Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

14 січня 2021\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~даним позовом\~до відповідача\~ [PERSON] та просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 21 січня 20020 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №27. Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Подружні відносини між ними припинені, вважає, що стосунки відновити неможливо. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 березня 2021 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.33-34). Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с.65). Відповідач у судове засідання не з`явився. 11.11.2021 до суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшла нотаріально засвідчена заява про розгляд справи в його відсутність. В якій зазначено про те, що він отримав копію позову з додатками, ним з позивачкою досягнуто згоди про те, що справа про розірвання шлюбу буде розглядатится за місцем проживання позивачки, тобто в Новосанжарському районному суді Полтавської області, в Україні. Він позовні вимоги визнає та просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 21 січня 20020 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стані (а.с.76-80). Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21 січня 2020\~року у\~Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми),\~актовий запис\~№27 (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими\~статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно зі\~статтею 497 ЦПК України\~підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України. Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей\~2,\~497 ЦПК України повинні керуватися нормами\~Закону України «Про міжнародне приватне право»\~та нормами відповідних міжнародних договорів. Закон України «Про міжнародне приватне право»\~встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону). У пункті 2 частини першої\~статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: -хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; -об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; -юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Положеннями статей\~60,\~63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Так, позивач [PERSON] є громадянкою України, місце реєстрації якої є [ADDRESS] . Шлюб сторони\~зареєстрували в Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). Відповідач [PERSON] є громадянином Ізраїлю. Позивачкою зазначено, що з відповідачем вони спільно проживали в Україні за адресою: [ADDRESS] з грудня 2019 року по березень 2020 року, шлюб також був зареєстрований на території України. В березні відповідач повернувся до Ізраїлю, вона ж залишилась проживати в Україні. Вказані обставин були визнані відповідачем. Враховуючи наведене, виходячи з того, що останнім спільним місцем проживання подружжя є [ADDRESS] , позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за вказаною адресою, відповідно до ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», підлягає застосуванню гл. 11\~СК України. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша\~статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті\~104, частиною третьою статті\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті\~110, статті\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя, виходячи з того, що сторони не підтримують сімейних відносин, тобто у даний час шлюб носить формальний характер, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому\~вважає, що шлюб між сторонами має бути розірваний. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, тому суд залишає шлюбне прізвище позивача [PERSON] . На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved