Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

13 серпня 2018 року ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ», яке 24 червня 2019 року було перейменовано на ТОВ «ДБУ «МЕГАПОЛІС», звернулося до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 13 грудня 2017 року між ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» та [PERSON] був укладений трудовий договір, за умовами якого останній був прийнятий на посаду водія з покладенням обов`язків експедитора транспортного засобу. Разом із трудовим договором з відповідачем були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як з водієм та як з експедитором. 28 березня 2018 року відповідач при проведенні розвантажувальних робіт на ввіреному йому транспортному засобі: самоскид-С вантажний, марка SCANIA, модель Р420, ідентифікаційний номер [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] (далі - транспортний засіб), не впевнився у надійності постановки транспортного засобу для розвантаження, встановив його лівою стороною на твердому покритті (бетонних плитах), а правою на ґрунті, в результаті чого при підійманні кузова транспортний засіб перевернувся на правий бік та зазнав значних пошкоджень кузова та кабіни. Після цього інциденту відповідач більше на роботу не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав, з`явився лише 27 квітня 2018 року та написав заяву про звільнення. Вищезазначений автомобіль перебував у користуванні ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» на підставі договору оренди вантажного автомобіля № 01-4-8 від 10 червня 2016 року (далі - договір оренди). На виконання умов договору оренди ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» повідомило власника транспортного засобу про зазначену подію та пошкодження, які отримав транспортний засіб унаслідок події. 21 травня 2018 року власник транспортного засобу надав ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» звіт № 20/05/18 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу. 25 травня 2018 року на адресу ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» надійшла претензія власника транспортного засобу на суму 236 052,82 грн., з якої 233 852,82 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу та 2 200 грн. - витрати на проведення оцінки збитків. 1 серпня 2018 року на виконання умов договору оренди та претензії від 25 травня 2018 року ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» перерахувало на рахунок власника транспортного засобу грошові кошти в сумі 236 052,82 грн. Усупереч вимогам законодавства та укладених договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідач не вжив заходів для запобігання пошкодження наданого йому майна. Відповідач не бажає в добровільному порядку відшкодовувати збитки, завдані ним при виконанні трудових обов`язків. ТОВ «ДБУ «МЕГАПОЛІС» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь в порядку застосування права зворотної вимоги (регресу) відшкодовану шкоду, завдану останнім при виконанні трудових обов`язків, у сумі 236 052,82 грн. та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити, пояснив, що відповідач не надав доказів про те, що транспортний засіб, який був йому ввірений, мав технічні несправності та до події, яка відбулася 28 березня 2018 року, перевертався. Про ці технічні несправності транспортного засобу відповідач не повідомляв роботодавця. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали повністю, просили відмовити у їх задоволенні, відповідач подав відзив на позовну заяву, пояснив, що він уклав трудовий договір з позивачем, оскільки йому ( [PERSON] ) потрібна була робота. У грудні 2017 року механік попереджав його ( [PERSON] ), що при розвантаженні автомобіль хилить у правий бік. Про це говорили всі водії, які працювали на ньому до цього, та інші, які працювали на підприємстві. Водії не були закріплені за конкретним транспортним засобом. Автомобіль, на якому він працював 28 березня 2018 року, неодноразово ремонтувався на станції технічного обслуговування у Бузовій до і після перевертання. Перед тим, як він став працювати, в автомобілі кузов не мав жорсткості. Подорожній лист його ( [PERSON] ) змусили підписати після перевертання. У жовтні 2018 року автомобіль не був відремонтований. Після перевертання йому (відповідачу) наказали піднімати автомобіль, працівників поліції не викликали, протокол огляду транспортного засобу та місця події не складали. Механік сфотографував автомобіль. Він (відповідач) пошкодженим автомобілем приїхав на базу, а наступного дня їздив у м. Бровари на СТО, де працівники оглянули та повідомили, що автомобіль як самоскид використовувати не можливо, він підлягає переобладнанню. Наступного дня він (відповідач) працював на автомобілі «МАЗ». У суботу не отримав заробітної плати, [PERSON] повідомив йому, що він винен 150 000 грн. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 8-12) вбачається, що 13 грудня 2017 року: - між ТОВ «АБУ МЕНЕДЖЕМНТ» та [PERSON] було укладено трудовий договір, відповідно до якого останній був прийнятий на роботу до ТОВ «АБУ МЕНЕДЖЕМНТ» на посаду водія; - [PERSON] подав на ім`я директора ТОВ «АБУ МЕНЕДЖЕМНТ» заяву, в якій просив покласти на нього обов`язки експедитора з 14 грудня 2017 року; - між ТОВ «АБУ МЕНЕДЖЕМНТ» та [PERSON] , як водієм автотранспортних засобів та як працівником, який обіймає посаду експедитора за суміщенням, були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. У судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2018 року при проведенні розвантажувальних робіт на ввіреному [PERSON] транспортному засобі: самоскид-С вантажний, марка SCANIA, модель Р420, ідентифікаційний номер [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , при підійманні кузова відбулося перевертання транспортного засобу на правий бік, внаслідок чого транспортний засіб зазнав значних пошкоджень кузова та кабіни, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 19-21; 27-45). З матеріалів справи (а.с. 22-26) вбачається, що транспортний засіб: самоскид-С вантажний, марка SCANIA, модель Р420, ідентифікаційний номер [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , перебував у строковому платному користуванні ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» на підставі договору оренди № 01-04-8, укладеному 1 квітня 2016 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та ТОВ «АБУ «МЕНЕДЖМЕНТ». Відповідно до п. 7.2 договору оренди орендар несе матеріальну відповідальність перед орендодавцем за транспортний засіб, його комплектуючі та обладнання, їх втрату, псування, пошкодження знищення, ризик їх випадкової загибелі в період знаходження у нього транспортного засобу, тобто з моменту підписання акту приймання-передачі транспортного засобу від орендаря до орендодавця, до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення) транспортного засобу від орендодавця до орендаря, та усуває всі виявлені недоліки (поломки, пошкодження і таке інше) за власний рахунок, або перераховує на розрахунковий рахунок орендодавця грошові кошти, у сумі вартості ремонтних робіт необхідних для усунення недоліків та пошкоджень транспортного засобу, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту надання орендодавцем орендарю оцінки вартості збитку. У разі знищення транспортного засобу, його втрати з власної вини чи з вини третьої особи орендар несе матеріальну відповідальність перед орендодавцем і зобов`язаний відшкодувати останньому його втрати, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту надання орендодавцем орендарю оцінки вартості збитку. У разі проведення незалежної експертизи, всі витрати на її проведення несе орендар. У судовому засіданні встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості становить 233 852,82 грн., вартість складання звіту про оцінку нанесеного матеріального збитку власнику, внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу - 2 200 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 27-45а). З матеріалів справи (а.с. 46-49) вбачається, що 1 серпня 2018 року на виконання умов договору оренди та претензії від 25 травня 2018 року ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» перерахувало на рахунок власника транспортного засобу грошові кошти в сумі 236 052,82 грн. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення № 1-24/06/19 одноосібного учасника ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» від 24 червня 2019 року найменування товариства було змінено на ТОВ «ДБУ «МЕГАПОЛІС», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 144). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Пунктом 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Статтею 131 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоди. Відповідно до пунктів 1, 2 та 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою слід розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Таким чином, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 138 КЗпП України обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Перелік посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. У зазначеному переліку посада «водія» відсутня, а тому ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» не мало права укладати з відповідачем, як водієм автотранспортних засобів, договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 березня 2019 року у справі № 626/1833/15-ц, у разі безпідставного укладення роботодавцем договору про повну матеріальну відповідальність з працівником, останній такої відповідальності не несе. Даючи оцінку договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 13 грудня 2017 року, укладену між ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ» та [PERSON] , як працівником, який обіймає посаду експедитора за суміщенням, як підставі для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 цього договору працівник, який обіймає посаду експедитора за суміщенням, безпосередньо пов`язану з прийманням, обробкою для доставки (супроводження) вантажу та інших матеріальних цінностей, їх доставкою (супроводженням), видачею іншим особам із застосуванням в процесі виконання робіт ввірених йому матеріальних цінностей приймає на відповідальне зберігання передані йому матеріальні цінності згідно з додатками до цього договору, які є його невід`ємною частиною. Позивачем на надано суду переліку матеріальних цінностей, які прийняв на відповідальне зберігання працівник, який обіймає посаду експедитора за суміщенням, а також доказів, що транспортний засіб: самоскид-С вантажний, марка SCANIA, модель Р420, ідентифікаційний номер [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , є в цьому переліку. Відповідно до чинного законодавства про працю суміщення професій (посад) - це виконання працівником поряд із своєю основною роботою, зумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) в межах робочого часу за основною роботою на одному і тому самому підприємстві, установі, організації. Суміщення посад може бути встановлено за заявою працівника або на підставі прийнятого роботодавцем рішення. Оформлюється суміщення професій (посад) наказом роботодавця. У такому наказі в обов`язковому порядку вказують назву професії (посади), за якою відбуватиметься суміщення, умови виконання роботи та розмір доплати до посадового окладу. Тобто якщо із працівником укладено письмовий трудовий договір, для оформлення суміщення посад не потрібно укладати новий трудовий договір чи вносити зміни до наявного трудового договору за допомогою укладання додаткової угоди тощо, достатньо лише наказу керівника підприємства із обов`язковими вимогами зазначеними вище. Позивачем на надано суду належних, достатніх та достовірних доказів того, що станом на 28 березня 2018 року [PERSON] обіймав посаду експедитора за суміщенням у ТОВ «АБУ МЕНЕДЖМЕНТ», а також те, що на нього були покладені обов`язки експедитора. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт порушення покладених на [PERSON] трудових обов`язків, а також його винні, протиправні дії при проведенні розвантажувальних робіт на ввіреному йому транспортному засобі: самоскид-С вантажний, марка SCANIA, модель Р420, ідентифікаційний номер [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до того, що при підійманні кузова відбулося перевертання транспортного засобу на правий бік, внаслідок чого транспортний засіб зазнав значних пошкоджень кузова та кабіни, як обов`язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають стягненню з відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed