overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2012 році зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони з вересня 2013 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач вказує на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося у звязку із втратою взаємоповаги, розуміння та протилежних поглядів на життя. Майновий спір між ними відсутній. З кінця 2013 року позивач сплачує аліменти на утримання дитини і дружини на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області. Позивач прийшов до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, в зв'язку з чим звернувся із даним позовом, просив задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, направив заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила змінити її прізвище на дошлюбне Соколова. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Українківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 11 жовтня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис під №3. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на Тафтай (а.с.6). Сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо, примирення між сторонами не можливе. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24 квітня 2009 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. За роки подружнього життя відповідач безвідповідально відносився до сім'ї, пиячив, не докладав зусиль, щоб мати стабільну роботу. Шлюб носить формальний характер та суперечить їх інтересам. З вересня 2012 року шлюбні стосунки припинено, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Спору про майно немає. Дитина проживає з нею, відповідач не цікавиться здоров'ям та життям дитини. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.2). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та просила задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 24 квітня 2009 року позивач [PERSON] (до шлюбу Крамарова) зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-КИ № 142434 від 24 квітня 2009 року, актовий запис 180 (а.с.3). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 16 вересня 2009 року, актовий запис 612 (а.с.4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 13 травня 1992 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міськвиконкому. Шлюбні відносини припинені остаточно через різні погляди на сімейне життя та втрату взаєморозуміння. Ведення спільного господарства та сумісне проживання між позивачем та відповідачем на даний момент припинено. Спору про майно немає. Дітей сторони не мають. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідач був викликаний у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Галичина» від 05 листопада 2015 року. Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було ним подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно із ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26.05.2007 року вона уклала шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Мар»їнського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 38 з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з липня 2015 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, а тому позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 26 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Мар»їнського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 38 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2015 року через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на предявлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сімю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач проживає у квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира опалюється позивачем. Відповідач, користуючись послугами позивача, плату за отримані послуги здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 01.06.2015 року утворилась заборгованість за послуги теплопостачання на загальну суму 4 400,29 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 4 400,29 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не прибула, проте надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

14 серпня 2015 року Позивач звернувся до суду із позовом про оспорювання свого батьківства щодо дитини - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач посилається на те, що з 29.04.2006 року по 17.04.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON]. Зазначає, що він дізнався від Служби у справах дітей про те, що Відповідач, перебуваючи офіційно з ним у шлюбі на момент народження другої дитини зареєструвала Позивача батьком [PERSON], 21.11.2012 року, про що був внесений відповідний актовий запис №4156 від 26.12.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач стверджує, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], оскільки в період з 28 липня 2010 року по липень 2014 року перебував у місцях позбавлення волі, з Відповідачем не бачився і своєї згоди на визнання батьком не давав. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, у якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Третя особа Відділ РАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві представника не направила, просила слухати справу за відсутності представника та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації представника не направила, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. [INFO] народився [PERSON], у свідоцтві про народження якого батьком зазначено [PERSON] (а.с.9). Згідно зі ст.136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. З метою визначення питання батьківства Позивача за згоди сторін по справі була призначена судово-медична експертиза методом ДНК-аналізу. У відповідності до висновку експерта №373 від 18 грудня 2015 року молекулярно-генетичним дослідженням було встановлено, що біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON], народженого [PERSON], виключається. З огляду на встановлені обставини, позовна вимога про виключення з актового запису про народження [PERSON] відомостей про Позивача як про його батька підлягає задоволенню. На підставі статті 88 ЦПК України, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя. У судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяву, де просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 квітня 1994 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 233. Згідно свідоцтва про народження від шлюбу в подружжя народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що почуття любові та поваги у них втрачені, вони не підтримують шлюбних стосунків, спору з приводу спільного майна, сплати аліментів, місця проживання дитини та спосіб участі у вихованні дитини не мають. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як встановлено у ході розгляду справи, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між сторонами суперечить їх інтересам та може негативно відображатися на їх здоров`ї, на підставі чого суд прийшов до висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути [PERSON] аліменти на її користь до досягнення неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], повноліття в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, дала згоду на заочний розгляд справи, зменшила позовні вимоги та просила стягнути аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.10.2013. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір'ю та перебуваєна її утриманні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. В силу положень статті 181 цього Кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховуючи обов'язок батька утримувати неповнолітню дитину, проживання дитини сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі, не меншому 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягають в силу положень ч. 2 ст. 182, ст. 184 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на їх дитину - сина [PERSON], [INFO], у розмірі по 500 гривень щомісяця до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2002 року. Відповідач участі в утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 19). Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 до 2008 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 07 серпня 2008 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З позову вбачається, що відповідач участі в утриманні дитини фактично не бере, матеріальної допомоги не надає, а вона не взмозі самостійно утримувати дитину. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення ним повноліття. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

14 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. В судове засідання сторони не з'явилися, у поданих письмових заявах просилисправу слухати за їх відсутності, позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, щосторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2007 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться з вересня 2014 року, сумісне проживання припинено з березня 2015 року. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважать неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved