Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

14 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6 000 грн. щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що вона, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 05 серпня 2006 року, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від подружнього життя у них з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . 12 грудня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Спершу відповідач допомагав матеріально утримувати дитину, але з початку 2020 року фінансові надходження припинились. Відповідач не проявляє інтересу до спілкування з сином та виховання своєї дитини. Жодних коштів на утримання дитини не надавав. Також відповідач абсолютно не цікавиться навчальним процесом свого сина, про улюблені предмети, досягнення сина, його оцінки. Жодного разу на шкільні свята відповідач не приходив. Відповідачу навіть не відомо чим цікавиться його дитина, які має захоплення, хобі, як проводить позашкільний час, чи потребує чогось, чи має якісь мрії. Таким чином, відповідач ухиляється від покладеного обов`язку утримувати свого сина [PERSON] , а тому вона вирішила звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У визначений в ухвалі від 15 вересня 2020 року строк від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надійшов. В судове засідання, яке було призначено на 02 березня 2021 року о 11.00 год., позивач [PERSON] не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку, та подала до суду заяву, з якої вбачається, що вона підтримує позовні вимоги, проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечує та просить проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались неодноразово, не з`явився з невідомих суду причин, хоч належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи та відзиву на позов до суду не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу 02 березня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 05 серпня 2006 року, який був зареєстрований у між ними у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від спільного життя з відповідачем у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.2009 (а.с.8). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2018 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.7). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти на утримання дитини, а тому з нього слід стягувати ці кошти в примусовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved