Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

14.08.2017 року позивач звернулася з позовом до відповідача та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON], [INFO], у супроводі її матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її батька - [PERSON] до Держави Ізраїль з 15 листопада 2017 року по 15 березня 2018 року; дозволити [PERSON], [INFO], без згоди [PERSON] оформити проїзні документи передбачені чинним законодавством для виїзду малолітньої [PERSON], [INFO]. Обгрунтувала позов тим, що відповідач, безпідставно не надає своєї згоди на виїзд дитини за межі України. Водночас жодних вагомих аргументів, які б пояснювали чи обґрунтовували його відмову, він не наводить. Це в свою чергу унеможливлює виїзд спільної дитини за кордон для лікування та оздоровлення, повністю нівелює її інтереси та ставить під загрозу її нормальний фізичний та духовний розвиток. Вважає таку поведінку відповідача і водночас батька дочки - [PERSON], такою, що шкодить інтересам останньої та не сприяє її всебічному та гармонічному розвитку. Позивач зазначила, що лікарем було рекомендовано пройти обстеження дитині в одній із ізраїльських клінік, що спеціалізуються на оздоровчо-профілактичному лікуванні даного типу захворювань серед дітей. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач заперечував проти позову, та пояснив суду, що надає кошти на лікування доньці та має впевненість, що після виїзду доньки за кордон, остання не повернеться до України. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 27 жовтня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 266 - розірвано (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.6). В даний час [PERSON], проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). 13.01.2017 року позивачем було укладено шлюб та змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 11). Згідно довідки від 10.08.2017 року із обласної дитячої лікарні [PERSON] було встановлено діагноз: плоско-вальгусна деформація стоп, лівобічний сколіоз 2 ст. Рекомендовано: ЛФК, масаж, грязьові аплікації, парафінотерапія, плавання, бажано насичена солями та мінералами морська вода, про що не заперечував відповідач в судовому засіданні. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Проте, відповідач такого дозволу на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] у супроводі матері [PERSON] до Держави Ізраїль не надав по причині можливого припущення не повернення доньки до України, що є перешкодою для задоволення малолітньою своїх інтересів. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку,або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Разом з тим, суд не приймає заперечення відповідача, які ґрунтуються на припущеннях щодо неповернення дитини до України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON], [INFO], у супроводі її матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] до Держави Ізраїль на строк з 15 листопада 2017 року по 15 березня 2018 року. Одночасно вимоги позивача дозволити без згоди [PERSON] оформити проїзні документи передбачені чинним законодавством для виїзду малолітньої дочки [PERSON], [INFO] не ґрунтуються на законі та є передчасно заявленими, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: partial