Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

14.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовувала тим, що 20 квітня 2007 року позивач уклав шлюб з відповідачкою. У позивача з відповідачем є спільна дитина [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між нами фактично припинені з 2014 року. Підставою для розірвання шлюбу є втрата між позивачем та відповідачем почуття взаємної поваги та любові, шлюбні відносини фактично припинені. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, що подальше збереження сім'ї не можливе в зв'язку з чим шлюб між ними повинен бути розірваний. Розірвати шлюб в органах РАЦС з відповідачем не мають змоги. Враховуючи викладені обставини позивач вважає збереження шлюбу буде суперечити його інтересам та інтересам дитини, на підставі вищезазначеного просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3, ч. 4ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями206,207цьогоКодексу. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 20.04.2007 року, про що 20.04.2007 року зроблено відповідний актовий запис № 31, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, що шлюбні відносин сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу та примирення сторони не вчиняли. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому примирення між сторонами не можливе. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примушення якого до шлюбу законом не допускається, тому позов слід задовольнити. На підставі ст.. 110, 112 СК України,

Outcome: approved