Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

13 травня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до якої просив суд стягнути з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 43\~170, 33 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що біля двору будинку [ADDRESS] , сталося падіння дерева (тополі), що знаходилось у дворі будинку, на автомобіль Хундай Елантра, держ номер [NUMBER] , який належить позивачу по справі. На місце події було викликано слідчо-оперативну групу та складено протокол огляду місця події. 30 червня 2016 року позивач звернувся із заявою щодо проведення автотоварознавчого дослідження до ФОП [PERSON] та 15 липня 2016 року позивачу було надано звіт дослідження спеціаліста автотоварознавця № 285/2016 від 15 липня 2016 року. Відповідно до висновку вказаного звіту вартість матеріального збитку, завданого позивачеві становить 43\~170, 33 грн. Відповідно до адміністративно-територіального поділу м. Харкова, будинок по [ADDRESS] знаходиться на території Основ`янського району. Дерево яке впало на автомобіль позивача перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс», який також виконавцем та обслуговувачем вказаної ділянки. Так, позивач і вимушений був звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 травня 2019 року позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди - залишено без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди повернуто позивачу. Постановою Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 10 липня 2019 року скасовано. Направлено справу за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди - залишено без руху. 29 січня 2020 року від [PERSON] надійшла уточнена позовна заява до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд Сервіс», Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про відшкодування шкоди, відповідно до якої він просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 43 170, 33 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд Сервіс», Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про відшкодування шкоди. Призначено підготовче судове засідання. 17 лютого 2020 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленбуд Сервіс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на те, що товариство не є балансоутримувачем території на якій розташований об`єкт благоустрою м. Харкова, який завдав шкоди позивачу і у нього не виникало обов`язку утримання та догляду за зеленими насадженнями, ні на підставі договору, ні на підставі закону. 19 лютого 2020 року від представника Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, Харківська міська рада не є балансоутримувачем території на якій знаходилося дерево, усі зелені насадження у цьому районі були передані у господарське відання КП «Жилкомсервіс». Окрім того, позивачем не було доведено самого факту порушення його прав, не підтверджено розміру шкоди та не надано доказів на підтвердження причинно - наслідкового зв`язку. 12\~березня 2020\~рокувід представника відповідача КП «Жилкомсервіс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що матеріали цивільної справи не містять у собі відомостей щодо балансоутримувача зелених насаджень на території де майну позивача було завдано шкоди. Позивачем не було надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку, що обов`язковою умовою настання відповідальності. 08 вересня 2020 року від позивача по справі надійшла уточнена позовна заява до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про відшкодування шкоди, відповідно до якої він просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів по справі матеріальну шкоду в розмірі 43 170, 33 грн. та моральну шкоду в розмірі 30\~000, 00 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/3071/19 за позовною заявою [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про відшкодування шкоди. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру Серії ХВ № 000084 від 18.02.2021 року, в судовому засіданні позов підтримали просили суд його задовольнити. В подальшому позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надав заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність. Представник відповідача КП «Жилкомсервіс» Ісаєва К.О., яка діє на підставі Ордеру Серії ХВ № 1431000289, від 17.02.2021 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Представник відповідачів Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради Закревський А.О., який діє на підставі Довіреностей від 11.01.2021 року № 08-21/163/2-21 та від 14.01.2021 року № 273, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допивши свідків, дослідивши надані сторонами та долученні до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 29 травня 2016 року біля двору будинку № 49 по вул. Ш. Руставелі у м. Харкові, сталося падіння дерева (тополі), що знаходилось у дворі будинку, на автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] . Автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (т. 1, а.с. 59) Позивач [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що він припаркував свій автомобіль біля будинку [ADDRESS] . Машина була припаркована зі сторони під`їзду біля дитячого майданчика. Заборони щодо паркування машини у цьому місці не має. Вийшовши з будинку позивач побачив, що на його автомобіль впала вітка дерева, близько 4-5 метрів довжиною, з зеленим листям. У день коли впала вітка був невеликий дощ. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердив зазначені обставини та пояснив, що є другом позивача, 29 травня 2016 року йому зателефонував [PERSON] та сказав що на його автомобіль впало дерево. Приїхавши на місце події свідок побачив, що одна гілка дерева, близько 7 метрів з зеленим листям, лежить на даху автомобіля позивача. Машина позивача стояла у дворі будинку [ADDRESS] . З приводу зазначеної події позивачем було викликано наряд поліції. Згідно Протоколу про прийняття заяви про вчинене правопорушення від 29.05.2016 року [PERSON] просив ОВД прийняти міри до співробітників комунальних служб, які не слідкують за деревами, що призвело до пошкодження автомобіля заявника. (т.1, а.с. 62) Як вбачається з письмових пояснень наданих [PERSON] співробітникам поліції, він 29.05.2016 року близько 13.40 год вийшов у двір будинку [ADDRESS] , був припаркований його автомобіль та побачив, що на нього впало дерево, що завдало автомобілю позивача механічних пошкоджень. (т. 1, а.с. 63) Протоколом огляду від 29.05.2016 року, встановлено, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, де припаркований автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] , чорного кольору у кузові сідан. На момент огляду автомобіль припаркований поблизу вул. Ш. Руставелі, 49 у м. Харкові на узбіччі дороги. Зверху на кузові автомобіля вбачається частина дерева, приблизно розміром близько 8 метрів із зеленою листвою. Частина дерева звисає на задній частині автомобіля. Верхня частина кузову автомобіля прогнута у місці, де частина дерева полягла на дах авто. На передній частині автомобіля вбачається пошкодження лобового скла, а саме частина дерева пробила лобове скло та проникає у середину автомобіля. Бокові агрегати кузову автомобіля, шини та диски без видимих ознак пошкоджень, освітлювальні прилади автомобіля, а саме скло освітлювальних приладів без пошкоджень. Ліворуч від автомобіля вбачається металевий паркан, за другою секцією якого вбачається дерево на стовбуря якого простежується частина відірваного дерева. У зв`язку з тим, що на момент огляду дерево обмежує доступ до усіх частин автомобіля, біля моторного відсіку, багажника провести не відбувається за можливе. (т. 1, а.с. 64-65) Згідно Висновку оперуповноваженого Червонозаводського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції (м. Харків) ГУ НП в Харківській області ст. лейтенанта поліції Зубенко О.О. за результатами розгляду матеріалів ЖЄО № 7646 від 29.05.2016 року, в ході розгляду матеріалу встановлено, що суму заподіяного заявникові матеріального збитку з`ясувати не виявлялося можливим, у зв`язку з тим, що під час розгляду матеріалу заявник не надав жодних документів які б відображали суму нанесених йому збитків. Факт кримінального правопорушення ні чим не підтверджується. (т. 1, а.с. 60-61) З метою встановлення розміру матеріального збитку завданого автомобілю Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] , позивач звернувся до спеціаліста автотоварознавця. Відповідно до Звіту № 285/2016 спеціаліста автотоварознавця від 15.07.2016 року, матеріальний збиток, завданий власникові Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 43\~170, 33 грн. (т. 1, а.с. 69-93) За проведення вказаного дослідження позивачем було сплачено 800, 00 грн. (т. 1, а.с. 94) Так, на думку позивача, відповідачі по справі Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», Харківська міська рада, Виконавчий комітет Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в солідарному порядку повинні відшкодувати матеріальну шкоду завдану йому, як власнику автомобіля Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] . За змістом положень частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право: вимагати негайного виконання робіт з благоустрою населених пунктів у разі, якщо невиконання таких робіт може завдати шкоду життю, здоров`ю або майну громадян; звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою (пункти 6,7 частини 1 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях є елементами (частинами) об`єктів благоустрою. За вимогами статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. Підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни (стаття 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Статтею 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти благоустрою на баланс підприємствам, установам, організаціям відповідно до частини першої статті 15 цього Закону. Балансоутримувач об`єкта благоустрою з метою належного його утримання та здійснення своєчасного ремонту може залучати для цього на умовах договору інші підприємства, установи, організації. Підприємства, установи, організації, які розміщуються на території об`єкта благоустрою, можуть утримувати закріплену за ними територію або брати пайову участь в утриманні цього об`єкта відповідно до частини четвертої статті 15 цього Закону. Відповідно до п.п. 3, 7 статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено окремий порядок щодо охорони та утримання зелених насаджень, відповідно до якого видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 10.04.2006 № 105, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 27.07.2006 за № 880/12754 (далі - Правила) визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Правилами визначено, що балансоутримувач спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства. Зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту (пункт 2.1.). Пунктом 3.2 Правил, до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування визначають на конкурсних засадах із числа спеціалізованих підприємств, організацій балансоутримувачів об`єктів благоустрою зеленого господарства державної та комунальної власності (пункт 5.1.). Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта (пункт 5.2.). Пунктом 5.5 вказаних Правил передбачено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Перелік дій щодо догляду за зеленими насадженнями передбачений розділом 9 Правил. Так, догляд за деревами і чагарниками здійснюється протягом року і включає: поливання, внесення добрив, вкриття, обприскування крон дерев, догляд за ґрунтом, боротьбу з бур`янами, обробку дупел і механічних пошкоджень, формування крон дерев і чагарників. Пунктом 6.2 Правил встановлений обов`язок балансоутримувачів проводити інвентаризацію та паспортизацію об`єктів благоустрою, брати участь у роботі комісії з обстеження зелених насаджень з метою їх знесення, тощо. Відповідно до п. 9.1.11.2 Правил, санітарне обрізання крони виконують, щоб позбутися старих, хворих, сухих і пошкоджених гілок, а також гілок, спрямованих всередину крони або зближених одна з одною. Обрізанню підлягають також пагони, що відходять від центрального стовбура вгору під гострим кутом, щоб уникнути їхнього обламування. Згідно з Розділом 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Санітарне обрізання потрібно проводити щороку протягом вегетаційного періоду. Відповідно до п. 2 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2006 року № 1045, видалення зелених насаджень здійснюється, зокрема, у разі виявлення аварійних, сухостійних і фаутних дерев. Згідно з п. 7 вказаного Порядку, видалення аварійних, сухостійних і фаутних дерев на об`єкті благоустрою здійснює балансоутримувач на підставі акта обстеження зелених насаджень, що складається відповідно до п. 4 цього Порядку. Згідно пункту 13.2.1 вищезазначених Правил видалення окремих засохлих дерев та кущів відноситься до поточного ремонту на об`єктах благоустрою зеленого господарства. За організацію поточного ремонту, планування/прийняття робіт, складання кошторису, поданням щорічних розрахунків до органу місцевого самоврядування, згідно пунктів 13.2.3. 13.2.4. Правил є відповідальним балансоутримувач. Згідно пункту 5.2. Положення про систему моніторингу зелених насаджень у містах і селищах міського типу України, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 4 серпня 2008 року N 240, з метою контролю за станом зелених насаджень міст та селищ міського типу, балансоутримувач об`єкта благоустрою зеленого господарства здійснює їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік - навесні та восени. Під час загального огляду обстежують усі елементи, а під час часткового - лише окремі елементи об`єктів благоустрою зеленого господарства. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Таким чином балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень, а на територіях, балансоутримувач яких не визначений, місцеві органи самоврядування. Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N 76, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Статтею 42 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. А відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Як вбачається з відповіді Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.05.2019 року, відповідно до розпорядження від 30.11.2011 № 2253 в договір передачі майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007 з КП «Жилкомсервіс» зараховані основні засоби 17\~850 одиниць зелених насаджень (дерева) Основ`янського району без адреси їх знаходження. Отже, надати інформацію щодо балансоутримувача дерев у суміжних дворах [ADDRESS] та [ADDRESS] неможливо. (т. 1, а.с. 68) Окрім того, з іншої відповіді Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.02.2020 року, вбачається, що відповідно до розпорядження від 30.11.2011 № 2253 зелені насадження м. Харкова були передані на баланс КП «Жилкомсервіс». Інформації щодо балансоутримувача зелених насаджень за вказаними адресами в Управлінні нажаль, немає. (т. 1, а.с. 181) Так, відповідно до Розпорядження від 30.11.2011 року № 2253, в зв`язку з передачею основних засобів від комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Дзержинського району м. Харкова до комунального підприємства «Жилкомсервіс» в договір передачі майна в господарське відання № 760 від 30.05.1996 р. з комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Дзержинського району м. Харкова, а саме: вилучити основі засоби зелені насадження у кількості 97\~150 одиниць загальною первісною вартістю 719\~724, 62 грн., сумою зносу 605\~628, 61 грн. та залишковою вартістю 114\~096, 01 грн. станом на 01.11.2011 року, згідно з актом приймання-передачі; в договір передачі майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007 р. з комунальним підприємством «Жилкомсервіс», а саме зарахувати на баланс основні засоби - зелені насадження у кількості 97 150 одиниць загальною первісною вартістю 719 724, 62 грн., сумою зносу 605 628, 61 грн. та залишковою вартістю 114 096, 01 грн. станом на 01.11.2011 року, згідно з актом приймання-передачі. (т. 1, а.с. 182-183) Відповідно до актів приймання-передачі в господарське відання КП «Жилкомсервіс» було передано 17\~850 шт. дерев Червонозаводського району. (т. 1, а.с. 184, 185) Згідно листа КП «Жилкомсервіс» від 26.02.2020 року, житловий будинок [ADDRESS] згідно розпорядження Управління комунального майна та приватизації № 889 від 20.07.2006 року передано у власність товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гранит». (т. 1, а.с. 186) Вказане також підтверджується листом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.02.2020 року та Розпорядженням від 20.07.2006 року № 889. (т. 1, а.с. 187, 195-198) Відповідно до Розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.02.2007 року № 187, житловий будинок [ADDRESS] перейшов у господарське відання КП «Жилкомсервіс». (т. 1, а.с. 188-194) Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже й підставою цивільно-правової відповідальності, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 11.12.2019 року, справа №161/17010/16-ц, установлена презумпція вини заподіювача шкоди, саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріалами справи було встановлено, що буд. [ADDRESS] знаходиться у господарському віданні КП «Жилкомсервіс», а будинок [ADDRESS] належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гранит». Будь-яких актів чи землевпорядної документації, яка б підтверджувала розмежування земельних ділянок за зазначеними будинками, матеріали справи не містять. Окрім того, матеріали справи містять у собі суперечливі відомості щодо місця розташування дерева, яке впало на автомобіль позивача, а отже, достовірно встановити у кого на балансі перебуває дерево, яке впало на автомобіль позивача, суд не має можливості. За таких обставин, суд вважає, що саме позивачем по справі, всупереч положенням ст. 76-81 ЦПК України не було доведено, що відповідачі по справі є балансоутримувачами елемента благоустрою дерева та що саме відповідачі допустили бездіяльність щодо неналежного утримання елементу благоустрою міста, яка виразилась у неналежному догляді за станом дерева. За встановлених обставин відсутні підстави вважати, що саме відповідачі по справі, як компетентні органи з питань обстеження та видалення зелених насаджень допустили бездіяльність, яка полягала у неналежному обстеженні дерева, внаслідок чого позивачу заподіяно шкоду. Окрім того, в судовому засіданні було встановлено, що гілка дерева, яка впала на автомобіль позивача була з зеленими листями, а отже позивачем не було встановлено вітхість дерева, що стало б підставою для його знищення, тощо. Таким чином, позивачем по справі не доведено вину відповідачів у завданні йому шкоди та не встановлено причинний зв`язок між шкодою і неправомірними діями відповідачів, відтак не встановлено підстав для покладення на них цивільно-правової відповідальності. За таких обставин, враховуючи те, що [PERSON] не доведено, що майнова шкода, якої він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля від падіння гілки дерева, завдана внаслідок протиправних дій або бездіяльності відповідачів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу шкоди у заявленому розмірі 43170,33 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки вимога позивача про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень є похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, у задоволенні якої відмовлено, то вона також не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про відшкодування шкоди задоволенню не підлягає. Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed