Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

13.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Згідно ухвали суду від 26.07.2016 року відкрито провадження після усунення недоліків позову та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 23.08.2016 року до участі у справі було залучено 3-ю особу - товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія». Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2016 року за клопотанням відповідача провадження у справі зупинено для проведення судово - автотоварознавчої експертизи, матеріали даної справи направлені до ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. 13.06.2017 року до суду повернуті матеріали з повідомленням про неможливість проведення експертизи, у зв'язку з чим ухвалою суду від 15.06.2017 року було відновлено провадження по даній справі та призначено до судового засідання. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.08.2017 року було задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.\~ Бокаріуса, провадження по даній справі зупинено. 24.11.2017 року вищевказану справу було повернуто до суду з висновками експертизи, у зв'язку з чим ухвалою суду від 30.11.2017 року було відновлено провадження по даній справі та призначено до судового засідання. 14.12.2017 року позивачем до суду подана уточнена позовна заява, згідно вимог якої [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 37310,99 грн., що відповідає величині втрати товарної вартості автомобіля [NUMBER]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 грудня 2015 року о 09:30 год. по вул. Рудіка в напрямку Білгородського шосе в Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок того, що [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], при перестроюванні не переконався, що це буде безпечно, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким вона керувала та який їй належить на підставі свідоцтва про реестрацію транспортного засобу [NUMBER] Причиною ДТП стало порушення [PERSON] п.10.1. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 888716 від 07.12.2015 р., схемою ДТП, рапортом, поясненнями водіїв [PERSON], [PERSON] Позивач зазначила, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 №888716 [PERSON] значив, що вину визнає. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06 січня 2016 р. відповідача притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, у зв'язку з чим позивач вважає, що вина відповідача є доведеною і не підлягає повторному доказуванню. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, своїми діями [PERSON] завдав їй матеріальну та моральну шкоду. Відповідно до листа від 22.02.2016 р. вих.№272 ТОВ «Міжнародна страхова компанія», яке здійснювало страхування цивільно-правової відповідальності відповідача на час ДТП, визначило розмір страхового відшкодування у сумі 28304,30 грн. та 19.02.2016р. виплатило позивачці вказану суму, з якою вона не погодилася, оскільки страховим відшкодуванням не було покрито в повному обсязі завданої їй шкоди. Так, за результатами висновку експертизи №12360 від 08.02.2016р., проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. Бакаріуса за заявою позивачки було визначено розмір матеріальної шкоди, завданої їй в результаті ДТП, що складає 75358,37 грн. Тому, в позовній заяві, позивач зазначила, що реальний розмір матеріальної шкоди значно перевищує суму страхового відшкодування (75 358,37 - 28 304,30 = 47 054,07 грн.). В уточненій позовній заяві позивач просить відшкодувати їй тільки величину втрати товарної вартості автомобіля [NUMBER], що згідно з висновком експертного авто товарознавчого дослідження №12360 від 08.02.2016 р. складає 37310,99 грн., яка на сьогоднішній день є невідшкодованою та підлягає стягненню з відповідача. В судовому засіданні представник позивача заявлені уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та відшкодувати судові витрати по оплаті судового збору. Представник відповідача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] визнав частково, у розмірі 50% від розміру матеріальної шкоди, яку просить стягнути позивач, оскільки як вбачається з висновку судової автотехнічної експертизи №14892 від 30.10.2017 року, водій автомобіля Лексус - [PERSON] теж порушила Правила дорожнього руху України, які також знаходилися в причинному зв*язку з ДТП, а тому відповідальність водіїв є обоюдна. Представник третьої особи в судовому засіданні погодився з позицією представника відповідача та вказував, що втрата товарної вартості у будь-якому випадку не підлягає відшкодуванню страховою компанією. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, допустимості та достовірності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07.12.2015 року о 09 год. 30 хв. у м. Харкові на перехресті вул. Рудіка та Білгородського шосе, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Факт ДТП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 №888716, схемою ДТП, оглядом автотранспортних засобів. В результаті ДТП транспортний засіб Lехus NХ300h, д.н. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.7), отримав механічні пошкодження. З висновку експертизи №12360 від 08.02.2016 р., проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бакаріуса вбачається, що розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] в результаті ДТП, складає 75358,37 грн. (а.с. 12-16). Як вбачається зі звіту №136/12/15 від 07.12.2015 року, наданого ФО-П [PERSON] на замовлення ТДВ «Міжнародна страхова компанія» вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля [NUMBER], складає 33965,16 грн. (а.с. 64-67). Згідно ремонтної калькуляції №136/1215 від 11.02.2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lехus NХ300h, д.н. [NUMBER], склала 33965,16 грн. (а.с.74-76). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП 07.12.2015 року, призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв'язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України. Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Цивільна-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» відповідно до чинного законодавства України, якою було виплачено страхове відшкодування у розмірі 28304 грн. 30 коп., як вбачається з листа ТДВ «Міжнародна страхова компанія» №272 від 22.02.2016 року (а.с.9). Різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодуванням виплаченим ТДВ «Міжнародна страхова компанія» є сума у розмірі 47 054,07 грн. (75 358,37 - 28 304,30). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Втрата товарного вигляду не підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст. 32.7, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи встановлено та не оспорюється як позивачем, так і відповідачем, що провина в ДТП 07.12.2015 року відповідача [PERSON] встановлена згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 06 січня 2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Доводи позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними. Однак, вирішуючи питання щодо стягнення суми відшкодування згідно позовних вимог [PERSON] суд приходить до висновку про наявність як провини відповідача у ДТП, так і провини позивача по справі - [PERSON] в ДТП 07.12.2015 року. Дана позиція підтверджуються дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення за №640/21405/15 та висновком судової автотехнічної експертизи № 14892 від 30.10.2017 року, згідно якої в даній дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] повинна була діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України, а водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення для водія [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.10.1. ПДР України, для чого він не мав будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв*язку з виникненням даної ДТП. Якщо виходити з пояснень водія [PERSON] про механізм розвитку ДТП, в даній дорожній ситуації водій [PERSON] мала технічну можливість попередити виникнення даної ДТП шляхом виконання нею вимог п. 12.3 ПДР України і дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв*язку з виникненням даної ДТП. (а.с. 121-127). Суд зазначає, що доводи відповідача щодо механізму ДТП не спростовані позивачем по справі, а тому суд вбачає в діях обох водіїв порушення ПДР України під час виникнення дорожньо-транспортної пригоди 07.12.2015 року. Однак, виходячи із механізму ДТП та пунктів ПДР України, які порушили, як позивач, так і відповідач, та тяжкість відповідних пунктів ПДР України, суд вважає, що співвідношення провини водіїв повинно бути 60% відповідача [PERSON] та 40% позивача [PERSON] Посилання представника позивача на вимоги ст. 82 ЦПК України суд вважає обґрунтованими, однак вказує, що під час розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпП [PERSON], питання відповідальності [PERSON] не вирішувалось, а тому обставини ступеня провини обох водіїв в ДТП 07.12.2015 року, з врахуванням ч.ч.6,7 ст. 82 ЦПК України підлягають вирішенню під час даної справи. На підставі вищезазначеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношенню - 60% від заявленої суми, що складає 22386,59 грн. В іншій частині суд відмовляє. Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача підлягає стягненню понесені витрати позивачем по оплаті судового збору у розмірі 330,72 грн.

Outcome: partial