Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

13.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. 10.05.2018 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну, в обґрунтування якої зазначила, що 27.12.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, Україна, актовий запис № 1968. Після державної реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище - [PERSON]. [INFO] у спільному шлюбі з відповідачем у них народилася донька [PERSON]. На сьогоднішній день стосунки між позивачем та відповідачем припинені, шлюб розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу від 24.05.2007 року. У 2009 році позивач по справі повторно одружилася та змінила своє прізвище на - [PERSON], яке має по цей день. На теперішній час донька, [PERSON] [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Наразі позивач [PERSON] має намір на деякий час поїхати з донькою до Країни шенгенської зони; Республіка Індонезія, оздоровити дитину за кордоном та надати їй можливість відпочити і побачити світ. Отримати у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон у позасудовому порядку позивач не має змоги, оскільки відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Посилаючись на наведене, просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Країни шенгенської зони; Республіка Індонезія, без згоди (дозволу) відповідача та без його супроводу, доньки [PERSON] [INFO], у період з 01.12.2018 року по 01.03.2019 року. Також, позивачка просить дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди відповідача, [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] [INFO] за межі України у період 01.12.2018 року по 01.03.2019 року. Судові витрати позивач просить покласти на Відповідача. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи , у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК У країни фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 275 від 22.07.2004 року. На сьогоднішній день стосунки між позивачем та відповідачем припинені, шлюб розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу від 24.05.2007 року. На теперішній час неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Наразі позивач [PERSON] має намір на деякий час поїхати з донькою до Країни шенгенської зони; Республіка Індонезія, оздоровити дитину за кордоном та надати їй можливість відпочити і побачити світ. Отримати у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон у позасудовому порядку позивач не має змоги, оскільки відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів за зарубіжних поїздок. За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 1 п. 4 Правил виїзду за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved