Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «НАЗОЛЕ» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Свою позицію обґрунтовувала тим, що 27.04.2016 року була прийнята на посаду маркетолога в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», проте з кінця 2016 року не виконує свої посадові обов`язки, оскільки фактично була відсторонена від роботи. Відповідач приховував факт її звільнення, а наказ про звільнення і трудова книжка із відповідним записом вручені не були. 12.09.2017 року [PERSON] звернулась до Головного управління Держпраці у Харківській області з заявою, в якій просила провести перевірку дотримання законодавства про працю: законності звільнення з роботи в ТОВ «НАЗОЛЕ», виплати заробітної плати, проведення розрахунків при звільненні, але на час подання позовної заяви відповіді не надійшло. Під час розгляду справи було витребувано ряд документів і встановлено, що наказ про припинення трудового договору (контракту) із [PERSON] № 43 датований 01.10.2016 року, згідно якого директор підприємства «НАЗОЛЕ» [PERSON] звільнив її з посади маркетолога на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки письмову заяву [PERSON] на припинення трудових відносин не писала, звільнення відбулось у вихідний день (субота), з наказом вона не була ознайомлена і трудова книжка їй не вручена, розрахунок не був проведений, вважає, що роботодавцем порушені норми КЗпП України. На підставі ст. 235 КЗпП України позивач [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 43-0000000076 від 01.10.2016 року ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» про звільнення [PERSON] з посади маркетолога та поновити її на посаді маркетолога з дня незаконного звільнення 01.10.2016 року. Стягнути з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі (13.09.2018 року) в сумі 83946,78 грн. без утримання податків та обов`язкових зборів. Стягнути з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» на користь держави судовий збір в сумі 1479,47 грн., допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3800 грн. та призначити судове засідання у справі для вирішення питань про судові витрати (т. 1 а.с. 1-6, 164-171). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, повідомила, що разом з чоловіком в квітні 2016 року почала працювати в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» і до кінця 2016 року виконувала обов`язки на посаді маркетолога: вела господарські справи на туристичній базі товариства, домовлялась із клієнтами про поселення і виселення, укладала угоди на 2017 рік щодо відпочинку туристів. Заяв про звільнення за угодою сторін не писала, трудову книжку їй не вручали, розрахунку при звільненні не проводили. Ще в грудні 2016 року на картку їй надійшла частина заробітної плати. Про існування наказу про звільнення вона дізналась вже під час розгляду справи в суді, але вважає, що наказ підроблений, оскільки її чоловік [PERSON], який станом на 01.10.2016 року виконував обов`язки директора, наказу не підписував. В грудні 2016 року від голови правління надійшла усна вказівка не виходити на роботу до квітня 2017 року, оскільки туристична база в зимовий період не працювала. В подальшому також не було вказівок щодо виходу на роботу, тому в серпні 2017 року уклала угоду з адвокатом та звернулась до Управління Держпраці в Харківській області щодо проведення перевірки. За результатами перевірки дізналась, що була звільнена 01.10.2016 року. Просила позов задоволити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив скасувати незаконний наказ про звільнення, поновити [PERSON] на посаді маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» з 01.10.2016 року та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 13.09.2108 року в сумі 83946,78 грн. \~ \~ \~ \~Відповідач ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» подав відзив на позов (а.с. 185-188 т. 1), відповідно до якого вважає, що прийняття на роботу [PERSON] відбулося з грубим порушенням КЗпП. Так, посада маркетолога була введена 26.04.2016 року і наказ про прийняття [PERSON] на посаду маркетолога 26.04.2016 року, проте директор ТОВ [PERSON] (чоловік позивача) був призначений на посаду загальними зборами лише з 27.04.2016 року. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що такі дії спрямовані лише на безпідставне заволодіння коштами товариства, оскільки посади маркетолога товариство не потребувало, [PERSON] за освітою не могла працювати на такій посаді. Фактично будь-яку роботу вона не виконувала, на робочому місці була відсутня, отримувала заробітну плату безпідставно, тому за заявою ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» внесені відомості до ЄРДР і проводиться розслідування відносно [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 191 КК України. Крім того, згідно табеля обліку робочого часу позивач [PERSON] була відсутня на робочому місці і 01.10.2016 року і 3.10.2016 року і в подальші дні без поважних причин. Саме директор ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» [PERSON] повинен був її звільнити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проте він не відреагував на порушення трудового законодавства. Також представник відповідача зазначив, що у ТОВ є лише проект наказу від 01.10.2016 року № 43-0000000076 про припинення трудового договору із [PERSON] на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте без підпису керівника. Таким чином, ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» не перебувало в трудових відносинах із [PERSON], і наказу від 01.10.2016 року не було і не могло бути. Також заперечив щодо обставин, викладених в акті Головного управління Держпраці в Харківській області, оскільки [PERSON], який підписав акт, не був уповноваженою особою від ТОВ на вчинення таких дій. \~ \~ \~ \~Судом проведені наступні процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~16.11.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрите провадження у даній справі (а.с. 24 ч. 1). \~ \~ \~ \~22.01.2018 року постановлена ухвала про витребування доказів у відповідача (а.с. 40 ч. 1) \~ \~ \~ \~15.05.2018 року постановлена ухвала про участь в режимі відеоконференції свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 200 т. 1). \~ \~ \~ \~29.05.2018 року постановлена ухвала про витребування доказів у Департаменту реєстрації Харківської міської ради (а.с. 211 т.1). \~ \~ \~ \~29.05.2018 року постановлена ухвала про витребування доказів у Головного управління Держпраці у Харківській області та у ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» (а.с. 212 т.1). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» [PERSON] № 13-к від 26.04.2016 року в штатний розпис по ТОВ введена посада маркетолога з окладом 3800 грн. і з 27.04.2016 року на посаду маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» прийнята [PERSON] (підстава заява від 26.04.2016 року) (а.с. 131). Наказ № 13-к від 26.04.2016 року зареєстрований в книзі реєстрації наказів за 2016 рік відповідно до порядкового номера, оригінал книги був оглянутий в судовому засіданні. Згідно копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (почата 17.11.2012 року) трудова книжка [PERSON] серії ВА № 032603 передана на зберігання в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ». Згідно табелів обліку використання робочого часу за період з квітня 2016 року до жовтня 2016 року [PERSON] відпрацювала в квітні 3 дні (з 27.04.2016 року), в травні 2016 року 19 днів, в червні 2016 року 20 днів, в липні 2016 року 21 день, в серпні 2016 року 22 дні, у вересні 2016 року 22 дні. За жовтень 2016 року в табелі обліку відомостей відносно [PERSON] немає (а.с. 144-145 т.1). Також суду надані розрахункові відомості, згідно яких [PERSON] була нарахована заробітна плата за період з квітня 2016 року до вересня 2016 року (включно). В жовтні 2016 року виплачена компенсація відпустки в сумі 1292,50 грн. Зазначені суми відрахованих податків. Відповідно до ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми є обов`язковим. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ. Відповідач заперечив щодо наявності трудових правовідносин між ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» та [PERSON], разом з тим, відповідні вимоги про припинення трудового договору в зв`язку з порушенням правил прийняття на роботу, щодо скасування наказу, визнання його недійсним тощо в судовому порядку не розглядались і рішення за такими вимогами судами не ухвалювались. Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли трудові правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми КЗпП України. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Підстави припинення трудового договору визначені в ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою для розірвання трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи адміністрації тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Характерно й те, що волевиявлення з боку адміністрації може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу та звільняти працівників. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що була звільнена з посади маркетолога 01.10.2016 року, проте заяви про припинення трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не писала. Разом з тим, в судовому засіданні ні позивачем ні відповідачем не було надано належних і допустимих доказів щодо припинення трудових відносин із [PERSON] Так, сторони надали дві копії наказу (розпорядження) № 43 [NUMBER] від 01.10.2016 року про припинення трудового договору (контракту) із [PERSON] на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 102, а.с. 174). В судовому засіданні позивач і представник позивача визнали, що із наказом про звільнення [PERSON] не була ознайомлена офіційно. Представник відповідача визнав, що оригіналу наказу від 01.10.2016 року із підписом [PERSON] в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» немає. Станом на 01.10.2016 року директором ТОВ «НАЗОЛЕ» був [PERSON], що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» від 22.04.2016 року (а.с. 8-10 т. 2), наказом № 12-к від 27.04.2016 року про виконання обов`язків (а.с. 130 т. 1) та табелем обліку використання робочого часу (а.с. 144 т. 1). В судовому засіданні 15.05.2018 року в якості свідка був допитаний [PERSON], який повідомив, що наказу (розпорядження) про звільнення [PERSON] він не видавав, а підпис від імені [PERSON], який зображений на копії наказу від 01.10.2016 року (а.с. 174 т. 1) йому не належить. [PERSON] заяви про звільнення не писала, він розпорядження про її звільнення не давав, трудову книжку на руки не видавав і сам не забирав. Також зазначив, що він був звільнений в грудні 2016 року, в провадженні суду також перебуває справа про поновлення на роботі. Свідок [PERSON] (бухгалтер ТОВ «НАЗ-ОЛЕ») суду повідомила, що [PERSON] була прийнята на посаду маркетолога в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», проте фактично роботу не виконувала, займалась вихованням дітей, а з серпня 2016 року взагалі була відсутня на робочому місці. За усним розпорядженням [PERSON] вона підготувала наказ про звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 36 КЗпП України з 01.10.2016 року, провела з нею розрахунок по зарплаті. Зазначила, що на підприємстві до цих пір зберігається наказ про звільнення [PERSON] без підпису директора, проте з жовтня 2016 року в табель обліку використання робочого часу [PERSON] вже не була включена. Також повідомила, що працівника з кадрової служби в ТОВ не було, трудові книжки за проханням директора вона сама заповнювала, книжки зберігались в кабінеті менеджера, а ключі були у директора. Чи писала [PERSON] заяву на звільнення, чи знайомилась із наказом про звільнення, чи отримувала трудову книжку не знає. Після звільнення [PERSON] в товаристві була проведена інвентаризація, трудові книжки виявлені не були, складений відповідний акт. Також комісією були складені акти в 2018 році про відсутність [PERSON] на робочому місці в 2016 році. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала касиром в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» і [PERSON] знає як дружину директора. Вона часто була відсутня на робочому місці, з вересня 2016 року взагалі її на базі не було. За усним розпорядженням [PERSON] вона передала бухгалтеру [PERSON] інформацію щодо звільнення [PERSON] Як було проведено звільнення, чи писала [PERSON] заяву, чи отримувала трудову книжку не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] певний час жила на базі ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», знає, що вона була оформлена на роботу, але які обов`язки виконувала, як була звільнена їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] не бачив на базі з вересня 2016 року. В 2018 року з приводу її відсутності на робочому місці були складені акти. Після звільнення [PERSON] в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» була проведена інвентаризація, трудові книжки не були виявлені. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Частиною першою ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, обставина щодо звільнення працівника може бути підтверджена лише відповідним наказом роботодавця. Відповідного наказу про звільнення [PERSON] із підписом директора [PERSON] сторони не надали. Представник відповідача визнав, що такого наказу не існує. В період з 05.10.2017 року до 18.10.2017 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області була проведена перевірка додержання ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» законодавства про працю за заявою [PERSON] і встановлено, що звільнення [PERSON] за ч. 1 ст. 36 КЗпП України відбулося без письмової заяви [PERSON], крім того, наказ про звільнення датований 01.10.2016 року, у вихідний день (субота). З наказом про звільнення [PERSON] не ознайомлена. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відомості про припинення трудового договору із [PERSON], які зазначені в акті перевірки, суд не може прийняти як допустимий і достовірний доказ звільнення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що наказ від 01.10.2016 року, який був наданий Головному Управлінню Держпраці у Харківській області, директор [PERSON] не підписував. \~ \~ \~ \~Інші докази в їх сукупності табелі обліку використання робочого часу за період з квітня по жовтень 2016 року, показання свідків, відомості щодо виплати зарплати [PERSON] тощо є недостатніми і недопустимими для висновку про наявність факту звільнення [PERSON] \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достовірні докази щодо звільнення [PERSON] з посади маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», дати звільнення, підстав звільнення, суд вважає, що позов про поновлення її на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~Вимога щодо виплати середнього \~ \~ \~ \~заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною, тому також задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed