Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

14.05.2019 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.07.2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано ВДАРЦС Новотроїцького РУЮ у Херсонській області, актовий запис № 51. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я фактично розпалась, причиною є зловживання відповідачем спиртними напоями, у зв`язку з чим виникають сварки. Відповідач має власні погляди на життя, будь-яких дій, які б свідчили про його бажання стати на шлях виправлення, останній не робить. Такі відносини тривають на протязі тривалого часу, спроби примирення не принесли жодних результатів. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити їй набуте у шлюбі прізвище « [PERSON] ». Відповідач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, згоден на розірвання шлюбу. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, врахувавши заяву відповідача про повне визнання позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.07.2014 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.10.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, які на даний час разом не проживають, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, суд, дійшов до висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved