Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

13.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним позовом, в якому просить:- розірвати з відповідачем [PERSON] договір найму житлового приміщення в квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності; -виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.( а.с. 3-6). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі на даний час зареєстрована та проживає його колишня дружина - відповідач [PERSON]., яка була вселена та зареєстрована у спірній квартирі в 2009 році як член його сім'ї. 28.04.2016 року шлюб між ними було розірвано за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, а отже, в силу ст. 64 ЖК, відповідач втратила статус члена його сім'ї як власника квартири, але фактично зберегла право на проживання та користування житлом як наймач. Зазначив, що 29.092016 року ним було направлено відповідачці повідомлення - пропозиція, в якому роз'яснено її статус наймача і її право на користування жилим приміщенням у його квартирі відповідно до договору найму жилого приміщення, відповідно до норм ст. 158 ЖК України, а також повідомлено про необхідність укласти договір найму жилої площі на відповідних умовах, та попереджено, що у випадку ухилення від укладення окремого письмового договору найму протягом 10 днів з дати отримання нею даного повідомлення - пропозиції, договір найму вважатиметься укладеним на зазначених в ньому умовах відповідно до приписів житлового та цивільного законодавства і дана пропозиція матиме силу правочину. Відповідачем вищевказана пропозиція була отримана 10.10.2016 року і протягом 10 днів з дати отримання вона письмово не відмовилась від укладення такого договору, тому позивач вважає, що з 20.10.2016 року договір найму житла між ними є укладеним. Вказує, що на даний час у нього гостро існує необхідність у використанні належної йому на праві власності квартири для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Враховуючи дану обставину, позивач 26.10.2016 року направив відповідачу попередження про розірвання договору найму житла, в якому вказано про необхідність після сплину трьохмісячного строку з дня отримання попередження, тобто не пізніше 10 лютого 2017 року, повернути орендоване житло у належному стані. Попередження в цей же день було вручено відповідачу особисто. Однак, остання відмовилася від підпису про його отримання. Позивач, 06.12.2016 року повторно в присутності двох свідків вручив попередження, від підпису про його отримання відповідач знову відмовилася. Позивач зазначає, що 10.02.2017 року сплинув кінцевий строк з дати попередження відповідача про розірвання договору найму та необхідність звільнити належне йому житло. Однак, остання дану обставину ігнорує, добровільно належну йому квартиру не звільняє, квартиру його та членів його сім'ї обмежує у праві на вільне користування належним йому житлом, та продовжує користуватися квартирою без врахування його інтересів та членів його сім'ї. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Також додав, що позивач 18.11.2017 року зареєстрував шлюб з [PERSON], на підтвердження чого надав копію свідоцтва про шлюб [NUMBER], проте позбавлений можливості користуватися належною йому квартирою, яку не звільняє відповідач. Відповідач [PERSON] та її представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву (а.с.69), в якій просив перенести слухання справи на інший час та дату у зв'язку з несвоєчасним слуханням справи не має змоги бути присутнім на засіданні. Судом, у відповідності до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК, неявка представника відповідача у судове засідання визнана як неявка без поважних причин. В зв'язку з цим суд також враховував, що відповідач та її представник допускали неодноразову неявку в призначені судові засідання: 14.07, 11.10.201702.11.2017, - будучи повідомленими належним чином про дату і час судового засіданні. Будь-яких заперечень (відзиву) на позовну заяву не подали. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, перевіривши повноваження представника позивача [PERSON], заслухавши його пояснення, покази свідків: [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони з 11 липня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2016 року було розірвано (а.с. 7, 14). Позивачу [PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.07.2009р., посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. за реєстровим № 1337, який зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2009 року; технічним паспортом на квартиру та рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 19.02.2016 року( а.с.8-13,15-18). Як зазначив представник позивача, у належній [PERSON] на праві особистої приватної власності квартирі зареєстрована та проживає відповідач у справі [PERSON], яка була вселена та зареєстрована у квартирі в 2009 році як член сім'ї позивача, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON],. У силу норми ст. 64 ЖК, внаслідок припинення шлюбу, відповідач [PERSON] втратила статус члена сім'ї позивача як власника квартири, але фактично зберегла право на проживання та користування житлом як наймач. Встановлено, що 29.09.2016 року позивачем [PERSON] було направлено [PERSON] повідомлення - пропозицію (а.с.19-20, 21), з роз'ясненням її статусу наймача і її право на користування жилим приміщенням у квартирі відповідно до договору найму жилого приміщення, відповідно до норм ст. 158 ЖК України, яким також повідомлено про необхідність укласти договір найму жилої площі квартири на наступних умовах: -як наймачу житла надається право на проживання та користування кімнатою № 6 площею 10,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS], відповідно до приписів ст. 162 Житлового кодексу України, та ст. 812 ЦК України; -право на користування місцями загального користування: кухня, коридор, туалет та ванна. Інші приміщення квартири перебувають у власності та користуванні лише власника житла. - з 01.10.2016 року, як наймач житла, відповідач зобов'язана вносити плату за користування житлом в квартирі та плату за спожиті комунальні послуги згідно рахунків комунальних підприємств, де: розмір плати за користування житлом, а саме: житловою кімнатою становить 2000 гривень на місяць, який має сплачуватися власнику квартири готівкою до 5 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим; -розмір плати за спожиті комунальні послуги (газо водо тепло - та електропостачання)сплачувати згідно рахунків комунальних підприємств відповідно до фактичних даних лічильників до 10 (десятого) числа кожного місяця, що настає за розрахунковим, шляхом надання власнику [PERSON] готівкових коштів на проведення такої оплати. Сплачувати дані послуги без урахування відповідних пільг, якими користується відповідно до закону власник житла; -обов'язок використовувати займане житлове приміщення в квартирі за його цільовим призначенням: для особистого проживання відповідача, а також обов'язок щодо утримання займаного відповідачкою житла та місць загального користування (кухні, коридору, ванної, туалету) в квартирі в належному стані, дбайливого ставлення до обладнання та приладів, оснащення (побутових приладів, меблів та речей повсякденного вжитку, які є в квартирі тощо); -заборону як наймачу житла без згоди власника на вселення до житла сторонніх осіб, навіть якщо вони є членами сім'ї відповідачки. Одночасно відповідача було попереджено, що у випадку ухилення від укладення окремого письмового договору найму протягом 10 днів з дати отримання даного повідомлення - пропозиції, договір найму вважатиметься укладеним на вказаних умовах відповідно до приписів житлового та цивільного законодавства і дана пропозиція матиме силу правочину (а.с.19,20). Частиною 2 ст. 642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідач [PERSON] вищевказану пропозицію отримала 10.10.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення( а.с.21), протягом 10 днів з дати отримання не відмовилась від укладення договору на зазначених позивачем умовах. Таким чином, з 20.10.2016 року договір найму житла між [PERSON] та [PERSON] є укладеним. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Частиною 3 ст. 825 ЦК України передбачено, договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. У відповідності до ст. 168 ЖК України, договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. 26.10.2016 року позивач, у зв'язку з необхідністю використовувати спірне житло для власного проживання та проживання членів його сім'ї, направив відповідачу цінним листом письмове попередження про розірвання договору найму житла, з зазначенням про необхідність після сплину трьохмісячного строку з дня отримання попередження, тобто не пізніше 10 лютого 2017 року, повернути орендоване житло у належному стані (а.с. 22-23). Вказане попередження було отримане відповідачем 26.10.2016р., та повторно 06.12.2016 р. в присутності свідків, що підтверджується актом (а.с.23,24). Будь-яких заперечень щодо вищенаведених обставин, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем та його представником не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно ст. 169 ЖК України, у разі припинення договору найму жилого приміщення в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, 10.02.2017 року сплинув кінцевий строк з дати попередження про розірвання договору найму. Проте, відповідач добровільно не звільняє належну позивачу квартиру, чим обмежує останнього у реалізації його законного права власності на житло, позбавляючи можливості користуватись ним. Враховуючи вищевикладене, та в результаті повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог щодо розірвання договору найму житла та виселення , у зв'язку з чим вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 1280,00 гривень (а.с.1,2), підлягають стягненню на його користь з відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: approved