Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

14.09.2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 27.10.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] у виконавчому комітеті Битківської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 17. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що діти проживають разом з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні. Вона тимчасово не працює, перебуває в декретній відпустці та отримує допомогу по догляду за дитиною до 6-ти років. Відповідач не бере участі в житті сімї та вихованні дітей, не дбає про матеріальне забезпечення. [PERSON] працює офіційно в Російській Федерації в м. Сургут, Тюменської області в ТзОВ «Карс», отримує заробітну плату, однак на утримання неповнолітніх дітей не виділяє ніяких грошових коштів. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з підстав, які викладені в позовній заяві. Просить позов задоволити та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], до повноліття дітей. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Просить стягувати із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 27.10.2010 року сторони по справі уклали шлюб у виконавчому комітеті Битківської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 17. Зясовано також, що у позивача з відповідачем від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], копії свідоцтв про їх народження долучені до матеріалів справи. Судом встановлено, що на даний час неповнолітні діти проживають з позивачем [PERSON], знаходяться на її утриманні та вихованні, що стверджується актом обстеження матеріаль - побутових умов сімї депутата Битківської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, який долучений до матеріалів справи. Доведено також ту обставину, що відповідач [PERSON] має стабільний заробіток, оскільки працює в м. Сургут, Тюменської області, Російська Федерація, в ТзОВ «Карс». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1426 гривень, авід 6 до 18 років - 1777 гривень. Відповідач по справі [PERSON] як встановлено в судовому засіданні є фізично здоровою людиною, працює, має регулярний заробіток, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років та від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а отже, на думку суду, в змозі сплачувати аліменти в частці, тобто в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 640 грн. 00 коп. судового збору. На переконання суду, представником відповідача в запереченні на позов від 25.10.2017 року та в судовому засіданні не надано доказів, в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, які б слугували підставою для зменшення відповідачу [PERSON] розміру аліментів. На підставі ст.ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved