Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

14.01.2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 15.06.2009 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг без номеру, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в обмін на зобовязання відповідача погашати кредит у строки та порядку, передбаченими Договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у Заяві відповідач надала свою згоду на те, що вказана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі, - Договір). При укладенні даного договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, якою дано визначення поняттю договору приєднання. Згідно з п.п. 3.2., 3.3. Умов і Правил надання банківських послуг відповідач надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент. Позивач свої зобовязання за спірним Договором виконав у повному обсязі. Однак, відповідач у порушення умов зазначеного Договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України покладених на нього зобовязань по погашенню кредиту належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 02.12.2014 року утворилася кредитна заборгованість в розмірі 16747,47 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 7060,19 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 7171,43 грн.; - заборгованості з комісії за користування кредитом 1480,26 грн.; а також штрафів відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини - 250,00 грн. та відсоткової складової 785,59 грн. Дану заборгованість представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно письмового клопотання просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 39,40). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. На адресу суду повернулися поштові конверти з судовими викликами, якими вона викликався в судові засідання, призначені на 08.04.2015 та 22.06.2015 року з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.30, 38), що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових викликів на вказані дати, однак вони вважаються такими, що вручені їй належним чином в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Судом встановлено, що 15.06.2009 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] „ПРИВАТБАНК (а.с.19,22) та відповідачем [PERSON] (далі, - Клієнт) був укладений договір про надання банківських послуг без номеру від 15.06.2009 року (далі, - Договір), який складається із Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови) (а.с.10,11-16), згоду на укладення якого відповідач підтвердила своїм підписом у Заяві. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов договору 15.06.2009 року позивач надав відповідачу платіжну картку та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 500,00 грн., який в подальшому у відповідності до п.п. 3.2., 3.3. Умов і Правил надання банківських послуг неодноразово змінювався (збільшувався або зменшувався), востаннє 06.09.2013 року сума кредитного ліміту склала 7060,00 грн. (а.с.9), в обмін на обовязок відповідача погашати заборгованість за кредитом, сплачуючи відсотки за його використання у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості (36% на рік). Відповідно до п. 8.6. Умов при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобовязується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Судом встановлено, що [PERSON] усупереч умовам спірного Договору взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту зі сплатою процентів належним чином не виконала, в результаті чого, як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості (а.с.6-8), станом на 02.12.2014 року за нею рахується кредитна заборгованість в розмірі 16747,47 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 7060,19 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом 7171,43 грн., - заборгованості по комісії 1480,26 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6. Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини - 250,00 грн. і відсоткової складової 785,59 грн. Проте повністю з такими складовими боргу суд погодитися не може. Суд вважає, що позивачем безпідставно нараховано заборгованість по комісії у сумі 1480,26 грн., у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Згідно з ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Системний аналіз наведених вище норм, приводить суд до переконання, що при здійсненні будь-яких кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватись умов договору та не повинен відступати від них, у тому числі і в частині формулювання назв таких нарахувань, що забезпечило б прозорість і однозначність вимог банку. Однак з матеріалів справи слідує протилежне. За змістом п.п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, 5.5.1. Правил користування платіжною карткою умовами Договору на відповідача загальним рядком покладається обовязок по сплаті комісії на умовах, передбачених даним договором та у розмірі, визначеному Тарифами. Однак умови спірного Договору не визначають та не конкретизують ні розмір, ні механізм нарахування комісії за користування кредитом. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац 2 підпункту 5.4 пункту 5). Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14). А отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії у сумі 1480,26 грн. задоволенню не підлягають з мотивів їх недоведеності. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення умов Договору про надання банківських послуг без номеру від 15.06.2009 року, у звязку з чим, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню сума заборгованості за вищевказаним Договором, станом на 02.12.2014 року, в розмірі 15267,21 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом 7060,19 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7171,43 грн., штраф (фіксована частина) - 250,00 грн. та штраф (відсоткова складова) 785,59 грн., при цьому штраф в розмірі 250,00 грн. стягується в межах заявлених позивачем вимог, що відповідає ч.1 ст. 11 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивачу частково задоволено позовні вимоги у розмірі 15267,21 грн. замість 16747,47 грн., що становить 91 % заявлених вимог (15267,21 грн. х 100% / 16747,47 грн. = 91 %), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 221,68 грн. (243,60 грн. х 91% / 100% = 221,68 грн.) (а.с.1). На підставі викладеного і

Outcome: partial