Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

13 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 жовтня 2016 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим № 1-2012, на праві приватної власності йому належить квартира [ADDRESS] . Позивач вказує, що в квартирі зареєстровані члени сім`ї колишніх співвласників відповідачі [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Крім того, в цій квартирі зареєстровані з його дозволу відповідачі [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які в квартирі не проживають більше року, житловим приміщенням не користуються, в квартирі їх особисті речі відсутні. Реєстрація відповідачів перешкоджає реалізації прав позивача як власника квартири. В зв`язку з наведеним в позовній заяві [PERSON] , посилаючись на вимоги ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, просив суд: визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, остання просила розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, у разі повторної неявки відповідачів не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавали. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те,\~що відповідачі були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем та його представником письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 жовтня 2016 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за реєстровим № 1-2012, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Встановлено, що в квартирі зареєстрованими залишилася члени сім`ї колишніх співвласників [PERSON] і [PERSON] відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про склад сім`ї № 5128 від 25 жовтня 2019 року, довідками виконавчого комітету Новомосковської ради Дніпропетровської області про реєстрацію місця проживання особи від 25 березня 2020 року за вих. № 779 та вих. № 776. Крім того, у вказаній квартирі з дозволу позивача були зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про склад сім`ї № 5128 від 25 жовтня 2019 року, довідками виконавчого комітету Новомосковської ради Дніпропетровської області про реєстрацію місця проживання особи від 25 березня 2020 року за вих. № 778 та вих. № 777. Згідно з актом № 3578 від 20 серпня 2021року, складеного старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Бутко Т.Г. в присутності мешканців будинку [ADDRESS] вбачається, що більше року відповідачі [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] в квартирі [ADDRESS] не проживають, житловим приміщенням не користуються, в квартирі їх особисті речі відсутні. Таким чином, між сторонами виник спір щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. До вказаних правовідносин суд застосовує наступні норми права. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивачі мають право вимагати усунення порушень їхніх прав, як власників нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно вимог ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не проживають в зазначеній спірній житловій квартирі понад один рік, не надали суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їм користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Водночас, право користування спірним жилим приміщенням у [PERSON] і [PERSON] було похідним від права власності [PERSON] і [PERSON] на квартиру, вони, як члени співвласників квартири, у відповідності до приписів ст. 150, 156 Ж України, мали право користуватися нею для особистого проживання і проживання членів їх сім`ї. [PERSON] і [PERSON] , розпорядившись нерухомим майном (продавши квартиру позивачу [PERSON] ), у зв`язку з чим, втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Враховуючи наведене, втратили право користування спірним житловим приміщенням і відповідачі [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації\~місця\~проживання\~особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України. У зв`язку з наведеним, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів пропорційно на корись позивача належить стягнути суму судового збору в розмірі 210,20 грн. з кожного.\~ На підставі викладено та

Outcome: approved