Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

14.06.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], у твердій грошовій суму у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з грудня 2015 року по день винесення рішення із розрахунку 3000 грн. щомісячно. При цьому позивач посилається на те, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON], який знаходяться на її утриманні. Позивач вказує, що після фактичного припинення стосунків сторін у 2014 році, відповідач систематично надав грошові кошти на утримання сина у розмірі 3000-4000 грн., однак з грудня 2015 року відповідач фактично не надає матеріальної допомоги на утримання сина, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2017 року задоволено позовні вимоги [PERSON] Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.02.2017 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2017 року та справу призначено до судового розгляду. 18.08.2017 року позивач [PERSON] надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], у твердій грошовій суму у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з грудня 2015 року по день винесення рішення із розрахунку 5000 грн. щомісячно. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме зазначила, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник пояснила, що бізнес відповідача на теперішній час не приносить дохід та звертає увагу на те, що відповідач не ухиляється від свого обовязку щодо утримання сина. Вислухавши учасників справи, які зявилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 22.12.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року /а.с. 6, 4/. 05.06.2009 року народився [PERSON], актовий запис № 1178, що вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 181687, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 5/. Згідно довідки № 785 від 18.07.2016 року та акту № 15 від 18.07.2016 року у квартирі [ADDRESS] проживає позивач [PERSON] та без реєстрації її син [PERSON], [INFO] /а.с. 16-17/. Таким чином, судом встановлено, що на утримані позивача знаходиться син сторін [PERSON], [INFO]. У ході розгляду справи позивач [PERSON] пояснювала, що з часу фактичного припинення стосунків, а саме з 2014 року, відповідач систематично надавав грошові кошти на утримання сина у розмірі 3000-4000 грн., однак з грудня 2015 року відповідач фактично припинив надавати матеріальну допомогу на сина. На підтвердження вказаної обставини судом досліджено лист ТОВ «НКО «Вестерн Юніон ДП Восток» від 29.06.2016 року /а.с. 14-15/, з якого вбачається, що 07.09.2015 року та 09.08.2015 року відповідач [PERSON] перераховував позивачу [PERSON] кошти у розмірі 170 дол. США та 275 дол. США відповідно. Стороною відповідача на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України на підтвердження майнового стану [PERSON] надано: -посвідчення про задекларовані данні, з якого вбачається, що відсутні подані річні податкові декларації про податки на прибуток фізичних осіб про отримані прибутки за фінансові роки 2009-2015 рр. /а.с. 128-130/. -Свідоцтво про народження 19.01.1995 року [PERSON], актовий запис № 237, батьком у якому вказаний [PERSON] /а.с. 132/; -Довідку ДЗ «Київський коледж зв'язку» від 01.03.2017 року про те, що [PERSON] закінчив денну форму навчання та сплатив вартість навчання у розмірі 20\~200,00 грн. /а.с. 127/. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд звертає увагу, що чинною редакцією Сімейного кодексу України внесено зміни до вказаної статті, а саме виключено положення щодо нерегулярності, мінливості доходу платника аліментів. Суд враховує пояснення сторони відповідача щодо часткової участі батька в утриманні сина, на підтвердження чого суду надано квитанції про сплату аліментів. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує встановлений ст.7 Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік , прожитковий мінімум у 2017 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Тому сума аліментів на дітей сторін має узгоджуватись з вказаною сумою. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. А саме суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1500,00 грн. щомісячно. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 5000,00 грн. за минулий час, а саме з грудня 2015 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У ході розгляду справи судом досліджено надану позивачем роздруківку листування сторін у електронній мережі як доказ на підтвердження пояснень позивача щодо вжиття нею заходів з метою одержання аліментів з відповідача, які вона не могла отримати у зв'язку із ухиленням батька дитини від їх сплати. Суд критично оцінює пояснення сторони відповідача щодо належної участі [PERSON] у витратах на утримання сина за період з грудня 2015 року. Оскільки, на підтвердження вказаних доводів відповідачем на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано належних доказів. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Outcome: partial