Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

14 квітня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 665,00 дол. США. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.11.2015 року вона з [PERSON] домовилися про те, що відповідач організовує поїздку для позивача на Світовий економічний форум в Давос 20-24 січня 2016 року. В рахунок вказаної домовленості позивач 13.11.2015 року передала відповідачу грошові кошти у розмірі 300,00 доларів США та 24.11.2015 року позивач передала ще 365 доларів США для організації поїздки. На підтвердження отриманих коштів відповідач надала власноручно написані розписки та згідно яких вона взяла на себе зобов'язання організувати поїздку на світовий економічний форум в Давосі. Проте, в порушення умов домовленості відповідач не організувала вказану поїздку, кошти, які позивачем було передано в рахунок організації поїздки відповідачем так і не повернуто, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача, її представника, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2015 року [PERSON] одержала від [PERSON] грошову суму у розмірі 300,00 доларів США в рахунок поїздки у складі офіційної української делегації в Давос на Світовий економічний форум 20-24 січня 2016 року, згідно розписки від 13.11.2015 року. Крім того, 24.11.2015 року [PERSON] одержала від [PERSON] грошову суму у розмірі 305,00 дол. США на рахунок поїздки, що підтверджується розпискою від 24.11.2015 року. 25.11.2015 року [PERSON] отримала від позивача ще 60,00 доларів США, що підтверджується її записами на розписці від 24.11.2015 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідач прийняті на себе зобов'язання не виконала та грошові кошти не повернула. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено на користь відповідача суму коштів у розмірі 300,00 доларів США, 305,00 доларів США та 60,00 доларів США, згідно розписок, наявних в матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася та не надала доказів, що сума коштів повернута відповідачу у зв'язку з невиконанням зобов'язання. Таким чином, встановлено, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі та сплачені кошти за надання послуг, однак відповідач свої зобов'язання по зазначеному Договору належним чином не виконала, сплачені кошти не повернула у зв'язку з невиконанням зобов'язання, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 665 доларів США, що на момент проголошення рішення еквівалентно (100 доларів США = 2703,1894 грн.) 17 976,21 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved