Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

14.11.2014 р. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», яке змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач) звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) і з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 01.07.2016 р. (Т. 2 а.с.38-39) просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р. у розмірі 103 043,11 дол. США, з якої: заборгованість за кредитом - 59 539,44 дол. США, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 42 250,59 дол. США, заборгованість по винагороді (комісії) - 1 253,08 дол. США та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі - 1 474 946,73 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 13.02.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № SUC4GA0000000002 за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 67 350 доларів США: на споживчі цілі 60000 дол. США, а 7350,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. кредитного договору зі сплатою 1 % на місяць (12% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом. Винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 2,0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 0,0% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів (комісії) у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, строком до 13.02.2018 р. Відповідно до п.8.1 кредитного договору відповідач у період з10 по 15 число кожного місяця зобов'язаний сплачувати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (комісії). За порушення зобов'язань із погашення кредиту відповідач на підставі п.п. 5.1, 8.4 зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не менше 1 грн. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлено 5 років. Відповідач порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 27.10.2014 р. утворилась заборгованість у розмірі 216938,61 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.10.2014 р. складає 2 809 355,00 грн. та складається із: 59 539,44 доларів США - заборгованість за кредитом; 42 250,59 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 253,08 доларів США - заборгованість по винагороді (комісії); 113 895,50 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.10.2014 р. складає 1 474 946,73 грн. 20.09.2018 р. відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Заява мотивована тим, що у зв'язку з порушенням відповідачем графіка погашення платежів та виникненням простроченої заборгованості за кредитним договором позивач використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки (штрафу, пені) за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна, звернувшись 22.04.2009 р. до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення не лише простроченої заборгованості, а і тієї, яка підлягала сплаті в майбутньому. Дана обставина встановлена рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2010 року (№ 2-305/10). Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який частково задовольнив заявлені позовні вимоги. Звернення кредитора (позивача) до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором (дострокове виконання основного зобов'язання), шляхом звернення стягнення на заставлене майно перервало перебіг позовної давності. 22.04.2009 р. є початком перебігу строку позовної давності, який відповідно сплив 22.04.2014 р. - для вимог по кредиту, відсотках за користування кредитними коштами, пені. Звернення з позовом до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою про стягнення заборгованості 14.11.2014 р. поза межами строку позовної давності 5 років. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р. та виписки по рахунку № [NUMBER], відкритому згідно п.п. 8.2 кредитного договору, вбачається, що за період з 22.04.2009 р. по 22.04.2014 р. відповідачем сплачувалась неустойка - призначення платежу «Уплаченная пеня по кредитному договору № SUC4GA0000000002 от 13.02.2008». шо є додатковою вимогою, а саме: 03.11.2009 р. - 600 дол. США; 01.12.2009 р. - 300,00 дол. США; 09.04.2010 р. - 0,25 дол. США. Платежі від: 26.09.2014 р. - 500 дол. США; 30.10.2014 р. - 229,26 дол. США; 14.11.2014 р. - 251,00 дол. США; 12.02.2015 р. - 96,15 дол. США не свідчать про переривання перебігу позовної давності, оскільки на момент їх сплати цей строк вже сплив. Оскільки позовна давність до основної вимоги сплила до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність сплила і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12. У судовому засіданні представник позивача Гакаль Р.В. позов у редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог за наведених підстав підтримав і просив задовольнити. Вказував, на необґрунтованість доводів представника відповідача про сплив позовної давності, оскільки [PERSON] через відділення банку вносила кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, які зараховувались порівну на неустойку та погашення заборгованості по тілу кредиту. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 р. рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2015 р. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 08.12.2015 р. скасовано. Скасовуючи судові рішення суд касаційної інстанції вказав, що суд першої інстанції неперевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не перевірив доводів заперечень на позовну заяву, належним чином не з'ясував фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог саме в такому розмірі. Ухвалою суду від 02.06.2016 р. прийнято до провадження цивільну справу після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 р. рішення суду першої та апеляційної інстанції та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 22.11.2016 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/3625/16-ц, провадження 2/591/1912/16 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та визнання частково недійсним кредитного договору. З 15.12.2017 р. Цивільний процесуальний кодекс України діє у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 р., та на підставі пункту 9 пункту 1 Розділу XIII Перехідні положення справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Ухвалою суду від 15.05.2018 р. поновлено провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. 13.02.2008 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON]укладено Кредитний договір № SUC4GA0000000002 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк надав останній кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.02.2008 року по 13.02.2018 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 67350 доларів США на наступні цілі: 60 000 доларів США - на споживчі цілі, 7350 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмір 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.8.2 даного договору. Період сплати - з «10» по «15» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця в період сплати у сумі 883,64 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту відсоткам, винагороди, комісії (Т. 1 а.с.11 - 16, 18 - 19, 208 - 216). Відповідно до п. 8.1.2 Кредитного договору, у разі порушення термінів сплати передбачених п. 8.1.1 (в тому числі сплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) - в останній день місяця в якому відбулося порушення термінів сплати на 120 календарних днів. Для виконання даного договору банк відкрив позичальникові рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам (пункт 8.2 Кредитного договору). Забезпеченням виконання [PERSON] зобов'язань за даним Договором виступає іпотека будинку, загальною площею 62,00 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (пункт 8.3 Кредитного договору). У пунктах 5.1, 8.4, 5.3 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку невчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 років з дня коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Відповідно до п. 5.5. Кредитного договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Пунктом п. 2.3.7 Кредитного договору передбачено право банку стягнути кредит до настання дати виконання кредитного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3 цього Договору, тобто у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків. Банк свої зобов'язання по наданню позичальнику кредитних коштів виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки, ордером - розпорядженням від 13.02.2008 р. (Т. 1 а.с. 219 - 220). Зазначені обставина не спростовуються відповідачем. На обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором позивач надав Розрахунок заборгованості за договором № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р. станом на 27.10.2014 р. (Т. 1 а.с. 4 - 9). Згідно розрахунку загальний розмір заборгованості за кредитним договором на 27.10.2014 р. становить 227 804,85 доларів США, з яких: 59539 доларів США - заборгованість за кредитом, в т.ч. прострочене тіло - 28612,82 долари США; 42 250,59 доларів США - заборгованість за відсотками, у тому числі прострочені відсотки - 42028, 30 доларів США; 1253,08 доларів США - заборгованість з комісії, 113 895,50 доларів США - пеня; 19,31 доларів США - штраф (фіксована частина), 10 846,93 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості). З виписки по рахунку, відкритому [PERSON] № [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам вбачається, що прострочені платежі по кредиту (по основному боргу, відсоткам та комісії) виникли з лютого 2009 р. Останні платежі по кредиту здійснено: 01.12.2009 р. - 300 доларів США, зараховані на погашення пені; 09.04.2010 р. - 0,25 доларів США, зараховані на погашення пені; 26.09.2014 р. - 500 доларів США, зараховані 250 доларів США на погашення пені, 250 доларів США на погашення заборгованості по кредиту; 30.10.2014 р. - 229,26 доларів США, зараховані 114,63 долари США на погашення пені, 114,63 доларів США на погашення заборгованості по кредиту; 14.11.2014 р. - 251 долари США, зараховані 125,50 долари США на погашення пені, 125,50 доларів США на погашення заборгованості по кредиту; 12.02.2015 р. - 96,15 долари США, зараховані 48,07 долари США на погашення пені, 48,08 доларів США на погашення заборгованості по кредиту (Т. 1 а.с. 207). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З матеріалів цивільної справи Зарічного районного суду м. Суми (справа № 2-305/10, № 591/67/13-ц) вбачається, що 20.04.2009 р. шляхом здачі на пошту Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р. у розмірі 64506,21 долар США та виселення. При цьому банк на підставі ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України скористався правом дострокової вимоги повернення всієї суми кредиту. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2010 року (справа № 2-305/10) звернуто стягнення на належний [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS], який складається з будинку «А», літньої кухні «Б», тамбуру «б», погребу «Г», сараю «В», вбиральні «Е», огорожі №1-2, навісу «Ж», арт. скважини «І», для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №SUC4GA0000000002 у розмірі 511295 грн. 57 коп., судових витрат у сумі 1730 грн., шляхом продажу банком будь-якій особі-покупцеві, у порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Виселено [PERSON] з житлового будинку розташованого по [ADDRESS] (а.с. 80 - 81). Судовим рішенням встановлено, що у порушення умов кредитного договору № SUC4GA0000000002,відповідач допустила прострочення платежів. Станом на 10.04.2009 р. прострочена заборгованість по тілу кредиту складала 867,15 доларів США, а по відсоткам - 3258,95 доларів, тобто значно більше розміру мінімального місячного платежу. Загальний розмір заборгованість відповідача на вказану дату становив 64506,21 доларів США, з яких 57764,70 долари США - по тілу кредиту, 3258,95 доларів США - по відсоткам, 23,54 долари США - комісії, 356,37 доларів США - пені, 32,47 доларів США - штрафу (фіксована частина), 3070,18 доларів США - штрафу (процентна складова). Оскільки [PERSON] допустила прострочення платежів як по сплаті основного боргу, так і відсоткам та іншим обов'язковим платежам, тобто не виконувала умови кредитного договору, іпотекодержатель вправі дострокового отримати всю суму боргу (визначену у національній валюті за офіційним курсом НБУ) шляхом звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначеним у договорі іпотеки способом. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21.03.2013 р. вищевказане заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2010 р. у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та у частині розміру стягнення судових витрат змінено, зазначено у резолютивній частині цього рішення суду, що початкова ціна предмета іпотеки будинку по [ADDRESS] повинна бути на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.04.2010 р. у частині виселення [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог (а.с. 204 - 206). Судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] допустила прострочення платежів як по сплаті основного боргу, так і відсоткам та іншим обов'язковим платежам, тобто не виконувала умови кредитного договору, а тому іпотекодержатель вправі достроково отримати всю суму боргу (визначену у національній валюті за офіційним курсом НБУ) шляхом звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначеним у договорі іпотеки способом, а саме: укладення банком договору купівлі-продажу будинку, а тому на законних підставах задовольнив позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок, надавши іпотекодержателю право на укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення суду на примусовому виконанні не перебуває, що підтвердив у судовому засіданні представник позивача. Станом на 16.04.2009 р. (перед пред'явленням позову про звернення стягання) заборгованість за Кредитним договором становила: 56667,21 долари США - по тілу кредиту, 3402,34 доларів США - по відсоткам, 23,54 долари США - комісії. Станом на 27.10.2014 р. (предмет даного позову) - 59539 доларів США - заборгованість за кредитом, яка вже стягнута рішенням суду; 42 250,59 доларів США - заборгованість за відсотками за період з10.05.2009 р. (після пред'явлення позову) до 27.10.2014 р.; 1253,08 доларів США - заборгованість з комісії за період з10.05.2009 р. до 27.10.2014 р., 113 895,50 доларів США - пеня за період з10.05.2009 р. до 27.10.2014 р. Пред'явленням 20.04.2009 р. позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядок сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Зазначений висновок викладений з метою формування єдиної правозастосовчої практикиВеликою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18), який на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки у рішенні суду від 14.04.2018 р. про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитом, відсотками та пені указана у повному обсязі, право позивача нараховувати передбачені Кредитним договором проценти припинилося пред'явленням до позичальника [PERSON] вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України - 20.04.2009 р. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. З Розрахунку заборгованості за договором № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р. станом на 27.10.2014 р. вбачається, що після звернення стягнення на предмет іпотеки рішенням суду від 14.04.2010 р. за договором № SUC4GA0000000002 в розмірі 511295 грн. 57 коп., з яких: 57764,70 долари США - по тілу кредиту, 3258,95 доларів США - по відсоткам, 23,54 долари США - комісії, 356,37 доларів США - пені, 32,47 доларів США - штрафу (фіксована частина), 3070,18 доларів США - штрафу (процентна складова), тобто дострокового задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, банк продовжив нараховувати з 14.04.2010 р. по 27.10.2014 р.: проценти та пеню за Кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27.02.2017 р. (справа № 591/3625/16-ц) скасовано рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23.12.2016 р. в частині часткового задоволення позову [PERSON] та ухвалено нове, яким у задоволенні позову про визнання недійсними пунктів 5.1 та 8.4 кредитного договору № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р. відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06.09.2017 р. (справа № 591/2408/17-ц) скасовано рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.07.2017 р., у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено. Звертаючись у вказаній справі з позовом [PERSON] просила визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо збільшення в односторонньому порядку з 16.10.2008 року розміру кредитної відсоткової ставки з 12,00 % на рік (1,00 % на місяць) до 15,12 % на рік (1,26 % на місяць) за кредитним договором № SUC4GA0000000002, укладеним 13.02.2008 року між ПриватБанк (далі переіменовано на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON]; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок платежів за кредитним договором №SUC4GA0000000002, укладеним 13.02.2008 року між ПриватБанк та [PERSON], виходячи з розміру кредитної відсоткової ставки 12,00 % на рік (1,00% на місяць). Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що позивач доказів щодо неотримання листа з повідомленням про зміну процентної ставки від оператора зв'язку, яким здійснювалась доставка рекомендованого листа банку не надала. Надані банком докази, не свідчать про повідомлення позичальника про зміну розміру процентної ставники в односторонньому порядку під розписку, але не спростовують їх заперечень на позов, у зв'язку з відсутністю у кредитній справі доказів про повернення листа з таким повідомленням (Т. 2 а.с. 121 - 127). Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк АТ КБ «ПРИВАТБАНК», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. З огляду на викладене та ураховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18), суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 59 539,44 дол. США суд вважає необґрунтованими. Окрім вищенаведеного висновку, Велика Палата Верховного Суду у іншій постанові від 28.03.2018 р. (справа № 444/9519/12-ц, провадження № 14-0цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося пред'явленням до [PERSON] 20.04.2009 р. позову згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а позивач просить стягнути з відповідача проценти нараховані як до ухвалення рішення суду від 14.04.2010 р., які судом вже стягнуто, так і нараховані після припинення права кредитодавця нараховувати такі проценти, суд вважає вимоги позивача про стягнення відсотків у розмірі 42 250,59 дол. СШАтакож необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості по винагороді (комісії) у розмірі 1253,08 доларів США суд зазначає наступне. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача зазначена сума нарахована відповідно до умов договору як винагорода за резервування ресурсів (комісії) у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.05.2017 р., яке залишено без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12.07.2017 р. (справа № 591/7129/16-ц, провадження № 2/591/860/17) визнано недійсними з моменту укладення умови пункту 8.1 Кредитного договору № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р., укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в частині сплати позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 Договору (Т. 2 а.с. 110 - 120). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11.04.2018 р., яке залишено без зміни постановою Апеляційного суду Сумської області від 10.07.2018 р. (справа № 591/398/18, провадження № 2/591/1043/18) застосовано наслідки недійсності правочину шляхом зобов'язання ПАТ КБ «Приватбанк» провести зарахування, в порядку черговості визначеної п. 3.2 кредитного договору № SUC4GA0000000002, в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачених [PERSON] платежів по винагороді за резервування ресурсів в загальному розмірі 305,15 доларів США та здійснити перерахунок платежів за кредитним договором № SUC4GA0000000002, виходячи з відсутності в складі щомісячного платежу винагороди за резервування ресурсів. Рішення суду добровільно АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконано. Оскільки рішенням суду визнано недійсними з моменту укладення умови пункту 8.1 Кредитного договору № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 р., укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в частині сплати позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по винагороді (комісії) у розмірі 1253,08 доларів США. Щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 1 474 946, 73 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статей 549, 550, 551 ЦК України пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені. Нарахування передбаченого умовами кредитного договору розміру пені за прострочення виконання зобов'язання і після спливу строку дії кредитного договору, до повного виконання [PERSON] зобов'язань, не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах закону. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 р. (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18), від 28.03.2018 р. (справа № 444/9519/12-ц, провадження № 14-0цс18). Зважаючи на викладене, позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 1 474 946,73 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Ураховуючи наведені норми права та встановлені судом обставини, слід дійти до висновку, що у разі невиконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вимоги до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, з підстав передбачених ст. 625 ЦК України не заявлялись, а суд відповідно до статті 13 ЦПК України зобов'язаний дотримуватись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог. Відтак суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 року у розмірі 103 043,11 дол. США, з якої: заборгованість за кредитом - 59 539,44 дол. США, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 42 250,59 дол. США, заборгованість по винагороді (комісії) - 1 253,08 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі - 1 474 946,73 грн. слід відмовити повністю. Щодо заяви [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності, суд зазначає, що позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 р. у справі № 6-1457цс16, від 22.03.2017 р. у справі № 6-43цс17). Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позову у зв'язку з необгрунтованістю таких вимог, суд не застосовує позовну давність. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654 грн. (Т. 1 а.с. 3). Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed