Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

14.02.2020 р. позивач звернулась до суду із позовом. Вимоги мотивує тим, що у 2020 році позивачка ознайомилась з матеріалами цивільної справи щодо зняття арешту з майна відповідача, де був і лист Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.07.2019 року, згідно якого виконавчі провадження №№ 17572615, 20634859, 17572707, 17571925 щодо примусового стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки закриті. По даним виконавчим провадженням виникла заборгованість на загальну суму 82206 грн., яка виникла в зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів. В зв`язку із закриттям виконавчих проваджень позивачка позбавлена можливості примусово стягнути борг з відповідача по аліментам, а в добровільному порядку він не бажає їх сплачувати. Посилаючись на викладене, просить за наслідками розгляду справи поновити строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг по аліментам у розмірі 82206 грн., вирішити питання про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, будучи сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи. Подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що наданий в якості доказу лист Дніпровського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві викликає обґрунтовані сумніви в його допустимості, так як зазначені в ньому відомості помилкові, недостовірні. Так, зазначено, що виконавчі провадження були відкриті за виконавчими листами, що видані Охтирським міськрайонним судом м. Києва, проте такої судової установи не існує, до позову виконавчих листів позивач не додає, дублікатів виконавчих листів у [PERSON] також немає. Відповідач вважав, що перевірити обставини, викладені в позовній заяві, не виявляється за можливе у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчих проваджень, а саме ці матеріали і являються доказом по даній справі. Разом з тим, відповідач просить суд звернути увагу на те, що вже реалізована законна процедура державного стягнення заборгованості у відповідному відділі ДВС. Рішення суду про повторне стягнення цієї ж заборгованості буде порушувати вже законні майнові права боржника, так як подвійне стягнення коштів по одним і тим же правовідносинам законом не допускається. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Судом встановлено, що згідно листа Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12.07.2019 року № 12 на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів №№ 17572615 ; 20634859 ; 17572707; 17571925 , в яких державним виконавцем винесені постанови про закінчення виконавчого провадження із зазначенням суми заборгованості та №№ 17572534; 21192068, в яких державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Крім того зазначено, що надати додаткові відомості не виявляється за можливе у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну зберігання. \\а.с. 4-6\\ Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини сьомої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи). Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Оскільки розмір заборгованості сторонами не оспорений, суд дійшов висновку, що заборгованість за аліментами, визначена державним виконавцем, має стягуватися на підставі Закону «Про виконавче провадження» державним виконавцем без ухвалення рішення суду щодо стягнення цієї заборгованості. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Доводів та доказів, які б спростували висновки суду, сторони не надали. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed