Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

13.12.2018 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача, виконавчого комітету Полтавської міської ради, треті особи: Обласний Фонд Державного майна України в Полтавській області, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання права власності на майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 324 від 13.11.2002 року він, відповідно до спільної постанови адміністрації та профспілкового комітету Південно\-українського виробничо-технічного управління зв`язку в додаток до 2- кімнатної кооперативної квартири, отримав для проживання та користування 3- кімнатну квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї 6 осіб. Зазначена квартира в будинку № 63 побудована державним акціонерним товариство «Придніпровські магістральні нафтопроводи» згідно з договором на дольову участь у будівництві житла із закритим акціонерним товариством «ПМК - 64». У зв`язку з тим, що документів, які б підтверджували право позивача та відповідно і право його сім`ї на користування зазначеної квартири, або вказували б на статус цієї квартири, йому видано не було, він вимушений був звернутися із заявою до Полтавської міської влади з проханням прийняти квартиру [ADDRESS] в комунальну власність. На його звернення до Управління майном комунальної власті міста виконавчого комітету Полтавської міської ради прийняти квартиру в комунальну власність йому було відмовлено, з посиланням на те, що для проведення такої реєстрації (тобто прийняття до комунальної власності) необхідні документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно: рішення, уповноваженого на це органу, про передачу нерухомого майна: рішення, уповноваженого на це органу, про передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади міста, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. 01.04.2017 року позивач звернувся з заявою до управління зв`язку філії публічне акціонерне товариство «Укртранснафта» Придніпровські магістральні Нафтопроводи» з проханням надати йому документ про підтвердження права власності на квартиру [ADDRESS] . На заяву була надана відповідь що в управлінні зв`язку документи необхідні для приватизації відсутні. На звернення позивача до пересувної механізованої колони № 64 комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, Полтавського обласного державного нотаріального архіву з проханням надати копію договору №19 від 14.09.2001 року, укладеного між ППДМН та ЗПТ «ПМК-64» управлінню зв`язку (структурному підрозділу ППДМН ) щодо продажу квартир по [ADDRESS] надані відповіді, що документи відсутні. На сьогоднішній день питання щодо права на квартиру [ADDRESS] так і не було ніким вирішено, і Полтавська міська влада не може прийняти на баланс ради зазначено житло, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на зазначений житловий фонд. Позивач вважає, що він добросовісно володів майном (квартирою), сплачував комунальні послуги, і продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою [ADDRESS] понад 15 років та сплачувати комунальні послуги. Оскільки вказані обставини порушують майнові права позивача на квартиру [ADDRESS] , він вимушений був звернутися до суду. Позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житлове приміщення (квартиру) загальною площею 38.9 кв. м., за адресом: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу на 27.02.2019 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк представник відповідача - виконавчого комітету Полтавської міської ради надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити з огляду на наступне. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України володіння позивача нерухомим майном має бути добросовісним, тобто за таких обставин, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. У свою чергу, квартира [ADDRESS] була надана позивачу на підставі Протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Південно - Українського виробничо-технічного управління зв`язку від 12.06.2002 року та позивач разом із сім`єю були вселені у квартиру на підставі ордеру Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 401 від 13.12.2002 року. Тобто, для набуття позивачем права власності за набувальною давністю така ознака як добросовісність володіння відсутня. 17.05.2019 року позивачем надана відповідь на відзив, у якій він зазначив, що він добросовісно володів квартирою понад 15 років, сплачував комунальні послуги, і продовжує відкрито і безперервно нею володіти. Ухвалами суду від 03.06.2019 року залучене до участі у справі в якості співвідповідача Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виключено його з числа третіх осіб, а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Територіальну громаду в особі Полтавської міської ради. 23.07.2019 року представником відповідача - Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради наданий суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, з огляду на те, що Полтавська міська рада та Управління майном комунальної власності міста, як її виконавчий орган, не має правових підстав для вчинення дій стосовно прийняття квартири [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади міста Полтави, та для забезпечення подальшої процедури приватизації вказаного житлового приміщення, оскільки ініціювати передачу майна до комунальної власності має можливість лише його законний власник або уповноважена ним особа. Натомість з матеріалів справи вбачається, що в останнє спірне майно перебувало на обліку Управління зв`язку філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» ВАТ «Укртранснафта», яке було ліквідовано відповідно до наказу ВАТ Укртранснафта» №104 від 30.03.2018 року без вирішення питання подальшої долі спірного майна. Отже, представник відповідача вважає, що оскільки відповідачем не порушені права та законні інтереси позивача, Управління майном комунальної власності міста є неналежним відповідачем у даній справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, представник відповідача та представник третьої особи заперечували проти задоволення позову. Треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає, що справа на підставі пункту 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) може бути розглянута у відсутність третіх осіб. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] більше 10 років проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради № 6173 від 06.12.2018 року. Квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на підставі Протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Південно -Українського виробничо-технічного управління зв`язку від 12.06.2002 року. Позивач та члени його сім`ї були вселені у квартиру [ADDRESS] на підставі ордеру виконавчого комітету Полтавської міської ради № 401 від 13.12.2002 року. Листом № М01-05/01.1-11/1205 від 28.12.2016 року на звернення позивача прийняти квартиру в комунальну власність Управлінням майном комунальної власті міста виконавчого комітету Полтавської міської ради йому було відмовлено, з посиланням на те, що для проведення такої реєстрації (тобто прийняття до комунальної власності) необхідні документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно: рішення, уповноваженого на це органу, про передачу нерухомого майна: рішення, уповноваженого на це органу, про передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади міста, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. 01.04.2017 року позивач звернувся з заявою до управління зв`язку філії публічне акціонерне товариство «Укртранснафта» Придніпровські магістральні Нафтопроводи» з проханням надати йому документ про підтвердження права власності на квартиру [ADDRESS] . На заяву була надана відповідь що в управлінні зв`язку документи необхідні для приватизації відсутні (лист № 03/265 від 11.04.2017 року). На звернення позивача до пересувної механізованої колони № 64 комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, Полтавського обласного державного нотаріального архіву з проханням надати копію договору №19 від 14.09.2001 року, укладеного між ППДМН та ЗПТ «ПМК-64» управлінню зв`язку (структурному підрозділу ППДМН ) щодо продажу квартир по [ADDRESS] надані відповіді, що документи відсутні. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Викладене повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові № 910/17274/17 від 14.05.2019 року. Отже, володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав житло у користування, що виключає можливість набуття ним майна у власність за набувальною давністю. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України. З огляду викладеного, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed