Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

13 листопада 2013року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В своїх вимогах позивач посилалася на те, що 18 грудня 1989 року в Новопетрівській сільській раді Новоодеського району Миколаївської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Цей шлюб був розірваний рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31.10.2013 року. 13 серпня 1992 року тобто в період шлюбу відповідач за спільні сімейні кошти купив будинок, що розташований по [ADDRESS], вартість якого становила 28990 карбованців. Також 22.06.2010 року, на ім'я [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб «Mercedes - Benz 609В» 609В зеленого кольору, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вищевказані транспортний засіб та будинок, являються об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на вищевикладене позивач просила визнати за нею та відповідачем право власності на ? частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] та ? частину автомобіля «Mercedes - Benz 609В» зеленого кольору, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], за кожним. В подальшому позивач змінила свої позовні вимоги та остаточно просила суд розділити та визнати за кожною стороною право власності на ? частину житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,1000га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], а також на ? частину земельної ділянки площею 0,3700га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за тією ж адресою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно позивач та відповідач з 18.12.1989 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області 31.10.2013 року. 13.08.1992 року під час шлюбу відповідач придбав будинок по [ADDRESS]. Але, як вказав представник відповідача вказаний будинок є особистою власністю відповідача, так як кошти за цей будинок продавцю передавалися через мати відповідача [PERSON], про що зазначено в самому договорі купівлі - продажу будинку. Крім того земельні ділянки відповідач отримав в 2009 році в порядку приватизації, а тому вони є також особистою власністю відповідача. В судовому засіданні було встановлено, що 18 грудня 1989 року в Новопетрівській сільській раді Новоодеського району Миколаївської області між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб за актовим записом № 23. Цей шлюб був розірваний рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31.10.2013 року. 13 серпня 1992 року, тобто в період шлюбу, відповідачем було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS]. Реєстрація права власності відповідача [PERSON] на вказаний будинок відбулася 05.10.2004 року на підставі укладеного договору купівлі - продажу від 13.08.1992 року (тобто в період шлюбу). Згідно вказаного договору гроші за придбаний будинок продавцю були передані матір'ю відповідача [PERSON] 18.12.2009 року рішенням Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області № 7 ХХVII сесії п'ятого скликання було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства [PERSON], на підставі якого 31.12.2009 року відповідач отримав державні акти на право власності на земельну ділянку розміром 0,3700 га для ведення особистого селянського господарства (державний акт ЯК № 557146) та земельну ділянку розміром 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (державний акт ЯК № 557128). Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на момент укладення договору купівлі - продажу житлового будинку) та ст.60 Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Судом не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є особистою власністю відповідача, так як гроші за будинок передавалися матір'ю відповідача, тому, що ця обставина підтверджує лише факт передачі грошей, тобто виконання однієї із істотних умов договору. Як вбачається з самого договору покупцем житлового будинку є саме відповідач [PERSON], який зареєстрував своє право власності на вказаний будинок 05.10.2004 року. Оскільки одним з подружжя в період шлюбу (в 1992 році) придбано вищевказаний будинок, то в силу ст.ст.22, 24 КпШС України в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя, а саме позивача, на 1/2 частину будинку. Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на 1/2 частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Відповідно до ст.28 КпШС України та ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Відповідно до ст.61 СК України, що діяла на момент отримання відповідачем земельних ділянок у власність, а саме на 31.12.2009 року об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а тому суд вважає, що отримана відповідачем земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства є також спільною власністю подружжя, а тому у позивача виникло право на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved