачається перерахування грошових коштів [PERSON] на рахунок [NUMBER] в Дойчебанку, який належить [PERSON] в період з 02.11.2017р. по 03.11.2017р. в сумі 3000,00 євро та перерахування [PERSON] на рахунок [NUMBER] в Дойчебанку, який належить [PERSON] 31.10.2017р. в сумі 4980,62 Євро. 10 вересня 2018року відповідач [PERSON] подала відзив на позов і позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що ст .199 СК України регламентує порядок надання утримання повнолітній дитині, тобто утримувачем такої допомоги являється дитина а не інший з батьків, та визначає утримання на майбутнє, і що ст. 199 СК України не передбачає компенсацію вже понесених витрат, що [PERSON] не сплачує ніяких коштів на навчання в університеті , навчається безкоштовно і без договору, що на її утриманні знаходиться малолітній син і вона не має можливості утримувати повнолітнього сина, що син може навчатись в Україні, де витрати дешевші, що відповідач проти навчання [PERSON] в Німеччині, що [PERSON] є неврівноважений та агресивний. Окрім цього відповідач покликається на те, що з 01 вересяня 2018р. переїхала на постійне місце проживання до Києва і всі її ресурси в тому числі матеріальні, спрямовані на забезпечення малолітнього сина [PERSON], побутових і освітніх потреб. Заявляє, що сплатити кошти які безпідставно вимагає позивач вона не має змоги, оскільки піклується про двох своїх батьків-інвалідів другої групи. Покликається на те, що вона була категорично проти продовження навчання [PERSON] в Німеччині, із-за його проблем з навчанням, постійних розваг, частих дорогих поїздок під час навчального процесу та проблем з алкоголем, але позивач на її неодноразові зауваження і поради не зважав, а відправляв [PERSON] кошти. Позивача в судове засідання не з'явився, однак подав на адресу суду про слухання справи у його відсутності. Відповідач вкотре в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Однак, в матеріалах справи наявний відзив на позов та пояснення, за таких обставин, суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності сторін за наявних у матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 червня 996р. актовий запис №265 від 29.06.1996р. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає з матір'ю, на якого позивач сплачує аліменти, а син [PERSON] проживає в м. Бохум, Німеччина, та навчається в Рурському університеті на денній формі навчання. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаєтья за рішенням суду, з урахуванням обставин, що маюь істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За змістом наведеної статті батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Питання про те, які витрати підлягають компенсації батьками та у якому розмірі, вирішується за домовленістю сторін. Батьки, зокрема, мають право домовитись (укласти договір) про сплату витрат на навчання дитини. зайняття спортом, відпочинок, тощо. У разі спору розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину визначається за рішенням суду. Між сторонами виник спір, щодо витрат на начання повнолітнього сина, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач зазначає що витрати на повнолітнього сина полягають в оплаті навчання сина в навчальному закладі Рурського університету м. Бохум, Німеччина, оплаті проживання сина за кордоном у зв'язку з навчанням. Як встановлено судом, повнолітній син [PERSON] з серпня 2015року навчається за кордоном у навчальному закладі Рурського університету м. Бохум, Німеччина, річна вартість навчання в якому складає 8640,00 Євро. З матеріалів справи вбачається, що питання щодо обрання іноземного навчального закладу для сина вирішувалося сторонами спільно під час подружнього життя. Той факт, що син навчається за кордоном підтверджується Свідоцтвом про зарахування [PERSON] в Рурський університет м. Бохум на постійній основі станом від зимовго семестру 2015-2016років видане від 09.11.2017р. з денною формою навчання та рекомендаційним листом [PERSON] виданим приват-доцентом доктором [PERSON] на ім'я [PERSON] Рурського університету м. Бохум 24.03.2017р. Зважаючи на це, суд вважає, що відповідач повинен нести половину витрат, пов'язаних з навчанням та проживанням сина за кордоном, оскільки обрання відповідачем для навчання сина іноземного платного навчального закладу свідчить про його спроможність нести такі фінансові затрати. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем були понесені витрати на оплату навчання сина за кордоном 31 жовтня 2017р. в розмірі 4980,62 Євро, що еквівалентно за офіційним курсм НБУ на дату сплати (3115.4288) 155167,67грн та 03.11.2017р. в розмірі 3000,00 Євро, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на дату сплати (3136.1590) 94084,77грн. Окрім цього позивачем були понесені витрати в сумі 2861,99 Євро, а саме: 22.02.2018р. 560,83 Євро що на день сплати по курсу НБУ (3322.7674) становить 18635,08грн 22.02.2018р. 650,00 Євро що на день сплати по курсу НБУ (3322.7674) становить 21597,99грн 26.04.2018р. 421,16 Євро що на день сплати по курсу НБУ (3201.0659) становить 13481,61грн 25.05.2018р. 235,00 Євро що на день сплати по курсу НБУ 3061.8896 становить 7195,44грн 07.09.2018р. 1000,00Євро що на день сплати по курсу НБУ (3303.1255) становить 33031,25грн, а всього 343193,81 грн. Отже суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути Ѕ частини понесених позивачем витрат на навчання сина в розмірі 343193,81 : 2 = 171596,91 грн. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню на загальну суму 171596,91 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі передбаченому п.1.1. ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial