Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

14 лютого 2020 року, [PERSON] звернулась до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 15.12.2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (актовий запис № 672), від якого сторони не мають спільних дітей, посилаючись на те, що сімейне життя між ними не склалось і відносини стали погіршуватись останні роки, через різні характери та погляди на сімейне життя і моральні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всі життєвим питанням, що призвело до негативного ставлення та втрати почуття любові один до одного, та в решті, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними припинились з червня 2014 р., з якого вони фактично не проживають разом і не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим, їхній шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати її інтересам. В судове засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, зворотним поштовим повідомленням та особисто під розписку, причини неявки не повідомила, однак на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити та слухати справу без її участі, не заперечуючи проти заочного розгляду справи (а.с. 15-18,26). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зворотними поштовими повідомленнями з відмітками листоноші «за закінченням встановленого строку зберігання», причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву або письмових пояснень суду не надав (а.с. 20,21,23,24). Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку в підготовчому судовому засіданні, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ст.ст. 191,281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційний шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 15.12.2006 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (актовий запис № 672), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 15.12.2006 р., від якого сторони не мають спільних дітей (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя між подружжям не склалось і їхні відносини стали погіршуватись останні роки, через різні характери та погляди на сімейне життя і моральні цінності, наслідком чого стали непорозуміння по всі життєвим питанням подружжя, що призвело до негативного ставлення та втрати почуття любові один до одного, та в решті, подружні відносини і шлюбні стосунки між ними припинились з червня 2014 р., з якого вони фактично не проживають разом і не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим, їхній шлюб носить формальний характер, подальше збереження шлюбу неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити моральним засадам суспільства, інтересам, свободам позивачки. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки належать стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., які були підтверджені документально (а.с. 1).

Outcome: approved