Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

13.12.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, який уточнювала під час розгляду справи, у якому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо його неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та стягнути аліменти на їх утримання. У позові зазначила, що батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не займається їх вихованням та забезпеченням, жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Позивач, самостійно утримує дітей, піклуються про їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Тому, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до доньок, права і інтереси, яких повинні бути захищені у встановленому зако\-ном порядку, просить позбавити його батьківських прав та стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його останнього відомого місця проживання. Відповідач відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, відповідно до ст. 5 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» Ленінським районним судом м. Запоріжжя було доручено здійснити окремі процесуальні дії у відношенні [PERSON] , проживаючого в Російській Федерації. 02.07.2020 року на адресу суду надійшли документи, складені Фрунзенським районним судом м. Владивостока, Приморського краю, Російської Федерації у зв`язку з неможливістю виконання доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій. Представник Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив. Представник Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що 20.08.1999 року [PERSON] та відповідач, [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, Серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя 20.08.1999 року. Від сумісного життя у сторін народилася дочка, [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції 11.10.2001 року. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини зазначено [PERSON] . 11.08.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складений відповідний актовий запис №88, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, Серія [NUMBER] . [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини зазначено [PERSON] . Відповідач [PERSON] у 2006 році зібрав свої речі та пішов з родини. Відповідно до письмових показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 2006 року він з`являвся родині лише декілька разів, працював десь у Російській федерації, допомоги дітям не надавав у їх вихованні та забезпеченні участі ніколи не приймав. Вказані обставини, також підтверджуються листом Державного навчального закладу «Запорізький професійний торгово-кулінарний ліцей» від 24.05.2019р. у якому навчається [PERSON] , та відповідно до якого батько інтересу до доньки проявляє у вихованні участі не приймає. Відповідно до листа департаменту охорони здоров`я міської ради КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9», у педіатричній амбулаторії №8 згідно даних амбулаторних карт за адресою [ADDRESS] , спостерігаються діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На прийом до дільничного лікаря-педіатра, для проведення щеплень, здачі лабораторних аналізів, зверталась виключно мати [PERSON] . У випадках захворювання дітей лікування проводила тільки мати. Відповідно до Листа департаменту освіти і науки, молоді та спорту територіальний відділ освіти, молоді та спорту Дніпровського району Запорізька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №89, [PERSON] навчалась у зазначеному учбовому закладі у період з 01.09.2007 року по травень 2018 року, за цей період вихованням [PERSON] займалась лише мати [PERSON] . Батько [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з червня 2006 року з дітьми не проживає, не займається їх вихованням, жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Місцезнаходження відповідача на теперішній час невідомо. Позивач самостійно утримує своїх доньок, піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, сприяє здобуттю ними освіти, готує їх до самостійного життя. Діти мають все необхідне для життя та розвитку. Натомість батько не виявляє жодного інтересу до внутрішнього світу дітей, не утримує їх, не спілкується з ними взагалі, не відвідує за місцем навчання, не присутній на батьківських зборах, не спілкується з вчителями, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Окрім того, відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не приймає участі у знаходженні необхідних лікарів та лікарських препаратів; не відвідує лікарні, не цікавиться взагалі про їх самопочуття та наявні хвороби. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює, як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків та характеризує [PERSON] з негативної сторони, як особу яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Узагальнюючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав, відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13.12.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 704,80 гривень. У зв`язку з тим, що позивач за вимогою про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 840,80 гривень, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved