Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

14 липня 2014 року від позивача [PERSON] до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, а також проценти від суми позики в загальному розмірі 1 907 945, 10 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 грудня 2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач в присутності свідків отримала у власність грошові кошти в розмірі 142 000 доларів США, які зобов'язалась повернути в строк до 03.02.2014 року. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість направив до суду представника [PERSON], яка подала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання від 19.09.2014 року на 09.00 год. та 10.10.2014 року на 09.40 год. не з'явилась. Конверти з документами та судовими повістками від неї повертались без вручення за закінченням терміну зберігання. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечував. Дослідивши заяви представника позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2013 року відповідач [PERSON] отримала позику від [PERSON] в сумі 142 000 доларів США, які зобов'язалась повернути до 03.02.2014 року. Наведене підтверджується борговою розпискою (а.с. 6.). В обумовлений термін відповідач кошти не повернула та в односторонньому порядку відмовилась від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення позики. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладен-ня договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 2 статті 1051 Цивільного кодексу України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичаль-ником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі наданої позивачем розписки, виходячи із її змісту, суд дійшов до висновку про укладення сторонами договору позики. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З матеріалів справи вбачається, що строком повернення позики між позивачем та відповідач визначено 03.02.2014 року, проте у зазначений строк відповідач позику не повернула, на прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагувала. Згідно з ч.1, 2, 3 ст. 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У зв'язку з наведеним, наявність у позивача боргового документу - розписки про отримання [PERSON] коштів, підтверджує факт невиконання нею своїх зобов'язань по поверненню позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного процесуального кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуван-ням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використову-ватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 524 Цивільного кодексу України визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно частини 2 ст. 533 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивач здійснив розрахунок заборгованості з урахуванням офіційного курсу Національного банку України по відношенню гривні до долару США станом на 17.06.2014 року, який становив : за 100 доларів США - 11,76 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позовні вимоги позивачем чи його представником не збільшувались, не зменшувались та не уточнювались. Зважаючи на вказане судом встановлено, що сума основного боргу за договором позики станом на 17.06.2014 року дорівнює (142000 доларів США х 11,76 грн.) 1669920,00 грн. Щодо розрахунків позивачем розміру індексу інфляції, 3% річних та процентів суд не вважає їх вірними та не приймає за основу, оскільки їх розраховано виходячи з суми боргу за договором позики в розмірі 142000 доларів США без переведення вказаної суми в гривенний еквівалент. Розрахунок інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних позивач здійснив за період з лютого по травень 2014 року включно, що в силу вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України приймається за основу, оскільки суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Згідно даних Міністерства фінансів України судом встановлено, що індекс інфляції у 2014 році становив : в лютому - 100,6, в березні - 102,2, в квітні - 103,3, в травні - 103,8. Середній індекс інфляції за період розраховується за формулою : ІІ ср. = (ІІ1/100) х (ІІ2/100)…х (ІІХ/100), де ІІ1 - індекс інфляції у відсотках за перший місяць заборгованості; ІІ2 - індекс інфляції у відсотках за другий місяць заборгованості; ІІХ - індекс інфляції у відсотках за останній місяць заборгованості. У зв'язку з наведеним судом встановлено, що середній індекс інфляції за період з лютого по травень 2014 року включно становить (100,6/100 х 102,2/100 х 103,3/100 х 103,8/100 = 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038) - 1,10 %. Інфляційне збільшення суми боргу розраховується за формулою : С. інфл. = С х ІІ ср., де С - сума боргу, ІІ ср. - середній індекс інфляції. Враховуючи наведене інфляційне збільшення становить (1669920 х 1,10%) - 18369,12 грн. Згідно постанови Правління НБУ від 09.08.2013 року за № 315 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» облікова ставка в період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року становила 6,5%, згідно постанови Правління НБУ від 14.04.2014 року за № 212 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 15.04.2014 року облікову ставку встановлено в розмірі 9,5%. З урахуванням наведеного за період прострочення з 04.02.2013 року по 14.04.2014 року (70 календарних днів) для розрахунку процентів застосовується облікова ставка НБУ в розмірі 6,5%. Розмір процентів за вказаний період становить (6,5% х 1669920 (сума боргу) х 70 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів в році)) - 20816,81 грн. За період прострочення з 15.04.2014 року по 17.06.2014 року (64 календарних днів) для розрахунку процентів застосовується облікова ставка НБУ в розмірі 9,5%. Розмір процентів за вказаний період становить (9,5% х 1669920 (сума боргу) х 64 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів в році)) - 27816,75 грн. А всього, за період з 04.02.2013 року по 17.06.2014 року, розмір процентів становить (20816,81 грн. (за 70 днів) + 27816,75 грн. (за 64 дні)) - 48633,56 грн. Кількість днів прострочення виконання зобов'язання та повернення суми позики за період з 04.02.2014 року по 17.06.2014 року включно становить 134 календарні дні, у зв'язку з чим 3% від суми боргу станом на 17.06.2014 року становлять (3% х 1669920 (сума боргу) х 134 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів в році)) - 18392,00 грн. Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, а також проценти від суми позики в загальному розмірі 1755314,68 грн.. Понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 гривень 00 копійок, що підвтерджується квитанцією (а.с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial