Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

14.11.2015р. позивачі звернулись до суду з позовом, вимоги якого були збільшені в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, та просять: стягнути з відповідача [PERSON] витрати на ремонт та відновлення автомобіля в сумі 20 168,40грн., вартість проведеного дослідження автомобіля в сумі 600,00грн., суму з урахуванням інфляції та 3% річних у розмірі 5 245,15грн., що разом становить 26013,55грн. - на користь позивача [PERSON]; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Також позивачі просять стягнути з відповідача [PERSON] витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 4000,00 грн. Вимоги позову обгрунтовані тим, що [PERSON] на праві власності належать автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER]. 21.05.2014 р. автомобілем керувала позивач [PERSON] Цього дня, о 18 годину 45 хвилин, [PERSON] керуючи велосипедом, рухаючись по вулиці Серафімовича в м. Києві, по нерегульованому перехресті, не пропустив автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі, в результаті транспортний засіб отримав пошкодження, а [PERSON] завдано матеріальні збитки. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності. Під час ДТП [PERSON] отримала тілесні пошкодження, від хвилювання в неї загострились хронічні захворювання, у зв'язку з чим вона була госпіталізована та перебувала лікуванні з 25.06.2014 р. по 18.09.2014 р., що спричинило моральні та душевні страждання, було порушено нормальний ритм життя даного позивача. Крім того, внаслідок втрати купівельної спроможності гривні, позивачі просять на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України стягнути з інфляційні втрати та три проценти річних за період з 01.06.2014р. по лютий 2015 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2015 р. за клопотанням позивачів до участі у справі у якості співвідповідача залучено батька неповнолітнього на той час відповідача [PERSON] - [PERSON] (а.с.78). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених у позові підстав та додатково пояснила, що вона є власником пошкодженого автомобіля, яким в день ДТП керувала її донька. Експертизу вартості пошкоджень автомобіля було здійснено в присутності батька правопорушника, який відмовився її підписувати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених у позові підстав та додатково пояснила, що в день ДТП вона керувала автомобілем марки «Фольцваген». Велосипедист [PERSON] їхав по бордюру, різко переїхав дорогу через сполошну лінію та вдарив у бампер автомобіля, розбивши скло. Позивач їхала зі швидкістю 20км/год, різко загальмувавши, вдарилась головою, перехвилювалась та отримала стрес. Проте тілесні ушкодження не зафіксовані. Також позивач зазначила, що хворіє на туберкульоз колінних суглобів та не може пересуватися пішки, однак була вимушена ходити пішки внаслідок пошкодження автомобіля. Представник позивачів в судовому засіданні також просив позов задовольнити в повному обсязі та пояснив, що позивач [PERSON] є інвалідом другої групи, без автомобіля не може пересуватися, що завдало її незручностей. Відповідач не вибачився за скоєне. Вимоги на підставі ст. 625 ЦК України заявлені з часу визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення. За правову допомогу позивач [PERSON] сплатила 4 000,00 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги - за складання позовної заяви про збільшення позовних вимог, участь в судових засіданнях та за ознайомлення з матеріалами). Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, подавав через канцелярію суду неодноразові клопотання про призначення судових експертиз, письмових пояснень чи заперечень суду не надав. Відповідач [PERSON] з'явився в судове засідання, призначене на 03.09.2015 року, в судове засідання, призначене на 05.10.2015р. не з'явився, подав письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивачами не надано доказів отримання позивачем [PERSON] під час ДТП тілесних ушкоджень, розмір заявленої суми моральної шкоди є необґрунтованим, а підстави її оцінки - незрозумілими. Крім того, пошкодження бамперів, згідно експертної оцінки, не могли статися внаслідок ДТП, яка сталася за участі [PERSON], як і тріщини на пластикових деталях автомобіля. Також зазначив, що застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних можливе лише при порушенні зобов'язань за договорами. Суд, вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали даної справи, справи про адміністративне правопорушення № 755/18509/14-п, вивчивши надані заперечення, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту, автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за позивачем [PERSON] (а.с.9). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню. Цією постановою встановлено, що [PERSON] 21.05.2014 року, о 18 годині 45 хвилин, керуючи велосипедом по вулиці Серафімовича, під час руху на нерегульованому перехресті не пропустив автомобіль «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі, в результаті обидва транспортні засоби пошкоджено та нанесені матеріальні збитки (а.с. 35). Як убачається з досліджених судом матеріалів цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення № 755/18509/14-п, при винесенні постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2014р. допущено описку при зазначенні державного реєстраційного номеру транспортного засобу - помилково вказано номер «[NUMBER]» замість вірного «[NUMBER]». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2015 року за клопотанням відповідача [PERSON] призначено автотехнічну експертизу з метою встановлення наявності чи відсутності в діях водія - позивача [PERSON] порушень Правил дорожнього руху України, витрати за проведення якої покладено на відповідача [PERSON], а в разі відсутності коштів у неповнолітнього на той час зазначеного відповідача - на його батька - відповідача [PERSON] (а.с. 88, 93). Проте справу повернуто з експертної установи без виконання ухвали суду з підстав не здійснення відповідачами оплати за проведення експертизи (а.с. 111). Відповідно до ч. 1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. На підставі викладеного, судом визнано факт, що ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України лише відповідачем [PERSON] Відповідно до звіту №1991 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Volkswagen, державний номер [NUMBER], від 28.05.2014 року, вартість матеріально збитку, завданого власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження складає 19 545,43грн. (а.с.11-18). Відповідно до квитанції до прибуткового ордеру №69 від 03.06.2014 р, оплата звіту №1991 про незалежну оцінку становить 600,00грн. (а.с. 10) Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з частинами 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілим, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до замовлення покупця №928 від 03.06.2014 р. та квитанції до прибуткового касового ордеру №816 від 03.06.2014р., за придбання та встановлення пошкодженого при ДТП вітрового скла сплачено 5 423,00грн. (а.с. 128, 129), відповідно до акту виконаних робіт до наряду-замовлення №00005808 від 13-16.06.2014 р. понесені позивачем витрати на ремонт автомобіля становлять 14 745,40грн. (а.с. 130). Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача [PERSON] про те, що пошкодження бамперу та пластикових деталей автомобіля сталося не під час ДТП, винуватцем якого є відповідач [PERSON], оскільки пошкодження частин автомобіля, за відновлювальний ремонт яких власником транспортного засобу було сплачено 14745,40грн. (а.с.130), - капоту та переднього бампера, сталося саме внаслідок винних дій [PERSON] під час ДТП від 21.05.2014р., що підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.05.2014р., наявним в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 755/18509/14-п, копія якого долучена судом до матеріалів даної цивільної справи (а.с.160-169). Так, згідно п. 17-1 цього протоколу, на транспортному засобі - автомобілі марки «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER], виявлені технічні пошкодження: деформація передньої частини у вигляді потертостей та вм'ятин на капоті (спереду та по середині); зламана декоративна решітка переднього номерного знаку; розбите лобове скло справа (павутиння); тріщина на бампері (фарба). При цьому в звіті про оцінку вартості матеріального збитку вказані пошкодження, що не пов'язані з ДТП: на передньому бампері сліди відновленої деформації з лівого боку - отже відновлення цього пошкодження вже було проведено до ДТП; деформація заднього бамперу та ушкодження двері - ремонт яких не здійснювався за актом виконаних робіт до наряду-замовлення №00005808 від 13-16.06.2014р. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2015 р. за клопотанням позивачів до участі у справі у якості співвідповідача залучено батька неповнолітнього на той час [PERSON], [INFO], - [PERSON] Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Таким чином, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позову про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених нею витрати по проведенню відновлювального ремонту автомобіля в сумі 20 168,40грн. (5423,00+14745,40) та витрат по сплаті за проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 600,00грн., - витрат, які цей позивач зробила для відновлення свого порушеного права. Що стосується вимог позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] інфляційних втрат та трьох процентів річних від суми відновлювального ремонту, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яке вже існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, або виникло після ухвалення такого рішення внаслідок його невиконання боржником. Згідно роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Крім того, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь 3000,00грн. моральної шкоди. У відповідності до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім'ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи. Проте, належних доказів, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які б підтвердили будь-яке з цих негативних явищ, суду надано не було, у тому числі й доказів ушкодження здоров'я [PERSON] під час або внаслідок ДТП. Суд не вбачає наявності причинно-наслідкового зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та погіршенням стану здоров'я [PERSON], а саме - загострення наявного у неї тривалий час до ДТП захворювання на туберкульоз колінних суглобів. З урахуванням викладеного, вимога позивача [PERSON] про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Між позивачами та адвокатом [PERSON] 18.03.2015р. був укладений Договір про надання юридичних послуг (а.с.98, 100-101). За надану правову допомогу за цим договором, позивачем [PERSON] адвокату було сплачено 4000,00грн., що підтверджується квитанцією №060453 (а.с. 136). Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу, підтверджених документально, враховуючи, що представником позивача надані послуги згідно договору про надання правової допомоги, оплата правової допомоги підтверджена квитанцією, виходячи з розрахунку: 1 година - за складання заяви про збільшення розміру позовних вимог; 20 хвилин - за ознайомлення з матеріалами справи; загальної участі адвоката в 2 судових засіданнях (17хв. та 38хв.), суд приходить до висновку, що загальна кількість часу по наданню правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 2 години 15 хвилин, тому стягненню підлягає сума в розмірі 1 096,20грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по сплаті суми судового збору в розмірі 243,60 грн. Оскільки позивачем сплачений судовий збір в розмірі 300,00грн., ціна заявлених [PERSON] позовних вимог становить 26013,55грн., згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме - в сумі 39,86грн. підлягає поверненню [PERSON] При цьому суд також враховує, що позивач [PERSON], в задоволенні позовних вимог якої про стягнення моральної шкоди відмовлено, звільнена від сплати судового збору, як інвалід другої групи (а.с.159). На підставі викладеного, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1179, 1187, 1192 ЦК України,

Outcome: partial