Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

14.06.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги обґрунтувало тим, що 15 вересня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір № 2006/13-2.06/788, відповідно до якого Позивач надав відповідачу кредит в сумі 125 000,00 (сто двадцять пять тисяч доларів США 00 центів), з порядком повернення кредиту, передбаченим Статтею 1 Договору кредиту зі сплатою 14.00 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором до 14 вересня 2026 року або достроково у випадках, передбачених Договором кредиту. 15.09.2006 року в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено Іпотечний договір зареєстрований в реєстрі за № 1976. Відповідно до п.1.1 Іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань, наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 32,9 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до п. 3.3.8-3.3.9 Договору кредиту, відповідач був зобовязаний погашати кредит щомісячно та відповідно до п. 1.1.1 Договору сплачувати проценти та комісію в строки, встановлені договором. Однак в порушення [PERSON] вимог Договору, повернення кредиту та сплата відсотків за кредит здійснювалась з простроченням. Боржник усупереч умовам Договору та діючому законодавству, взяті на себе зобовязання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів припинила виконувати належним чином, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та на місце розгляду справи належним чином повідомлялись, згідно наданої суду заяви, просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю представника відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту передбаченіст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір № 2006/13-2.06/788, відповідно до якого Позивач надав відповідачу кредит в сумі 125 000,00 (сто двадцять пять тисяч доларів США 00 центів), з порядком повернення кредиту, передбаченим Статтею 1 Договору кредиту зі сплатою 14.00 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором до 14 вересня 2026 року або достроково у випадках, передбачених Договором кредиту. У силу ст. 1054 ЦК Україниз а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 3.3.8-3.3.9 Договору кредиту, відповідач був зобовязаний погашати кредит щомісячно та відповідно до п. 1.1.1 Договору сплачувати проценти та комісію в строки, встановлені договором. Згідно п. 4.2 Договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених Договором кредиту, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених Договором кредиту, Боржник сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє в період невиконання зобовязань. Однак у порушення [PERSON] вимог Договору, повернення кредиту та сплата відсотків за кредит здійснювалась з простроченням. Боржник усупереч умовам Договору та діючому законодавству, взяті на себе зобовязання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів припинила виконувати належним чином, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість станом на 24.05.2016 року в розмірі 250 125,89 доларів США за курсом НБУ на 24.05.2016 рік, яка згідно з розрахунком заборгованості складає: - сума заборгованості за кредитом -99 700,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2\~504 832,09 гривень ; - сума заборгованості за відсотками 99 643,22 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 503 405,56 гривень; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 15 659,94 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 393 435, 41 гривень; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 35 122,74 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 882,412,83 гривень. На підтвердження наявності заборгованості Банком наданий розрахунок заборгованості станом на 24.05.2016 року на суму 250 125,89 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 6 284 085,89 гривень. Матеріали справи не містять відомостей погашення [PERSON] заборгованості за договором кредиту. Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, ним порушено вимогист.1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змістуст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. Заст. 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 2ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК Україниякщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). 15.09.2006 року в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 15.09.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 1976. Відповідно до п.1.1 Іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобовязань, наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 32,9 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ч. 1ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з ч. 1ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості № 74612036 від 02.12.2016 року, право приватної власності на двокімнатну квартиру загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 32,9 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем. Предметом іпотеки за Іпотечним договорам від 15.09.2006 року є двокімнатна квартира загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 32,9 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору Іпотеки від 15.09.2006 року вартість Предмета іпотеки становить 789 100 (сімсот вісімдесят девять тисяч сто) гривень, що в еквіваленті складає 156 257,42 долари США за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору. Як роз'яснено в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Згідно наданого позивачем висновку про вартість майна субєкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС АССІСТ», що діє на підставі Сертифіката субєкта оціночної діяльності від 21 жовтня 2016 року № 813/16, виконано оцінку квартири № 8 загальною площею 61,6 м квадратних, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 42 та належить [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2006 року та встановлено ринкову вартість вищезазначеної квартири станом на 09 червня 2017 року, яка становить 971 555 гривень. Порядок та способи звернення стягнення, сторони передбачили в статі четвертій договору Іпотеки від 15.09.2006 року. Відповідно до п.4.1 договору Іпотеки від 15.09.2006 року сторони передбачили, що у разі порушення позичальником Основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.5. договору Іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса; або передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених зобовязань у відповідності до умов Закону України «Про іпотеку». Згідно Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки в спосіб зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст. 41 Закону № 898-ІV, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Аналогічні положення передбачені ст. 7 Договору іпотеки, згідно якої після прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, за бажанням іпотекодердателя, іпотекодержателю або іншій особі, зазначеній іпотекодержателем, предмет іпотеки передається в управління на період до його реалізації. Таким чином, з огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 32,9 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна (виключна підсудність). Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відповідачем до цього часу не виконано, і докази вжиття ним заходів для виконання своїх зобовязань не надані. Недобросовісної поведінки зі сторони кредитора по матеріалам справи не вбачається. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved