Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

13.01.2021 позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути на її користь борг згідно договору позики в сумі 108000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.03.2020 відповідач [PERSON] отримала в борг у позивача грошові кошти в сумі 121500,00 грн. в присутності свідка [PERSON] , та зобов`язалася повернути до 31.08.2020, про що написала розписку, однак до визначеного строку борг не було повернуто. 27.09.2020 позивачка звернулася до відповідача [PERSON] з вимогою повернення боргу, відповідачка разом з чоловіком [PERSON] пообіцяли протягом року віддати борг, а поручителем по договору позики став її чоловік [PERSON] . На підтвердження цього договору було написано розписку в присутності свідка. [PERSON] та [PERSON] зобов`язалися віддати борг на протязі одного року в сумі 128000,00 грн. На протязі місяця відповідачами був сплачений борг у сумі 20000,00 грн. Однак наразі відповідач взагалі уникає спілкування з позивачкою, та борг повертати не бажає. Враховуючи неповернення боргу в повному обсязі, просила стягнути його в судовому порядку. Ухвалою судді від 01.02.2021 справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні за участю сторін. Ухвалою суду від 01.03.2021 провадження у справі зупинено до спливу шестимісячного строку з дня смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 26.08.2021 провадження у справі поновлено, витребувано із Золочівської держнотконтори Харківської області належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] 13.09.2021 із Золочівської держнотконтори Харківської області до суду надійшла копія матеріалів спадкової справи №150/2021, заведеної після померлого [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що 04.06.2021 до Золочівської держнотконтори надійшла заява про відмову від спадщини на користь [PERSON] від дружини спадкодавця [PERSON] . Натомість в матеріалах справи наявне рішення суду, яке набрало законної сили, про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , та копія свідоцтва про народження спільної дитини подружжя [PERSON] , [INFO] . 04.06.2021 до Золочівської держнотконтори Харківської області надійшла претензія кредитора від [PERSON] до спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] , цю претензію було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2021 рік за №355 та долучено до матеріалів спадкової справи. Ухвалою суду від 22.10.2021 за заявою представника позивача адвоката Пантелея В.В. замінено відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , його правонаступником - малолітнім [PERSON] , [INFO] , законним представником якого є його мати [PERSON] . Встановлено відповідачу [PERSON] , законним представником якого є його мати [PERSON] , строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 25.11.2021 заяву представника позивача адвоката Пантелея В.В. - задоволено. Залишено без розгляду позов [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення боргу за договором позики від 04.03.2020 з поручителя [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] . В судове засідання позивач та її представник адвокат Пантелей В.В. не з`явилися. Від представника позивача адвоката Пантелея В.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечила. Подала письмову заяву, в якій вказала, що не позичала вказані позивачем кошти, а працювала продавцем продовольчих товарів у ФО-П «Лохман» і вказана сума виникла в результаті недостачі в магазині. Відповідно до розписок від 4.03.2020 та 27.09.2020 вона зобов`язалась повернути дані кошти протягом майже трьох років, виплачуючи їх частинами кожного місяця із заробітної плати. Сплата коштів обліковувалася у відповідному журналі звітності, що вівся у магазині, проте копії цього журналу у неї немає, більше в магазині вона не працює. Сплатити кошти за розпискою вона не має змоги оскільки зараз не працює, має на утриманні малолітнього сина, крім цього [INFO] помер батько дитини. На підставі цього просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи неявку усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] борг в сумі 121500,00 грн. 60000,00 грн. до 31.05.2020, та 61500,00 грн. до 31.08.2020, про що склала розписку від 04.03.2020 (а.с.100). Згідно розписки від 27.09.2020 [PERSON] , поручителем якої зазначено її чоловіка [PERSON] , в присутності свідка, склали розписку про те, що [PERSON] зобов`язалася повернути [PERSON] борг в розмірі 128000,00 грн. Зобов`язалася повертати кожного місяця протягом року. (а.с.101). Таким чином, позивач [PERSON] виконала свої зобов`язання за Договором позики, а саме надала позику (грошові кошти) у розмірі 128000,00 гривень, а відповідач [PERSON] прийняла вищевказану позику. Частина боргу повернена, а саме в розмірі 20000,00 грн., про що зазначила позивач, та проти чого відповідач не заперечує. Виходячи з вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. Частиною 4 ст.263 ЦК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013 року Верховного Суду України у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оскільки розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальникові, то, виходячи від наведеного, знаходження оригіналу розписки у позикодавця [PERSON] є підтвердження неповернення їй суми позики. Відповідач [PERSON] не надала доказів протиправного утримання [PERSON] у себе боргової розписки, рівно як і доказів повернення суми позики. Вказаний договір позики не оспорював ся, недійсним не визнано. Отже, позовні вимоги до [PERSON] підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу за розпискою у розмірі 108000,00 грн. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд також стягує витрати позивача на оплату судового збору по справі в розмірі 1080,00 грн. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на правничу допомогу адвоката складають 5000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved