Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

12 червня 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму заборгованості за договорами позики в розмірі 17000 доларів США та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1200 доларів США. Обґрунтовано позов тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . За життя він передав у борг [PERSON] 15 квітня 2015 року 3000 доларів США (строком на 1 рік), 14 грудня 2017 року 6000 доларів США (строком на 1 рік) та 19 серпня 2017 року 12000 доларів США (строком на шість місяців). Згідно розписки від 19 серпня 2017 року повернута частина боргу в сумі 4000 доларів США, залишок боргу за вказаною розпискою складає 8000 доларів США. Отримання коштів підтверджується написаними власноруч відповідачем розписками. У встановлений у розписках термін відповідач кошти не повернув. На даний час позивач отримала свідоцтво про право на спадщину. Позивач є правонаступником після чоловіка, а тому вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути заборгованість, однак відповідач ухиляється від виконання зобов`язань. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області серії [NUMBER] від 19 жовтня 2018 року (а/с 6). За життя [PERSON] передав у боргу [PERSON] грошові кошти: 15 квітня 2015 року 3000 доларів США (строком на 1 рік), 14 грудня 2017 року 6000 доларів США (строком на 1 рік) та 19 серпня 2017 року 12000 доларів США (строком на шість місяців), про що було складено розписки. Згідно розписки від 19 серпня 2017 року повернута частина боргу в сумі 4000 доларів США, залишок боргу за вказаною розпискою складає 8000 доларів США (а/с 29, 30, 31). Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У відповідності до статей 1268-1270 Цивільного кодексу України позивач прийняла спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56788603 від 09.07.2019 (а/с 7). У встановлений у розписках строк відповідач кошти не повернув. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути отримані кошти, однак останній ухиляється від виконання свої зобов`язань. Зокрема, 13 жовтня 2018 року на адресу реєстрації [PERSON] було надіслано лист-претензію про повернення боргу в добровільному порядку (а/с 13, 14). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у стаття 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, у тому числі, нею було успадковано права, які випливають із договорів позики від 15 квітня 2015 року, 19 серпня 2017 року та від 14 грудня 2017 року. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження укладених договорів з відповідачем, позивачем надано оригінали розписок. Таким чином, укладення між сторонами договорів позики про передачу грошових коштів підтверджується належними та допустимими доказами. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики від 15 квітня 2015 року, 19 серпня 2017 року та від 14 грудня 2017 року не виконав, грошові кошти в добровільному порядку не повернув, а тому суд знаходить підстави для задоволення вимог позивача. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved