Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

13. 08. 2015 року позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 червня 2011 року померла її мати [PERSON], заповіту вона не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, її брат [PERSON] та її сестра [PERSON]. Після смерті матері, [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді: 1) житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Квітнева, 38; 2) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0935 гектарів в межах згідно з планом, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул.. Квітнева, 38. Зазначену земельну ділянку (Державний акт на право приватної власності на землю серії ДПСв № 0738) вона прийняла у спадщину після смерті чоловіка [PERSON], померлого 10 травня 2000 року, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 серпня 2002 року Серії ВАА №007858, посвідченим державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори. 03 квітня 2012 року позивач отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірно-господарськими побудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Квітнева, буд. 38, яке посвідчене державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №298 та 03. 09. 2012 отримала від КП «Синельниківське бюро технічної інвентаризації» Витяг про державну реєстрацію прав, що підтверджено відповідними документами, а також копією Технічного паспорта, виготовленого 29. 02. 2012 року КП «Синельниківське МБТІ». Однак, згідно постанови державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03. 04. 2012 року №/02-31/247, видати позивачу, тобто [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом, на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Квітнева, 38, неможливо, оскільки порушено ст. 120 Земельного кодексу України. Спадщина у вигляді земельної ділянки [PERSON] була прийнята після смерті батька [PERSON], тобто належала їй на законних підставах, проте Державного акту на право приватної власності на землю за життя вона не отримала. [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти прийняття позивачем спадщини після смерті матері, що підтверджується їх письмовими заявами. Просить суд визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0935 гектарів в межах згідно з планом, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Квітнева, 38, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 25 червня 2011 року. Позивач до початку проведення судового засідання надала суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та здійснити розгляд справи за її відсутності, До початку проведення судового засідання від представника Синельниківської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог [PERSON] та про розгляд справи без його участі. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак до початку його проведення надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що проти позовних вимог [PERSON] не заперечують. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 4 статті 130 ЦПК України визначено, що ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Суд, дослідивши у судовому засіданні надані письмові докази встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ №401138, виданого 29 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області підтверджується факт смерті 25 червня 2011 року спадкодавця [PERSON] (а. с. 6). На момент смерті спадкодавцю [PERSON] належало на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 серпня 2002 року (а. с. 10), після смерті чоловіка [PERSON], спадкове майно, яке складається із приватизованої земельної ділянки, розміром 0,0935 га в межах згідно з планом, розташованої на території м. Синельникове вул. Квітнева, буд. 38, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (Державний акт ІІІ-ДП №009452 серії ДПСв №0738, а с. 9). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, після смерті 25. 06. 2011 року [PERSON], спадкоємцями першої черги за законом є її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Спадкоємці у визначений ст. 1268 ЦК України строк звернулися до нотаріальної контори. Спадкова справа №270/2011, після померлої 25 червня 2011 року [PERSON], містить заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від спадщини, які узгоджуються із вимогами ст. ст. 1273-1275 УК України, а також заяву від [PERSON] про прийняття спадщини. З наданих суду матеріалів справи вбачається, що позивач 03. 04. 2012 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом (а с. 18) у вигляді житлового будинку з надвірно-господарськими побудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Квітнева, буд. 38. Зазначеною датою [PERSON] також видано державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, на земельну ділянку, за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул.. Квітнева, буд. 38, в звязку з порушенням вимог ст. 120 Земельного кодексу України, яка станом на 25. 06. 2011 року закріплювала положення, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Беручи до уваги викладені вище обставини, суд зазначає, що неотримання [PERSON] державного акту після смерті чоловіка, не може бути перешкодою для прийняття спадщини спадкоємцем-позивачем, так як відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved