Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

12 лютого 2014 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що на підставі договору № DNH4KP34000071 від 14 травня 2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 1800,50 грн. зі сплатою за користування кредитом 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 14 травня 2008 року. Згідно умов договору він складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідач зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконав, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вніс, станом на 16 січня 2014 року його заборгованість склала 26301,62 грн. Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 березня 2014 року позовні вимоги позивача було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 10 серпня 2017 року зазначене заочне рішення було скасоване за заявою відповідача, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання також не зявилися, направили заяву про розгляд справи за їх відсутності та заперечення проти позовних вимог позивача через сплив строку позовної давності. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав і обовязків якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір № DNH4KP34000071 про отримання кредиту, в розмірі 1800,50 грн., зі сплатою за користування кредитом 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 14 травня 2008 року. Зазначений договір складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.4-8). Згідно п.5.1. умов надання споживчого кредиту, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки. Крім того, у відповідності до п.5.3 зазначених умов, при порушенні Позичальником строків платежу за будь-яким грошовим зобовязанням, передбаченим даним договором більше, ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. Пунктом 5.5. вказаних умов, сторони визначили строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів тривалістю 5 років. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит, однак останній не виконав взятих на себе зобов'язань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом, а тому станом на 16 січня 2014 року йому нараховано заборгованість 26301,62 грн., з яких 1312,98 грн. заборгованість за кредитом, 7805,12 грн. заборгованість за відсотками, 15454,87 грн. пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1228,65 штраф (процентна складова), у відповідності до п.5.3. умов і правил надання банківських послуг (а.с.3). Відповідач суму заборгованості перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобовязального права за кредитним договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст.1054 зазначеного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Однак, кредитним договором сторони визначили строк позовної давності 5 років. У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 253 вищевказаного Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за даним кредитним договором, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22 жовтня 2014 року (справа № 6-127 цс 14), прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ст.355 ЦПК України. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки). За умовами договору відповідач повинен сплачувати банку щомісяця по 96,48 грн. для погашення заборгованості за кредитом до 14 травня 2008 року (кінцевий строк погашення кредиту) та не сплатив їх, а значить позивач пропустив пятирічний строк позовної давності, звернувшись до суду за стягненням заборгованості 12 лютого 2014 року. Крім того, в зазначений період відповідач погашення заборгованості за кредитом не здійснював. У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами до відповідача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed