Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

13.06.2018р. до Вінницького районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа - Відділ РАЦС Вінницького РУЮ, в якому просить винести рішення про визначення прізвища її новородженої дитини «[INFO]», імені «[INFO]». Зобов'язати Відділ РАЦС Вінницького РУЮ зареєструвати її новороджену дитину із зазначенням прізвища «[INFO]» імені «[INFO]», видати свідоцтво про народження дитини, та не вносити до реєстраційних документів відомості щодо [PERSON], як про батька дитини. Дані вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що складений актовий запис № 6 від 30.01.2018р. [INFO]. вона народила сина та хотіла зареєструвати його на своє прізвище та отримати відповідне свідоцтво про народження, натомість третьою особою їй було відмовлено та роз'яснено, що дитина може бути зареєстрована лише на прізвище колишнього чоловіка, оскільки народилась менше, ніж через 10 місяців після розірвання шлюбу. Оскільки її колишній чоловік, а саме відповідач у справі, після розірвання шлюбу ніяких стосунків з нею не підтримує і від спілкування ухиляється, досягнення з ним будь-якої згоди щодо прізвища та імені дитини не можливо, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 01.10.2018р. цивільну справу передано на розгляд до Калинівського районного суду Вінницької області. Згідно ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018р., цивільну справу передано на розгляд судді Сєліну Є.В. Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 29.10.2018р. цивільну справу прийнято до провадження та визначено здійснити розгляд за правилами загального позовного провадження, як було визначено при відкритті провадження у справі відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 18.06.2018р. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до поданої заяви від 23.11.2018р. (зареєстрованої в канцелярії 26.11.2018р. за вх. № 10668/18) просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, до суду із відзивом на позов та письмовою заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Третя особа - представник Вінницького РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, згідно поданої письмової заяви від 13.11.2018р. № 4563-16.4-29 за підписом начальника відділу Бей Д.М. (зареєстрованої в канцелярії суду 21.11.2018р. за вх. № 10506), просить цивільну справу розглянути в їх відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши наявні у цивільній справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як вбачається з копії Свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого 30.01.2018р. Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було в передбаченому законом порядку розірвано, про що 30.01.2018р. складено відповідний актовий запис № 6. Відповідно до копії Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 05.07.2018р. Виконавчим комітетом Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, у сторін народився син - [PERSON], [INFO], уродженець села Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області. Згідно заяви відповідача [PERSON], посвідченої 09.07.2018р. приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П., зареєстрованої в реєстрі за № 2812 та адресованої органам РАГС, він не визнає себе батьком дитини народженої [INFO]. його колишньою дружиною [PERSON] Статтею 121 СК України регламентовано, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини про визнання батьківства. Згідно вимог ст.138 ЦПК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. За нормами ст.136 ЦПК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України, оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона звернулась до суду із вимогою про визначення прізвища її новородженої дитини та про зобов'язання органу державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати її дитину за новим прізвищем, про що видати відповідне свідоцтво про народження, посилаючись на норми ст.ст.145-146 СК України. Відповідно до ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасними визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження. Згідно ст.145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, врегульовано порядок розв'язання спорів між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини. Відповідно до цього пункту, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності). Служба у справах дітей з метою вивчення ситуації та підготовки висновку щодо визначення або зміни прізвища, імені та по батькові дитини проводить бесіду з матір'ю, батьком та дитиною, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку. Рішення органу опіки та піклування про розв'язання спору між батьками щодо визначення або зміни імені, прізвища, по батькові дитини приймається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» (п. 2.13.11) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення органу опіки та піклування, оформлене розпорядженням районної державної адміністрації чи рішенням виконавчого комітету про зміну прізвища малолітньої дитини відповідно до частини п'ятої ст. 148 СК України. Позивачем на порушення вимог процесуального закону не надано суду належного висновку органу опіки та піклування про надання згоди на зміну прізвища дитини. Крім того, як встановлено судом, зокрема із нотаріально посвідченої заяви відповідача [PERSON] від 09.07.2018р., між сторонами фактично існує спір щодо батьківства дитини, а не спір з приводу зміни його прізвища, а тому вимоги ст.ст.145, 148 СК України, в даному конкретному випадку судом не можуть бути застосовані. А відтак, вимога про визначення прізвища новородженої дитини сторін в порядку ст.ст.145, 148 СК України, зобов'язання органу державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати дитину за новим прізвищем, про що видати відповідне свідоцтво про народження, не може бути задоволена. Відповідно до п.1.5 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011р. № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за № 55/18793 (надалі Правила), заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами, шляхом їх формування та реєстрації за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на яких заявники за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у них, проставляють власні підписи. Згідно п.2.10 р.2 Правил, заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження у зв'язку з тим, що при державній реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім'я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини у зв'язку з тим, що вона фактично має власне ім'я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (п.п.2.13.1 п.2.13 р.2 Правил); висновок районного, районного у містах, міського (міст обласного значення), міськрайонного, міжрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції або дипломатичного представництва чи консульської установи України (п.п.2.13.3 п.2.13 р.2 Правил). Як передбачено в п.п.1.1, 1.15 р.1 Правил, у разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета з власної ініціативи. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. До основних засад (принципів) цивільного судочинства належить верховенство права. Виходячи з даних норм процесуального закону а також верховенства права, беручи до уваги другий пункт прохальної частини позовної заяви та наявної інформації щодо звернення позивача до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення відповідних змін до актового запису цивільного стану щодо народження дитини, яку не було розглянуто в передбаченому законом порядку, що не може бути перевірено судом з власної ініціативи в силу ст.81 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Вінницький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області розглянути в передбаченому законом порядку питання щодо внесення змін до актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO], уродженця села Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, в частині виключення відомостей про батька дитини - [PERSON], та видачі нового свідоцтва про народження дитини. При виконанні рішення в цій частині, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен виходити з приписів, викладених в Правилах внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011р. № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за № 55/18793, а саме перевірити факт такого звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану, та у разі наявності відповідної заяви [PERSON] про зміну прізвища дитини в актовому записі про її народження, з виключенням відомостей про її батька та видачею нового свідоцтва про народження дитини, вирішити це питання в передбаченому законом порядку, а у разі її відсутності, роз'яснити [PERSON] порядок та форму такого звернення. Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial