Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

12 серпня 2014 року Орган опіки та піклування звернуся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачки, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини, [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачки, [PERSON], аліменти на користь дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка покинула свою малолітню дитину у сторонніх людей, про що було складено акт на покинуту дитину. Дитина тривалий час перебувала в Миколаївській міській лікарі № 2, відповідно до рішень Виконкому ММР набула статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштована до Миколаївського будинку дитини на повне державне забезпечення. Мати долею сина не цікавиться, в лікарні жодного разу його не відвідувала, участі у вихованні та утриманні не приймала. Рішенням Виконкому ММР дитину влаштована під опіку [PERSON] На теперішній час мати дитини постійного місця проживання не має, веде асоціальний спосіб життя, бродяжить, долею дитини не цікавиться, не надає матеріальної допомоги, не піклується про його здоров'я, фізичний стан, духовний та моральний розвиток. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність відповідачки, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника Служби у справах дітей, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] року. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00011812134, відомості по батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. 11 жовтня 2011 року на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого було виявлено порушення місячного строку, встановленого ст. 144 СК України, для реєстрації народження дитини, що передбачає відповідальність згідно ст. 212-1 КУпАП. 28 грудня 2012 року Тарасівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області своїм Рішенням № 51 вилучила з родини [PERSON] малолітню дитину [PERSON], [INFO] року народження, у зв'язку з тим, що дитина перебуває у сторонніх осіб. 04 лютого 2013 року [PERSON] була попереджена про адміністративну та кримінальну відповідальність за невиконання батьківських обов'язків, про що підписалась у Протоколі проведення роботи з особою, яка попереджається про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків (а.с. 27). 05 лютого 2013 року було складено Акт № 45 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї, відповідно до якого [PERSON] проживає у найманому будинку, де майже відсутні меблі, предмети побуту, білизна та електроприлади. У помешканні не затишно, брудно, температурний режим не відповідає нормі. Продуктами харчування [PERSON] не забезпечена, веде аморальний спосіб життя. Вона палить, вживає алкогольні напої. Відповідно до Характеристики № 23, складеної на [PERSON] 26 лютого 2013 року, вона за час проживання в с. Лиса Гора з початку 2013 року зарекомендувала себе негативно. [PERSON] зловживає спиртними напоями. Житла та майна на території с. Лиса Гора не має, ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків. 10 грудня 2013 року, біля 02:00 год по [ADDRESS] було виявлено малолітнього [PERSON], [INFO], якого повторно залишила без нагляду його мати, місце знаходження батьків не відомо про що складено відповідний Акт на покинуту дитину. 17 січня 2014 року Виконавчий комітет ММР своїм Рішенням № 7 надав дитині, [PERSON], [INFO], статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням Виконкому ММР № 312 від 11 квітня 2014 року було встановлено опіку над [PERSON], [INFO], та призначено над ним опікуна - [PERSON]. Згідно копії відповіді Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області № 18/480 від 17 січня 2014 року на запит Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району ММР від 23 грудня 2013 року, гр. [PERSON], [INFO], не мешкає та ніколи не мешкала за адресою: [ADDRESS], розшуковими заходами встановити місце проживання гр. [PERSON] не вдалося. Як вбачається з копії відповіді Миколаївського обласного будинку дитини № 03-332-04 від 04 березня 2014 року на запит Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району ММР № 271 від 25 лютого 2014 року, матір [PERSON] свого сина [PERSON], 2011 року народження, в закладі жодного разу не відвідувала, долею дитини не цікавилась. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету ММР вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її сина, [PERSON], [INFO], про що складено відповідний Акт № 2253/02.02.01-22/22/14/14 від 23.10.2014 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, матір можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками. При постановленні законного й справедливого рішення, суд враховує положення Європейської Конвенції «Про права дитини», зокрема ч. 2 ст. 6 в якій зазначено, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Крім того, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 27 Конвенції, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя - не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально-визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язків утримання дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, оскільки судом встановлені обставини, що відповідачка ухиляється від виконання обов'язку по вихованню сина та враховуючи, що нею не надано суду доказів того, що вона виконує свої батьківські обов'язки належним чином, піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, суд вважає за доцільне задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved