Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

13 квітня 2015 року померла мати позивача [PERSON], яка за свого життя склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, вона заповіла позивачу по справі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, до складу якого входить і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Хрущівка Золотоніського району Черкаської області, вул. Шевченка, 54 . Позивач спадщину після своєї матері прийняв, однак не може належним чином оформити своє право на спадщину, так як у нього відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок і за цих підстав нотаріус, постановою від 20.04.2018 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивач не зявився, однак надав суду заяву, згідно з якою розгляд справи просив проводити за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнали. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 261445 від 02.07.2015 року) [PERSON] померла 13.04.2015 року, про що зроблений відповідний актовий запис №6. Згідно із ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради за вих. № 183 від 19.04.2018 року, на підставі запису погосподарської книги №2, особовий рахунок №010142-3, за [PERSON] числиться житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Хрущівка Золотоніського району по вул. Шевченка (колишня Леніна), б. №54. Право власності померлої на вказаний будинок стверджується також даними технічного паспорту, копія якого додана до матеріалів справи. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.04.2018 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок, із-за відсутності правовстановлюючого документа на дане майно. Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1956 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Шевченка (Леніна), 54, с. Хрущівка, Золотоніського району Черкаської області, хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги не заперечувала, доказів на їх спростування суду не надавала. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту від 18.01.2013 року, посвідченого секретарем Лукашівської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №2, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належало на день смерті заповіла позивачу по справі [PERSON]. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №420/01-16 від 10.05.2018 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №250/2015. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від синів [PERSON] та [PERSON]. 14.06.2017 року на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої. Суд враховує, що [PERSON] не був визначений спадкодавцем у своєму заповіті, відмінно від позивача, крім того [PERSON] помер 29.089.2017 року, що стверджується повним витягом з ДРАЦС громадян щодо актового запису про смерть №00020010084 від 24.04.2018 року. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним належним спадкоємцем та прийняв спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи наявність законних підстав, суд задовольняє позов. На підставі зазначеного та

Outcome: approved