Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

12 лютого 2020 року позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Карташева Наталія Володимирівна (надалі - третя особа-1), Центральне міжрегіональне управління юстиції (м. Київ) (надалі - третя особа-2). Предметом позову є визнання недійсним заповіту, складеного 29 липня 2004 року від імені [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), посвідченого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Черієнко В.Ю, під реєстровим номером №1-619, в частині спадкування [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Підставою позову є настання смерті [INFO] батька позивачів та відповідача та наявність спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Однак, позивачі дізналися про наявність заповіту, складеного на позивачів та відповідача, хоча за життя спадкодавець сплатив відповідачу 20000,00 доларів США, що було еквівалентно 1/3 частки у вищевказаній квартирі, а тому вважають, що укладення вказаного заповіту не відповідає внутрішній волі спадкодавця, що є підставою для визнання заповіту недійсним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Карташеву Н.В. надати суду належним чином завірену копію спадкової справи (а.с. 57-58). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні заяви, про забезпечення позову (а.с. 59-62). Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. 30 березня 2020 рову від третьої особи-2, надійшли пояснення третьої особи, в яких третя особа, зважаючи на те, що дії посадових осіб Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, тому третя особа просила розглянути справу за відсутності представника третьої особи, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи (а.с. 70-75). 15 квітня 2020 року від третьої особи-1, надійшли пояснення третьої особи, у яких зазначено про те, що на підставі Заяви [PERSON] від 24 грудня 2019 року щодо прийняття спадщини після її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відкрито Спадкову справу № 07/2019. Спадкова справа № 07/2019 зареєстрована в спадковому реєстрі 24 грудня 2019 року за № 65296361. Аналогічна заява про прийняття спадщини [INFO] прийнята також від [PERSON] , яка є молодшою дочкою померлого. При відкритті спадкової справи № 07/2019, у відповідності до положень п.2.2 п. 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карташевою Н.В., перевірено наявність заповітів та спадкових договорів [PERSON] , померлого [INFO] , за Спадковим реєстром. При вказаній перевірці з`ясувалося, що [PERSON] залишив заповіт, посвідчений Чернієнко Б.Ю, державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори, 29.07.2004 року за реєстром № 1-619, про що 24 грудня 2019 року отримано Інформаційну довідку за Спадкового реєстру заповіти/спадкові договори) за № 58880909. У відповідності до тексту зазначеного Заповіту, спадкоємцями на майно (квартиру [ADDRESS] ) [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожна. За даними спадкового реєстру Заповіт [PERSON] зареєстрований в спадковому реєстрі 29 липня 2004 року за номером 8617911 та є чинним. 18 лютого 2020 року на адресу робочого місця третьої особи прийшов лист з заявою громадянки Російської Федерації, [PERSON] , про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] . Заява [PERSON] складена належним чином, справжність її підпису засвідчено [PERSON] , нотаріусом нотаріального округу Санкт-Петербурга, 03 лютого 2020 року та зареєстровано в реєстрі за № 78/96-в/78-2020-1-506. Зазначена заява [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карташевою Н.В. прийнята, зареєстрована та долучена до спадкової справи № 07/2019 (а.с. 77-79). 24 серпня 2020 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №07/2019, яка заведена 24 грудня 2019 року (а.с. 98-135). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні, яке відбулось 30 вересня 2020 року позивачі позов підтримали, просили задовольнити. Представник позивачів, позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, подав письмові пояснення. Обставини справи, встановлені судом. 15 грудня 1993 року на підставі розпорядження № 2784 керуючого справами Академії наук України у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду спадкодавець, [PERSON] та його брат [PERSON] у рівних долях набули право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею: 66,40 кв.м., про що 15 грудня 1993 року було видано свідоцтво про право власності на житло та здійснено запис у реєстрову книгу за № 5594 від 03 січня 1994 року (а.с. 35). [INFO] помер [PERSON] . Як вбачається із заяв по суті справи, про смерть [PERSON] було повідомлено відповідача, дочку брата, яка проживала та і на теперішній час проживає в Росії. Враховуючи, що відповідач постійно проживає в Росії, вона повідомила про те, що не має наміру жити в країні та спадкове майно (квартира) її не цікавить, а тому не буде у встановленому законом порядку зверталась з заявою про прийняття спадщини. Витрати на поховання та організацією ритуальних послуг взяла на себе родина спадкодавця, про що зазначено у наряді замовленні ритуальних послуг (серія 2-32-г № 001339), накладній № 7515 від 08 жовтня 2003 року, окладній № 7512 від 08 жовтня 2003 року на придбання гробу, вінка, похоронної серветки, глушки вінку, рахунку-замовленні №1.2441.К на ритуальні послуги від 08 жовтня 2003 року та квитанціях (а.с. 47-54). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 квітня 2004 року, виданого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. спадкоємцем майна [PERSON] став спадкодавець, [PERSON] , який на той час також проживав та був зареєстрований у вищезазначеній квартирі (а.с. 36). 29 липня 2004 року державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Чернієнко В.Ю. було посвідчено заповіт, згідно якого спадкодавець на випадок смерті заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] в рівних частинах позивачам: [PERSON] , [PERSON] та відповідачу [PERSON] (а.с. 41). Відповідно до розписки від 27 травня 2012 року відповідач отримала від [PERSON] 10000,00 доларів США в рахунок 20000,00 доларів США (а.с. 42). Відповідно до розписки від 09 січня 2014 року, отримала 10000,00 доларів США в рахунок квартири (а.с. 43). Оскільки позивачі стверджують про те, що вказані кошти відповідають вартості частки відповідача у спірній квартирі, яку досягнуто домовленістю між спадкодавцем та відповідачем, а домовленість була у повній мірі сторонами виконана та відповідач отримала 20 000 дол. США (60 000 дол. США * 1/3 частки = 20 000 дол. США), що відповідає вартості 1/3 частки спірної квартири, то відповідач розірвала оригінал заповіту та у присутності свідків - позивачів, зазначивши при цьому, що більше не заявляє та не буде заявляти будь-яких майнових прав на 1/3 частину квартиру і більше з цього питання позивачі з нею не спілкувались. [INFO] спадкодавець [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено відповідний актовий запис про смерть № 14567 від 31 серпня 2019 року та видано свідоцтво про смерть (серія: [NUMBER] ) (а.с. 44). На підставі заяви [PERSON] від 24 грудня 2019 року щодо прийняття спадщини після її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , відкрито Спадкову справу № 07/2019. Спадкова справа № 07/2019 зареєстрована в Спадковому реєстрі 24 грудня 2019 року за № 65296361. Аналогічна заява про прийняття спадщини [INFO] прийнята також від [PERSON] , яка є молодшою дочкою померлого. З пояснень третьої особи-1 вбачається, що при відкритті спадкової справи № 07/2019, у відповідності до положень п.2.2 п. 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карташевою Н.В., перевірено наявність заповітів та спадкових договорів [PERSON] , померлого [INFO] , за спадковим реєстром. При вказаній перевірці з`ясувалося, що [PERSON] залишив заповіт, посвідчений Чернієнко Б.Ю, державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори, 29.07.2004 року за реєстром № 1-619, про що 24 грудня 2019 року отримано Інформаційну довідку за Спадкового реєстру заповіти/спадкові договори) за № 58880909. У відповідності до тексту зазначеного Заповіту, спадкоємцями на майно (квартиру [ADDRESS] ) [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожна. За даними Спадкового реєстру Заповіт [PERSON] зареєстрований в Спадковому реєстрі 29 липня 2004 року за номером 8617911 та є чинним. 18 лютого 2020 року на адресу робочого місця третьої особи прийшов лист з заявою громадянки Російської Федерації, [PERSON] , про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] . Заява [PERSON] складена належним чином, справжність її підпису засвідчено [PERSON] , нотаріусом нотаріального округу Санкт-Петербурга, 03 лютого 2020 року та зареєстровано в реєстрі за № 78/96-в/78-2020-1-506. Зазначена Заява [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карташевою Н.В., прийнята, зареєстрована та долучена до Спадкової справи № 07/2019 (а.с. 77-79). Заповіт, як односторонній правочин особливого виду може бути визнаний недійсним як із загальних підстав, передбачених для правочинів параграф 2, глави 16 ЦК України, так із підстав, передбачених нормами ЦК України про спадкування, зокрема ч.2 ст. 1257, яка передбачає визнання недійсним заповіту, у якому волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. На момент складання заповіту, чинний ЦК України, у ст. 541 передбачав, що заповіт складається у письмовій формі із вказанням місця та часу його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. З жовтня 1996 року нотаріуси України складають заповіти на спеціальних бланках, затверджених наказом Міністерства юстиції, перший екземпляр якого складається на цьому бланку, а інший, який знаходиться у нотаріуса, на аркуші паперу. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.ст. 229, 230, 231 ЦК України. Заповіт може бути визнаний недійсним як повністю, так і частково. При цьому недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому. Однак, посилання у позовній заяві на обставини про невідповідність волі волевиявленню спадкодавця, що тягнуть за собою недійсність заповіту носять характер припущень з боку позивачів, а за таких обставин не являються підставами для їх задоволення, і доказами у розумінні вимог ст. 76-80 ЦПК України. Враховуючи вище вищезазначене, вимоги ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд вважає, що позивачами не доведено свого порушеного права, яке підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України. Враховуючи те, що підстав для визнання недійсним заповіту судом не встановлено, позовні вимоги про визнання недійсним заповіту, складеного 29 липня 2004 року від імені [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), посвідченого державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори Черієнко В.Ю, під реєстровим номером №1-619, в частині спадкування [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] , не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed