Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

14 грудня 2020 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 05 липня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину. В обґрунтування позову вказує, що сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства у зв`язку із різними характерами, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вказує, що в добровільному порядку шлюб розірвати неможливо, оскільки [PERSON] відмовляється звернутися в органи ДРАЦС для подачі спільної заяви. Вважає, що причини звернення до суду є обґрунтованими, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому просить шлюб розірвати; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона набула при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується їхніми розписками (а.с. 26, 29), в таке засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала заяву від 17.12.2020р. про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб (а.с. 23). Відповідач [PERSON] подав заяву від 13.01.2021р. про розгляд справи у його відсутності; проти розірвання шлюбу не заперечує; строку на примирення не потребує (а.с. 27). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 05 липня 2013р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №36, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області від 27.01.2016 р.(а.с 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 15.08.2017р. (а.с. 4). Як зазначає позивач [PERSON] сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства; не бачить сенсу у подальшому підтриманні сімейних відносин, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надавав та в письмовій заяві від 13.01.2021р. вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечує та строку на примирення не потребує. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідач жодних заперечень щодо розірвання шлюбу не надав. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги відсутність заперечень зі сторони відповідача, фактичне припинення сімейних відносин, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.01.2016р., після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, враховуючи бажання позивача залишити прізвище, яке вона набула при реєстрації шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] в розмірі 840, 80 грн. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved