Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

13.07.2018 приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18.01.2010 відповідач отримав кредит б/н у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. На порушення вимог договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, відповідач станом на 28.02.2018 має заборгованість у розмірі 74786,20 грн., що складається: 1911,13 грн. заборгованість за кредитом; 64170,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4666,91 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3537,44 штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 74 786,20 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2019 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 786,20 гривень, та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2020 скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2019 та призначено справу до розгляду на 01.10.2020 о 09:00 год. в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Працевитого Г.О. із позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк» не погодився, 14.09.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не був ознайомлений з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», та не підписував їх. Також посилається на необґрунтованість, складеного позивачем розрахунку позовних вимог. Крім цього посилається на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду із цим позовом. Просив в задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача судові витрати, які складаються із судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 420,40 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 5\~000,00 грн. 30.09.2020 від АТ КБ «Приватбанк» в особі представника Меркулової В.В. надійшов відповідь на відзив, за змістом якого, просить суд відхилити доводи, викладені у відзиві на позов та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо зменшення або необґрунтованості витрат на правову допомогу представник позивача заперечень не надав. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом надіслання ухвали із датою судового засідання на адресу його представника адвоката Працевитого Г.О., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач та його представник, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явились до суду, однак подали відзив на позовну заяву, суд вважав за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, не в заочному порядку. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. 18.01.2010 між публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 18.01.2010, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до зареєстрованої 06.09.2019 нової редакції Статуту позивача, Наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 518 було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як встановлено судом, заява про приєднання відповідача до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18.01.2010 не містить умов щодо розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просить, крім тіла кредиту стягнути також й заборгованість зі сплати процентів, пені, а також штрафи, в обґрунтування якої посилається на Умови та правила надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник. Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Умов і правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, ознайомився та погодився відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком. Більш того, зазначена в позовній заяві редакція Умов та правил надання банківських послуг, взагалі недоступна для перегляду. Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 18.01.2010 шляхом підписання заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19). Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, пені та штрафів за користування кредитом у розмірі 72\~695,07 грн. є необґрунтованими. В заяві позичальника від 18.01.2010 не визначено строку повернення кредиту, а тому відповідно до положень частини другої статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності в цьому випаду є безпідставними. Оскільки [PERSON] не сплатив заборгованість за кредитом у розмірі 1\~911,13 грн., суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості за тілом кредиту, не спростував наданий позивачем розрахунок у відповідній частині. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 45,03 грн. При цьому, відповідачем при поданні заяви про скасування заочного рішення був сплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн., який слід стягнути з позивача на користь відповідача (а.с. 118). Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки на позивача у справі покладено більшу частину судових витрат зі сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача більшу частину судових витрат, звільнивши відповідача від сплати частини судових витрат в розмірі 45,03 грн. Вирішуючи вимогу відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5\~000,00 грн. судом враховується наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси відповідача у справі [PERSON] і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги (а.с. 22), довіреністю від 13.03.2020 (а.с.83), договором про надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2020, актом № 1 від 12.03.2020 про надання послуг до договору про надання правової допомоги від 12.03.2020, рахунком-фактурою № 1 від 12.03.2020, актом № 2 від 24.03.2020 про надання послуг до договору про надання правової допомоги від 12.03.2020, рахунком-фактурою № 2 від 24.03.2020, актом № 3 від 10.08.2020 про надання послуг до договору про надання правової допомоги від 12.03.2020, рахунком-фактурою № 3 від 10.08.2020, актом № 4 від 09.09.2020 про надання послуг до договору про надання правової допомоги від 12.03.2020, рахунком-фактурою № 4 від 09.08.2020. За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем у відповіді на відзив не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також не зазначено про необґрунтованість чи неспівмірність вказаних витрат. З огляду на зазначене, суд вважає заявлену відповідачем до стягнення суму судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5\~000,00 грн. обґрунтованою. Разом з цим суд враховує, вимоги ст.141 ЦПК України, згідно з якими інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з позивача на користь відповідача пропорційно підлягають до стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4850,00 грн.

Outcome: partial