Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

13.08.2018 року до канцелярії Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позивач подав вищевказаний позов. Позивач в позові посилається на те, що відповідачем порушено її право на отримання спадщини після смерті чоловіка, який помер 29.06.2017 року. В грудні 2017 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 15.05.2018 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири, яка була зареєстрована за померлим. 16.05.2018 року у вчиненні нотаріальних дій по відношенню до іншої частини квартири позивачеві було відмовлено у звязку з тим, що квартира була набута спадкодавцем у спільну сумісну власність подружжя в період перебування спадкодавця у попередньому шлюбі. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.1996 року шлюб між померлим та його попередньою дружиною було розірвано, рішення суду набрало законної сили 30.08.1996 року. Квартира була придбана за договором купівлі-продажу 08.10.1996 року, тобто вже після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили. Тому позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобовязати приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка. Адвокат позивача надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача за правилами ст.\~280,287,288 ЦПК України\~- заочно. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами цивільної справи, 29 червня 2017 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №756700, виданого Амур Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1230 від 01.07.2017 року. Позивач була дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №249817, виданого Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №287 від 05.07.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (колишня назва Комсомольська) в м.Дніпрі (колишня назва Дніпропетровськ). Відповідно до ст.ст.1216, 1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст.1217,1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями1268, 1269\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.\~1221\~ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а згідно ст.\~1222\~цього Кодексу спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач, відповідно до норм чинного законодавства України у сфері нотаріату, звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського управління юстиції [PERSON] 15.05.2018 року відповідачем було видано свідоцтво про право на Ѕ частку квартири [ADDRESS] (за реєстровим номером №101). 16.05.2018 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер 29.06.2017 року, у звязку з неналежністю спадкодавцю права власності на це майно. У своїй постанові нотаріус посилається на те, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про шлюб №00019489486 від 31.01.2018 року, спадкоємець [PERSON] на момент набуття вищевказаної квартири знаходився у зареєстрованому шлюбі з 06.11.1986 року по 20.06.1997 рік із гр. [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю (в ред. 01.04.1996 року), Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У своєму позові позивач посилається на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.1996 року, яким шлюб між померлим та його попередньою дружиною було розірвано, рішення суду набрало законної сили 30.08.1996 року. Квартира була придбана за договором купівлі-продажу 08.10.1996 року, тобто вже після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили. Проте, суд звертає увагу, що згідно чинного на той час законодавства України, шлюб вважався розірваним не з моменту набрання рішення законної сили, а з моменту видачі свідоцтва про розвівання шлюбу, де орган актів цивільного стану робить відповідний актовий запис. Тому посилання позивача, суд вважає, безпідставними. Відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.49\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~нотаріус або\~посадова особа,\~яка вчиняє\~нотаріальні дії,\~відмовляє у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Отже, суд приходить до висновку, що приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер 29.06.2017 року. За таких підстав, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий сбір не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed