Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

13.10.2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові позивач посилалася на те, що вона проживала однією сім`єю з відповідачем в період з 28.05.2015 року по 28.08.2016 року, 29.02.2016 року вона народила сина: [PERSON], батьком якого є відповідач у справі, після припинення спільного проживання з відповідачем останній матеріальної допомоги на утримання її та сина не надає, вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, отримує соціальну допомогу у розмірі 860 грн. щомісячно, відповідач працює зварювальником в СВК Любимівський, отримує більше 2000 грн. заробітної плати, прохає стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви до настання повноліття дитини, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача на її утримання, починаючи із дня подання позовної заяви до досягнення їхньою дитиною трирічного віку, по 28.02.2019 року включно. У судове засідання позивач, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом, не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач позов визнав, суду пояснивши, що дійсно проживав однією сім`єю з позивачем без реєстрації шлюбу в період з 28.05.2015 року по 28.08.2016 року, від якого має неповнолітнього сина, матеріальну допомогу позивачу він надавав періодично продуктами харчування, так на початку жовтня 2016 року він надавав матеріальну допомогу позивачу продуктами харчування, він мешкає у власному будинку, працює зварювальником в СВК Любимівський Гуляйпільського району Запорізької області, його заробіток до видачі становить 2001,71 грн., майнового паю, земельної ділянки, внесків в установах банків, кредитів, стягнень з заробітної плати відповідач не має, стан його здоров`я задовільний, йому відомо, що позивач мешкає у будинку, який винаймає, не працює, здійснює догляд за своїм малолітнім сином до досягнення ним трирічного віку, майнового паю, внесків в установах банків не має, має земельну ділянку, яку здає в оренду, розмір орендної плати невідомий, стан здоров`я її та сина задовільний. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини. В період з 28.05.2015 року по 28.08.2016 року сторони проживали однією сім`єю. 29.02.2016 року народився [PERSON], батьками якого є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження I-ЖС № 303157, виданого 16.03.2016 року виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.8). Позивач мешкає у будинку, який винаймає, не працює, здійснює догляд за своїм малолітнім сином до досягнення ним трирічного віку, отримує державну соціальну допомогу у розмірі 860 грн. щомісяця, майнового паю, в внесків в установах банків не має, має земельну ділянку, яку здає в оренду, розмір орендної плати невідомий, стан здоров`я її та сина задовільний. Відповідач мешкає у власному будинку, працює зварювальником в СВК Любимівський Гуляйпільського району Запорізької області, його заробіток до видачі становить 2001,71 грн., майнового паю, земельної ділянки, внесків в установах банків, кредитів, стягнень з заробітної плати відповідач не має, стан його здоров`я задовільний, що підтверджується поясненнями відповідача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Домовленості про спосіб утримання сина між сторонами не досягнуто. Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ч.2 ст.51 Конституції України та главою 15 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України цивільні прав та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, цивільний обов`язок батьків неповнолітніх дітей на утримання своїх дітей до повноліття, якому кореспондує цивільне право неповнолітніх дітей відповідача на утримання від батьків виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими є Конституція України та Сімейний Кодекс України. Судом встановлено, що до суду звернулася мати неповнолітнього сина відповідно до ст.180 СК України з позовом до батька дитини про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, так як з відповідачем, який є батьком дитини, не досягнуто домовленості про спосіб виконання обов'язку утримувати сина до досягнення ним повноліття, а батько дитини не виконує обов'язку, передбаченого ст.180 СК України. Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд доходить висновку, що відповідач, не виконуючи свого обов'язку, передбаченого ст.180 СК України, щодо утримання сина до досягнення ним повноліття, порушує право сина на своє утримання до досягнення ним повноліття, а тому порушене право підлягає судовому захисту способом, передбаченим ч.3 ст.181 СК України, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина у частці від доходу батька. Визначаючи частку від доходу батька, яка підлягає стягненню, суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України: матеріальний стан сторін, задовільний стан здоров`я сторін та їхнього сина, відсутність аліментних обов`язків у відповідача перед іншими особами, та вважає, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання сина повинен становити 1/4 частку доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Крім того, суд враховує ту обставину, що обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина, передбачений ст.180 СК України, несуть батьки неповнолітнього і також позивач у справі. Суд, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач відповідно до ч.2 ст.84 СК України, яка не є дружиною відповідача, з якою проживає дитина, з позовом про стягнення аліментів на утримання до батька дитини, який не є її чоловіком, до досягнення дитиною трьох років в зв`язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Суд доходить висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, як такий, що не грунтується на встановлених обставинах. А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, яка грунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена дослідженими судом доказами. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Так як рішення ухвалено на користь позивача частково, якого звільнено від сплати судового збору в сумі 551,20 грн., то судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial