Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

13 листопада 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить стягнути в відповідача заборгованість у розмірі 15046 грн. 02 коп., судові витрати у розмірі 229 грн. 40 коп. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № DОА0RX00900193 від 17.12.2006 р. відповідач 17.12.2006 р. отримав кредит у розмірі 542 грн. 96 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісії, а також інші витрати згідно Умов. Зазначає, що у порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 05.11.2013 р. він має заборгованість 15046 грн. 02 коп., яка складається з наступного: 542 грн. 96 коп. - заборгованість за кредитом; 4675 грн. 28 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 87 грн. 96 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 8547 грн. 15 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 692 грн. 67 коп. - штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Ревва А.В., яка діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Дала суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що гроші від банку він не отримував. Повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи на 22.05.2014 року відповідач в судове засідання не з'явився. У заяві від 22.05.2014 р. просив справу розглядати без його участі та застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 17 грудня 2006 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою позичальника № № DОА0RX00900193 до ПАТ КБ «Приватбанк» про надання йому строкового споживчого кредиту в сумі 542 грн. 96 коп. на 12 місяців з умови сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 7 грн. 33 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 49 грн. 36 коп. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. В Заяві також зазначено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період з «12» по «17» число кожного місяця, коли позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 58 грн. 76 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Строк дії договору визначено з 17.12.2006 р. по 17.12.2007 р. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Суд вважає, що письмова форма договору споживчого кредиту дотримана, оскільки сторонами підписана Заява позичальника № DОА0RX00900193 від 17 грудня 2006 року, яка містить умови кредитування. В Заяві позичальника зазначено про його згоду на те, що дана Заява разом Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») складає кредитно-заставний договір. Разом з тим, надані суду Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), підписані головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання. Також відсутні посилання на те, що дані Умови є невід'ємною частиною Заяви позичальника від 17.12.2006 р. або, принаймні, системно пов'язані з нею. У Заяві ж не зазначено, що неврегульовані у ній питання, регулюються конкретними Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), з якими [PERSON] ознайомився та був згоден, про що зазначено в його письмовій заяві від 17 грудня 2006 року, позивачем суду не надано. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що банком отримана згода [PERSON] на укладання кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника № DОА0RX00900193 від 17 грудня 2006 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та визнано сторонами, що відповідач протягом дії договору зобов'язання не виконував у повному обсязі, не вносив ані суму кредиту, ані проценти за користування, внаслідок чого йому правомірно нараховані штрафні санкції у визначеному позивачем розмірі. Водночас, вирішуючи питання про можливість стягнення означених сум з відповідача суд враховує наступне. За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Аналізуючи доводи представника позивача про наявність між сторонами письмового договору про збільшення строку позовної давності в сукупності з наданими на їх підтвердження доказами та встановленими цими доказами обставинами, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факту укладення між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» письмового договору про збільшення строку позовної давності за вимогами про повернення коштів за укладеним між ними 17 грудня 2006 року кредитним договором № DОА0RX00900193 до 5 років. Таким чином, суд виходить із загальної позовної давності тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитним договором № DОА0RX00900193 від 17 грудня 2006 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 17 грудня 2007 року, то саме з цієї слід відраховувати строк позовної давності за останнім платежем. Позов про стягнення заборгованості за цим договором подано 13 листопада 2013 року, тобто поза межами загального строку позовної давності. Даних про переривання перебігу позовної давності матеріали справи не містять. Суд також звертає увагу на те, що строк позовної давності за основним зобов'язанням, а відповідно до ст. 266 ЦК України і за додатковими (пеня, штраф), пропущено більш ніж на п'ять років, тобто він є пропущеним навіть за умови застосування Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»). Представник позивача заперечувала проти застосування строку позовної давності, але не надала до суду доказів поважності пропуску строку позовної давності. За вказаних обставин, беручи до уваги, що судом не встановлено переривання, зупинення перебігу чи пропущення з поважних причин строку позовної давності, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду. Враховуючи вищевказане,

Outcome: dismissed