Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

«12» квітня 2017 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення старшою дитиною повноліття. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що сторони проживають окремо, діти проживають з позивачем, відповідач не здійснює добровільної матеріальної допомоги синам, тому позивач звернулася до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов в повному обсязі, просить його задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 30% від заробітної плати на двох дітей, наполягає щоб позивач також була присутня в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов\~підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні відповідач усно визнав позов повністю, заявив, що не проти стягнення з нього аліментів на дітей у розмірі 1/3 частки від заробітної плати. Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 року вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що відповідач в судовому засіданні безумовно визнає позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Враховуючи, що відповідач визнав позов повністю про що заявив в судовому засіданні, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня предявлення позову до досягнення старшою дитиною повноліття.

Outcome: approved