Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

12 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними та стягнення аліментів на утримання спільної дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через різницю у поглядах на життя та постійні сімейні сварки. З січня 2017 року фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинені. Від участі в утриманні дитини відповідач ухиляється, за час подружнього життя офіційно ніде не працював. В звязку з цим посилаючись на норми СК України позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього аліменти у твердій грошовій сумі 1500 грн. на місяць на утриманні доньки [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала. До пояснень наведених у позовній заяві додатково додала, що шлюб подружжя розриває вперше, збереження сімї є неможливим. З січня 2017 року проживає окремо від відповідача з іншим чоловіком. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини, а також майнового спору між подружжям не має. Відповідач позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу з підстав наведених позивачем та стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заперечував проти стягнення витрат на надання правової допомоги, вважаючи вказану суму явно завищеною. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Водяницька) [PERSON] та відповідач [PERSON] 09 листопада 2013 року у відділі ДРАЦС Шишацького РУЮ у Полтавській області зареєстрували шлюб, актовий запис № 40 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження І-КЕ № 188997, виданим 19 березня 2014 року виконавчим комітетом Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с.7). Сторонами не заперечується, що з січня 2017 року вони разом не проживають, фактичні шлюбні стосунки не підтримують, ведуть домогосподарство роздільно, спільного сімейного бюджету не мають. Позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. Спору щодо проживання неповнолітньої дитини разом з матірю між ними не має. Також сторонами не заперечується, що відповідач не працює, але має нерухоме майно у вигляді подарованого йому будинку. Скарги на стан здоровя з боку відповідача до суду не надходили, інших утриманців він не має. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: partial