Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

12 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 196. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він 11 жовтня 2008 року вступив до шлюбу з відповідачкою, їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 196. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, різні звички та характери. Подружні стосунки фактично ними припинено, проживають окремо. Продовження сумісного життя вважає неможливим. Просить шлюб з відповідачкою розірвати та стягнути з неї на його користь судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, примирення між сторонами не відбулося. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, з позовними вимогами згідна, просить залишити їй прізвище [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, судом надавався сторонам строк для примирення, але воно не відбулося, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення, відповідачці слід залишити прізвище [PERSON]. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь судового збору в розмірі 640,00 гривень, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки обидві сторони в той чи іншій мірі винні в припиненні шлюбних відносин, на утриманні відповідачки знаходиться неповнолітня дитина, тому слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 320,00 гривень, відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved