Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

12 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 32\~938,15 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що з 21 вересня 2010 року по 04 листопада 2019 року вона працювала оператором котельної у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова». Під час її знаходження у трудових відносинах з відповідачем позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 32\~938,15 грн., а саме за період з травня 2019 року по листопад 2019 року. Такі дії відповідача є незаконними. 04 листопада 2019 року вона була звільнена у зв`язку зі скороченням штату згідно наказу № 1439-вк від 04.11.2019 року. Але, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, вважає також, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. 20 січня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до Довідки № 291 від 20.01.2020 року сума невиплаченої [PERSON] заробітної плати та остаточного розрахунку становить 25\~498,00 грн., за червень (залишок 30%) листопад 2019 року. Зазначив, що відповідач докладає всіх зусиль для того, щоб виплатити робітникам заробітну плату, в тому числі і належні звільненому працівникові [PERSON] [PERSON] грошові кошти. Просить не стягувати середній заробіток за час затримки. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що відповідач перебував та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірванням контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, що стало наслідком, серед іншого, затримки виплати заробітної плати з травня 2019 року. У зв`язку з цим відповідач не мав можливості своєчасно сплатити позивачу суму остаточного розрахунку. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Також позивач [PERSON] суду повідомила, що у грудні 2019 року та січні 2020 року, після відкриття провадження у справі, їй частково була виплачена частина заборгованості по заробітній платі у загальному розмірі 7\~440,15 грн., а тому вона просить зменшити розмір вимоги та стягнути заборгованість з урахуванням вказаної суми. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України\~\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який будучі належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з\~21\~вересня 2010\~року працювала у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на посаді оператора котельної, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 6). 04 листопада 2019 року позивач була звільнена з посади оператора котельної 4 розряду МК «ЗРАА» № 85 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 1439-вк від 04.11.2019 року (а.с. 12). Звернувшись до суду позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 32\~938,15 грн., зазначивши, що під час звільнення відповідач не провів з нею остаточний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з\~тим,\~починаючи з\~травня 2019\~року відповідач\~не виплачував\~позивачу нараховану\~їй заробітну\~плату,\~заборгованість по\~якій за\~період з\~червня 2019\~року по\~листопад 2019\~року становить\~станом на\~17.01.2020\~року 25\~498,00\~грн.,\~що підтверджується\~довідкою №\~291\~від 20.01.2020\~року,\~виданою ДП\~«Виробниче об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод ім.\~О.М.\~Макарова» (а.с. 27). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив їй нараховану заробітну плату. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з\~Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з червня 2019 року по листопад 2019 року у розмірі 25\~498,00 грн. (32\~938,15 грн. - 7\~440,15 грн. = 25\~498,00 грн.), тобто за вирахуванням тієї суми, яка була виплачена відповідачем позивачу у грудні 2019 року та січні 2020 року після відкриття провадження у справі, а саме за вирахуванням 7\~440,15 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 8 \~«Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці згідно наданої довідки (а.с. 27), становить: вересень 2019 року 5 468,77 грн., жовтень 2019 року 5\~624,83 грн., що разом складає (5 468,77 грн. + 5\~624,83 грн. = 11\~093,60 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (21 + 22 = 43 дні) = 258,00 грн. Судом встановлено, що згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 491 від 16.07.2019 року «Про режим роботи на 4 квартал 2019 року» на підприємстві було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (крім 14.10.2019 року) (а.с. 29). Крім того, згідно згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 710 від 29.10.2019 року «Про режим роботи на 1 квартал 2020 року» на підприємстві було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (крім 06.01.2020 року) також було встановлено робочий день у вівторок - 14.01.2020 року (а.с. 28). Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 05.11.2019 року і по день розгляду справи судом, оскільки розрахунок з позивачем на день розгляду справи судом не проведено. Кількість робочих днів згідно встановленого одноденного режиму роботи на підприємстві за період з 05.11.2019 року по 21.01.2020 року складає 11 днів, (а саме: 11.11.2019, 18.11.2019, 25.11.2019, 02.12.2019, 09.12.2019, 16.12.2019, 23.12.2019, 30.12.2019, 13.01.2020, 14.01.2020, 20.01.2020) Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.11.2019 року по 21.01.2020 року складає: 11 днів х 258,00 грн. = 2\~838,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] слід\~стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2\~838,00 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial