Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

13.03.2014 року виконавчий орган Дзержинської міської ради звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання неповнолітнього понад 10 років, здоров'ям не цікавиться, чим створює умови, які шкодять інтересам дитини. Неповнолітній [PERSON] мешкає в родині [PERSON], [INFO], який перебував у шлюбі з його матір'ю [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] займається вихованням та матеріально утримує дитину. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно свого сина, що підтверджено його заявою. Тому позивач вважає, що оскільки відповідач тривалий час ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні заявлених вимог. Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач не виконує свої обов'язки щодо виховання неповнолітнього понад 10 років, здоров'ям не цікавиться, чим створює умови, які шкодять інтересам дитини. Згідно рішення від 05.03.2014 року №113-02/15 комісія по захисту прав дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно свого сина, що підтверджено його заявою. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж всього часу матеріально неповнолітнього сина не утримував, вихованням не займався, не виявляв інтересу до його життя та навчання, не виявляв бажання до спілкування з ним. Враховуючи наведене та те, що позбавлення відповідача батьківських прав дозволить вирішити питання про встановлення правового статусу дитини, суд, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved