Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

13.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 296960,0 грн. та 3 відсотків річних в сумі 53452,0 грн. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18.06.2014 року провадження по справі відкрито і її призначено до розгляду. З 24.09.2014 року на підставі ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.09.2014 року справа перебуває в провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області. Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.12.2014 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено ТОВ «Ремонтно-будівельні послуги». Належним чином повідомлений позивач про час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, просив суд розглянути справу у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач, його представник, представник третьої особи про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не з»явилися. Тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 13.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в письмовій формі, відповідно до якого відповідач отримав від позивача в займ гроші в сумі 25000 доларів США без зазначення строку повернення позики(а.с.4). тобто зміст і форма договору відповідає вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України. 10.04.2014 року позивачем направлено вимогу відповідачу за місцем його проживання про повернення боргу(а.с.5,7-8). Але до теперішнього часу борг відповідачем не повернуто, як свідчить з письмових пояснень представника відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 18.06.2013 року(а.с.76,158-159), у зв»язку з тим, що предмет позову не являється боргом відповідача перед позивачем, а являється внеском позивача на забезпечення сумісної діяльності з відповідачем на підставі договору від 13.02.2008 року. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши зібрані по справі докази, суд відповідно до наданих сторонами доказів встановив, що вимоги позивача повністю підтверджено повністю, а заперечення відповідача не знайшли підтвердження виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зміст розписи від 13.03.2008 року(а.с.4,210) свідчить про те, що між позивачем та відповідачем було укладено саме договір позики, бо відповідач вказує, що отримав від позивач гроші та зобов»язується їх повернути. При цьому суд враховує, що мета отримання позики, в даному випадку, не має правових наслідків, бо відповідно до ст. 319 ЦК України відповідач, як власник отриманих коштів, володіє, користується і розпоряджається ними на власний розсуд. А також суд приходить до висновку про те, що надані відповідачем копія договору про сумісну діяльність від 13.03.2008 року та копії платіжних документів(а.с.160-168), навпаки свідчать про те, що договір позики та договір про сумісну діяльність не мають жодного співвідношення між собою бо в борговій розписці не зазначено, що передані в борг відповідачу 25000 доларів США є внеском позивача у створений фонд для здійснення сумісної діяльності на підставі будь-якого договору і навпаки вказано, що вони підлягають поверненню. А в договорі про сумісну діяльність відповідно до ст.1131 ЦК України не вказано, що 25000 доларів США, саме отримані відповідачем згідно іншого договору(позики) від 13.03.2008 року, є внеском позивача у створений фонд. Більш того, на погляд суду, доказом отримання відповідачем саме позики, а не вступного внеску, являється те, що в супереч вимогам п.4.1.1, наданої відповідачем копії договору про сумісну діяльність від 13.03.2008 року, відповідач не вніс гроші в сумі 25000 доларів США(в еквіваленті 126250,0 грн.), отримані від позивача, на рахунок ПП «Туристичне агентство «Меридіан-2006» ні як безвідсоткову фінансову допомогу позивача, ні як внесок саме позивача на підставі договору про сумісну діяльність(а.с.161-168). Більш того, суд враховує, що і сам відповідач відповідно до умов договору про сумісну діяльність від 13.03.2008 року повинен був зробити внесок в сумі 15000 доларів США, рух яких міг бути підтверджений саме наданими платіжними документами(а.с.161-168). Тому суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (гроші, кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики, або цей строк визначено моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Але до теперішнього часу відповідач умови договору не виконав. Крім того відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому виконання зобов'язання, укладеного між сторонами в іноземній валюті, провадиться в національній грошовій одиниці, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України на день його виконання, або за заявою позивача на день пред»явлення вимоги про повернення боргу - на 10.04.2014 року. На момент звернення позивача до суду з позовом до відповідача курс долара США у відношення до гривні складав 1187,84 грн. за 100 доларів США (а.с.111). Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору, тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню повністю зі стягненням з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 296960,0 грн. (1187,84 :100х 15000). Суд також враховує, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. У зв»язку з цим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних по договору позики від 13.03.2008 року за весь час прострочки зобов'язання, вказаний позивачем - з 13.03.2008 року до 13.03.2014 року(6 років), незважаючи на те, що вказаний процент не встановлено договором, однак він встановлений законом, що складає на 13.03.2014 року 53452,00 грн. (296960,0 : 100 х 3% х 6 років). Крім того, при зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір. Але у зв»язку з задоволенням позову в сумі 350412,0 грн. відповідно до ст.. 88 ЦПК України не сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 3504,12 грн.(296960+53452=350412 х 1%), обрахований відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року.

Outcome: approved