Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

14.08.2019 р. позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 76259,27 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги обгрунтовано тим, що він був звільнений з роботи за власним бажанням 15.05.2019 р., а остаточний розрахунок з ним проведено лише 07.08.2019 р. 22.08.2019 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження і призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.10.2019 р. без виклику сторін. 11.10.2019 р. представник відповідача подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що обрахована позивачем сума середнього заробітку не відповідає фактичним обставинам, у зв`язку з чим є завищеною. Також вказав, що несвоєчасність розрахунки з позивачем була зумовлена тим, що шахта має проблеми з фінансуванням, тому вважає, що у даному випадку відсутня вина відповідача. 11.10.2019 р. розгляд справи відкладено на 10:30 год. 08.11.2019 р. та вирішено її подальший розгляд проводити у судовому засіданні з повідомленням сторін. 08.11.2019 р. за клопотанням представника позивача судове засідання було відкладено на 12:20 год. 23.12.2019 р. 23.12.2019 р. сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника через його перебування у відпустці. У задоволенні даного клопотання суд відмовив, про що постановив ухвалу. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15.05.2019 р. позивач звільнений з посади підземного начальника дільниці за власним бажанням, що стверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Повного розрахунку із позивачем відповідач своєчасно не здійснив, що не заперечується відповідачем. Відповідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.). Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд погоджується із наданим стороною відповідача розрахунком, згідно якогозаробітна плата позивача за березень-квітень 2019 року сукупно становила 36837,90 грн., а ним було відпрацьовано 36 днів. Період затримки розрахунку при звільненні становив 59 робочих днів (з 15.05.2019 р. по 07.08.2019 р.). Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 36839,90 ? 36 ? 59 = 60373,23 грн. Суд не бере до уваги наданий позивачем розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки такий не вірно обчислений. За таких обставин і міркувань позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., від якого позивач був звільнений при зверненні до суду.

Outcome: partial