Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

13.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою, в якій просили шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2309, розірвати, мотивуючи тим, що з 02.09.2010 року перебувають у шлюбі, від спільного проживання вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , між ними шлюбне життя не склалося, емоційний зв`язок та шлюбні стосунки зникли, в зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало недоцільним. На даний час, окрім спільної дитини, їх нічого не пов`язує, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків та проживають окремо, шлюб існує формально. Між ними досягнуто згоду стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участь у забезпеченні умов життя того з батьків, хто проживатиме окремо, участь у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо, що передбачено підписаним між ними договором. 14.05.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 23.06.2020 року заявники подали спільну заяву до суду, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримують та просять задовольнити вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 02.09.2010 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2309, від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 11,12). Також, з матеріалів справи (а.с. 13-14), вбачається, що 06.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою Договір, відповідного до якого досягли спільної згоди щодо місця проживання сина, участі у його вихованні і утриманні та виконання ними батьківських обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що заявники наміру зберігати сім`ю не мають, надавати строк на примирення суд вважає за недоцільне, оскільки сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, що підтверджується поданими ними відповідними заявами. Протягом тривалого часу сторони сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Отже, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, оскільки заявники мають стійке волевиявлення щодо його розірвання, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Заявниця, яка змінила прізвище при реєстрації шлюбу, просить суд залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Відповідно ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved