Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

13 грудня 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та завданих збитків, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу, проценти за користування грішми, 3% річних, судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2019 року він надав громадянину [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 3000 доларів США на строк до 01.10.2019 року. Підтвердженням вказаного є підписана власноруч розписка відповідача. Разом з тим, стверджує, що відповідач ігнорує вимоги щодо повернення боргу, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. 18 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 13 квітня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду заява позивача про забезпечення позову була задоволена. 11 листопада 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивача - адвокат Ляшенко А.В. надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, на заочний розгляд справи згодна. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в тому числі і через оголошення, розміщене на сайті судової влади, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 25 січня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 05.04.2019 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою, наявною в матеріалах справи. /л.с.7/. Так, згідно укладеного між сторонами договору позики від 05.04.2019 року, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 доларів США. Як вбачається з письмової розписки, підписаної власноручно відповідачем, він зобов`язався грошові кошти в сумі 3000 доларів США повернути в строк до 01.10.2019 року. Станом на день звернення до суду 13.12.2019 року, борг відповідачем за договором позики від 05.04.2019 року повернуто не було. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За наведених обставин, враховуючи вимоги зазначених норм закону, прийнявши до уваги, що строк виконання обов`язку з повернення наданої позики настав 01.10.2019 року, проте відповідач його виконання порушив та не повернув визначену договором позику, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення зазначеного у розписці суми боргу, а саме 3000 доларів США. Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із даних НБУ, офіційний комерційний курс купівлі американського долару США до гривні станом на день винесення рішення складає 27,69 грн., а отже сума заборгованості за договором позики від 05.04.2019 складає - 3000 х 27,69 грн = 83 070 грн. У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, договором розмір процентів не визначений, разом з тим позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів згідно вимог закону на рівні облікової ставки Національного банку України. Розрахунок суми процентів вирахуваний за формулою: П=(С*КДП*ОНБУ/100)/КДР, де П - проценти, С - сума позики, КДК - кількість днів користування, ОНБУ - облікова ставка НБУ, КДР - кількість днів у поточному році. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому процентів за користування чужими коштами станом на 05.12.2019 року у розмірі 338,88 доларів США, що еквівалентно 338,88*27,69 = 9 383,58 грн. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд, не виходячи за межі позовних вимог вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача проценти за користування чужими коштами у розмірі 338,88 доларів США, що еквівалентно 9 383,58 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача додатково 3 % річних, суд приходить до наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 року, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Натомість, суд вже вирішив питання про стягнення з відповідача процентів за законом. Тому, стягнення з [PERSON] 3% річних згідно ст. 625 ЦПК України призведе до подвійного стягнення, що є порушенням ст.61 Конституції України. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що за подання відповідного позову позивачем сплачено 896,30 грн судового збору, згідно квитанції № ПН3402 від 06.12.2019 року, частковою обґрунтованістю його позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial