Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

14.06.2018 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, направивши позовну заяву засобами поштового зв`язку, яка отримана судом 21.06.2018. На обґрунтування позовних вимог вказує, що 06.08.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивачем було відкрито картковий рахунок, на який відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві [PERSON] підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування кредитною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/ складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 31.05.2018 утворилася заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.08.2012 у розмірі 99\~915,27 грн, яка складається із наступного: -1\~839,46 грн заборгованість за кредитом; -87\~769,42 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; -5\~072,32 грн заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн - штраф (фіксована частина); -4\~734,06 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.08.2012 у розмірі 99\~915,27 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Заочним рішенням від\~18.11.2019 позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором від 06.08.2012 у розмірі 89\~608,89 грн, що складається із заборгованості за кредитом 1\~839,46 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом 87\~769,43 грн. У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 28.12.2019 відповідачем до суду подано заяву про перегляд заочного рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.11.2019. У своїй заяві [PERSON] посилається на те, що у заяві позичальника не визначено процентну ставку, не передбачено сплати штрафів, комісії та пені. Заперечує своє приєднання саме до наданих позивачем Умов, вважає, що витяги з Тарифів та Умов не є частиною кредитного договору. Вказує, що банком не надано жодних відомостей про те, що його картка закінчився у березні 2016 року. Посилається на те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме надані позивачем до суду Витяг з тарифів та Витяг з Умов він розумів та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо встановлення розміру кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку їх нарахування. Вказує, що підписана ним анкета-заява не містить строку повернення кредиту. У зв`язку з наведеним вважає, що судом може бути стягнуто лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1839,46 грн. Посилається також на те, що 12.02.2014 він звертався до поліції із заявою за фактом зняття грошових коштів з його кредитної картки [INFO] у м. Москві Російської Федерації. 12.02.2014 перевірку за заявою відповідача завершено. Окрім того, у своїй заяві відповідач обґрунтував поважність причин неявки у судове засідання та неповідомлення їх суду, а також заявив клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду (т.2 а.с.2-7). 14.02.2020 від позивача до суду надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, згідно якого Правила та Умови є публічною офертою, підписавши анкету-заяву відповідач приєднався і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку договорі банківського обслуговування в цілому. Умови та Правила, а також Тарифи розташовані на офіційному сайті Банку. Зазначає, що сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Посилається на виписку з карткового рахунку, згідно якої вбачається, що відповідач користувався грошима, частково сплачував заборгованість за договором. Вказує, що відповідач був ознайомлений саме з наданими до суду Умовами та Правилами. Вважає, що сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачено умови сплати штрафу, пені. Процентна ставку за договором була змінена за наказом банку. Вважає, що посилання відповідача на заволодіння його коштами шахрайським шляхом є необґрунтованими. оскільки відсутні докази звернення відповідача до банку із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжних систем (т. 2 а.с.52-62). Після зміни складу суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 10.08.2020 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О., яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020. Ухвалою суду від 31.08.2020 у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено внаслідок його пропуску з неповажних причин. 05.11.2020 Полтавським апеляційним судом скасовано ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 31.08.2020, цивільну справу за заявою [PERSON] , про перегляд заочного рішення направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 10.12.2020 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.11.2019 задоволено. Заочне рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.11.2019 скасовано. Цивільну справу за позовом АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач долучив до позовної заяви клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.41 т.1). Відповідач подав до суду клопотання, у якому просить проводити розгляд за його відсутності, заявлені позовні вимоги не визнає (а.с.137-138 т.2). Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.08.2012 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір із [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (т.1 а.с. 7). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням тарифів по чотирьох видах кредитних карт, а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» (а.с.8 т.1) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (т.1 а.с.9-32), які не підписані відповідачем. Відповідно до наданого банком розрахунку (а.с.5-6 т.1), заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2018 становить 99\~915,27 грн та складається із наступного: -1\~839,46 грн заборгованість за кредитом; -87\~769,42 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; -5\~072,32 грн заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн - штраф (фіксована частина); -4\~734,06 грн. - штраф (процентна складова). Згідно довідки, наданої позивачем (т.2 а.с.64), згідно кредитного договору № б/н від 06.08.2012 [PERSON] отримав кредитну картку зі строком дії до останнього дня березня 2016 року. З виписки по картковому рахунку відповідача (т. 2 а.с.65-67), [PERSON] користувалася кредитними коштами шляхом зняття готівки, проведення розрахунків карткою за товари і послуги, тощо. Останнє використання картки відповідачем відбулося 22.11.2013, коли з його карти було знято кошти у розмірі 5\~000,00 рублів. Після цього єдиним рухом коштів за рахунком були списання заборгованості за кредитом, відсотками та штрафами та пенею. Згідно висновку щодо повідомлення невідомої особи, затвердженого начальником Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області від 15.02.2014, за заявою [PERSON] від 12.02.2014 за фактом зняття грошових коштів з його кредитної карти, що мало місце 22.11.2013 у м. Москва Російської Федерації було проведено перевірку. За результатами перевірки встановлено, що будь-яких даних щодо зняття грошових коштів [PERSON] сторонньою особою немає. Наявні правовідносини між банком та клієнтом (т.2 а.с.12). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк від 06.08.2012 не визначено процентну ставку. У заяві також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, комісією, штрафами та пенею. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.08.2012, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови (а.с. 8-32 т.1). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.08.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.06.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, що міститься в матеріалах справи, враховуючи те, що вони не визнаються відповідачем та не містить його підпису, суд приходить до висновку про неможливість розцінювати надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.08.2012 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені слід відмовити. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 06.08.2012 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Окрім того, суд звертає увагу на те, що Банком боржнику видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Тобто, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, який вказано з її лицьового боку (місяць і рік) та картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Таким чином, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Як вбачається із довідки, наданої позивачем (т.2 а.с.64), згідно кредитного договору № б/н від 06.08.2012 [PERSON] отримав кредитну картку зі строком дії до останнього дня березня 2016 року. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов`язку з повернення фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1\~839,46 грн. підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки позбавлені права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, кредитору забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які банк здійснює на власну користь чи споживач здійснює на користь банку. Вказані положення кореспондуються із нормами ЗУ «Про захист прав споживачів». При цьому Банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок боржника, що є незаконним. Таким чином позовні вимоги про стягнення комісії не підлягають задоволенню за безпідставністю. Суд звертає увагу на те, що пеня та комісія не можуть нараховуватися одним платежем внаслідок того, що їх поняття є різними за своєю правовою природою. При цьому розрахунок заборгованості містить одну спільну графу для таких вимог «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)». Окрім того, умовами кредитного договору б/н від 06.08.2012, укладеного між сторонами у справі, а також Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку не передбачено умов щодо щомісячного нарахування банком пені та комісії у розмірі 50 грн чи 100 грн., як вбачається із наданого Банком розрахунку. Що стосується позовної вимоги про стягнення штрафів за порушення грошового зобов`язання, суд вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Здійснення позивачем одночасного нарахування пені та штрафів (двох видів) за прострочення повернення кредитних коштів вказує на покладення на відповідача подвійної відповідальності за одне і те саме прострочення, що є грубим порушенням Конституції України та норм чинного законодавства. Окрім того, нормами чинного законодавства не визначено виду штрафу у фіксованому розмірі. Також слід зауважити, що в анкеті-заяві від 06.08.2012 не передбачено обов`язку відповідача сплати штрафів, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті Банку, роздруківка яких надана позивачем до матеріалів справи, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки не містять підпису боржника та не визнаються відповідачем такими, що існували на момент укладення кредитного договору та саме з ними він був ознайомлений. Таким чином позовні вимоги про стягнення штрафів не підлягають задоволенню за безпідставністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 1\~762,00,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № PROM5BK6NC від 05/06/2018 (а.с.1). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 99915,27 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 1\~839,46 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 74,9% (1\~839,46х100: 99\~915,27 = 1,8%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 1,8%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 31,72\~грн (1762,00х1,8%=31,72). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066,1069 ЦК України,

Outcome: partial