Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

13 січня 2014 року позивач звернувся до Зарічного районного суду м. Суми із зазначеним позовом до ТОВ «Кредо-Центр» та в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що на початку серпня 2012 року він прочитав об'яву в газеті «Ваш шанс», в якій зазначалося: «Оформлення позики та видача коштів за 1 день». Також була вказана адреса знаходження цієї установи: м. Суми вул. Петропавлівська, 61, поверх 3 та номери мобільних телефонів. Оскільки на той час йому вкрай необхідні були кошти на ремонт квартири, то вирішив отримати позику в розмірі 10 000 грн. у вищезазначеній в рекламі установі. 10 серпня 2012 року він прийшов до офісу відповідача, та цього ж дня сплатив перший внесок 500 грн. та підписав договір № 002683 з метою одержання суми коштів у розмірі 10 000 грн. Після цього його запевнили, що протягом трьох-п'яти днів він отримає на наданий ним рахунок кошти у розмірі 10 000 грн. Однак до вказаної дати він кошти не отримав, а йому в телефонному режимі запропонували сплатити черговий місячний платіж, як це передбачено договором, про що його було проінформовано та надано квитанцію до сплати. Такі нагадування проводилися постійно. Після того, як відповідач не надав йому позики до зазначеної дати, він став знепокоюватись та звернувся за допомогою до фахівців права. Зазначає, що з його боку була присутня помилка щодо природи правочину при укладенні оспорюваного договору. Крім того, не маючи ліцензії на право здійснення діяльності в сфері надання фінансових послуг, відповідач взагалі не мав права укладати з позивачем договорів, за якими він може залучати його кошти. Також вказав, що положення оспорюваного договору містить ознаки нечесної підприємницької практики, діяльність ТОВ «Кредо-Центр» фактично є діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки, але здійснюється відповідачем без відповідної ліцензії, з боку відповідача має місце нечесна підприємницька практика. Вважає, що він вчинив правочин під впливом обману з боку відповідача, який замовчував існування обставин, які могли перешкодити укладенню договору, а саме відсутність у відповідача права (ліцензії) на укладення подібних договорів, навмисно повідомив позивачу, що він укладає саме договір позики, знаючи про те, що він укладає зовсім інший за своєю юридичною природою договір - договір про надання послуг. Позивач зазначив, що йому нанесені прямі матеріальні збитки в сумі 500 грн. у вигляді сплати одноразового комісійного платежу, та з урахуванням того, що відповідач застосував обман (в порядку ст. 230 ЦК України) вважає, що має право на відшкодування збитків у подвійному розмірі, тобто в сумі 1000 грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача він втратив віру в людяність та порядність, вимушений був хвилюватись внаслідок того віддав останні кошти отримання позики та був обманутий, що в свою чергу привело до довгої депресії та пригніченого стану, чим йому завдано моральну шкоду. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати недійсним укладений з відповідачем договір разом з додатками до нього та стягнути з відповідача ТОВ «Кредо-Центр» на свою користь кошти в сумі 1500 грн. та моральну шкоду в сумі 150 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що коли він підписував договорі, то уважно його не читав, оскільки його збивали, а також він сподівався, що через 3-4 години він отримає грошові кошти. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. В письмових запереченнях представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу, посилаючись на те, що позов не узгоджується з діючим законодавством України, наведені в позовній заяві обставини такими, що не відповідають дійсності. Зазначив, що діяльність ТОВ «Кредо-Центр»є офіційною та законно діє з надання юридичним та фізичним особам послуг у придбанні товарів. Така діяльність визначається як посередництво в торгівлі і класифікується в залежності від предмету надання послуг, саме за такою класифікацією видів діяльності відповідач надає послуги та здійснює господарську діяльність. Згідно рішення Нацкомфінпослуг від 28 лютого 2013 року відповідачу видано ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Оспорюваний правочин укладено 10 серпня 2012 року, коли отримання/наявність відповідної ліцензії на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не було обов'язковим. Зміст оспорюваного договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Під час вчинення вказаного правочину не існувало жодних обставин та не вчинювалось дій, які б порушували вимоги законодавства, та наявність підпису позивача свідчить про досягнення сторонами договору згоди щодо усіх істотних умов, повну зрозумілість умов договору позивачем та про те, що договір спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Позивачем безпідставно і необгрунтовано заявлено відшкодування моральної шкоди, оскільки доказів завдання такої з вини відповідача не надано. Посилаючись на вказані обставини, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Під час судового розгляду встановлено, що 10 серпня 2012 року між позивачем та ТОВ «Кредо-Центр» було укладено договір № 002683 з додатками №1, №2 до нього (а.с. 7-15), предметом якого є надання виконавцем системи послуг, спрямованих на придбання замовником товару, зазначеного в Додатку № 1 до даного договору на Умовах програми «Кредо-Центр». Згідно умов договору відповідач зобов'язується виконувати адміністрування Об'єднання Клієнтів та вчиняти певні правочини, які сприяють виконанню умов цього договору, та здійснювати наступні дії: зареєструвати договір клієнта; організовувати своєчасну оплату товару; організовувати та проводити видачу коштів, що надає право на купівлю та отримання клієнтом товару; здійснити оплату товару для клієнта, зазначеного в додатку № 1 до цього договору, та передати його клієнту; інші послуги зазначені в Умовах програми. Порядок, термін розрахунків, розмір платежів, вартість товару, товар, строк виконання зобов'язань сторони визначили і погодили в даному договорі та додатках №1, №2, які є невід'ємною його частиною. За ст. 3 цього Договору клієнт, поряд із іншим, зобов'язується сплатити одноразово реєстраційний платіж при підписанні договору та комісійний платіж відповідно до відсотку зазначеного в Додатку № 1 до Договору, на оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів, пов'язаних з виконанням Умов Договору, проведенням видачі коштів, придбання товару Клієнтом то оформлення відповідної документації. Відповідно до п.16.5 ст.16 Договору його складено українською мовою в двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу. Відповідно до п.7.1 ст. 7Договору, додатки до нього є його невід'ємними складовими. Відповідно до п.8.2 ст. 8 Договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї зі сторін, але згідно з положеннями, викладеними в Умовах діяльності ТОВ «Кредо-Центру». При достроковому розірванні Договору Сторони зобов'язані виконати взаємні розрахунки в порядку, передбаченому Умовами діяльності. Згідно п.8.3. ст.8 Договору перед підписанням Договору та додатків до нього, Клієнт стверджує, що Компанією забезпечені всі необхідні умови щодо можливості Клієнта визначитися у необхідності укладання Договору, щодо забезпечення можливості внесення пропозицій, зауважень чи змін до Договору, або ж для додаткового узгодження прав та обов'язків Сторін за Договором. На виконання умов даного договору позивач 10 серпня 2012 року сплатив 500 грн. комісійного внеску (а.с. 16). Доводи позивача про те, що діяльність відповідача є такою, що вводить споживача в оману, оскільки позивач не отримав чіткої інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору і сплатив кошти не за одержання товару чи послуги, внаслідок чого оспорюваний договір в силу ч.6 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним, є необґрунтованими. Так, предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми ТОВ «Кредо-Центр» системи послуг фінансового характеру з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. До того ж при невиконанні цього обов'язку настає відповідальність, передбачена ст. 11 Договору. Таким чином, позивач за оспорюваним договором виявив бажання отримати кошти, добровільно скориставшись наданими йому послугами, і у кінцевому результаті не за рахунок залучення інших споживачів, а за рахунок власних внесених коштів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] засвідчив своїм підписом повне розуміння ним значення та умов договору, його правові наслідки, отримав від представника Адміністратора усі пояснення, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору. В той же час пунктом 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема із надання фінансових послуг. Згідно з п.п. 1,5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у п.п.2,6,11-1 ч.1 ст.4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Пунктом 4 ч.1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 34 вказаного Закону здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року №3462-VI (введено в дію з 09 січня 2012 року) фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»). Згідно пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 3462-УІ, відповідач дійсно мав право здійснювати свою діяльність по вже укладеним договорам до 09 січня 2013 року, однак укладати нові договори з часу набрання чинності цим Законом відповідно до положень ст. 227 ЦК України, ТОВ «Кредо-Центр» мало право тільки за наявності відповідного дозволу (ліцензії). Із викладеного вбачається, що для укладення 10 серпня 2012 року договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію, однак її у відповідача не має. В силу ч. 1 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215, ст. 227 ЦК України, вчинення ТОВ «Кредо-Центр» оспорюваного правочину без відповідного дозволу (ліцензії) є підставою для визнання такого договору недійсним. Виходячи з правових наслідків недійсності правочину, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 500 грн. 00 коп. на повернення внесених ним за договором платежів. Доводи позивача щодо стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди суд вважає необґрунтованим, оскільки у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Дослідивши в судовому засіданні надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір № 002683 від 10 серпня 2012 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Кредо-Центр» слід визнати недійсним та на підставі ст. 216 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків в розмірі 500 грн. 00 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial