Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

13.06.2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. Позов мотивувала тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем, народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 28.10.2015 року шлюб розірвано. Відповідач проживає окремо. Нею за місцем її проживання створені необхідні умови для життя та виховання неповнолітніх дітей. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в нього відсутнє постійне місце проживання. Однак, він неодноразово погрожує відібранням дітей. А тому, з метою захисту прав та інтересів дітей, просила визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за місцем проживання матері. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали частково, вимогу щодо визначення місця проживання дітей з матірю просили суд задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати, а залишити за позивачем. Відповідач в судовому засіданні вимогу про визначення місця проживання дітей з матірю визнав, не заперечував щодо її задоволення. Представник третьої особи вважає вимоги заяви підставними та такими, що підлягають до задоволення, просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до копій свідоцтв про народження (а.с. 14,15), позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матірю у разі коли батьки проживають окремо. Судом встановлено, що позивач та відповідач проживають окремо. Позивач разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] (а.с. 13). Висновком служби у справах дітей Луцької міської ради № 232 від 23.12.2015 року встановлено, що батько дітей на даний час перебуває в трудовій міграції в м. Броварах, проживає із співмешканкою. З дітьми періодично спілкується по телефону, однак матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Судом встановлено, що позивач виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, позитивно характеризується за місцем роботи, створила належні умови для виховання дітей. Актом обстеження умов проживання встановлено наявність необхідних предметів побуту, діти забезпечені одягом, продуктами харчування, іграшками, засобами гігієни (а.с. 11). В наданих в судовому засіданні поясненнях відповідач не заперечував щодо визначення проживання дітей з матірю. Крім того, висновком служби у справах дітей Луцької міської ради № 232 від 23.12.2015 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 793-4 від 29.12.2015 року, установлено доцільність залишити проживати неповнолітніх дітей за місцем проживання матері. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи найкращі інтереси дітей, відсутність спору між батьками дітей, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за місцем проживання їх матері [PERSON]

Outcome: approved