Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

14.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просила встановити факт, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх вимог заявник вказала, що являється власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS], та земельної ділянки, площею 0.0516 га, кадастровий номер [NUMBER]. Заявник вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], також зазначила, що у неї є син [PERSON], [INFO] [PERSON] у заяві вказала, що згідно паспорту її прізвище значиться «[PERSON]», прізвище сина згідно його паспорту значиться «[PERSON]». Заявник зазначила, що на даний час хворіє та хоче переоформити право власності на належне їй майно на ім'я сина. У зв'язку з вищевикладеним просить суд задовольнити її заяву. Представник заявника у судовому засіданні 25.08.2016 року заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, зіславшись на обставини зазначені у заяві. [PERSON] у судові засідання 27.07.2016 року та 25.08.2016 року не з'явився, разом з тим 25.07.2016 року на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, з вимогами заявника погодився (а.с.24). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши думку предстанвика заявника та думку зацікавленої особи, викладеної в заяві від 25.07.2016 року суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається із копії паспорту заявника, серії [NUMBER] та копії ідентифікаційного коду (а.с.3-5), зазначено прізвище «[PERSON]». Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] зазначено прізвище [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про загальнообов'язкове соціальне страхування [NUMBER] прізвище [PERSON] зазначено «[PERSON]» (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.08.1969 року вказано прізвище російською мовою «[PERSON]» (а.с.10), мати визначено «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.1962 року шлюб зареєстровано між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11), після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіку та дружині - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] прізвище [PERSON] зазначено «[PERSON]» (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.16) [INFO] помер [PERSON]. З свідоцтва про право на спадщину від 18.02.2005 року вбачається, що [PERSON] успадкувала майно свого померлого чоловіка (а.с.17). Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6831413 від 25.03.2005 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] (а.с.18-19). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами Цивільно-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - ЦПК України) . Відповідно до частини другої статті 234 ЦПК України передбачено, «що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження». Згідно частини третьої статті 235 ЦПК України, «справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду». Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України «суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами». Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на переоформлення спадкових прав. Факт родинних відносин між [PERSON] та заявником стверджується співпаданням зазначення їх імен, які відображені в наданих суду документах та тим, що взаємовідносини між ними є як матері та сина. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази родинних відносин з [PERSON], які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON]. При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». На підставі викладеного,

Outcome: approved