Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

12 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що з 10 жовтня 2010 року позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Зважаючи на те, що відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки має постійну роботу, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частини свого місячного заробітку. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2010 року. Дитина перебуває на повному утриманні матері, що встановлено з довідки Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 28.12.2017 року № 8928. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобов'язаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи, що відповідач працевлаштований, має систематичний, офіційний дохід, враховуючи обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, відсутність інших утриманців, беручи до уваги те, що він має постійну роботу та стабільний дохід, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», визначає аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial