Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

14.06.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебувала з 06.03.2006 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.08.2014 року. За час шлюбу у них [INFO] народилася спільна донька - [PERSON] . Протягом тривалого часу вона з донькою проживає окремо від відповідача, самостійно займається її вихованням, матеріальним забезпеченням, фізичним та духовним розвитком, навчанням та підготовкою до самостійного життя. Натомість [PERSON] не приймає будь-якої участі у вихованні та забезпеченні доньки, хоча до 08.02.2019 року за необхідності надавав фінансову допомогу для дитини. Зазначає, що наразі її матеріальне становище є незначним, а тому вона немає можливості забезпечувати [PERSON] , [INFO] , у повному обсязі. Їх спільна з відповідачем донька є дитиною з інвалідністю до 18 років підгрупа «А» та фактично хворіє з діагнозом: синдром гіперактивності з дефіцитом уваги із ЗНМ; генералізована епілепсія, медикаментозна ремісії, а тому на утримання останній необхідно близько 5000 грн. на місяць. Наскільки їй відомо, [PERSON] працює у с. Малево Демидівського р-ну Рівненської обл. бізнес партнером. Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 35). В судовому засіданні 06.08.2019 року позивач суду пояснила, що їх спільна з відповідачем донька є дитиною з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду. Дитина проживає разом з нею постійно, відповідач [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Потреби малолітньої [PERSON] є значно більшими ніж у звичайних дітей, оскільки в силу захворювання з нею не можливо їздити громадським транспортом, залишати одну вдома, вона не має відвідувати спеціалізований навчальний заклад, який знаходиться в смт. Рожище. Крім того, донька проходила лікування у м. Чернівці, на що також було затрачено значні кошти. Як їй відомо, відповідач є працевлаштованим та отримує дохід близько 3000 доларів США на місяць. У власності останнього перебуває дороговартісний автомобіль BMW X5, що також свідчить про наявність у нього чималого заробітку, оскільки на утримання транспортного засобу необхідні значні кошти. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи міститься відповідні судові повістки (а.с. 10, 18, 31), які надсилалися [PERSON] за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області - а.с. 14). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. В судовому засіданні 06.08.2019 року відповідач [PERSON] суду пояснив, що в період часу з 2014 року по лютий 2019 року донька проживала разом з ним та перебувала на його повному забезпеченні. З 09.02.2019 року позивач чинить йому перешкоди у зустрічах з донькою, а тому із зазначеного часу будь-якої допомоги на її утримання він не надає. На даний час він працює в ТзОВ «Україна-Баїв» на посаді юрисконсульта та отримує заробітну плату в розмірі 4500 грн. на місяць. Зазначив, що будь-яких інших доходів він немає, а твердження позивачки про наявність у нього автомобіля не відповідають дійсності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2006 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.08.2014 року (а.с. 4). Під час шлюбу - [INFO] у сторін народилася спільна дитини - донька [PERSON] . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] Доказів іншого суду не надано. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітнього сина, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] , останній працює на посаді юрисконсульта у ТзОВ «Україна-Баїв» з 07.08.2019 року, розмір його щомісячної заробітної плати складає близько 4500 грн. (а.с. 28). Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , самостійних доходів не має. Неповнолітня [PERSON] є дитиною з інвалідністю до 18 років підгрупи «А», у зв`язку з чим, позивачка, як законний представник ,отримує соціальну допомогу в розмірі 1950,30 грн. щомісячно (а.с. 6). Як вбачається із виписки огляду неврологом [PERSON] , [INFO] , останній встановлено діагноз: синдром гіперактивності з дефіцитом уваги із ЗНМ; генералізована епілепсія, медикаментозна ремісії (а.с. 23). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлено: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Крім того, суд бере до уваги й ту обставину, що неповнолітня [PERSON] є дитиною з інвалідністю, а тому її потреби є безперечно більшими, аніж потреби звичайної дитини, що не оспорювалося відповідачем в судовому засіданні 08.08.2019 року. Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок щодо утримання дитини покладається на кожного з батьків у рівній мірі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 14.06.2019 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: partial