Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

14.05.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 11.02.2020 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області у справі № 235/919/20 (НП 2-н/235/89/20) на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] має аліментні зобов`язання перед [PERSON] з надання матеріальної допомоги на малолітнього сина [PERSON] , а саме на підставі судового наказу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2020 року по справі № 235/919/20 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. За посиланням [PERSON] батьківський обов`язок утримувати малолітню дитину свідомо розуміє, від сплати аліментів не ухиляється, однак не має реальної можливості перераховувати кошти в присудженому розмірі. Позивач вважає наявними підстави для зменшення розміру аліментів, присуджених судовим наказом від 11.02.2020 року до 1/6 частини доходу, оскільки на його утриманні також перебуває неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, [PERSON] , посилаючись на ст. 192 СК України, звернувся до суду за судовим захистом своїх прав та інтересів (а.с. 1-2). Ухвалою суду від 18.05.2020 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України (а.с. 19). 22.06.2020 року [PERSON] , в порядку та строк, передбачені ст. 278 ЦПК України подано відзив на позовну заяву з викладенням наступних заперечень проти вимог [PERSON] . Так, відповідачем акцентується увага суду, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів першочергово підлягає з`ясуванню зміна матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я сторін, і що така зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. При зверненні 07.02.2020 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2017 року народження [PERSON] було надано відомості про наявні у [PERSON] грошові зобов`язання відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2009 року народження, а саме щомісячні утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2020 року. Таким чином, при видачі 11.02.2020 року судового наказу № 235/919/20 було враховано матеріальний стан [PERSON] , наявні в нього аліментні зобов`язання. Отже, сплата аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 42 % частки доходу (1/6 на доньку та 1/4 на сина) не є обтяжливою для позивача. При розгляді справи, [PERSON] просить врахувати її теперішній матеріальний стан, відсутність джерела доходу (заробітку), тимчасову непрацездатність з огляду на перебування у декретній відпустці до досягнення малолітнім сином [PERSON] трирічного віку. Також, відповідачем зазначено, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів первісно підлягають врахуванню інтереси дитини, потреба в матеріальному утриманні. В контексті таких посилань, відповідач зазначила, що малолітній син [PERSON] , 2017 року року народження за станом здоров`я (діагностовано відкрите овальне вікно, аберантні хорди в порожнині лівого шлуночка) потребує додаткових коштів на лікування та догляд. Також підлягають врахуванню потреби неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на обліку як частино хворіюча дитина на застудні захворювання. В якості вільних пояснень відповідач просить суд при ухваленні рішення врахувати, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, при цьому батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (а.с. 24-26). Правом подачі відповіді на відзив позивач [PERSON] не скористався. Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач [PERSON] , його представник адвокат Малькевич Н.В. (уповноважена договором про надання правової допомоги від 14.04.2020 року, ордером на ведення справи) надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримано. Відповідач [PERSON] , її представник адвокат Голубєва О.В. (уповноважена договором про надання правничої допомоги від 17.09.2020 року, ордером на ведення справи) надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, просять відмовити в позові, ухвалити рішення з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 21.07.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі (відомості підтверджено штампом в паспорті відповідача - а.с. 11). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2010 року по справі № 2-11543/10 шлюб розірвано (а.с. 3). [INFO] народжений [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (родинний зв`язок визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України, споріднення підтверджено копією свідоцтва про народження дітей - а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2020 року по справі № 235/919/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 07.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Згідно п. 7 ч. 3 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Суд надає оцінку викладених позивачем [PERSON] обґрунтувань позовної заяви з позиції належності і достатності поданих доказів, з урахуванням доводів, аргументів відповідача [PERSON] щодо безпідставності позову та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно доч.1ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту фактичних обставин проживання дітей з батьками № 42, складеного 0.01.2020 року Координаційним комітетом органів самоорганізації населення міста [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2017 року народження проживають з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Між сторонами виник спір щодо розміру аліментів, присуджених до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2020 року по справі № 235/919/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини (25 %) всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що узгоджується з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. ст. 182, 183, 184 СК України (постанова Верховного суду від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13). Зі змісту позовної заяви обставинами, які на теперішній час впливають на розмір присуджених зі [PERSON] на підставі судового наказу від 11.02.2020 року по справі № 235/919/20 аліментів є перебування на утриманні позивача іншої неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Такі доводи підтверджено матеріалами справи. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2010 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.09.2010 року до повноліття дітей (а.с. 5). За досягненням [INFO] повноліття [PERSON] стягнення аліментів на його утримання припинено, та розмір аліментів на доньку [PERSON] , [INFO] визначено за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на сина, який досяг повноліття, а саме складає 1/6 частку заробітку (доходу) [PERSON] . Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) [PERSON] має боргові зобов`язання перед [PERSON] за виконавчими провадженнями № 23319644 від 16.12.2010 року (перебуває на виконанні Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного МРУ МЮ (м. Харків) та № 62137283 від 21.05.2020 року (перебуває на виконанні Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного МРУ МЮ (м. Харків). Загальний розмір аліментів, які стягуються зі [PERSON] на двох дітей на теперішній час складає 5/12 частки (42 %) заробітку (1/6 частка на доньку [PERSON] , 2009 року народження та 1/4 частки на сина [PERSON] , 2017 року народження). Згідно з ч. 2 ст. статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум станом з 1 липня - для дітей віком до 6 років - 1859 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років - 2318 гривень. Таким чином, розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] на користь дітей не повинен бути меншим ніж - 929,50 гривень на утримання сина [PERSON] , 2017 року народження та 1159 гривень на утримання доньки [PERSON] , 2009 року народження. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працевлаштований, перебуває в трудових відносинах з ПрАТ «Автопідприємство «Укрбуд», займає посаду водія, довід з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року склав 113 244,51 гривень, в тому числі: квітень - 12626,22 грн., травень - 23222,74 грн., червень - 26748,88 грн., липень - 20984,28 грн., серпень - 14286,48 грн., вересень - 15375,91 грн. (а.с. 8). Вказане свідчить, що отримуваний [PERSON] дохід дає можливість як батьку неповнолітніх належним чином виконувати покладені на нього зобов`язання, а саме сплачувати аліменти не менше закріпленого на законодавчому рівні мінімального розміру, який при цьому зовсім не виконує обмежувальну функцію. Зі змісту судового наказу від 11.02.2020 року по справі № 235/919/20 вбачається, що суд при визначенні розміру аліментів керувався положенням п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, яким передбачено, що судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Суд акцентує увагу, що у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказового провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. За таких обставин, при видачі судового наказу від 11.02.2020 року по справі № 235/919/20 об`єктивно не підлягали врахування відомості про сімейний та матеріальний стан [PERSON] , перебування на його утриманні інших неповнолітніх та непрацездатних осіб. Такий висновок узгоджується з тим, що на законодавчому рівні (ч. 7 ст. 170 ЦПК України) закріплено право боржника подати позов про зменшення розміру аліментів у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зокрема, на двох дітей - у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто визначення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частки (33 %) заробітку (доходу) платника аліментів фактично є державною гарантією та зменшення такого розміру, в будь-якому разі є недоречним та неприпустимим. Право малолітнього [PERSON] , [INFO] на гідне матеріальне забезпечення зі сторони батька гарантується нормами СК України, та беззаперечно на [PERSON] покладено відповідальність за виховання, навчання і розвиток сина. При цьому, суд звертає увагу, що утримання двох дітей сторін має бути рівнозначним, та не ущемленим відносно матеріального утримання одне одного. Законом України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Так, [PERSON] , висловлюючи заперечення проти позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, зазначила, що на теперішній час має обмеження матеріально утримувати двох неповнолітніх дітей (доньку та сина). Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» № 325 від 19.06.2020 року [PERSON] перебуває в трудових відносинах з підприємством, з 06.07.1994 року працює мотористом вентиляційної установки 3 розряду; на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років з 05.12.2017 року по 06.10.2020 рік (а.с. 32). Суд зазначає, що об`єктивно неможливо однозначно встановити відсутність джерела доходу [PERSON] , оскільки для оцінки майнового стану відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідачем надано не було. Суд вважає за доцільне зазначити, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні відомості (чеки, квитанції тощо) про понесені витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2015 року народження в причино-наслідковому зв`язку, що при цільовому використанні сплачених [PERSON] аліментів коштів на потреби та задоволення інтересів сина не вистачає. За переконанням суду, відсутні підстави вважати, що на теперішній час сплачувана позивачем сума аліментів є недостатньою, та її не вистачає для забезпечення дитини при рівному наданні допомоги обома батьками. Відповідач [PERSON] висловлюючи заперечення проти зміни (зменшення) розміру аліментів також посилається на хворобливий стан здоров`я малолітнього сина [PERSON] , 2017 року народження. Так, згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» № б/н від 19.06.2020 року [PERSON] знаходиться на «Д-обліку» з діагнозом відкрите овальне вікно, аберантні хорди в порожнині лівого шлуночка (а.с. 31). Суд надаючи оцінку таким доводам, акцентує увагу, що доказів несення суттєвим грошових витрат на лікування [PERSON] , 2017 року народження (вартості ліків, медичних препаратів, затрат на оздоровлення тощо) - [PERSON] не надано. Більш того, суд зазначає, що предметом розглядуваної позовної заяви є саме зміна (зменшення) розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України, питання про участь батьків у додаткових витратах на дитину відповідно до ст. 185 СК України не охоплюється розглядом цієї справи. Сумуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що звернення [PERSON] до суду з розглядуваним позовом об`єктивно не може свідчити про умисне ухилення від батьківського обов`язку матеріально утримувати своїх дітей, позивачем надано достатні підстави, оцінку яким викладено вище, для зміни розміру аліментів. Суд, з урахуванням фактичних обставин справи, - вважає за можливим зменшення розміру аліментних зобов`язань, визначених судовим наказом від 11.02.2020 року по справі № 235/919/20 з 1/4 частки заробітку (доходів) (25 %) до 1/6 частки (17 %) , що відповідатиме інтересам [PERSON] як одержувача аліментів, та не призведе позивача [PERSON] в скрутне положення ані при забезпеченні своїх потреб, ані при забезпечення матеріальної підтримки малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з урахуванням наявних аліментних зобов`язань відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне, з метою запобігання проблем при подальшому нарахуванні аліментів, встановити час з якого зменшено розмір аліментів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. Зміна стану здоров`я, матеріального або сімейного стану сторін автоматично не припиняють виплату аліментів у попередньому розмірі. Вказані обставини є тільки підставами для зміни розміру аліментів. Таким чином, при задоволенні позову суд зазначає, що аліменти виплачуються в новому розмірі від дня набрання рішенням законної сили. До набрання рішенням про зміну розміру аліментів законної сили вони сплачуються в попередньому розмірі. На підставі викладеного, ст. 191, ч. 1 ст. 192 СК України,

Outcome: approved