Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

13 червня 2018 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу квартири від 01 лютого 2011 року. 05 жовтня 2011 року на прохання свого сина [PERSON], позивачка у вказаній квартирі зареєструвала його сина - свого онука [PERSON], [INFO]. Приблизно наприкінці 2012 року її син разом з усією родиною, в тому числі і з онуком позивачки виїхали на постійне місце проживання до Тюменської області Російської Федерації, де проживають, працюють і по теперішній час. Отримали громадянство Російської Федерації. Повертатися до м. Білозерське м. Добропілля не збираються. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в відкрите судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON], діючій на підставі угоди про надання правової допомоги, в відкрите судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання 22.06.2018 року, 10.08.2018 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений. Відповідно до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року), у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], належить позивачу [PERSON], що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 01 лютого 2011 року (а.с.6), копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.7), копію про державну реєстрацію прав (а.с.8), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.9-11), копією домової книги (а.с.12-14). З копії домової книги вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], 05 жовтня 2011 року (а.с.12-14). Звертаючись до суду з позовом позивач надала копію паспорта відповідача та довідку з його місця роботи, якими підтверджується, що відповідач [PERSON], [INFO], є громадянином Російської Федерації, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], 25 вересня 2004 року, та працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Регіонсервіснафта» (а.с.15-17). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач був зареєстрований і проживав в спірній квартирі з дозволу позивача, який є власником квартири. Але більше одного року без поважних причин відповідач в зазначеній квартирі не проживає. Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved