Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

14.09.2018р. до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], де просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 8, розташованим по вулиці Новій в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є власником 67/100 частки житлового будинку № 8, розташованого по вулиці Новій в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області, в якому були зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які у 2015 році виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, та з цього часу у даному житловому приміщенні не проживають, а тому втратили право на його користування. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надавши заяву, де просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі, не заперечують проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, заперечень проти задоволення позову не подав. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.2 ст.247 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Позивач [PERSON] відповідно до договору дарування частини домоволодіння серії АЕІ № 558856, посвідченого 14.02.2002р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 448, є власником 67/100 частини жилого домоволодіння з часткою господарських будівель, що знаходиться в місті Калинівка Вінницької області по вулиці Новій під номером 8, право власності на яку зареєстровано в передбаченому законом порядку, про що свідчить штамп Вінницького обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації, згідно якого право власності зареєстровано 18.02.2002р. в реєстрову книгу № 6 за реєстром № 1164. Відповідно до будинкової книги та довідки Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області за вих.№ 3132 від 14.08.2018р., за адресою: Вінницька область, Калинівський район, місто Калинівка, вулиця Нова, будинок № 8, в передбаченому законом порядку зареєстровані: позивач [PERSON] у якості власника майна; [PERSON], 1974року народження, у якості співмешканця власника майна; відповідач [PERSON], 25.01.1990року народження, у якості сина власника майна, відповідачка [PERSON], 16.12.1992року народження, у якості невістки власника майна, відповідач [PERSON], 01.01.2012року народження, у якості внука власника майна. Факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у період з 2015 року по теперішній час за вказаною адресою, підтверджується письмовим актом обстеження житлово-побутових умов від 17.08.2018р., складеним та засвідченим заступником міського голови Калинівської міської ради Вінницької області [PERSON], за підписом останнього та підписами членів комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, згідно довідки МУП м. Ржева «Седействие» за вих.№ 8739 від 23.08.2018р. та заяви серії 69 АА 2160044, посвідченої 01.10.2018р. нотаріусом Ржевського міського нотаріального округу Тверської області Російської Федерації [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за № 69/11-н/69-2018-5-221, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 09.03.2017р. зареєстровані на території Російської Федерації за адресою: [ADDRESS], де фактично і проживають. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добровільно покинули будинок № 8, розташований по вулиці Новій в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області, вибувши на постійне місце проживання до Російської Федерації, де мають зареєстроване місце проживання, суд вважає, що останні втратили право на користування спірним житлом, оскільки не проживають в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідачі позовні вимоги визнали, а отже фактично підтвердили зазначені обставини. У своїй нотаріально посвідченій заяві, батьки малолітнього [PERSON], 01.01.2012року народження - відповідачі [PERSON] та [PERSON] письмово зазначили, що не заперечують проти зняття з реєстраційного обліку їх дитини за спірною адресою, оскільки він в передбаченому законом порядку зареєстрований за іншою адресою на території Російської Федерації, де фактично і проживає, а тому задоволення позову не порушує його прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. На підставі викладеного,

Outcome: approved