Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

14.11.2019 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову вказано, що позивач [PERSON] багато років проживала за адресою [ADDRESS] . У тому ж будинку [ADDRESS] , в квартирі 10/4 проживала гр. [PERSON] , з якою позивач була знайома з 1989 року та вони товаришували. [PERSON] жила в першому під`їзді на п`ятому поверсі, а позивач в третьому на першому поверсі. [PERSON] родичів не мала, а з позивачем вони були в дуже добрих стосунках, ходили в гості одна до одної. 3 2007 позивач фактично проживала за адресою [ADDRESS] , а іноді на дачі в доньки за адресою: [ADDRESS] , але постійно навідувалась до [PERSON] , привозила продукти, допомагала їй в побуті, ходила до магазину та аптеки, оскільки остання хворіла на цукровий діабет та їй постійно потрібні були ліки «Янумет», тому позивач піклувалась про неї. У кінці 2018 році, позивач від сусідки [PERSON] дізналася, що [PERSON] померла [INFO] та її вже поховали. Після її смерті відкрилась спадщина, при цьому позивач достовірно не знає, на яке саме майно, але ймовірно на квартиру [ADDRESS] , в якій померла проживала. За життя [PERSON] склала заповіт, а саме 29.10.1999, посвідчений Державним нотаріусом п`ятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № lc-425. Згідно цього заповіту [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було, та з чого 6 воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на шо вона за законом матиме право, заповідає [PERSON] . У встановлений законом термін позивач не змогла звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Позивач вже кілька років страждає на серцево-судинні захворювання. Зокрема, перед смертю [PERSON] , позивач потрапила на стаціонарне лікування до Гребінківської амбулаторії практики сімейної медицини з гіпертонічним кризом, ускладненим носовою кровотечею, з діагнозом гіпертонічна хвороба II ступеню, де перебувала з 19.10.2018 до 02.11.2018. Після того, на фоні погіршеного стану здоров`я та стресу від смерті [PERSON] , позивач довгий час не могла реабілітуватись, проходила як амбулаторне, так і стаціонарне лікування, з 23.05.2019 по 28.05.2019 знов перебувала на стаціонарному лікуванні в Гребінківської амбулаторії практики сімейної медицини Васильківського районного центру первинної медико-санітарної медицини з діагнозом ішемічна хвороба серця та гіпертонічна хвороба I ступеню, з 23.05.2019р. по 28.05.2019р. в КНП ВРР «Васильківська центральна районна лікарня» з діагнозом гіпертонічна хвороба II ступеню. При цьому серед рекомендацій лікарів було уникнення стресових ситуацій та фізичних навантажень, що важливо при серцево-судинних захворюваннях, тому позивач довгий час не мала можливості зайнятись оформленням спадщини. Крім того, одного разу позивач зайшла до нотаріальної контори проконсультуватись, де місцевий нотаріус запевнив її, що заяву про прийняття спадщини треба подавати через рік після смерті особи. За станом здоров`я позивач просто не мала можливості перевірити цю інформацію неодноразово, звертатись до інших нотаріусів. Саме тому рівно через рік, а саме 08.11.2019 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., від якої отримала роз`яснення про те, що вона не подала заяву про прийняття спадщини померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , в нотаріальну контору у встановлений законом строк (який складає, як виявилось для позивача, 6 місяців) та на момент її смерті зареєстрована за адресою померлої не була, позивач пропустила строк для прийняття спадщини, а тому їй слід звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. 26.01.2021 подав заяву до суду, в якому просить справу слухати у його відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому викликався до суду належним чином, визначеним ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Так, згідно з інформації рекомендованого повідомлення про вручення відправлення, 25.05.2020 відповідач отримав копію позовної заяви разом з матеріалами справи та повісткою. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12 червня 2020, про що 07.11.2018 складений актовий запис №18323. Відповідно до заповіту, складеного державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Чуйко А.О. 29.10.1999, [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , на випадок її смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було, та з чого 6 воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на шо вона за законом матиме право, заповідає [PERSON] . Як зазначено у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 02.11.2018, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 19.10.2018 по 02.11.2018 з діагнозом гіпертонічна хвороба II ступеню. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 09.02.2019, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 26.01.2019 по 09.02.2019 з діагнозом ішемічна хвороба серця та гіпертонічна хвороба I ступеню. Крім того, згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 28.05.2019, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 23.05.2019 по 28.05.2019 з діагнозом гіпертонічна хвороба IІ ступеню. Як вбачається з роз`яснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. від 08.11.2019, [PERSON] не подала заяву про прийняття спадщини померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , в нотаріальну контору у встановлений законом строк (який складає, як виявилось для позивача, 6 місяців) та на момент її смерті, заявник зареєстрована за адресою померлої не була, тому [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини, а тому їй слід звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що через тривалу хворобу та введення в оману щодо строків прийняття спадщини, вона не змогла у встановлений шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Стаття 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У пункті 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Також, вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того, у п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що помилковою є практика судів, які визнають причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними із порушенням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв`язку із відрядженням, службовою необхідністю не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків. Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, а саме, що про смерть [PERSON] позивачу стало відомо не відразу, оскільки вона не входила до складу сім`ї та близьких родичів, в період з кінця 2018 та весь 2019 [PERSON] мала проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні, є такими, що заслуговують на увагу. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку є поважними, та обґрунтованою є вимога про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Суд,

Outcome: approved