Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

13.12.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04.10.2013 р. у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1478, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , а також про стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 16.01.2020 р. позовні вимоги роз`єднано в окремі самостійні провадження, виділено в самостійні провадження вимоги про стягнення аліментів та про розірвання шлюбу, а в межах справи № 761/47927/19 залишено вимоги про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04.10.2013 р. вона відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину, а саме сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а отже для розвитку та проживання дитини нею створено належні умови. Разом з тим, оскільки між нею та відповідачем в досудовому порядку виник спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 28.01.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 28.05.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 15.06.2021 р. задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла письмова заява, зі змісту якої вбачається, що останній просив суд розглянути справу за його відсутності з врахуванням наданого висновку. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 04.10.2013 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину, а саме сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст. 160, ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що сторони проживають окремо, а їх спільна дитини [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні позивача та фактично проживає з нею у квартирі [ADDRESS] , яку остання орендує. При цьому, позивач є фізичною особою-підприємцем та має стабільний дохід, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 24.11.2020 р. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради, викладеним у рішенні Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 624 від 25.08.2021 р., проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини. Таким чином, судом встановлено, що за місцем свого проживання, позивачем створено належні умови для розвитку та проживання її спільної з відповідачем дитини. Разом з тим, відповідач у своїй письмовій заяві зазначив, що проти позовних вимог заперечує, водночас ним не наведено та не обґрунтовано обставин, що стали підставою для таких заперечень, а також не заявлено про необхідність визначення місця проживання дитини разом з ним. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27.02.1991 р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30.05.2018 р., № 644/9094/16-ц від 06.09.2018 р., № 402/428/16-ц від 17.10.2018 р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги інтереси дитини, створені позивачем умови для її розвитку та проживання, а також висновки Органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради, при цьому відповідач, заперечуючи проти позову, жодних вимог з приводу визначення місця проживання дитини разом з ним не заявляв, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved