Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

13 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла дочці [PERSON] , яка вступила у володіння спадщиною і прийняла її. [PERSON] , яка є матір`ю позивача, померла [INFO] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті останньої є позивач та відповідач, які спадщину прийняли та уклали між собою договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого вищевказаний будинок, що належав [PERSON] , перейшов у власність позивачу. Вказуючи, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього, просила визнати за нею право власності на вищевказаний спадковий житловий будинок із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, 11 листопада 2020 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить задовольнити та розглядати справу без її участі (а.с. 120). Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 44), 3 листопада 2020 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за її відсутності (а.с. 46). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . За життя [PERSON] 11 грудня 1996 року склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно заповіла своїй дочці [PERSON] , що проживає в селі Городилець Турійського району Волинської області (а.с. 15). Належність вищевказаного будинку (особовий рахунок № [NUMBER] ) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги Ружинської сільської ради Турійського району № 1/02 за 2018 рік (а.с. 33). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 34). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А1», загальною площею 47,8 кв. м, житловою площею 20,7 кв. м, хлів «Б1» з прибудовою «б», погріб «В1», колодязь «1» (а.с. 29-31). Зі змісту довідки Ружинської сільської ради Турійського району № 149 від 16 травня 2005 року видно, що в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступила її дочка [PERSON] (а.с. 14). Родинні відносини між спадкодавцем та [PERSON] підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження та одруження [PERSON] (а.с. 16, 17). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 18) і за життя правовстановлюючі документи на отриманий в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] житловий будинок не оформила. Аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку, що в контексті положень статей 525, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] у встановленому законом порядку і зазначене вище нерухоме майно належало їй з моменту відкриття спадщини дня смерті [PERSON] ( [INFO] ) . Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивач та відповідач у цій справі є дітьми спадкодавця [PERSON] і належать до спадкоємців першої черги за законом (а.с. 20, 21, 59), 20 вересня 2018 року подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 54, 55). Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала одна у селі Городилець Турійського району Волинської області (а.с. 19). За життя [PERSON] заповітів не складала, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а.с. 64 на звороті, 65). 21 травня 2019 року спадкоємці уклали нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] перейшов у власність позивачу [PERSON] (а.с. 90). Постановою приватного нотаріуса від 21 травня 2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцям [PERSON] або [PERSON] (а.с. 92). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 156/2018 щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 54-119), з яких також видно, що окрім позивача та відповідача ніхто із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно видано сторонам у цій справі відповідно до умов укладеного між ними договору про поділ спадкового майна. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно, яке вона отримала у спадщину після смерті [PERSON] , однак не оформила правовстановлюючі документи на нього. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 420 грн 40 коп.; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову - 420 грн 40 коп. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, статей 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved