Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

12 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері [PERSON], яка померла 25 квітня 2015 року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, що складається із 1/5 частини квартири № 12(9), розташованої по вул.. Коцюбинського, 25 в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, та належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 28 листопада 1993 року органом по приватизації Одеського відділення залізниці. Даний позов обґрунтуваний наступним. 25 квітня 2015 року в смт Вапнярка померла [PERSON], яка доводилася матірю позивачу. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 1/5 частину квартири № 12(9), розташованої по вул.. Коцюбинського, 25 в смт Вапнярка. Позивач зазначає, що являється спадкоємцями після смерті матері за заповітом, який вона залишила на його імя. Інший спадкоємець-донька спадкодавця на спадщину не прийняла та на неї не претендує. Відповідно до діючого на момент смерті матері законодавства, позивач прийняв спадщину, однак при підготовці документів для оформлення спадщини виявилася, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме відсутнє свідоцтво про право власності на будинок, в звязку з чим нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник Вапнярської селищної ради в судове засідання не зявилася, однак селищний голова Вапнярської селищної ради [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника селищної ради, не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 25 квітня 2015 року в день смерті спадкодавця [PERSON] цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 25 квітня 2015 року у смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради № 622 від 28 вересня 2015 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається, з 1/5 частини квартири № 9, розташованої по вул.Коцюбинського, 25 в смт Вапнярка. Після смерті [PERSON] спадкоємцями залишилися син [PERSON], донька [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину на протязі шестимісячного строку після смерті [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із заповіту від 2 березня 2010 року, [PERSON] належну їй частку квартири за номером 12, яка знаходиться в селищі Вапнярка по вул.Коцюбинського, 25, заповіла своєму сину [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки про показники обєкта нерухомого майна КП Могилів-Подільського міжрайонного бюро технічної інвентаризації № 32 від 21 березня 2016 року, до складу спадкового майна входить 1/5 квартири № 12 (9), яка складається з трьох житлових кімнат, коридору, санвузла, вбудованої шафи, кухні, 1/ від 1/20 сараю літ «Б», 1/5 погреба літ «В». Згідно архівних даних станом на 31 грудня 20121 року право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 8 листопада 1993 року, видане 28 листопада 1993 року органом по приватизації Одеського відділення залізниці, квартира, що знаходиться в [ADDRESS] (9) дійсно належить на праві спільної власності, в тому числі, і [PERSON]А.(а.с.10). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді нотаріуса від 30 липня 2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на імя спадкодавця (а.с.12). Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 30 серпня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 25 квітня 2015 року, заведена на підставі заяви [PERSON] (а.с.17-20). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом на спадкове майно своєї матері, який прийняв дану спадщину. Тобто позивач набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить позивачу, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved