Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

14 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 31.05.2015 року [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 2321887500:14:004:0010 площею 7,19 га, розташованої на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.05.2015 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 7,19 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Для підтвердження права власності [PERSON] на підставі розпорядження голови РДА від 10.04.2002 року № 121 було 05.06.2002 року видано державний акт серії ІІІ-ЗП № 001603, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 216. Далі в позові зазначив, що за свого життя [PERSON] склала заповіт від 20.03.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу [PERSON], яким вона заповідала позивачу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 7,19 га, розташовану на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Оскільки державний акт на вищевказану земельну ділянку був втрачений за невідомих обставин, позивач, звернувшись після смерті [PERSON] до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області, отримав відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, так як надати оригіналу правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку він не міг. Таким чином, він не має можливості оформити спадщину на себе у встановленому законом досудовому порядку. Прохає визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 31.05.2015 року, на земельну ділянку кадастровий номер 2321887500:14:004:0010 площею 7,19 га, розташованої на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, прохає їх задовольнити (а. с. 94). Представник відповідача Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує в повному обсязі (а. с. 95). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала електронною поштою заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а. с. 90). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а. с. 91). Представник третьої особи Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не зявився, надали засобами факсимільного звязку заяву, в якій прохають проводити розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а. с. 93). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши обставини справи, представлені докази та надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд\~приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20.03.2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], яким заповідала належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 7,19 га, розташовану на території П № 10; п. 103 Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, за межами населеного пункту, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗП № 001603, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 05 червня 2002 року, [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 69). Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗП № 001603, виданий Гуляйпільською районною державною адміністрацією 05 червня 2002 року, [PERSON], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 9), який втрачено за невідомих обставин, вважається недійсним, що підтверджується копією оголошення в газеті «Голос Гуляйпілля» (а.с. 7). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер 2321887500:14:004:0010 площею 7,1949 га, розташована на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 11-16). Те ж саме підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.12.2015 року № 73/86-15 (а.с. 17). 31.05.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії VІ-ИК № 620717, виданого 02.06.2015 року Ленінським управлінням ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області (а.с. 63). Позивач 17.06.2015 року звернувся до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.60). Цього ж дня державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа, про що внесені відповідні відомості до Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.06.2015 року (а.с.58,65,68). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.06.2015 року, заповіт, складений [PERSON] 20.03.2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], є чинним (а.с. 66-67). Згідно довідки Новогупалівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області померла [PERSON], [INFO], дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] з 26.04.2013 року по день смерті 31.05.2015 року. Разом з нею за вказаною адресою на день смерті зареєстрованих громадян не було. В сільській раді заповіт не складався і не посвідчувався (а.с.70). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, складеною державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] від 05.12.2015 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 31.05.2015 року гр. [PERSON], на спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 7,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, так як спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку (а.с. 18, 77). Згідно копії заяви [PERSON], поданої 09.12.2015 року до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області, їй відомий зміст заповіту її матері [PERSON], про те, що нею заповідано земельну ділянку [PERSON], зміст ст. 1241 ЦК України їй відомий, від виділу їй обовязкової частки спадщини відмовляється (а.с. 78). Внаслідок того, що державний акт серії ІІІ-ЗП № 001603 було втрачено, позивач не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Суд задовольняючи позов виходить з такого. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 181 ЦК України передбачає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1233 ЦК України передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статті 1235 та 1236 ЦК України визначають право заповідача визначити коло спадкоємців та обсяг спадщини, який ними успадковується. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 1 ст. 131 ЗК України передбачене право громадян та юридичних осіб України, а також територіальних громад та держави, набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнанням прав. Приймаючи до уваги те, що за право на спадщину у вигляді земельної ділянки ніхто не сперечається, спадкодавцем був складений заповіт саме на [PERSON], який є чинним, позивач не має можливості надати оригінал правовстановлюючого документа через його втрату, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. А тому позов є таким, що ґрунтується на законі та підтверджений встановленими обставинами. Питання щодо судового збору позивачем не порушувалось.

Outcome: approved