Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

12 серпня 2020 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Будеволюція» про стягнення пені за період прострочення виконання договору. Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва, на підставі того, що Печерським районним судом міста Києва встановлено, що будівельна адреса об`єкта нерухомого майна, з приводу якого виник спір знаходиться [ADDRESS], що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва. 5 січня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла вище зазначена позовна заява. В обґрунтування позовної заяви позивач [PERSON] вказала, що між нею та відповідачем ТОВ «Будеволюція» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно (квартиру). У зв`язку з порушенням відповідачем строків здачі об`єкта нерухомості, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за порушення умов виконання договору у розмірі 272 859, 55 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2021 року цивільну справу № 757/34519/20 передано судді Шаповаловій К.В. (фактично передано судді - 12 січня 2021 року). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22 лютого 2021 року. У підготовче засідання 22 лютого 2021 року представник відповідача, не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду після вручення (а.с. 54). Жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. Підготовче судове засідання у справі було відкладено на 15 березня 2021 року. 15 березня 2021 року в підготовче засідання з`явилась представник позивача, відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду після вручення. Причини неявки суду не повідомив. Жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 12 квітня 2021 року. 12 квітня 2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, надала пояснення у справі, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, причини неявки суду не повідомив. Розгляд справи було відкладено на 29 квітня 2021 року. 29 квітня 2021 року до суду представник позивача не з`явилась, від неї надійшла заява про можливість розгляду справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, причини неявки суду не повідомив, заяв про поважність причин неявки чи про відкладення розгляду справи суду не подавав. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, ухвалою суду від 29 квітня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи, проти чого й не заперечував позивач. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, заслухавши пояснення представника позивача, приходить до наступного висновку. 18 травня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Будеволюція» укладено договір № МП151 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, згідно з пунктом 2.1 якого продавець (ТОВ «Будеволюція», відповідач) передає у власність (продає), а покупець ( [PERSON] , позивач) приймає (купує) майнові права на квартиру та зобов`язується оплатити їх вартість у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж (а.с. 13-20). Відповідно до пункту 2.2 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру сторони погодили попередні (проектні) основні параметри та технічні характеристики квартири, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS] , організацію спорудження якого здійснює продавець. Згідно з пунктом 2.6 договору запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію - травень 2019 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити запланований строк прийняття об`єкта в експлуатацію на строк до 6 місяців, що не буде вважатися порушенням умов цього договору. Як передбачено пунктом 6.4 договору, у випадку недотримання запланованого строку прийняття об`єкта в експлуатацію понад 6 місяців від зазначеного у цьому договорі, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі 0, 1 % від загальної вартості майнових прав на квартиру, зазначеної у п. 3.1 цього договору, за кожний день затримки. За пунктом 3.1 договору загальна вартість майнових прав на квартиру на день укладення цього договору, попередні (проектні) параметри та технічні характеристики якої визначені у п. 2.2 договору, складає 1 491035,80 грн, у тому числі ПДВ 248505,97 грн, виходячи з ціни за 1 кв м загальної площі 16462,80 грн. Згідно із пунктом 3.4. договору, оплата покупцем за майнові права передбачена в наступному порядку: не пізніше ніж за 90 календарних днів до запланованої дати прийняття об`єкта в експлуатацію покупець здійснює оплату 100% загальної вартості майнових прав на квартиру, частину загальної вартості майнових прав на квартиру у розмірі не менше 100%, у сумі 1491035,80 грн., що відповідає 90,57 кв.м загальної площі квартири протягом двох робочих днів з дати укладання цього договору. Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 та 3.3.1 укладеного договору, продавець має право на власний розсуд змінювати поточну ціну за 1 кв.м. загальної площі квартири, у разі зміни поточної ціни за 1 кв.м. загальної площі квартири, продавець повідомляє покупця про її зміну шляхом оприлюднення вказаної інформації у приміщеннях продавця у доступних для покупця місцях або може повідомити про такі зміни засобами телефонного зв`язку або шляхом надсилання sms повідомлень, або розміщення інформації в мережі інтернет. Відповідачем 18 травня 2018 року видано позивачу довідку про часткову оплату майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, згідно з договором № МП 151 від 18 травня 2018 року, про оплату на суму 1491035,80 грн. (а.с. 21). Крім того, сплата вказаної суми на виконання договору купівлі-продажу майнових прав від 18 травня 2018 року підтверджується квитанцією № 8 від 18 травня 2018 року (а.с. 22). Враховуючи умови укладеного сторонами договору, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконала в повному обсязі, сплативши 100% загальної вартості майнових прав на квартиру, у сумі 1491035,80 грн. у день укладання договору - 18 травня 2018 року. Проте відповідач прострочив виконання взятого, згідно з пунктом 5.2.3 договору зобов`язання забезпечити організацію будівництва об`єкта та прийняття його в експлуатацію у строки, визначені договором. Так, листом від 30 травня 2019 року № 445/05 відповідач повідомив позивачу про зміну запланованого строку прийняття в експлуатацію житлового будинку [NUMBER] , та вказав, що запланований строк прийняття в експлуатацію - серпень 2019 року. Листом від 3 грудня 2019 року № 636/12 відповідач знову повідомив позивача про зміну запланованого строку прийняття в експлуатацію житлового будинку [NUMBER] , та вказав, що запланований строк прийняття в експлуатацію - лютий 2020 року. Листом від 1 червня 2020 року № 72/06 відповідач знову повідомив позивача про зміну запланованого строку прийняття в експлуатацію житлового будинку [NUMBER] , та вказав, що запланований строк прийняття в експлуатацію - серпень 2020 року. Враховуючи те, що відповідач порушив умови договору в частині недотримання запланованого строку прийняття об`єкта в експлуатацію понад 6 місяців від зазначеного у цьому договорі, зважаючи на те, що умовами договору передбачено можливість зміни в односторонньому порядку строку прийняття будинку в експлуатацію на строк 6 місяців, що не вважається порушенням умов договору, позивач здійснила та надала суду розрахунок пені, яку просить стягнути на свою користь. Згідно з розрахунком, наведеним стороною позивача, розмір пені у зв`язку несвоєчасною передачею в експлуатацію об`єкту нерухомого майна становить 272859,55 грн (1491035,80 грн (загальна вартість майнових прав на квартиру) х 0, 1 % (неустойка за пунктом 6.4 договору за кожний день затримки виконання зобов`язання) х 183 (кількість днів прострочення з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як передбачено частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України. Положення частини першої, другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови статті 629 Цивільного кодексу України визначають, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що відповідач не надав будь-яких заперечень щодо вимог, вказаних у позовній заяві та документах, долучених до позову, перевіривши наведений представником позивача розрахунок ціни позову, суд вважає його правомірним та арифметично правильним, та приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 2728,60 грн. Крім того, представником позивача суду подано заяву про стягнення з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на правничу допомогу в розмірі 8500 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи. При цьому, стаття 141 ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки визначає такий строк подією, яка неминуче має настати (закінчення судових дебатів). Адвокатом Змієвською Т.П. відповідні докази суду були подані у строки, визначені статтею 141 ЦПК України. В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правничу допомогу, адвокат Змієвська Т.П. подала договір № 12/202 про надання правничої допомоги від 6 серпня 2020 року, додаткову угоду № 1 від 6 серпня 2020 року, укладені між [PERSON] та адвокатом Змієвською Т.П., відповідно до пункту 1 якої, сторони погодили, що вартість 1 години роботи адвоката становить 1700 грн., акт виконаних робіт від 19 квітня 2021 року до договору від 6 серпня 2020 року № 12/2020, підписаний [PERSON] та адвокатом Змієвською Т.П., який містить перелік послуг, що надавався позивачу, кількість витрачених год та вартість таких послуг та квитанції про сплату [PERSON] на користь Змієвської Т.П. 8500 грн. (меморіальні ордери від 14 серпня 2020 року, від 18 березня 2021 року та від 21 квітня 2021 року), які містять інформацію, за які саме послуги позивачем здійснено оплату та їх розмір. Отже, адвокатом Змієвською Т.П. надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на категорію та юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, розгляд справи в загальному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, зважаючи на те, що представник відповідача у жодне судове засідання не з`явився, не подав будь-яких заперечень стосовно заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу, понесена позивачем у розмірі 8500 грн.

Outcome: approved