Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

13 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 1999 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Миколаївській селищній раді міста Словянська Донецької області, актовий запис №78. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем. Позивач зазначила, що сторони не знаходять спільної мови з питань ведення господарства та виховання дітей, зникла взаємоповага. Сторони є різними за характером, не мають спільних інтересів та наміру зберегти родину. Збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача та інтересам їх спільних дітей. На даний час відповідач проживає окремо вже більш ніж 3 роки. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. До судового засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 23). Відповідач [PERSON], в залу суду не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 21). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні 04 вересня 1999 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у Миколаївській селищній раді міста Словянська Донецької області, актовий запис №78, згідно свідоцтва про одруження І-НО №052302 (а.с.7). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] не проживають спільно однією сімєю вже більш ніж 3 роки та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило спроб зберегти родинні стосунки. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 487 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на її користь. Згідно викладеного,

Outcome: approved