Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

14.08.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03.07.2014 року було розірвано. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач відмовився надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина, тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом і просить суд стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх його видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до повноліття сина. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги змінила і просить суд стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає повністю і не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частки від всіх його видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Із копії свідоцтва про народження (а.с.4) судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Із копії рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03.07.2014 року (а.с.5) судом встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано. Із довідки про склад сім'ї №283 від 28.07.2017 року (а.с.6) встановлено, що син [PERSON] проживає разом з позивачкою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає необхідним позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх його видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки відповідач являється батьком дитини, має стабільний дохід і зобов'язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття .

Outcome: approved