Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

13 березня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Мотивує вимоги тим, що з 21 липня 2015 року вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Проте, в квартирі з 2002 року по теперішній час зареєстрований відповідач, місцезнаходження якого не відомо. Вона вимушена нести витрати щодо утримання вказаної квартири. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М. Судом направлений запит щодо з`ясування місця реєстрації. Місце реєстрації відповідача підтверджено за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 26 березня 2020 року по справі відкрито провадження, встановлений розгляд справи в порядку спрощеного провадження. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надавав. Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., реєстровий номер 4605. Продавець квартири [PERSON] (а.с. 7). Право власності на квартиру 21.07.2015 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить запис про реєстрацію права власності (а.с. 8). Проте, з 31 липня 2002 року в зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відомості № Б5-39547-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщені квартири [ADDRESS] (а.с.12, 22). [PERSON] з 2015 року по теперішній час не проживає, особисті речі відсутні, про що свідчить акт про не проживання від 12.03.2020 року (а.с.11, 21). Отже, встановлені обставини свідчать, що на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачці повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивачки, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі, суд доходить висновку, що [PERSON] , має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved