Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

14 червня 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вимогою щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано на підставі рішення суду. Фактично з самого народження доньки відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає внаслідок чого станом на 01 червня 2019 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 115 234,32 грн. [PERSON] зазначила, що [PERSON] має судимість за вчинення злочинів, веде аморальний спосіб життя. Відповідач ніколи не виявляв бажання спілкуватися із дитиною та приймати участь у її вихованні, не приходив до доньки, не цікавився станом її здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримував дитину, не піклувався про її фізичний та духовний розвиток, не надавав жодної допомоги, в тому числі і на лікування дитини. При цьому позивач ніколи не чинила відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною. На підставі зазначеного позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05 липня 2019 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 09 вересня 2019 року. Через неявку до суду відповідача підготовче судове засідання відкладено на 26 вересня 2019 року. Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 24 жовтня 2019 року. Представник позивача [PERSON] - адвоката Бондаренко С.О. під час розгляду справи зазначила про обставини, що викладені у позовній заяві , просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат просила залишити без розгляду . Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, однак до суду не з`явився, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровського районної у місті ради до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. До початку розгляду справи представник третьої особи надав до суду висновок органу опіки і піклування стосовно предмету позовних вимог . Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом було встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2010 року, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено актовий запис № 184. Після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області складено актовий запис № 776 від 13 липня 2010 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 жовтня 2011 року по справі № 2-3690/2011 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2012 року по справі № 0413/1319/2012 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу за її бажанням було змінено шлюбне прізвище « [PERSON] » на дівоче прізвище « [PERSON] ». 27 жовтня 2017 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Управлінням РАЦС адміністрації міста Бєлгорода Бєлгородської області Російської Федерації (Центральний відділ) складено актовий запис № 2629 від 27 жовтня 2017 року. У зв`язку із укладенням шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно довідки, виданої Покровським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10.06.2019 року, заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання спільної із позивачем доньки [PERSON] станом на 01.06.2019 року становить 115 234,32 (сто п`ятнадцять тисяч двісті тридцять чотири) гривні 32 копійки. Відповідно до листа Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України за вих. № 16/3-3648 від 04 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2012 року засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 296 ч. 1 , 296 ч. 3 КК України, вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2012 року засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Також наявнв інформація про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 178 КУпАП. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення, що є матір`ю позивача, відповідач [PERSON] ніколи матеріально не утримував дитину, навіть тоді, коли донька [PERSON] потребувала лікування, не займався її вихованням, не цікавився її життям. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є подругою позивача, часто її відвідує, ніколи не бачила відповідача разом із донькою [PERSON] , також ніколи не бачила, щоб відповідач надавав дитині матеріальне утримання, дарував подарунки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою позивача, дитина [PERSON] фактично виросла на її очах, відповідач ніколи не приходив до доньки , жодної матеріальної допомоги не надавав, не займався її вихованням. Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради у своєму висновку №7/01/29/3987 від 03 жовтня 2019 року вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 цієї статті передбачено, що батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства » передбачено , що кожна дитини має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального морального , культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 Сімейного кодексу України. Згідно до цієї статті мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтею 165 Сімейного кодексу України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved