Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

13.09.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що йому належить на праві власності вищевказаний житловий будинок. У вказаному будинку разом з ним також проживали та були зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON] Однак, починаючи з серпня 2010 року відповідачі припинили проживати у його будинку та вибули проживати до Росії і до цього часу в будинок не поверталися. Особисті речі відповідачів в будинку відсутні, поштова кореспонденція на вказану адресу на їх ім'я не надходить. Протягом відсутності відповідачів без поважних причин, останні комунальні послуги не сплачували, допомогу в утриманні будинку не надавали, у зв'язку з чим порушуються його права, як власника житлового будинку, при цьому, наявність реєстрації відповідачів у його будинку, заважає оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг. Його прохання добровільно виписатися з вказаного помешкання відповідачі ігнорують, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання на 22.10.2018 року та 21.11.2018 року не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їхньої участі, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 14.08.2018 року приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу за р./№ 781, власником житлового будинку [ADDRESS], є позивач [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з даних будинкової книги, за порядковими номерами 8 та 9 мається запис про реєстрацію 27.08.2002 року у вищевказаному будинку відповідачів у справі - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Проте, як слідує з показань свідка [PERSON] у судовому засіданні, що також підтверджено комісійним актом обстеження домоволодіння [PERSON], проведеного Новобузької міською радою 10.09.2018 року, у вказаному житловому будинку відповідачі [PERSON] та [PERSON] припинили проживати ще з серпня 2010 року (а.с.10). Згідно доводів позивача, останні вибули на постійне проживання до [ADDRESS] Згідно положень ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за наймачем протягом шести місяців, у зв'язку з чим, зважаючи на те що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку позивача понад встановлені строки, останніх, в силу вимог ст. 72 ЖК України, слід визнати такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням в цьому будинку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. На стягненні з відповідачів судових витрат, які позивач поніс у зв'язку з розглядом справи, останній не наполягав, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved