Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

13.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.10.2009 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають одну неповнолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними виникають сварки та непорозуміння, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Однією сім'єю вона та відповідач не проживають чотири місяці. Одруження виявилося невдалим. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, шлюб існує формально, на примирення з відповідачем вона не згодна. Просить при розірванні шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - «[PERSON]». В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, відповідно до прохальної частини позовної заяви просить справу розглянути у її відсутності, на примирення з відповідачем не згодна, на розірванні шлюбу наполягає (а.с.9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що зазначене в інформації Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області (а.с.7), яка вручена відповідачу (а.с.10). Відтак, суд вважає, що відповідач [PERSON] повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи і не з'явився до суду без поважних причин, заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 13.11.2014 року, суду не надав. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка заперечень щодо заочного розгляду справи не висловила, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначила в позовній заяві. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки та її неповнолітньої дочки, оскільки сварки та непорозуміння впливають на моральний стан позивачки, шкодять здоров'ю та вихованню дитини. До того ж, сторони не проживають однією сім'єю. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки та її неповнолітньої дочки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved