Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

13.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, заявивши позовні вимоги до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Провадження у справі відкрито 02.12.2019 року з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування позовної заяви позивачка [PERSON] посилається на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2016 року. Від шлюбу з [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року спільного проживання в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідач вдавався до домашнього насильства, що унеможливило їх подальше спільне проживання. Вказане також стало підставою для подачі нею позовної заяви про розірвання шлюбу. Окрім того, позивачка зазначає про те, що вона вимушена проживати окремо від дочки, але прагне реалізувати себе як мати, що вона не може зробити внаслідок перешкод відповідача у реалізації її материнських прав відносно дочки, які полягають у тому, що відповідач не надає можливості їй постійно та повноцінно зустрічатися з дочкою. 26.12.2019 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком. 22.01.2020 року судом прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, [PERSON] зазначив про те, що в серпні 2019 року [PERSON] прийняла добровільне рішення переїхати на постійне місце проживання до своїх батьків в м. Дніпро, залишивши дочку з ним в м. Києві. З цього часу, дитина проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , він самостійно піклується про дочку, дбає про її стан здоров`я, забезпечує навчання та розвиток дитини, матеріально забезпечує дитину всім необхідним. Між ним та дочкою існує міцний психологічно-емоційний зв`язок та взаємна прив`язаність один до одного. Окрім того, відповідач зазначає про те, що дитина проживає в належних житлових умовах та він має стабільний дохід, що надає йому можливість матеріально утримувати дитину. Дитина звикла до свого оточення, у зв`язку з чим вилучення її зі звичних умов може завдати їй же психологічної травми. 10.01.2020 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення первісної позовної заяви та зазначає про те, що викладенні останньою обставини є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Відповідач вказує про те, що ніколи не вчиняв домашнє насильство та до нього ніколи не застосовувалися заходи протидії домашньому насильству. Позивачка почала подавати до державних органів лише в жовтні 2010 року заяви з повідомленням неправдивих обставин про вчинення ним домашнього насильства, яке за, твердженням позиваки, відбувалося в період їх спільного проживання, а також про вчинення перешкод у її спілкуванні з дитиною. В свою чергу, він не чинить [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною, про що позивачка самостійно зазначає в заяві від 03.12.2019 року. Вказана поведінка позивачки, на думку, відповідача спрямована на умисне створення негативного враження про нього з метою подальшого відібрання у нього ж дитини. Окрім того, відповідач вказує про те, що проживання дитини без нього в незнайомому для неї місці може психологічно травмувати дитину. 17.02.2020 року [PERSON] подала відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , зі змісту якого вбачається те, що позивачка заперечує проти задоволення зустрічної позовної заяви відповідача. Позивачка зазначає, що намагалася відновити своє життя без відповідача та сподівалася, що її відсутність в спільній квартирі піде на користь, у зв`язку із чим в подальшому вона все ж таки забере дитину. Твердження відповідача про те, що вона була відсутня з дитиною більш тривалий час ніж вересень-жовтень, позивачка вважає хибним та зазначає про те, що вона була позбавлена можливості приймати участь у житті дитини через перешкоди відповідача. Окрім того, позивачка посилається на те, що відповідачем було повідомлено недостовірні обставини щодо того, що для дитини є незнайомі умови проживання за адресою: [ADDRESS] , адже дитина неодноразово перебувала в цій квартирі. [PERSON] стверджує, що для неї є пріоритетним повернення дитини, тому вона використовує передбачений законодавством соціальний захист для жінок, які мають дитину до трьох років, у зв`язку із чим не працевлаштовується. Позивачка спростовує твердження відповідача про створення належних житлових умов для дитини в м. Києві тим, що вказані умови в квартирі створювалися нею та відповідачем спільно. Позивачка не погоджується з твердження відповідача про наявність міцного емоційного зв`язку між ним та дитиною, а також вважає наданий цьому доказ однобічним, оскільки необхідним є отримання відповідного висновку психолога щодо зв`язку матері з дитиною. Позивачка не оспорює наявність доходу у відповідача, проте зазначає, що відповідач неналежним чином доглядає за дитиною. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації подала висновок Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації щодо заявленого сторонами у справі спору, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком. Третя особа Служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради висновок щодо заявленого сторонами у справі спору суду не подала. Підготовче провадження у справі закрито 17 липня 2020 року. Позивачка та її представник у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги [PERSON] , а саме визначити місце проживання дитини з матір`ю. Позивачка стверджувала, що має можливість забезпечити належні умови для зростання дочки та її всебічного розвитку за своїм постійним місцем проживанням у місті Дніпро. Продовжувати проживати разом у одній квартирі з відповідачем незмогла і в кінці серпня 29 чи то 30 числа 2019 року прийняла рішення повернутися до міста Дніпро. Таке рішення прийняла після того, як разом із відповідачем сперечалися по дорозі, коли відводили дитину до садочку. Про своє рішення, що не може так жити і надалі повідомила [PERSON] , віддала йому ключі від квартири і відїхала до міста Дніпро. Після цього вперше просила відповідача про зустріч з дитино в телефонному режимі, а у жовтні - листопаді місяці цього ж року зверталася письмово, однак відповідач не надав можливості зустрітися з дитиною. У листопаді цього ж року, коли дізналася про хворобу дитини то приїздила до міста Києва, зустрічалася з дитиною за місцем проживання. Приїздити регулярно до міста Києва для зустрічей з дочкою позбавлена матеріальної можливості та відсутністю житла в місті Києві. Проживати в одній квартирі з відповідачем не бажає, оскільки останній чинив щодо неї домашнє насильствоі з цього приводу вона зверталася з заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та до Голосіївського управління поліції у місті Києві у жовтні та листопаді 2019 року, однак будь-якої допомоги не отримала. Проти задоволення зустрічної позовної заяви відповідача заперечували, просили відмовити. Відповідач та його ж представник у судовому засіданні просили задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] , а саме визначити місце проживання дитини з батьком, та відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] .. Відповідач стверджував, що позивачка самостійно прийняла рішення змінити своє місце проживання і залишити з ним дочку. Категорично заперечив вчинення ним домашнього насильства, посилаючись на відсутність будь-яких заяв про це з боку [PERSON] під час їх спільного проживання, а відтак наявність будь-яких рішень відповідних органів з приводу притягнення його до відповідальності. Останній час їх спільного з позивачкою проживання був характерним тим, що позивачка була постійно незадоволена, то умовами проживання, то перебуванням дочки в дитячому садочку, то встановлювала спеціальні дієти для дочки. Він же навпаки вживав всі можливі заходи для врегулювання всіх питань. Малолітня дочка не має проблем із перебуванням у дитячому садочку, він самостійно справляється зі всіма питаннями щодо догляду за дочкою, забезпечення всім необхідним, проведення часу з дочкою, коли забирає її з дитячого садочку та на вихідні дні. Стверджував, що коли позивачка звернулася до нього щоб зустрітися з дочкою, то він не мав будь-яких заперечень тільки вимагав щоб це було в його присутності, або ж за умов, коли він мав би можливість одразу надати допомогу, якщо дитина буде переживати його відсутність тому, що за час їх спільного проживання дочка до нього дуже прив`язана. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду подано клопотання про розгляд справи без його участі з урахуванням висновків органу опіки та піклування щодо заявленого предмету спору. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Соборної у м. Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши у судовому засіданні позивачку та її представника, відповідача та його представника, допитавши свідка - [PERSON] , дослідивши докази наявні у справі, суд вважає за необхідне залишити без задоволення позовну заяву [PERSON] та задовольнити зустрічну позовну заяву [PERSON] , з огляду на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.08.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6 том №1). Шлюб сторін у справі розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року (а.с. 47 том №1). Від шлюбу сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 04 березня 2017 року (а.с. 7 том.№1). За час перебування сторін у справі в офіційно зареєстрованому шлюбі, а саме 05.06.2018 року на ім`я [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.51-54 том №1). За даними довідок про реєстрацію місця проживання особи №36391387 від 14.01.2019 року та №36391387 від 14.01.2019 року, місце проживання [PERSON] та дитини [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.8,16 том №1). З 30.08.2019 року позивачка [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що позивачка перед тим, як змінити своє постійне місце проживання на - [ADDRESS] , самостійно прийняла рішення про те, що малолітня дочка залишиться проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] . За даними акту обстеження умов проживання, складеного 05.11.2019 року головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації за заявою [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] , 1989 року народження та [PERSON] , 2017 року народженн. В квартирі зроблено сучасний ремонт, на момент обстеження чисто, прибрано та охайно. В квартирі наявна побутова техніка, та меблі, створено належні умови для ведення доомашнього господарства, а також для виховання та розвитку малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 57-58 том №1). За даними акту обстеження умов проживання, складеного 26.12.2019 року спеціалістами Управління служби у справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі за заявою [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] з батьками. Умови проживання, житлово-побутовий та санітарний стан задовільні, квартира облаштована всіма необхідними меблями та побутовою технікою, є газо-, водо- та електропостачання, санвузол окремо від ванної кімнати. Дотримується порядок. Для виховання та розвитку дитини [PERSON] створені належні умови, але дитина за цією адресою не проживає. (а.с. 121 том №1). Позивачка [PERSON] з 17.07.2020 року перебуває на обліку як безробітна в Дніпровському міському центрі зайнятості, відповідач [PERSON] зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 02.10.2013 року ( а.с. 41 том №2,а.с. 77-78 том №1). Судом також встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] , відвідує дошкільний навчальний заклад «Ліко-світ Венеція» з 14.01.2019 року, що підтверджено договором про надання освітніх послуг №87/18-В від 26.12.2018 року, довідкою Дошкільного навчального закладу «Ліко-Світ Венеція» №68 від 06.11.2019 року, листом Дошкільного навчального закладу «Ліко-Світ Венеція» №72 від 19.11.2019 року. (а.с. 61-69,72,73,75). Зі змісту листа ТОВ Дошкільний навчальний заклад «Ліко-Світ Венеція» №72 від 19.11.2019 року на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , зарахована до дошкільного навчального закладу з 26.12.2018 року та відвідувала його по день надання відповіді на звернення Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. У цьому ж листі йдеться про те, що останнім часом приводить [PERSON] до дошкільного навчального закладу та забирає її тато [PERSON] 8.11.2019 року мама разом із бабусею приїжджали да закладу з метою поспілкуватися з дитиною, яке відбулося в роздягальні групового приміщення. Після цієї зустрічі мама періодично телефонує вихователю-методисту дошкільного навчального закладу та цікавиться станом дитини, присутністю в закладі. До садочку дитина ходить охайна та доглянута , почуває себе комфортно серед однолітків. (а.с.75-76 том №1). Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в повідомленні від 03.12.2019 року «Про проведену роботу психолога з малолітньою [PERSON] , 2017 р.н.» повідомляв про те, що дитина має тісний емоційний зв`язок із батьком, прагне до його присутності та схвалення в діях, дівчинці важлива підтримка батька та його заохочення, дитина любить малювати, конструювати та гратися з інтерактивними іграшками, виглядає доглянутою та охайною (а.с. 83-84 том №1). Зі змісту відповіді Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації «Про надання інформації щодо спільної зустрічі родини [PERSON] з психологом» від 29.05.2020 року №100/09/10-512 вбачається те, що 16.03.2020 року позивачка, відповідач та дитина спільно відвідали психолога, за результатом їх зустрічі встановлено виражену емоційна прив`язаність дитини до батька, та сприйняття дитиною матері відчужено, що пояснюється постійним проживанням дитини з батьком. Окрім того, у вказаній відповіді зазначено про те, що на момент відсутності батька в кабінеті дитина плакала та жодним чином не реагувала на відволікання матері, тоді як після повернення батька до кабінету дитина заспокоїлася. Під час зустрічі батькам були надані рекомендації щодо виховання дитини. Консультація психолога Центру спільно з батьком, [PERSON] , матір`ю [PERSON] та дитиною, [PERSON] , [INFO] відбулась одноразово. [PERSON] та [PERSON] поінформовано про необхідність продовження відвідування консультацій психолога Центру для налагодження дитячо-батьківських відносин. Крім того, в цьому ж листі йдеться й про те, що з огляду на проведену зустріч можна зробити висновок, що батько є значущим для дитини. (а.с. 191-192 том №1). Зважаючи на те, що 16.03.2020 року було проведено спільну зустріч дитини, позивача та відповідача, а попередньо, за заявою [PERSON] , психологом проведено роботу з малолітньою [PERSON] з метою вивчення психологічного стану дитини, її особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та прихильності дитини до батьків, суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що висновок психолога, зроблений в довідці від 03.12.2019 року є однобічним, оскільки зроблений за результатом зустрічі лише з дитиною та відповідачем. Окрім того, суд враховує ту обставину, що психологом було надано сторонам у справі рекомендації продовжити відвідування консультацій психолога для налагодження дитячо-батьківських відносин, тоді як після 16.03.2020 року позивачка не вживала жодних дій для проведення повторних зустрічей з дитиною за участі батька та психолога, що було визнано останньою у судовому засіданні. Як видно зі змісту відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Голосіївського районну в м. Києві №0510-697 від 13.11.2019 року дитина [PERSON] , 2017 року народження соматично здорова, про життя та здоров`я дитини протягом останнього року, турбується батько (а.с. 59 том №1). За даними довідки дитячого корекційного клубу «Марія» №19-1 від 19.08.2020 року встановлено, що з липня 2020 року дитина відвідує корекційний клуб. Мовленнєве порушення дитини має низький ступінь. Дитина розмовляє окремими словами, її вимова має нечіткий характер, внаслідок чого зміст розмови важко зрозуміти. При цьому, з моменту відвідування занять, за дитиною спостерігається позитивна динаміка розвитку мовлення (а.с. 61 том №2). Допитаний в судовому засіданні свідок - [PERSON] повідомив суду про те, що він разом із своєю дочкою часто зустрічається із відповідачем та його дочкою - [PERSON] . Свідок вказав про те, що між його дитиною та дитиною сторін - [PERSON] склалися дружні стосунки, вони завжди радісно зустрічають один одного. На думку свідка, відповідач любить дочку та належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дитині належний догляд, розвиток та навчання. Також свідок повідомив суду про те, що їх роботодавець часто організовував святкування, на які запрошував працівників з їх сім`ями. Однак, на такі святкування відповідач приходив тільки з дитиною. Позивачка ніколи не відвідувала такі заходи разом із відповідачем та дитиною. Щодо причин переїзду позивачки до м. Дніпра, свідку нічого не відомо, лише знає зі слів відповідача про те, що вона вирішила припинити сімейні стосунки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про дитину та виховує її, забезпечує розвиток та навчання дитини. Дитина має сталі соціальні зв`язки в м. Києві (дошкільний навчальний заклад, вихователів, одногрупників, подругу), а також особисту прихильність та емоційну прив`язаність до батька, оскільки дитина тривалий період проживає під його піклуванням. Правилами ч. 1 ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до правил ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» містить розяснення на предмет того, що: «При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини». Правилами частин 1, 2 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». У статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний суд в постановах від 05.06.2019 року (справа №182/2037/17, провадження №61-45311св18) та від 09.04.2020 року (справа №477/253/19) зазначив про те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини З огляду на встановлені судом обставини, щодо участі кожної сторони у справі, а саме [PERSON] та [PERSON] у житті їх малолітньої дочки [PERSON] , суд вважає за необхідне, при вирішенні заявлених спорів про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з кожним із батьків прийняти до уваги наступні обставини: за рішенням матері [PERSON] , що мало місце з [INFO] малолітня дочка [PERSON] , [INFO] залишилася проживати з батьком [PERSON] у місті Києві; під час спільної зустрічі 16.03.2020 року батіків [PERSON] та [PERSON] і їх малолітньої [PERSON] , дитина виразила емоційну прив`язаність до батька, а матір сприймала відчужено, на момент відсутності батька дитина виявляла тривожність, на жодні відволікання матері не реагувала і плакала. Малолітня дитина заспокоїлася після повернення батька до кабінету де відбувалася зустріч. Консультація психолога Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з батьками малолітньої [PERSON] [INFO] відбулася одноразово, позивачка не скористалася рекомендаціями психолога про необхідність продовження відвідування консультацій психолога Центру для налагодження дитячо-батьківських відносин. Крім того, при вирішенні спору щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , з одним із батьків суд не може погодитися з твердженнями позивачки, щодо перешкод з боку відповідача її зустрічам із дочкою, оскільки з огляду на малолітній вік дитини, відсутність участі матері у житті дитини з 29 серпня 2019 року, вимоги батька [PERSON] з приводу того, що зустрічі матері з дочкою мають відбуватися за постійним місцем проживання дитини, а також за участі батька до налагодження контакту матері з дочкою та дотримання контакту в телефонному режимі матері з батьком для з`ясування питання щодо психо-емоційного стану дитини були обгрунтованими, виправданими виключно інтересами малолітньої дитини. (а.с.94 том №1). Також позивачка пояснювала суду, що вперше після свого від`їзду до м. Дніпро вона приїхала до дитини тільки в листопаді 2019 року, коли дитина хворіла, після чого ще зробила декілька візитів до дитини та зазначила, що вона не могла часто приїжджати до дитини через відсутність фінансової можливості, навчання та зайнятість, а відповідач відмовлявся привозити дитину до м. Дніпро. Наразі, не заслуговують на увагу суду твердження позивачки [PERSON] щодо відсутності матеріального забезпечення для відвідування нею дочки в місті Києві та перебування в місті Києві, оскільки остання стверджувала у суді про наявність у неї неофіційного доходу, що надасть їй можливість матеріально забезпечувати дочку, а також отримання від відповідача її особистих заощаджень в сумі 5 000 доларів США.. Суд не приймає до уваги повідомленні позивачкою обставини про вчинення відповідачем відносно неї ж домашнього насильств у зв`язку з чим вона не мала можливості проживати в квартирі за місцем проживання дочки, оскільки заяви до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та правоохоронних органів [PERSON] робила після того коли залишила малолітню дочку з батьком у місті Києві, а факти домашнього насильства за її ж твердженнями мали місце чи то у вересні чи в червні місяцях 2018 року, а також коли дитина пішла в дошкільний навчальний заклад, який дочка сторін у справі відвідує з 14.01.2019 року. У той же час, позивачка вказала про те, що підставою для подання нею позову до суду про розірвання шлюбу було вчинення відповідачем домашнього насильства. При цьому, позивачка повідомила суду, що не зазначала в позовній заяві про розірвання шлюбу про факти вчинення відповідачем домашнього насильства відносно неї. Відповідно до правил частин 1. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правилами частини 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно правил статтей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вирішуючи позовні вимоги батька [PERSON] та матері [PERSON] щодо визначення місця проживання їх малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , суд приймає до уваги, що малолітня дитина тривалий час проживає з батьком в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де створенні належні житлові умови, між дитиною та батьком існує міцний емоційний зв`язок, у дитини за її місцем проживання створенні сталі соціальні зв`язки, у свою чергу мати дитини не вжила жодних заходів для налагодження психо-емоційного зв`язку малолітньої дочки з нею, у зв`язку із чим на думку суду в інтересах дитини необхідно визначити її місце проживання з батьком. Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про доцільність в інтересах дитини необхідність розлучення її з батьком. На підставі викладеного та

Outcome: approved