Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

14 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому вона просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає неповнолітня дитина, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років та має право на утримання від чоловіка. Тому вона просила стягувати на її утримання з відповідача аліменти у розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, надавши аналогічні пояснення. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що раніше він працював офіційно, однак зараз офіційно не працює і його доходи є нерегулярними та мінливими. Так, після сплати комунальних платежів та плати за орендовану ним квартиру, у нього залишається близько 1500 грн. Тому на дитину він згодний сплачувати аліменти по 300 грн. щомісяця, що вважає достатнім, а на утримання позивача він взагалі нічого сплачувати не погоджується, так як вважає, що він не повинен утримувати дружину. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 20 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №49 /а.с.4/. Рішенням Красноокнянського районного суду від 27 грудня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, але станом на день розгляду даної справи, зазначене рішення суду не набрало законної сили /а.с.25-26/. Сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], і, згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.5/. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.6-7/. Згідно зі ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей . Відповідно до ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі ж положення викладені і в ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року,де зазначено ,що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач суду повідомив, що працює без офіційного оформлення, має непостійний, мінливий заробіток, інших дітей чи утриманців не має. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст..61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Доказів того, що відповідач має постійний заробіток, позивач, в порушення ст.60 ЦПК України, не надала. Крім того, як вбачається з трудової книжки, відповідач з 21.10.2014 року не працює /а.с.24/. За таких обставин, відсутні підстави для висновку про те, що аліменти необхідно стягувати у частці від доходу відповідача, оскільки це суперечить вимогам ч.1 ст. 184 СК України і тому з нього необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі . Що стосується розміру аліментів, то оскільки ч.1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, то суд вважає, що аліменти на неповнолітню дитину слід стягнути в розмірі, наближеному до половини прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2017 року складає 1355 грн. Тому суд прийшов до висновку ,що для забезпечення умов життя, звичних для дитини, достатніх для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на яке дитина має право, враховуючи наявність можливості відповідача щодо утримання дитини за його матеріальним становищем та станом здоров'я та інших обставин, відповідно до ст..182 СК України, з відповідача на неповнолітню дитину [PERSON] слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі 670 грн. щомісяця. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.75, ч.2 ст.84 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст.77, ч.1 ст.79, ч.1 ст.80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі від дня подачі позовної заяви, у частці від заробітку другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має самостійного джерела існування, а відповідач працездатний, у судовому засіданні підтвердив факт працевлаштування без офіційного оформлення, і тому суд вважає, що відповідач може надавати позивачу матеріальну допомогу. При цьому суд звертає увагу, що єдиною підставою невизнання позову відповідачем в цій частині останній обґрунтовував не відсутністю можливості сплати коштів на утримання дружини, а лише небажанням сплачувати зазначене утримання. Позивач також в порушення ст.60 ЦПК України, не надала суду доказів необхідності встановлення розміру аліментів на утримання дружини в сумі саме 400 грн. щомісяця. При цьому, відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тому суд повинен при вирішенні справи захищати законні права позивача, при цьому не порушуючи права відповідача на достатній рівень життя. Тому позов в частині стягнення коштів на утримання позивача як дружини, з якою проживає дитина, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, підлягає частковому задоволенню - в розмірі 200 грн. щомісяця до досягнення дитиною 3 років. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави як за позовні вимоги щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину, що складає 551,20 грн., так і за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років, що також складає 551,20 грн., а всього стягнути судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Outcome: partial