Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

14.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL3452. Тоді ж між ними укладено додаткову угоди № BL3452/K-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL3452 (індивідуальна угода - кредит без відстрочення) згідно яких [PERSON] було надано кредит на загальну суму 70 000,00 доларів США із сплатою 15,5 % річних - базова процентна ставка та із сплатою 31,0 % річних - підвищена процентна ставка за використання кредитних коштів понад строк кредитування або понад термін погашення за графіком. Загальна заборгованість Позичальника перед Кредитором за кредитним договором становить 107 554,31 долари США, з яких: заборгованість по сумі кредиту - 67 851,61 долар США, прострочена заборгованість по кредиту - 3 921,84 долар США, несплачені проценти по кредиту - 37 710,95 доларів США, несплачені підвищені проценти по кредиту - 1 991,75 долар США. У зв'язку з неотриманням грошових коштів від Позичальника Банк звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до відповідача про стягнення заборгованоті за кредитним договором. 26.03.2015 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Немирівського районного суду Вінницької області. Враховуючи, що станом на дату подання до суду в порядку цивільного судочинства позовної заяви сума боргу Позичальника перед Банком становить 107 554,31 долари США, яку просить суд стягнути з Позичальника на свою користь, понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Нижник Д.П. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві з додатками, просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], що діє згідно довіреності, в судовому засіданні позов не визнав повністю, надав суду заперечення на позовну заяву. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про банкрутство, дійшов висновку що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що фактично не заперечує представник відповідача, 14.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL3452 та додаткову угоду № BL3452/K-1 (індивідуальна угода - кредит без відстрочення) до нього, згідно яких відповідачу було надано кредит на загальну суму 70 000,00 доларів США. Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становила 107 554,31 долари США, з яких: заборгованість по сумі кредиту - 67 851,61 долар США, несплачені проценти по кредиту - 37 710,95 доларів США, несплачені підвищені проценти по кредиту - 1 991,75 доларів США. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] в порушення ст. ст. 525, 526, 1054 ЦК України та в порушення графіку погашення платежів, не повернув позивачу кредит та не сплатив проценти за базовою та підвищеною ставками, а тому позивач вважає, що відповідач є боржником який прострочив виконання зобов'язання і його заборгованість перед позивачем по кредитним зобов'язанням складає 107 554,31 долари США. Інших рішень про вирішення спору по суті, що набули законної сили між тими ж сторонами про той же предмет та з тих же підстав у сторін немає. Інших відкритих проваджень у інших судах та судових інстанціях між тими ж сторонами про той же предмет та з тих же підстав не ведеться. Банку у порядку встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заявив свої вимоги до ФОП [PERSON] на суму 97 734,12 доларів США в порядку господарського судочинства. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 01.09.2011 року у справі № 10/3/2011/5003 грошові вимоги позивача до ФОП [PERSON] на суму 97 734,12 долари США (що еквівалентно по курсу НБУ 778 940,94 грн.) основного боргу визнані у повному обсязі та віднесені до вимог першої черги. В ході ліквідаційного провадження у справі № 10/3/2011/5003 були розподілені кошти в обсягах проведених ліквідаційних дій щодо майна ФОП [PERSON] та у зв'язку з недостатністю грошових коштів вимоги кредиторів у тому числі і позивача не були задоволені. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чинної на момент провадження справи про банкрутство у суді господарської юрисдикції, всі вимоги кредиторів, що були заявлені і визнані по даній справі, а також вимоги, які не заявлені в даній справі, не задоволені за недостатністю майна та грошей, вважаються погашеними. Ухвалою від 18.09.2012 року Господарський суд Вінницької області у справі № 10/3/2011/5003 постановив затвердити звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ФОП [PERSON]; припинити підприємницьку діяльність банкрута ФОП [PERSON]; встановити, що вимоги всіх кредиторів, які пов'язані з підприємницькою діяльністю банкрута, в тому числі, що заявлені кредиторами і визнані по даній справі, а також ті вимоги, що не заявлені взагалі по даній справі вважаються погашеними, окрім вимог особистого характеру; провадження у справі № 10/3/2011/5003 про банкрутство ФОП [PERSON] припинити. Згідно ч.3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог та відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не доведено факт наявності зобов'язань відповідача перед позивачем, які відносяться до вимог особистого характеру, або вимог, які не вважаються погашеними у судовому порядку під час провадження справи про банкрутство. Суд вважає, що вимоги позивача по даній справі не відносяться до категорії вимог, визначених ч. 2 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, що діяла до 19.01.2013 року та ч.3 ст. 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, що діє з 19.01.2013 року, оскільки вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором не є вимогами про відшкодування шкоди, не є вимогами щодо стягнення аліментів, не є вимогами особистого характеру, які повинні бути нерозривно пов'язані з особою боржника, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд залишає за позивачем документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed