Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

12 лютого 2015 року [PERSON], (далі по тексту Позивач) звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], (далі по тексту Відповідач) про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON], посилається на те, що 23.02.2014 року, на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у Відповідача Led-Телевізор, торгової марки «LG», моделі 92 LN 541, серійний номер 311RADCCT074 (далі по тексту Товар). Однак з невідомих, як зазначає Позивач їй причин придбаний товар у Відповідача виявився неналежної якості. При зверненні [PERSON], як споживача до Відповідача - продавця товару з вимогою про гарантійне обслуговування проданого товару неналежної якості, її вимоги були залишені без уваги. А тому Позивач за захистом своїх порушених прав звернулася до суду та просить суд захистити її права, як споживача та визнати її право на безкоштовне гарантійне обслуговування придбаного товару; зобовязати фізичну особу-підприємця [PERSON], замовити експертизу телевізору або відшкодувати Позивачці вартість придбаного у Відповідача товару неналежної якості, згідно чеку-фактури. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON], - [PERSON], діючи на підставі Довіреності від 20.01.2015 року позовні вимоги своєї довірительниці в частині заявлених вимог не підтримав, оскільки до судового розгляду справи було проведено гарантійне обслуговування Товару, і наразі Led-Телевізор, торгової марки «LG», моделі 32 LN 541V, серійний номер 311RADCCT074 працює. У звязку із чим представник позивачки до Відповідача в цій частині претензій будь-яких немає. Однак [PERSON], як представником позивачки, з посиланням на п.п.2, 4 ч.1 ст.4 Закону України № 3161-ІV «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року заявлено особисте клопотання, що неповязане з вимогами Позивача про стягнення на свою користь тобто на користь [PERSON], із Відповідача понесених ним витрат на юридичні та офісні послуги станом на 01.03.2015 року, зіславшись на пункти 4.1 та 4.2 Договору «Про надання правової допомоги між громадянкою [PERSON], та «ФОП [PERSON]», в особі юриста [PERSON],» від 20.01.2015 року, де вказано суму послуг, за розрахунками [PERSON], що на його думку підлягають до сплати в сумі 1829.00 грн., що і підтримав у судовому засіданні. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні відносно позову заперечує посилаючись на те, що дійсно між нею, як фізичною особою-підприємцем і [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу за умовами якого, в кредит було продано Товар Позивачу. При зверненні Позивача до неї стосовно продажу неякісного товару, вона порекомендувала [PERSON], звернутися до сервісного центру з метою гарантійного обслуговування проданого Товару надавши при цьому контактний телефон центру, оскільки проданий товар перебуває на гарантії виробника. Зазначає, що більше Позивач до неї з приводу Товару не зверталася, і про відмову в гарантійному обслуговуванні Товару вона дізналася лише із позовної заяви Позивача. Наразі проведено гарантійне обслуговування Товару. За таких обставин вважає вимоги позивачки до неї є безпідставними. Щодо вимог представника позивача [PERSON], про стягнення з неї на його користь юридичних та офісних послуг, заявлені вимоги представника позивача не визнає, оскільки вони не відносяться до предмету спору, не заявлені Позивачем, і не підтверджені відповідними доказами. Представник третьої особи - Підприємства з іноземною інвестицією «ЛГ Електронікс Україна» м.Київ у судове засідання не прибув, з невідомих суду причин будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи до суду не подав. Зі згоди всіх учасників судового засідання суд проводить судовий розгляд справи за відсутності представника третьої особи, що відповідає положенням чинного ЦПК України. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON], до фізичної особи-підприємця [PERSON], про захист прав споживачів слід відмовити виходячи із наступного. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 23.02.2014 року між [PERSON], та фізичною особою-підприємцем [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу телевізора, торгової марки «LG Electronics», моделі 32 LN 541V, серійний номер 311RADCCT074. Однак в грудні місяці 2014 року у вказаному Товарі виникла несправність у вигляді чорної стрічки через увесь екран. Оскільки придбаний товар у Відповідача виявився неналежної якості, [PERSON], як споживач звернулася до Відповідача - продавця товару з вимогою про гарантійне обслуговування проданого товару неналежної якості, але її вимоги були залишені без уваги. 17.12.2014 року Позивач, через представника Громадської організації «Олевська правозахисна група» звернулася до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Житомирській області із запитом щодо надання інформації з приводу гарантійного ремонту Товару, та у звязку з порушенням Відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». На, що отримала відповідь з рекомендацією, щодо захисту порушених прав Позивачці необхідно звернутися до суду (а.с.27). Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» та умовами укладеного між сторонами договору. Згідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із аналізу зазначених норм витікає, що особа може звернутися до суду лише у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що Відповідач не визнає право Позивача на безкоштовне гарантійне обслуговування придбаного нею Товару, що також слідує із пояснень Відповідачки наданих у судовому засіданні, і не заперечувалося та не спростовано представником Позивача. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» (далі по тексту Закон), цей Закон встановлює права споживачів та визначає механізм їх захисту. Однак, положення зазначеного Закону не передбачають такого способу захисту порушеного права, як визнання права на безкоштовне гарантійне обслуговування придбаного товару. Гарантійні зобовязання встановлюються нормативно-правовими актами, нормативними документами та договорами, а відтак повторне їх визнання в судовому порядку не потребується. Статтею 4 цього Закону визначено права та обовязки споживачів, згідно до яких, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Приписами статті 5 Закону передбачено, що Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоровя і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Статтею 6 Закону, передбачено право споживача на належну якість продукції. Продавець (виробник, виконавець) зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Виробник (виконавець) зобовязаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції. Відповідно до ст.7 Закону виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або на етикетці чи в будь-якому іншому документі, що додається до продукції. Гарантійні зобовязання у будь-якому випадку включають також будь-які зобовязання виробника (виконавця) або продавця, передбачені рекламою. Згідно до ч.4 ст.17 Закону споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобовязаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобовязаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобовязаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Таким чином, всупереч положенням наведеного Закону, Позивач не зверталася до Відповідача з вимогою організувати проведення експертизи, письмової згоди на її організацію [PERSON], не надавала, товар з метою її проведення остання не передавала. Протилежне не спростовано представником Позивача у судовому засіданні, і не підтверджено належними та допустимими доказами. За таких обстави вимоги Позивачки щодо зобовязання Відповідача замовити експертизу товару є передчасною, а відтак задоволенню також не підлягає. Разом із тим, частиною 1 ст.8 Закону передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обовязкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. За приписами п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотним недоліком визнається недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. У судовому засіданні представник позивачки не довів суду і не надав до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що придбаний Товар має недоліки і ці недоліки є істотними, що надавало б Позивачу право вимоги повернення сплаченої за Товар грошової суми. Крім того, законодавцем не передбачено можливості повернення сплаченої за Товар грошової суми без розірвання договору. Оскільки Позивачем не заявлено супутньої вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, то самостійна вимога про повернення сплаченої за товар грошової суми не відповідає встановленим способам захисту порушеного права. А тому вимога про відшкодування позивачу вартості придбаного товару неналежної якості, згідно чеку-фактури задоволенню не підлягає. Таким чином, вимоги Позивача про зобовязання Відповідача замовити експертизу Товару або відшкодувати вартість придбаного товару неналежної якості не можуть бути одночасно задоволені, так як вони є взаємовиключними. Вирішуючи вимоги представника позивача [PERSON], - [PERSON], який у посилаючись на п.п.2, 4 ч.1 ст.4 Закону України № 3161-ІV «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року заявив самостійні вимоги, що неповязані з вимогами Позивача про стягнення з Відповідача на свою користь тобто на користь [PERSON], понесених ним витрат на юридичні та офісні послуги станом на 01.03.2015 року, посилаючись на пункти 4.1 та 4.2 Договору «Про надання правової допомоги між громадянкою [PERSON], та «ФОП [PERSON]», в особі юриста [PERSON],» від 20.01.2015 року, де вказано суму послуг, за розрахунками [PERSON], що на його думку підлягають до стягнення з ФОП [PERSON], в сумі 1829.00 грн., суд зазначає наступне, що відповідно до ст.31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір заявлених своїх позовних вимог. Як видно із клопотання представника позивача [PERSON], - [PERSON],, останній просить стягнути витрати на свою користь, а не на користь довірительниці, і такими повноваженнями [PERSON], Позивач не наділяла, позовні вимоги в цій частині не збільшувала та належних доказів стосовно понесення нею таких витрат до суду не надала. Сам договір «Про надання правової допомоги між громадянкою [PERSON], та «ФОП [PERSON]», в особі юриста [PERSON],» від 20.01.2015 року до матеріалів справи представником позивача не приєднано. Окрім того посилання представника позивача на п.п.2, 4 ч.1 ст.4 Закону України № 3161-ІV «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року, як підставу стягнення на його користь витрат на правову допомогу є безпідставними і непередбаченими вказаними нормами Закону, а відтак застосуванню не підлягають. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed