Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

14 лютого 2017 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12 березня 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте в порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатив, що стало підставою для звернення до суду. Позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 17207 грн. 34 коп. з яких 503 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 12285 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3122 грн. 80 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 795 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова), а також 1600 грн. понесених судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про підтримання свого позову та розгляд справи без їхньої участі, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 40). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що вона оформляла кредитну картку, строк дії якої закінчився у 2015 році. На той час мала прізвище «[PERSON]», згодом одружилась та змінила прізвище на «[PERSON]». Кредит оформлявся під час попереднього шлюбу, і чоловік обіцяв що сплатить кредит, втім таких дій не вчинив. Погашення платежів по кредиту здійснювалось, втім позивач не знала про наявність у неї заборгованості. На даний час вона не може виконати зобовязання оскільки не працює. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% відсотків за користування кредитом із розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6). Відповідачем підтверджено факт отримання кредитних коштів. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов і правил надання батьківських послуг, які є частиною договору, відповідач взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Проте, відповідач зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує. Внаслідок цього станом на 31 грудня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 17207 грн. 34 коп., яка складається з 503,50 грн. заборгованості за кредитом; 12285,45 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3122,80 грн. - заборгованості по пені та комісії, 500 грн. - заборгованість по штрафу (фіксована складова), 795,59 грн. заборгованість по штрафу (процентна складова) (а.с. 4-5). Суд погоджується з розрахунком позовних вимог, та вважає безпідставними заперечення відповідача в частині невірності розрахунку суми боргу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлених договором. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, відповідно до п. 2.1.1.7.6 цих Умов і правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Сума штрафу згідно до розрахунку становить 500 грн. (фіксована складова) та 795,59 грн. процентна складова. Згідно до довідки про умови кредитування (а.с. 7) між сторонами було досягнуто згоди щодо можливості нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Так, згідно до розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано суму пені та комісій в розмірі 3122,80 грн. Як передбачає Постанова ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 - відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на наведене, суд, аналізуючи підстави для застосування цивільно правової відповідальності, щодо нарахування пені та штрафу по даному кредитному договору знаходить їх тотожними, а підстава для їх застосування - порушення боржником строків виконання грошового зобов'язання - одним і тим же порушення. Зважаючи на що, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу за невиконання умов договору, і наголошує, що на засадах розумності та справедливості, з врахуванням обставин справи, вважає за можливе задовольнити позов лише в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань. За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією. При поданні позову до суду позивач сплатив 1600 гривень 00 копійок судового збору, про що засвідчує платіжне доручення (а.с. 38). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до задоволеного позову в сумі 1479,53 грн. (92,47 %). На підставі наведеного,

Outcome: partial