Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

13 лютого 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з відповідачем є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В зв'язку з тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.02.2017 року, шлюб між сторонами по справі було розірвано. Крім того, за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.04.2016 року, на користь позивачки з [PERSON] стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно, на утримання дитини, починаючи з 14 березня 2016 року до повноліття сина [PERSON], тобто до 04.02.2033 року. Позивачка вважає, що на даний час сума стягнутих аліментів є недостатньою для утримання дитини, а відповідач добровільно, крім сплати аліментів, допомоги на утримання сина не надає та участі у додаткових витратах не бере, внаслідок чого їй важко матеріально утримувати сина. Свої вимоги обґрунтовує також тим, що в результаті інфляційних та девальваційних процесів в країні, на теперішній час стягнута з відповідача сума аліментів в 500 грн. є дуже мізерною, адже з 2016 року значно зросли середня заробітна плата та прожитковий мінімум, а також всі витрати, які є необхідними для мінімального розвитку дитини. За таких обставин, просила змінити розмір стягнутих з відповідача аліментів, збільшивши їх до встановленого законом мінімуму, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, згідно якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в разі неявки відповідача, просив винести рішення при заочному розгляді справи (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 21.02.2018 року (а.с.14), [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO]. Судову повістку та додатки до неї отримані відповідачем завчасно, що підтверджується розпискою (а.с.17) Однак, [PERSON] причини своїх неявок суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, ним не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовування доводів позивача. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлена ухвала суду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. На підтвердження цього факту, до матеріалів справи долучено копія свідоцтва про народження серії І-ЖД №437969, виданого 23.04.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.4). Згідно копії рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.04.2016 року (а.с.5-6), з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року, до досягнення ним повноліття, тобто до 04.02.2033 року. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.02.2017 року (а.с.7), був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Довідкою за №47, виданою Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 25.01.2018 року підтверджується, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю [PERSON], [INFO] в с. Білолісся, Татарбунарського району, Одеської області, вул. Татарбунарського повстання, 122 (а.с.8). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За частиною третьою ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Задовольняючи позов, суд також виходив із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що з відповідача [PERSON] на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.04.2016 року стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини (а.с.5-6). Однак, вказаної суми аліментів, на теперішній час не достатньо для утримання та виховання дитини, оскільки діючим законодавством, а саме ст.182 СК України, передбачений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що значно перевищує стягнуту судом суму аліментів на користь позивачки на утримання дитини. Так, згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня у розмірі - 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 гривень. Тому, суд вважає за можливе змінити розмір аліментів в сумі 500 гривень щомісячно, стягнутих з [PERSON] за вищезазначеним рішенням суду, на користь позивачки на утримання дитини, до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 04.02.2033 року, задовольнивши вимоги позову в повному обсязі. Питання судових витрат по справі суд вирішує у відповідності з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 гривень за задоволену позовну вимогу щодо зміни розміру стягнення аліментів на дитину, від сплати якої звільнена позивачка при подачі позову, згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved