Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

14 квітня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 03.03.2016 року, що набрало законної сили. В даному шлюбі у подружжя одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з матірю і перебуває на її утриманні. Добровільної угоди про сплату аліментів на дитину між позивачем та батьком дитини не досягнуто. Відповідач офіційно не працює, однак має нерегулярний, мінливий дохід і має можливість брати участь в утриманні сина. Тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їхнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просить стягувати з відповідача додаткові витрати на дитину, повязані з розвитком здібностей дитини та її хворобою, в розмірі 200 грн. щомісяця, до досягнення сином повноліття. Аліменти і додаткові витрати на дитину позивач просить стягувати з відповідача, починаючи з 01.10.2014 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила вимоги задовольнити повністю. Вона суду пояснила, що несе постійні додаткові витрати на заняття їхнього сина у спортивній секції із дзюдо та на систематичні огляди і лікування дитини у стоматолога, які іноді значно перевищують 200 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що позов визнає частково. Він не працює, але має нерегулярний, мінливий дохід, тому погоджується сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. щомісяця, однак, починаючи від розірвання шлюбу, з 03.03.2016 року. Проти стягнення з нього додаткових витрат на дитину заперечував. Разом з тим ті обставини, що мати дитини несе постійні додаткові витрати на заняття їхнього сина у спортивній секції із дзюдо та на лікування у стоматолога, які іноді перевищують 200 грн. на місяць, відповідач в судовому засіданні фактично визнав. Також відповідач стверджував, що постійно брав участь в утриманні сина, однак не заперечує, щоб надалі аліменти з нього стягували за рішенням суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що громадяни України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №116167, виданим 27.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шацького районного управління юстиції Волинської області (а.с. 4, 5, 7). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статей 182, 184 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Зокрема, не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами. Оскільки позов в частині стягнення аліментів та обставини про додаткові витрати на дитину відповідач визнав, то вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. та додаткових витрат на дитину в розмірі 200 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, слід задовольнити. Разом з тим вимога позивача про стягнення аліментів та додаткових витрат, починаючи з 01.10.2014 року, задоволенню не підлягає, оскільки позивач в судовому засіданні не довела, що батько дитини до звернення її з позовом в суд не брав участь в утриманні свого сина. Тому аліменти на дитину слід стягувати з відповідача з дати, яку він визнав, тобто, з 03.03.2016 року, а додаткові втирати на дитину від дня предявлення позову, тобто з 14.04.2016 року. В решті позову слід відмовити у звязку з його необгрунтованістю. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі статей 180, 181, 182, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial