Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

14.12.2015 року Орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області звернувся в суд з позовом, в інтересах неповнолітньої [PERSON], третя особа Прокуратура Ківерцівського району Волинської області, до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON], народила дитину [PERSON], [INFO], яка з дитинства хворіє «фенілкетонурією» і потребує постійної дієтотерапії, лікування та медичного контролю за розумовим і фізичним розвитком. Оскільки обоє батьків були інвалідами дитинства, тому вихованням та організацією лікування займається бабуся дитини - [PERSON] Рішенням Ківерцівського районного суду від 02.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а рішенням цього ж суду від 03.09.2014 року [PERSON] було визнано недієздатним. Враховуючи, що відповідач усунулася від виконання батьківських обов'язків щодо своєї дитини, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не займається утриманням, вихованням, тому, виходячи виключно з інтересів дитини, з метою встановлення правового статусу дітей та забезпечення їх права на соціальний захист, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини: [PERSON], [INFO], залишивши дитину на утриманні бабусі - [PERSON] до встановлення опіки. А також, згідно заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача Дейна О.В. в судовому засіданні позов у відповідності до уточнених позовних вимог підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, вказуючи на те, що вона належним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки [PERSON], тому просила відмовити у задоволенні заявленні заявлених позовних вимог повністю. Прокурор Матвіюк М.Ю. в судовому засіданні висловив думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у заявленому розмірі. Заслухавши пояснення сторін по справі, думку прокурора, проаналізувавши обставини справи, дослідивши представлені докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та відповідач [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] актовий запис № 31, виданого відділом РАГС Ківерцівського РУЮ 29.03.2001 року /а.с. 9/. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.09.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с. 46/ Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.09.2014 року, [PERSON] визнано недієздатним /а.с. 8/. Згідно довідки МСЕ № 041739 від 11.01.2001 року позивач [PERSON] є інвалідом з дитинства першої групи довічно /а.с. 7/. Також, [PERSON] отримує соціальну пенсію на дитину інваліда, що стверджується посвідченням серії [NUMBER], номер пенсійної справи 149959, виданого УПФ в Ківерцівському районі Волинської області 25.07.2002 року /а.с. 6/. Відповідно до характеристики ЗОШ І-ІІІ ст. № 4 м. Ківерці, [PERSON], 2001 року народження, навчається у 9-А класі, характеризується позитивно, вихованням вже другий рік займається її бабуся, тоді як мама дитини дуже рідко цікавиться навчанням дитини /а.с. 10/ Згідно довідки про склад сім'ї № 633 від 11.07.2014 року, виданої Куклинською сільською радою Маневицького району Волинської області, акту обстеження умов проживання [PERSON] від 31.07.2014 року, довідки ЗОШ І-ІІІ ст. с. Кукли, [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] у будинку своїх батьків, де окрім неї зареєстровані та проживають восьмеро осіб, з яких четверо малолітніх дітей /а.с. 26-28/. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої [PERSON] від 27.05.2014 року, остання проживає разом з бабусею [PERSON], яка займається її вихованням, та батьком [PERSON] Дитина забезпечена усім необхідним для виховання та розвитку /а.с. 33/. За результатами проведення бесіди працівниками служби у справах дітей Ківерцівської РДА, в присутності директора ЗОШ І-ІІІ ст. №4 м. Ківерці, з неповнолітньою [PERSON] встановлено, що дитина більш прихильніша до своєї бабусі чим до матері і не бажає змінювати місця проживання та навчання /а.с. 30/. Залучені в якості свідків бабуся дитини [PERSON] та директор Ківерцівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] в судовому засіданні вказали, що [PERSON] не цікавиться життям дитини та не займається її вихованням, а пенсію яку отримує на дитину інваліда використовує виключно для власних потреб, також [PERSON] перебуває під наглядом районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Дитина хворіє фенілкетонурією і потребує постійного дорого вартісного харчування, яке фактично забезпечує бабуся, тоді як матір дитини не цікавиться здоров'ям та вихованням дитини та не забезпечує її матеріально. Окрім того, в судовому засіданні було заслухано думку неповнолітньої [PERSON], яка вказала, що не бажає проживати з матір'ю, оскільки остання її покинула, не цікавиться її життям та здоров'ям, не займається її вихованням та не забезпечує матеріально. Згідно висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 52/02-18 від 08.12.2015 року, позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON] /а.с. 4-5/. Як слідує з роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не займається їх вихованням, не забезпечує матеріально, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З врахуванням інтересів неповнолітньої [PERSON], залишити її на утриманні бабусі, [PERSON] до встановлення над нею опіки. Крім того, як передбачено ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом також встановлено, що відповідач отримує стабільну пенсію, однак на утримання неповнолітньої дитини матеріальної допомоги не надає, а тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь неповнолітньої доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки сторони по справі звільнені від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі ст. 367 ЦПК України суд може допустити негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежів за один місяць. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: approved