Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

12 травня 2020 року адвокат Дяченко А.П. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (далі - КЕВ м. Володимир-Волинський) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії. Позов мотивував тим, що [PERSON] є військовослужбовцем, має вислугу у Збройних Силах України повних 29 років. Проходив військову службу на території Автономної Республіки Крим, проте після анексії був передислокованим та продовжив військову службу у військовій частині [NUMBER] (м. Луцьк), має статус внутрішньо переміщеної особи. Із 16 серпня 1993 року позивач перебуває на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] для отримання житла. Ним не було використано право на безоплатну приватизацію житла. У відповідності до договору від 08.01.2020 року позивачу було надано у користування житлове, службове приміщення за адресою: [ADDRESS] , балансоутримувачем якого є КЕВ м. Володимир-Волинського. Проведеною перевіркою житловою комісією військової частини встановлено, що позивач потребує поліпшення житлових умов. 20 лютого 2020 року позивач звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив виключити вказане житлове приміщення із числа службових та надати його йому та членам його сім`ї для постійного проживання. Такі вимоги позивач аргументував тим, що має на це право, покликаючись на положення ст.47 Конституції України, за якими кожному гарантується мати право на житло, а громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Крім того, вказав на норми законодавства, за якими він як військовослужбовець, який має вислугу на військовій службі 25 років, перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, повинен бути забезпеченим разом із своєю сім`єю квартирою. На переконання позивача таке забезпечення може відбутись зокрема шляхом виключення квартири [ADDRESS] , з числа службових та надання її йому та членам сім`ї для постійного проживання. Листом № 22/461 від 26 лютого 2020 року позивач отримав відмову відповідача у виключенні квартири з числа службових. Із такою відмовою не згідний, вважає її необґрунтованою, а тому звернувся до суду. За позовними вимогами просив: 1.визнати протиправною відмову КЕВ м. Володимир-Волинський, викладену у листі від 26 лютого 2020 року № 22/461 про неможливість виключення із числа службових жиле приміщення двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; 2.зобов`язати КЕВ м. Володимир-Волинський, як балансоутримувача, виключити із числа службового житлове приміщення даної квартири у порядку встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони № 380 від 31 липня 2018 року, та надати зазначене житлове приміщення позивачу для постійного проживання відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Також ухвалою задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. 16 вересня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , за змістом якого вона позов заперечила. Вказала, що квартира [ADDRESS] , перебуває у державній власності Міністерства оборони України. Дане житло було придбане у 2018 році та включене до числа службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника Міністра оборони України № 4178/з від 13 березня 2019 року за поданням Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України. На виконання наказу Міністерства оборони України від 31 січня 2019 року № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», дана квартира була закріплена за військовою частиною [NUMBER] на праві оперативного управління і запропонована позивачу на добровільних засадах у користування як житло, що закріплене виключно за його посадою. Так, за згодою позивача 08.01.2020 року між ним та військовою частиною [NUMBER] був укладений договір надання житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , на строк проходження [PERSON] служби на посаді старшого авіаційного техніка І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини [NUMBER] . Умови вказаного договору не надавали позивачу та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за вказаною адресою, а також підстав для державної реєстрації речових прав на дане житлове приміщення. Також, договором передбачено, що його укладення не створювало позивачу та членам його сім`ї будь-яких інших прав на житлові приміщення, крім права тимчасового користування. Позивач добровільно у договірному порядку погодився на умови отримання у тимчасове користування вказаної квартири, а відтак у відповідності до вимог статей ЦК України, якими регулюються договірні зобов`язання, повинен їх виконувати. В той же час представник відповідача не заперечила права позивача та членів його сім`ї на отримання житла для постійно проживання, проте вказала на необхідність дотримання передбаченого законодавством механізму та порядку, який визначений Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року, № 380. Так, у відповідності до даної Інструкції, не КЕВ, а житлова комісія військової частини повинна розглянути документи облікових справ військовослужбовців та прийняти рішення про надання житлової площі для постійного проживання. На підставі таких документів квартино-експлуатаційні органи готують відповідні списки житлової площі, які з обліковими справами військовослужбовців, витягами з наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. Саме ця Комісія приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про погодження надання постійного житла або відмову у такому погодженні із зазначенням її причин. Рішення Комісії оформляється протоколом. На підставі рішення Комісії з контролю ГКЕУ готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України і є підставою для оформлення квартирно-експлуатаційними органами подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. За обставинами справи ордер на вселення у спірне житло позивачу та членам його сім`ї не видавався. За приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року, виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартино-експлуатаційного органу. З огляду на це представник відповідача вважає необхідним позивачу дотриматись встановленого порядку отримання житла для постійного проживання, оскільки сам по собі факт його проживання у ньому не дає підстав для цього. В той же час вважає, що позовна вимога до КЕВ м. Володимир-Волинського в частині виключення житлового приміщення з числа службових є безпідставною, оскільки відповідач не має повноважень для цього. 07 вересня 2020 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, за змістом якого вважає позовні вимоги законним та обгрунтованими. Ствердив, що позивачу було надано у користування житло, яке має статус службового. Термін «штатно-розпорядче житло» не визначений законодавством. Тому позивач вправі вимагати у КЕВ виключення його з числа службових. Лист № 22/461 від 26 лютого 2020 року, за яким позивач просить визнати протиправною відмову КЕВ м. Володимир-Волинський у виключенні із числа службових жилого приміщення квартири за адресою: [ADDRESS] , позивач вважає необгрунтованим жодною нормою права. Вказує на те, що законодавство безпосередньо уповноважує КЕВ на внесення клопотання про виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання, а в сукупності із вимогами законодавства, яким регулюються гарантії соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, квартирно-експлуатаційні органи повинні вживати заходів для забезпечення позивача житлом для постійного проживання, оскільки він відповідає усім встановленим для цього критеріям: є військовослужбовцем, має 25 років вислуги на військовій службі, протягом служби житлом не забезпечений, потребує покращення житлових умов та перебуває на обліку у зв`язку з цим, має статус внутрішньо переміщеної особи та учасника бойових дій. Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити. Вказав на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 березня 2020 року в справі № 636/1514/19, яка на його думку є аналогічною. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у відзиві. Просила відмовити у його задоволенні повністю. Визнала право позивача та членів його сім`ї на отримання житла для постійного проживання. Проте відзначила, що таке право реалізується військовослужбовцями почергово за списками та з дотриманням процедури, визначеної Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони № 380 від 31 липня 2018 року. Однак, у даному випадку квартира була надана позивачу у тимчасове користування на виконання наказу Міністерства оборони України від 31 січня 2019 року № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», а умови його реалізації не передбачають можливості та права позивача на отримання даного житла для постійного проживання. Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як визначено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Право на забезпечення житлом передбачене ст.47 Конституції України та ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон). Відповідно до абз.1 п.1 ст.12 Закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Абзацом 3 цієї ж норми визначено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Абзацом 4 пункту 1 статті 12 Закону передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. На підставі абзаців 1 та 2 пункту 10 статті 12 Закону, військовослужбовці, які проходили військову службу на територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що визнані тимчасово окупованими, та продовжують службу у військових формуваннях України, а також члени їх сімей, які проживають разом із ними, отримали статус внутрішньо переміщених осіб і відповідно до вимог цієї статті забезпечені службовими жилими приміщеннями або їм надано жилі приміщення для постійного проживання на таких територіях, або які мають у приватній власності жилі приміщення, розташовані на таких територіях, якщо право власності на них набуте відповідно до законів України, та які прибули на іншу територію України, забезпечуються жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення за письмовою згодою зазначених осіб та повнолітніх членів їх сімей, посвідченою нотаріально. Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, які на дату початку тимчасової окупації вказаних територій, визначену законодавством, перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, забезпечуються жилими приміщеннями з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Як встановлено у справі, за поданими стороною позивача документами, [PERSON] безперервно проходить військову службу у Збройних Силах України із 01 серпня 1990 року, що підтверджується витягом із його послужного списку. Отже станом на час звернення до суду його вислуга складала повних 29 років. Цим же витягом із послужного списку стверджується те, що він із 25 жовтня 2004 року по 24 липня 2018 року проходив військову службу на посаді техніка обслуги обслуговування ЛД і ЗАПЛ, ІАС авіаційної ескадрильї військової частини [NUMBER] , яка до анексії Автономної Республіки Крим у 2014 році дислокувалась у місті Севастополь, а надалі була передислокована у місто Миколаїв. Відповідно до відміток у паспорті громадянина України позивача серії [NUMBER] про реєстрацію, його місце проживання в період з 04 лютого 2005 року по 15 березня 2014 року було зареєстроване у військовій частині [NUMBER] (м. Севастополь), а надалі до 10 вересня 2018 року він проживав та був зареєстрований у м. Миколаїв. Довідка № 764-5000103811 від 08 квітня 2019 року є підтвердженням того, що позивач [PERSON] взятий на облік Департаментом соціальної політики Луцької міської ради як внутрішньо переміщена особа. Відмітками у паспорті громадянина України позивача серії [NUMBER] про реєстрацію проживання також підтверджено, що з 10 вересня 2018 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (місце розташування військової частини [NUMBER] ). Довідкою військової частини [NUMBER] стверджується про те, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку у військовій частині [NUMBER] з 16 серпня 1993 року складом сім`ї 3 особи. Проживає за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі довідки про перевірку житлових умов, складеної житловою комісією 01 червня 2020 року, позивач [PERSON] , який проживає за вказаною вище адресою, у зв`язку з вислугою понад 20 років позивач має право на поліпшення житлових умов у виді отримання житла у постійне користування. Відтак, судом встановлено, що [PERSON] , який є військовослужбовцем та має вислугу на військовій службі більше 20 років, перебуває на квартирному обліку більше 20 років та потребує поліпшення житлових умов, має беззаперечне право на отримання житла для постійного проживання його та членів його сім`ї або за його бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, яке гарантоване положеннями ст.47 Конституції України, ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте реалізувати таке право він може лише у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. 20 лютого 2020 року позивач звернувся рапортом до Начальника КЕВ, в якому у зв`язку з наявністю в нього вислуги на військовій службі понад 20 років, просив: 1. виключити квартиру [ADDRESS] , з числа службових для забезпечення його житловим приміщенням для постійного проживання; 2. подати відповідне клопотання для виключення квартири [ADDRESS] з числа службових згідно вимог чинного законодавства України. 26 лютого 2020 року за № 22/461 [PERSON] було надано відповідь на його рапорт про неможливість виключення даного житла із числа службових, оскільки його було надано позивачу в тимчасове користування на договірних умовах в якості штатно-посадового житла на виконання наказу № 40 від 31 січня 2019 року Міністра оборони України, без створення для нього і членів його сім`ї будь-яких інших прав на житлове приміщення. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (далі - Порядок № 1081). У відповідності до пункту 1 Порядку № 1081, він визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців, зокрема - осіб офіцерського складу Збройних Сил України. Пунктом 4 Порядку № 1081 встановлено, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення та Держспецтрансслужба, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання. У відповідності до згаданої норми наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яку було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 р. за № 1020/32472 (далі - Інструкція № 380). Безпосередньо чіткий механізм та порядок надання військовослужбовцям службового житла та житла для постійного проживання, в тому числі тих, які мають вислугу 20 років і більше, визначено розділами ІІІ, IV, VII Інструкції № 380. У відповідності до встановленого порядку отримання службового житла, службові житлові приміщення, службова жила площа, обліковуються у військовій частині та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району у книзі обліку службових жилих приміщень. На підставі наказу командира військової частини та із урахуванням рішень Міністра оборони України щодо забезпечення військовослужбовців службовими житловими приміщеннями КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району розробляє список надання службових жилих приміщень (службової жилої площі) у військових частинах. Вказаний с писок, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району направляється до ГКЕУ ЗС України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. Списки надання службових жилих приміщень розглядаються на засіданні Комісії з контролю, на які можуть запрошуватися (бути присутніми) голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). Розгляд Списків надання службових жилих приміщень здійснюється по КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та по кожному військовослужбовцю окремо. У разі відмови у наданні військовослужбовцю службового жилого приміщення, зазначене службове жиле приміщення підлягає повторному розподілу у військовій частині, до якої воно розподілено у встановленому цією Інструкцією порядку та в строк, що не перевищує один місяць. Рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону або командира військової частини за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до пункту 8 Порядку № 1081. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає витяг з наказу командира військової частини про надання службового жилого приміщення. Під час вселення у службове жиле приміщення військовослужбовець здає отриманий спеціальний ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, а в закритих, віддалених військових містечках до будинкоуправління відповідної КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. Позивачем у справі не подано доказів того, що квартиру [ADDRESS] , він отримав в порядку та за процедурою, встановленою для отримання службового житла, передбаченими Інструкцією № 380. Порядок отримання житла для постійного проживання є практично аналогічним. За нормами Розділу VII Інструкції № 380, особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини. Для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами. ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків). Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Ордер на постійну житлову площу в закритих військових містечках оформлюється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів. Для вселення в надане житлове приміщення військовослужбовець здає ордер на постійну житлову площу до житлово-експлуатаційної організації, за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, або до будинкоуправління відповідного КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. Судом встановлено, що 31 січня 2019 року Міністром оборони України видано наказ № 40 про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України. У відповідності до нього начальнику Головного КЕУ ЗС України наказано розробити та затвердити порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України. 01 лютого 2019 року начальником Головного КЕУ ЗС України затверджено Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України, з якого вбачається, що до службового (штатно - посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за Міністерством оборони України. Житлові приміщення включаються до службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням Головного КЕУ ЗС України. Приймання-передача службового (штатно-посадового) житла на баланс квартирно-експлуатаційного органу та закріплення його за військовою частиною на праві оперативного управління проводиться на підставі наказу Міністрества оборони України, а в подальшому акту приймання-передачі основних засобів, передається документація на таке житло. Наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно - посадового) житла за відповідними посадами є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла конкретному військовослужбовцю. Зазначений договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення. Військовослужбовці, які забезпечуються службовим (штатно - посадовим) житлом та члени їх сімей реєструються за юридичною адресою військової частини. У відповідності до поданої відповідачем копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 160078012 від 19 березня 2019 року квартира [ADDRESS] , перебуває у державній власності Міністерства оборони України. Також вона включена до списків придбаного Міністерством оборони України у 2018 році штатно-посадового житла, які передано для розподілу Західним територіальним КЕУ до КЕВ м. Володимир-Волинського у відповідності до листа № 515/1/2667/501 від 07 червня 2019 року на підставі розпорядження Головного КЕУ № 303/4569 від 19 березня 2019 року на виконання рішення заступника Міністра оборони України № 4178/3 від 13 березня 2019 року щодо розподілу штатно-посадового житла. За вказаними списками квартиру [ADDRESS] , закріплено за військовою частиною [NUMBER] на праві оперативного управління. 08 січня 2020 року між військовою частиною [NUMBER] в особі командира [PERSON] (управитель) та військовослужбовцем ЗС України старшим авіаційним техніком І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини [NUMBER] старшим лейтенантом [PERSON] (користувач) укладено Договір про те, що управитель надає користувачу на строк проходження ним служби на посаді старшого авіаційного техніка І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини [NUMBER] для тимчасового проживання житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.6. Договору - даний договір не надає користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем та членами його сім`ї. Відповідно до п. 3.1. користувач зобов`язаний використовувати житлове приміщення за призначенням. Пунктом 3.12 Договору передбачено, що у разі отримання житлового приміщення для постійного проживання або службового житла або компенсації за належне для отримання житлове приміщення, або переведення на іншу посаду, або звільнення з військової служби користувач зобов`язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом із членами сім`ї. При цьому дія Договору припиняється. Як передбачено п. 4.4 Договору, власник (управитель) має право вимагати від користувача звільнення житлового приміщення, у разі використання його не за призначенням, переміщення на іншу посаду, звільнення користувача з військової служби, отримання іншого житла чи компенсації за нього. Відповідно до п.7.1 Договору зазначено, що його укладення не створює для користувача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на отримане у користування житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Житлове приміщення не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, даруванню, викупу, передачі у заставу або займу чи в користування третім особам. На підставі п.7.4 Договору, єдиним документом, що підтверджує надання житлового приміщення користувачу та звільнення ним житлового приміщення є підписаний сторонами акт прийому - передачі приміщення, в якому зазначається стан житлового приміщення, обладнання чи іншого майна, яке знаходиться в житловому приміщенні. Відтак, на підставі поданих відповідачем документів, судом встановлено, що спірну квартиру він отримав у тимчасове користування на підставі наказу Міністра оборони України № 40 від 31 січня 2019 року про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України. Вказаний нормативний документ у розумінні пункту 4 Порядку № 1081 є також нормативно-правовим актом з питань забезпечення військовослужбовців житлом, що виданий центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво Збройними Силами України, а в той же час має однакову юридичну силу, разом з Інструкцією № 380. Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу користування штатно - посадовим (службовим) житлом. У відповідності до положень статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Отже відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Як визначено ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 08 січня 2020 року позивачем договір про надання в користування штатно - посадового житла було укладено добровільно, на момент укладення договору позивач не заперечував проти його умов. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що нормативно - правовим документом на підставі якого військовослужбовці мають право на отримання службового житла є також і Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 р. за № 1020/32472. Як зазначалося вище судом службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. В матеріалах справи відсутнє рішення командира військової частини [NUMBER] про надання [PERSON] службового житлового приміщення, як і не надано стороною позивача спеціальний ордер виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що на даний час діє та є чинним наказ Міністра оборони від 31 січня 2019 року № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України». Даний наказ, а відповідно й інші нормативні документи, які видавались на його підставі не були скасованими, як такі, що суперечать Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями та іншим нормативно - правовим актам, які регулюють порядок забезпечення службовим житлом військовослужбовців ЗС України. За приписами п.3 п.11 Порядку № 1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Пунктом 11 Порядку № 1081 передбачено, що житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Суд звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначено можливість та порядку отримання військовослужбовцем для постійного проживання житла, яке було передане йому у тимчасове користування на договірних умовах у зв`язку з проведенням експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України. Позиція Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, на яку покликався представник позивача, стосувалась квартири, що вже була включена до числа службових у порядку, визначеному Інструкцією № 380, і на яку було видано ордер на вселення виконавчим комітетом міської ради. В даній спірній ситуації [PERSON] отримав квартиру у тимчасове користування на договірних засадах як службове (штатно-посадове житло) з підстав, що виникли внаслідок прийняття наказу Міністра оборони України від 31 січня 2019 року № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України». Враховуючи вище наведене обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають, оскільки вони є передчасними, штатно - посадове (службове) житло надавалося позивачу в порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України, даний експеримент триває і на даний час, таким, що суперечить чинному законодавству України не визнавався. Крім того, за встановленими обставинами справи відповідач не уповноважений виключити спірне житло із числа службового, оскільки воно ним не являється. Відповідно у відповідача відсутні будь-які повноваження на передачу спірної квартири [PERSON] для постійного проживання.

Outcome: dismissed