Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

14.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS]. Крім неї, в будинку зареєстрована її мати [PERSON] та подруга [PERSON], яка ніколи не проживала в зазначеному будинку, не сплачувала комунальні платежі. Вона неодноразово зверталась до відповідачки з вимогою про зняття з реєстрації, однак отримувала відмову через її зайнятість. Їй відомо, що в даний час відповідач проживає дусь у Російській Федерації і, зі слів відповідача, та не може приїхати до смт. Велика Новосілка. Реєстрація відповідача перешкоджає їй у реалізації її прав, як власника майна, в тому числі на отримання субсидії, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 20.09.2018 р. провадження по справі відкрито, справа призначена в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.11.2018 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні 07.12.2018 р. задоволено клопотання позивача про допит свідків. Позивач в судове засідання не з'явилась, будучи повідомленою про день та час розгляду справи. В позовній наяві про сила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи оповіщеною про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку за місцем реєстрації. Будь-яких заяв від неї до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 р. є власником домоволодіння [ADDRESS](а.с. 14, 15). Згідно довідки виконкому Великоновосілківської селищної ради ід 05.09.2018 р. № 02-28-3971 у житловому будинку [ADDRESS]зареєстровані [PERSON], мати [PERSON], сестра [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.09.2018 р., складеного комісією у складі депутата селищної ради [PERSON], інспектора селищної ради [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], встановлена відсутність за адресою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами [PERSON], яка проживає поруч з ними з 2007 року. Разом з нею у будинку проживає її матір [PERSON] Окрім них, в будинку [ADDRESS] в період з 2013 р. по 2018 р. більше нікто не проживав. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідач з моменту своєї реєстрації не проживає у житловому будинку [ADDRESS], їх речей у будинку немає, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачує. А тому власник житла має право вимагати визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved