Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

14травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що 18 листопада 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою. Відповідно до зазначеної розписки [PERSON] позичила у нього грошові кошти у розмірі 19 000 доларів США (дев`ятнадцять тисяч доларів США), які зобов`язувалася повернути у повному обсязі до 18 грудня 2016 року. Попри те, що строк виконання зобов`язання настав більш ніж два роки тому, позичальник своїх обов`язків за вказаним договором не виконав. На неодноразові звернення до [PERSON] після 18 грудня 2016 року щодо повернення коштів на підставі розписки, жодної відповіді отримано не було. Станом на 23 квітня 2019 року [PERSON] свої зобов`язання за договором позики від 18 листопада 2016 року не виконала, грошові кошти у розмірі 19 000 доларів США не повернула, на неодноразові прохання повернути кошти не реагувала. Сам факт наявності у позивача, як позикодавця, розписки, написаної відповідачем, як позичальником, підтверджує укладення між ними договору позики (Постанова Верховного Суду у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі №640/219/14-ц). Відповідно до правової позиції, яка викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право-ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України та ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Подібна правова позиція щодо можливості стягнення за рішенням суду боргу в іноземній валюті висловлена також у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №761/12665/14-ц від 04 липня 2018 року. Таким чином, [PERSON] зобов`язана повернути йому суму позики у розмірі 19 000,00 доларів США (дев`ятнадцять тисяч доларів США). Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №908/639/18, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Наведена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №922/3087/17; постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №910/11857/17. У відповідності з Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті. Таким чином, розмір трьох процентів річних від простроченої суми станом на 07 травня 2019 року становить 1 360,2 доларів США (одна тисяча триста шістдесят доларів США та 20 центів США). З огляду на зазначене вище, розмір заборгованості [PERSON] перед ним становить 20 360,2 доларів США (двадцять тисяч триста шістдесят доларів США та двадцять центів США) і складається із суми позики у розмірі 19 000,00 доларів США (дев`ятнадцять тисяч доларів США) та трьох процентів річних у розмірі 1 360,2 доларів США (одна тисяча триста шістдесят доларів США та 20 центів США). Позивач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце та час розгляду справи в судові засідання не з`являлася, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надіслала, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 223 ЦПК України. (а.с.12, 21) Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 18.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 19000 доларів США та, а останній зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк до 18.12.2016. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошових коштів відповідачем була власноручно складена, підписана та надана позивачу розписка від 18.11.2016, відповідно до якої відповідач визнає факт отримання від позивача грошових коштів у вищезазначеному розмірі. Вказана розписка є невід`ємною частиною договору позики (а.с.5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у відповідному розмірі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Частина 1статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання по поверненню позивачу суми позики у повному обсязі мало бути виконане відповідачем 18.12.2016, проте взяте на себе зобов`язання по поверненню позики відповідач не виконала. Таким чином, заборгованість відповідача по зобов`язанню із повернення позики становить 19 000,00 доларів США (дев`ятнадцять тисяч доларів США). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). А тому, у зв`язку із неповерненням основної суми позики у встановлений договором строк відповідач [PERSON] на підставі ст.1048 ЦК України зобов`язана також сплатити проценти за весь час прострочення повернення суми позики. Таким чином, за період з 18.12.2016 по 10.05.2019 заборгованість відповідача по зобов`язанням із сплати процентів складає три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1 360,2 доларів США (одна тисяча триста шістдесят доларів США та 20 центів США), та підлягає стягненню з останньої на користь позивача. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 18.11.2016 складає 19 000,00 доларів США (дев`ятнадцять тисяч доларів США) та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1 360,2 доларів США (одна тисяча триста шістдесят доларів США та 20 центів США). Оскільки відповідач станом на 23.04.2019 свої зобов`язання за договором позики від 18 листопада 2016 року не виконала, то з метою захисту прав позивача, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вищевказані кошти в примусовому порядку. Крім цього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати по оплаті судового збору в розмірі 5362,89 грн. На підставі ст.ст.525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved