Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

14.03.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 28.11.2006 року він придбав у [ADDRESS], у якій один проживав по час подання позову до суду. У 2009 р. він одружився з [PERSON], яка зареєстрована і фактично постійно проживає у [ADDRESS], тому з 2015 р. він з дружиною проживають окремо. [PERSON] іноді приїжджала до нього та має ключі від квартири. Із кровних родичів він підтримує стосунки зі своїм двоюрідним братом [PERSON], який проживає у [ADDRESS]. Відповідач періодично приїдзжає до Києва у справах, і тому позивач, приблизно в 2015 році дав відповідачу один екземпляр ключів від своєї квартири, щоб відповідач міг без позивача потрапити до неї. Останні кілька років здоров'я позивача різко погіршилося, позивач майже нічого не бачить, це призвело до того, що він став вживати спиртні напої. На цьому ґрунті у позивача виник конфлікт з дружиною, яка виїхала на постійне проживання за місцем своєї реєстрації. За два роки вживання алкоголю позивача стали турбувати болі в серці та ускладнилось дихання. В результаті чого 14.10.2016 р. позивача госпіталізували до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Києва із захворюванням серця та іншими супутніми захворюваннями. На лікування позивачу потрібні були ліки і він зв'язався через мед персонал зі своїм братом [PERSON] з проханням приїхати до нього до дому взяти кошти і купити ліки. 21.20.2016 р. позивача виписали з лікарні, а 22.10.2016 р. його знову госпіталізували до Київської міської клінічної лікарні №3. Та знову позивачу допомагав відповідач в придбанні ліків, продуктів харчування, приносив з квартири позивача все необхідне для перебування його в лікарні. На той час заощадження позивача вже закінчилися, а для отримання його пенсії щомісяця необхідно було надати такі повноваження відповідачу. Тому відповідач пообіцяв позивачу, що домовиться з нотаріусом, який оформить довіреність, відповідно до якої він зможе отримувати його пенсію. 28.10.2016 р. до позивача прийшов відповідач з якоюсь жінкою, яку позивач сприйняв як нотаріуса, яка вийняла документи, які позивач вважав довіреністю, та показала де йому поставити підпис, оскільки позивач лежав і не міг встати з ліжка. Що там було написано жінка не оголосила, а позивач не читав, бо не міг через поганий зір. Вже після виписки з лікарні, приблизно напередодні новорічних свят до позивача приїхав відповідач зі своєю дружиною і почали генеральне прибирання у квартирі позивача, яке супроводжувалося викиданням на їх погляд «старих та непотрібних речей», що дуже обурило позивача і він їм зробив зауваження. На що йому відповідач повідомив, що позивач в даній квартирі більше не хазяїн, оскільки начебто позивач подарував її відповідачу і тепер проживає у даній квартирі з доброї волі відповідача. В лютому 2017 року відповідач надав позивачу ксерокопію договору купівлі-продажу від 08.10.2016 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баляс Н.П. З розділу 2 «Ціна договору та порядок розрахунків» пункту 3.1 цього договору позивач дізнався, що він його підписав в лікарні 28.10.2016 р. Відповідно до умов договору, позивач продав свою квартиру відповідачу за 489700 грн., з яких в день підписання договору та його нотаріального посвідчення позивачем отримано від відповідача 149000 грн., а залишок в сумі 340700 грн. відповідач повинен сплатити позивачу до 01.11.2016 р. Підтвердженням розрахунків між сторонами будуть Акти прийому-передачі. А відповідно до п.3.1.1. розділу 3 «Права та обов'язки сторін» зазначено, що фактична передача квартири Покупцю підтверджується передачею ключів від квартири та технічного паспорту на квартиру, яка є предметом цього Договору. Відповідно до пункту 4.5 розділу 4 «Інші умови» Продавцю на підтвердження факту укладення цього договору надається його нотаріально засвідчена копія. Однак, позивач взагалі не знав про існування даного договору-купівлі продажу квартири, коштів за квартиру він не отримував. Відповідач ввів позивача в оману щодо правової природи договору купівлі-продажу і позивач вчинив даний правочин помилившись, а також сам договір не відповідає внутрішній волі та життєвим обставинам позивача, тому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 28.10.2016 р. між позивачем і відповідачем. Ухвалою суду від 29.03.2017 р. відкрито провадження по даній справі. 30.03.2017 р. [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що зареєстрована на [PERSON] 31.03.2017 р. ухвалою суду накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. 18.04.2017 р. на адресу суду від [PERSON] надійшла апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження від 29.03.2017 р. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва від 01.06.2017 р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2017 р. залишено без змін. В ході розгляду справи 27.07.2017 р. судом за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] було залучено до участі у справі, в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баляс Н.П. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд винести рішення про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивач і відповідач по справі дійсно двоюрідні брати, які протягом усього життя підтримували хороші родинні стосунки. Позивач останнім часом не працював. В 2006 р. він продав двохкімнатну квартиру на вул. Бойченка та купив однокімнатну квартиру на Маяковського, для того, щоб мати можливість за рахунок різниці у вартості проживати. Через деякий час дані грошові кошти у позивача закінчились і він неодноразово звертався до відповідача із проханням позичити кошти. Восени 2016 року у позивача почалися серйозні проблеми зі здоров'ям. Перебуваючи у лікарнях позивач для встановлення контакту з родичами давав саме номер телефону відповідача, що вказувало на близькі стосунки між ними. Перебуваючи у лікарні позивач попросив відповідача забрати собі на збереження папку з важливими документами, в тому числі документи на спірну квартиру. Після виписки позивача з лікарні, відповідач 12.10.2016 р. добровільно повернув папку з документами позивачу. 14.06.2016 р. відповідачу зателефонувала сусідка позивача та повідомила, що [PERSON] вночі забрала швидка та в неї знаходяться ключі від квартири. 15.10.2016 р. відповідач обдзвонив і об'їздив не одну лікарню, поки знайшов у лікарні швидкої допомоги по вул. Братиславській, 3 в м. Києві позивача, який перебував у відділенні реанімації. [PERSON] весь час відвідував позивача та надавав йому всю необхідну допомогу. 21.10.2016 р. позивача, на його категоричну вимогу, виписали із лікарні швидкої допомоги та останній попросив відповідача допомогти йому переїхати до дому. 22.10.2016 р. відповідач зранку відвідав позивача, знову привіз йому медикаменти та усе необхідне. У другій половині дня [PERSON] знову потрапив у реанімаційне відділення КМКЛ №3 по вул. П.Запорожця, 3 в м.Києві. Весь час відповідач був поруч та надавав усю необхідну допомогу. Починаючи з вересня 2016 р. позивач пропонував відповідачу переоформити квартиру та в жовтні вони прийшли до взаємної згоди, що родина відповідача купить квартиру у позивача. Також сторони домовились про те, що позивач буде проживати у квартирі без будь-яких обмежень. 28.10.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири. Оскільки позивач наполягав на швидкому укладені договору, то було організовано нотаріальне посвідчення договору у приміщенні лікарні. Таким чином, сторона відповідача вважає договір купівлі-продажу квартири від 28.10.2016 р. таким, що укладений згідно з вільним волевиявленням сторін, без застосування будь-якого насильства, введення в оману чи під впливом помилки, а отже, є таким, що відповідає вимогам закону. На думку представника відповідача, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо укладення оспорюваного договору під впливом помилки чи обману, а тому представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баляс Н.П., в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду письмові пояснення з проханням розглядати справу у її відсутності. В письмових поясненнях приватний нотаріус Баляс Н.П. Київського міського нотаріального округу пояснила суду, що 28.10.2016 р. нею, як приватним нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір було укладено між продавцем - [PERSON] та покупцем - [PERSON] Враховуючи те, що предметом договору було нерухоме майно, то відповідно до вимог законодавства України він був нотаріально посвідчений, про що свідчить посвідчувальний напис нотаріуса на договорі від 28.10.2016 року за р.№3988. Нотаріальне посвідчення оспорюваного договору було здійснено нотаріусом відповідно до порядку нотаріального посвідчення договорів про відчуження нерухомого майна та в спосіб, що визначений Законом України «Про нотаріат». На підтвердження права власності на відчужуване майно позивач надав нотаріусу оригінал договору купівлі-продажу квартири, який зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 08.12.2016 р. Крім того, позивач власноруч підтвердив, що на момент укладення оспорюваного договору квартира нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не заставлена в спорі, під забороною (арештом), податковою заставою іпотекою не перебуває, в оренду (найм) суборенду не здана, прав щодо неї у третіх осіб немає, будь-які обтяження (обмеження), судові спори щодо неї відсутні. Третьою особою було проведено таку перевірку та не виявлено будь-яких заборон щодо предмету угоди. Крім того, при посвідченні оспорюваного договору нотаріус з'ясувала обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб позивача та відповідача, та під час посвідчення договору нотаріусом було встановлено особу учасників, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Установлення особи було здійснено за паспортами гр. України. Також нотаріусом було визначено обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які брали участь у ньому. Сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності позивача у нотаріуса не виникало, також були відсутні підстави вважати, що хтось з учасників договору страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, що істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, токсичними речовинами. Відомостей про визнання особи позивача недієздатною чи обмежено дієздатною нотаріусу подано не було. Позивач на момент вчинення договору не був особою, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не могла власноручно підписати документ, а також не був сліпою особою. Зміст договору на відповідність вимогам закону і дійсним намірам сторін нотаріусом було перевірено. З метою виключення можливості стороннього впливу на волевиявлення позивача та для встановлення дійсних намірів останнього, нотаріусом було поставлено позивачу ряд питань, на які позивач надав ствердні відповіді. Встановивши, що кожна із сторін однаково розуміла значення, умови договору та його правові наслідки, нотаріусом було посвідчено такий договір. Таким чином, третя особа просила суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Чернокур О.М., нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01.12.2006 р. за р.№ 4674 та зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 08.12.2006 р. [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.12). 02.12.2009 р. [PERSON] зареєстрував шлюб з гр. [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а.с.13). Як пояснював в судовому засіданні позивач та зазначено в позовні заяві, [PERSON] зареєстрована та майже весь час проживає у [ADDRESS], інколи навідується до позивача, а з 2015 року після сварки з позивачем постійно проживає за місцем своєї реєстрації. Відповідач по справі [PERSON] є двоюрідним братом позивача [PERSON] які протягом усього життя підтримували хороші родинні стосунки, про що сторони в судовому засіданні не заперечували. [PERSON] завжди допомагав позивачу з грошима та з підтримкою. Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2016 р., посвідченого Баляс Н.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, позивач [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 3.1 зазначеного договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 489 700 грн., з яких в день підписання сторонами та нотаріального посвідчення цього договору отримано продавцем від покупця 149 000 грн., а залишок в сумі, що складає 340 700 грн. буде сплачено покупцем продавцю до 01 листопада 2016 року. Сторони свідчать, що розрахунок між ними відбувається з дотриманням вимог ст.. 1087 Цивільного кодексу України та Постанови Правління НБУ №210 від 06.06.2013 року. Підтвердженням розрахунків між сторонами., будуть Акти прийому -передачі. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажі одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частинами 2, 4 ст. 692 ЦК України, передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачена розстрочка платежу. Якщо покупець прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплату товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Так, відповідно до копій акту прийому - передачі від 12.11.2017 р. та 19.11.2017 р. який був підписаний [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Баляс Н.П. Київського міського нотаріального округу від 28.10.2016 р. за р.№3988, [PERSON] передав [PERSON], який в свою чергу прийняв грошові кошти в розмірі 149 000 грн., згідно умов договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.86-87). Згідно копії акту прийому - передачі від 26.11.2017 р. який був підписаний [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Баляс Н.П. Київського міського нотаріального округу від 28.10.2016 р. за р.№3988, [PERSON] передав [PERSON], який в свою чергу прийняв грошові кошти в розмірі 42 700 грн., згідно умов договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.88). Сторона позивача в судовому засіданні наголошувала на тому, що відповідач скориставшись довірливим ставленням та безпорадним станом позивача, маючи вільний доступ до спірної квартири, взявши з дозволу позивача документи на квартиру, а також повідомивши позивача, що необхідно нотаріально оформити довіреність на отримання пенсії позивача, обманним шляхом змусив позивача підписати вказаний договір-купівлі продажу квартири, крім того, кошти за квартиру він не отримував. Також позивач вказував на те, що помилився щодо правової природи правочину, оскільки вважав, що підписує довіреність на отримання відповідачем пенсії позивача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона являється дружиною позивача [PERSON], знає зі слів позивача, що він в жовтні місяці 2016 року знаходився в лікарні, відповідач який являється двоюрідним братом позивача, допомагав йому. Також свідку зі слів позивача відомо, що [PERSON] перебуваючи в лікарні підписав якийсь документ, як він вважав, це було доручення на відповідача на отримання останнім пенсії позивача. Відвідавши позивача в лікарні, свідок помітила, що [PERSON] погано виглядав, був блідий та скаржився на свій стан здоров'я. [PERSON] повідомив свідку, що [PERSON] подарував йому свою квартиру, та [PERSON] вже в ній зареєструвався. Проте, суд критично відноситься до таких свідчень свідка, оскільки вони ставлять під сумнів достовірність і правдивість фактів, які були нею повідомлені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 березня 2015 року у справі № 6-32087СВ14 зазначив, що підстави подання позовів про вчинення договору внаслідок помилки, а також водночас під впливом обману та у зв'язку з тяжкими обставинами, передбачені статтями 229, 230 та 233 ЦК України є взаємовиключними, оскільки предмет доказування кожної з обставин, на яку посилається на підтвердження своїх доводів позивач, передбачає встановлення відмінних за правовою природою юридичних фактів. Враховуючи викладене, позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен був довести суду на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором відповідачу та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору купівлі-продажу квартири. Крім того, враховуючи те, що приватний нотаріус Баляс Н.П. Київського міського нотаріального округу, перед посвідченням договору купівлі - продажу, зі слів нотаріуса та відповідача, роз'яснила позивачу [PERSON] усі умови договору, та впевнилась у тому, що [PERSON] вони зрозумілі, а у суду не має підстав не вірити третій особі нотаріусу. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача під час укладення договору купівлі-продажу квартири замість доручення на отримання відповідачем пенсії, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу квартири та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й продовження позивачем проживати в спірній квартирі, як було домовлено сторонами під час укладання оспорюваного договору. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Щодо посилання [PERSON], що він не розумів, що він підписує, та не міг прочитати текст правочину, а також не отримував коштів за купівлю-продаж спірної квартири, то суд критично оцінює ці посилання позивача як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, в матеріалах справи містяться акти прийому-передачі, відповідно до яких відповідач частинами передавав кошти за спірну квартиру позивачу у справі (а.с. 86-88), які підписані і позивачем і відповідачем, що судом було встановлено при розгляді справи. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що позивач та його представник у суді не довели, що договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], від 28.10.2016 року вчинено під впливом помилки. Тому у задоволенні позову слід відмовити. Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України). Таким чином, згідно частин 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою суду від 31.03.2017 року, знявши арешт з квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволені позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed