Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

12 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в с. Коханівка по пров. Травневий, 3, Полонського району, Хмельницької області. В обґрунтування вимог вказувала, що у 1948 році було побудовано зазначений будинок з господарськими спорудами, котрі станом 15 квітня 1991 року відносилися до колгоспного двору, головою якого був її чоловік [PERSON], а членами двору його мати [PERSON] та вона. У 1997 році померла [PERSON], а у 2013 році [PERSON] та вона (позивач), як єдина спадкоємиця після смерті свого чоловіка прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне управління спадковим майном, однак через відсутність на домоволодіння правовстановлюючого документа, позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, а тому за захистом свого права змушена звернутися до суду. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, доручила представляти свої інтереси для [PERSON], котрий подав суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі, де вказав про підтримання позовних вимог. Представник відповідача в підготовче судове засідання також не з`явився, 02 лютого 2018 року надав суду письмове клопотання про визнання позову [PERSON] та розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що на земельній ділянці площею 0,54 га в 1948 році побудовано згаданий вище житловий будинок, а протягом 1949-1978 років господарські споруди, які станом на 15.04.1991 року відносились до колгоспного двору, головою якого був [PERSON], членами двору його мати [PERSON] та дружина [PERSON] (позивач по справі), а тому вони за час свого проживання до часу існування колгоспних дворів (15.03.1990 рік) набули відповідно до ст.123 бувшого ЦК УРСР право власності на домоволодіння кожний на 1/3 частку. Дані обставини підтверджуються даними технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, довідки Полонської міської ради, виданої на підставі по господарських книг за 1991-1995 роки № 1 (від 21.12.2017 року за вих. № 80). 04 серпня 1997 року померла [PERSON] та, в порядку ст.ст.529, 549 ЦК України 1963 року, її син [PERSON], як єдиний спадкоємець за законом прийняв спадщину на належну спадкодавцеві 1/3 частку вказаного житла. [PERSON] помер 03 листопада 2013 року та після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини домоволодіння. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3). Оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті її чоловіка постійно проживала з ним, що стверджується даними довідки Полонської міської ради від 21.12.2017 року за вих. № 81, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Так як покійний [PERSON] за свого життя не оформив правовстановлюючий документ на зазначене вище домоволодіння, що унеможливлює позивачу оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, тому [PERSON], відповідно до ст.ст.1217, 1268 ЦК України, набула право власності саме на 2/3 частини вказаного житла. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приймаючи до уваги, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, але позивачем заявлено вимогу про визнання за нею права власності на 1/3 частину домоволодіння, тому суд задовольняє позов в межах заявлених нею вимог. За таких обставин суд не знаходить підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved