Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

13 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа Управління служба у справах дітей Новокадацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей (а.с.2-7). Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування своїх вимог у позові, просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], із батьком тат арніковим [PERSON], [INFO], за місцем його проживання за адресою: м. Дніпро, пр.. [PERSON], буд. 33, кімн.226,201. Ухвалою суду від 14 березня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.32). 18 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа Управління служба у справах дітей Новокадацької районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей, у якій просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], [INFO], за місце її проживання та реєстрації за адресою: м. Дніпро, пр.. [PERSON], буд. 33, кімн.226,201. У вересні 2018 року [PERSON] зверталась до суду із заявою про забезпечення позову (а.с.135-137), у задоволенні якої відмовлено ухвалою Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року (а.с.143-144). 26 вересня 2019 року у судовому засіданні [PERSON] заявила клопотання про призначення судової психологічної експертизи (а.с.150-152). Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року призначено судову психологічну експертизу, у звязку із чим провадження у справу було зупинено (а.с.167-169). Ухвалою суду від 16 січня 2019 року провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду (а.с.197). Учасники справи про розгляд справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст.ст.128-129 ЦПК України. У судовому засіданні [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON], первісний позов підтримали. У своїх поясненнях суду позивач визнавав негативні наслідки розлучення дітей будь з ким із батьків, значимість обох батьків у вихованні дітей та необхідність особистих змін у власній поведінці з метою формування у дітей відчуття любові та поваги, соціальних навичок та вмінь. Висловлював високу стурбованість їх долею. Посилаючись на викладені у позов доводи та надані докази просив суд позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали. У задоволенні первісного позову просили відмовити. У судовому засіданні [PERSON] пояснювала, що вирішивши розійтись із чоловіком, вона забрала свої речі і виїхала з квартири, тому станом на 02.02.2018 року вже із сімєю не проживала. У звязку із необхідністю влаштування, після припинення шлюбу на деякий час діти залишилися проживати із колишнім чоловіком, але вона їх систематично відвідувала, забирала до себе. Проте, у травні 2018 року позивач змінив замки у кімнаті гуртожитку, яку вона займала та почав з метою створення їй перешкод, обмежувати її участь у спілкуванні та вихованні дітей, ігноруючи її дзвінки, будь-які власні прохання, побажання чи то пропозиції відносно дітей. Тим самим вважає, що колишній чоловік своєю поведінкою принижує її особистість та материнську роль в житті дітей. Третя особа Управління служба у справах дітей Новокадацької районної у місті Дніпрі ради в особі свого представника за дорученням [PERSON], у судове засідання не зявилась. Про причини неявки представника у судове засідання не повідомила, письмових заяв про розгляд справи без участі представника до суду не надходило. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст.51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. Судом встановлено, що учасники є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.15,16). [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], кімн. 201,226 (а.с.18). Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: м. Дніпро, пр.. [PERSON], буд. № 33, кімн. 226, за вказаною адресою фактично проживають [PERSON] та його малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.19-23). Батьком створені всі належні умови для проживання дітей. Мати дітей не проживає із сімєю починаючи з 29.01.2018 року. [PERSON] працює в ПрАТ «ЄВРАЗ Дніпровський металургійний завод» на посаді начальника цеху господарчого обслуговування. За місцем роботи характеризується дуже добре (а.с.24). Дохід [PERSON] за період з серпня 2017 року по січень 2018 року становить 108\~693,13 грн. (а.с.25). Згідно довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №232 комбінованого типу» ДМР від 21.02.2018 року діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відвідують групу середнього дошкільного віку та групу раннього віку (а.с.28). На запит Управління служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, протягом перебування дітей у дошкільному навчальному закладі питань щодо виховання та виконання батьками своїх обовязків з боку адміністрації закладу до батьків не виникало (а.с66) Висновком органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради №1/14-64 від 13.04.2018 року визначено місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою: м.Дніпро, пр. І.Мазепи, буд.33, кімн.226 (а.с.47-48). [PERSON], [INFO], є зареєстрованою за адресою м.Дніпро, пр.-т [PERSON], 33 (а.с.109), працює в ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на посаді техніка бригади з обслуговування споживачів. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с.67). Її дохід за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року складає 39\~242,81 грн. (а.с.68). На обліку у лікаря-нарколога не перебуває, психіатричних протипоказань не має (а.с.69,70) Згідно акту обстеження умов проживання від 25.07.2018 року, [PERSON] фактично проживає без реєстрації за адресою: м. Дніпро, вул. С.Ковалевської, буд.№2, кв.№25. У квартирі зареєстрований [PERSON], зі слів відповідачки, співмешканець. Дана квартира складається із трьох кімнат, розміщена на другому поверсі пятиповерхового будинку, має сучасний ремонт, обладнана необхідними меблями, для дітей у ній створені належні умови для проживання (а.с.134). Відповідно до висновку № 31/14.1/253 від 27.12.2018 року за результатами проведеного психологічного обстеження, з урахуванням особливостей і рівня вікового психічного розвитку малолітніх виявляється не сформованість їх здатності усвідомлювання реального змісту ситуації, що склалась навколо спору між батьками з приводу визначення їх місця проживання, встановити як саме малолітні діти сприймають сімю, в якій вони проживають на даний час не представляється можливим (а.с.176-191). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що як сусід, в той час, коли [PERSON] перебував на роботі, на прохання [PERSON] неодноразово приглядав за дітьми. Посилаючись на термінові побутові потреби, під різним приводом, [PERSON] систематично залишала з ним двох дітей на тривалий час та без їжі. У січні 2018 року [PERSON] разом із дітьми поїхав на відпочинок, а [PERSON] дома вже і не зявлялася. Свідок [PERSON], сусід, також суду пояснював, що проходячись по коридору, випадково декілька разів став очевидцем ситуації, коли дитина [PERSON], будучи бездоглядною, стояла на підвіконні міжповерхових сходин підїзду, звідки він її знімав та потім заводив до квартири, де в той час була [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є хрещеною матірю старшого сина учасників справи [PERSON]. Востаннє бачила дитину місяців два потому, коли [PERSON] гуляла із дітьми на дитячому майданчику. На погляд свідка, діти однаково люблять батьків та не потребують додаткової уваги чи то особливого догляду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживаючи на одному із учасниками спору поверсі, раніше підтримувала із сусідами доброзичливі стосунки. Позитивно відкликалася про дітей, а з приводу учасників зазначила, що колишнє подружжя часто сварилося. Відповідно до положень сімейного законодавства України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням, зокрема, інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1-2 ст. 155 СК України). Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною [PERSON] України 27\~лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 року у справі № 61-10448св18. У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зважаючи вищевикладене та за своїм власним переконанням, враховуючи наявність підтверджених поясненнями свідків та не спростованих відповідачем обставин, що свідчать про допущені з боку матері випадки бездоглядності дітей, її не забезпеченість постійним та гарантованим для постійного проживання дітей місця, суд виходячи із пріоритету інтересів дітей, дійшов висновку про визначення місця проживання дітей разом із батьком. Оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дітей та сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 грн. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: approved