Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

12 грудня 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.11.2005 року. В квартирі зареєстрований її син [PERSON] , який у 2017 році забрав всі його особисті речі та виїхав з квартири. На даний час місце його знаходження і проживання їй невідоме. Реєстрація відповідача в квартирі створює для неї як для власника, перешкоди, адже вона змушена нести витрати з оплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованого в квартирі відповідача та перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні своєю власністю. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви, в яких просили розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2005 року за реєстровим номером № 9369, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. Згідно інформації\~ Управління\~з оформлення\~паспортних документів\~та реєстрації\~місця проживання\~Департаменту Адміністративних\~послуг Маріупольської\~міської ради\~№ 082-13.07-01805\~від 11.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї від 12 вересня 2019 року, виданої КСН «Азовець», вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , та її діти [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Згідно акту про не проживання та відсутність особистих речей виданого ОСББ «Зелений дом» від 12 червня 2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] фактично не проживає з 01 квітня 2017 року. Даний факт був підтверджений сусідами квартири [ADDRESS] [PERSON] , квартири [ADDRESS] [PERSON] , та квартири [ADDRESS] [PERSON] . Згідно ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами\~ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України\~громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved