Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

12 серпня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити їй додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовано позов тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у власності [PERSON] , спадкоємцем після якої був її син і батько позивача [PERSON] . У встановлений законом строк позивач не скористалася своїм правом на прийняття спадщини, оскільки спілкувалася з покійним батьком лише коли він сам дзвонив, його номеру телефону вона не мала, а про його смерть дізналася більше ніж через шість місяців від сусідів за місцем проживання батька. Крім того, позивач у позові зазначила, що покійний батько за життя казав їй, що оскільки він не сплачував аліменти на її утримання, то після його смерті квартира залишиться позивачу, як єдиному спадкоємцю. Також, позивач у позові зазначила, що у визначений законодавством термін вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала про необхідність її своєчасного подання у зв`язку із юридичною необізнаністю в законодавстві. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, оскільки посилання позивача про те, що вона не знала про смерть батька та є юридично необізнаною не свідчать про поважність пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також, у відзиві на позов зазначила, що позивач не підтримувала жодних зв`язків з батьком упродовж останніх 16 років, не відвідувала, не цікавилась його життям, станом здоров`я тощо, що підтверджується показами свідків. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.11.2020. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити, з підстав, зазначених у позові. Відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву та пояснила, що позивач про смерть батька дізналася в той день, коли він помер. Про смерть батька їй повідомила рідна сестра покійного та її тітка [PERSON] , оскільки вони випадково зустрілися у поліклініці, куди [PERSON] поїхала отримати медичну довідку про смерть, а позивач в цей час була у лікаря і повідомила, що закрила лікарняний лист. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8), який доводився батьком позивачу (а.с. 8 на звороті). Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що в установлений законом строк позивач не змогла скористатися своїм правом на прийняття спадщини, оскільки про смерть батька вона дізналася після закінчення шестимісячного строку з дня його смерті. Про смерть батька позивач дізналася від сусідів у будинку, в якому проживав батько, бо поїхала його шукати. При цьому представник позивача не змогла пояснити суду від кого саме і за яких обставин позивач дізналася про смерть батька. Разом з тим, допитана у судовому засіданні в якості свідка рідна тітка позивача (сестра покійного) [PERSON] суду пояснила, що у день смерті брата вона випадково зустріла племінницю у поліклініці Чернігівської міської лікарні № 2, куди поїхала за отриманням довідки про смерть. Від дільничного лікаря вийшла позивач, яка поцікавилася у свідка про причини перебування у лікарні та пояснила, що вона закрила лікарняний у цей день. Свідок позивачу повідомила, що в цей день помер її батько і вона приїхала по довідку, також, свідок запросила [PERSON] на похорони. Свідок зазначила, що брат не спілкувався з донькою від досягнення нею 5 років, по телефону вони теж не спілкувалися, донька також не виявляла бажання спілкуватися з батьком. Покійний дуже переживав з цього приводу, і вважав себе винним, що не може доньці надати допомогу, оскільки останні 10 років тяжко хворів, за півроку до смерті не вставав з ліжка взагалі. Свідок показувала лежачому брату фотографії доньки, які він з інтересом розглядав. Свідок мала надію, що донька прийде на похорони батька, але ні на похорони, ні на поминки вона не приходила і їй не телефонувала, хоча позивач мала зв`язок з нею. Свідок також суду пояснила, що вона не виправдовує покійного брата і вважає, що він повинен був вживати заходів для спілкування та налагодження родинних відносин з донькою, але за життя він цього не зробив через те, що не міг надавати доньці допомогу і соромився цього. Інші свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що покійний чоловік відповідача хворів останні 10 років, жінка його доглядала, останні пів року він взагалі був прикутий до ліжка. Свідкам відомо, що у покійного була донька від першого шлюбу, але ніколи вона до батька не приходила і він з нею не спілкувався взагалі, навіть по телефону. Покійний потребував стороннього догляду, а тому біля нього постійно була дружина і їй допомагали свідки. [PERSON] є медсестрою, а тому робила йому ін`єкції, вона проживає у одному під`їзді з відповідачем, а тому часто була в їхній квартирі. Свідок [PERSON] також часто була у квартирі відповідача, знає відповідача з дитинства, оскільки була подругою її матері. Свідкам також зі слів [PERSON] та зі слів [PERSON] відомо, що [PERSON] у день смерті [PERSON] , тобто [INFO] , випадково зустріла його доньку у поліклініці та повідомила про смерть батька і запросила на похорони. Проте, донька не приходила ні на похорони, ні на поминки. Свідки доньку покійного взагалі ніколи не бачили. Як вбачається з копії спадкової справи після смерті [PERSON] , наданої на запит суду, він подавав заяву до Першої чернігівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте, свідоцтва про право на спадщину йому видано не було. До спадкового майна належить квартира в [ADDRESS] , в якій і мешкав спадкоємець. За життя [PERSON] стягувались аліменти на утримання доньки [PERSON] згідно рішення суду. З копії відповіді Деснянського відділу Державної виконавчої служби від 25 травня 2020 року № 56543/21-27 вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 30 березня 2012 року складала 35835 грн. 57 коп. 26 вересня 2013 року повернуто виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 5 на звороті). Згідно з частиною першою та другою статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 Цивільного кодексу України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, при вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому поважність таких причин повинна бути обов`язково обґрунтована. Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що їй не відомо від кого саме позивач дізналася про смерть батька, а також повідомила, що у позивача відсутні докази на спростування доводів відповідача та показів свідка [PERSON] , які вказують на те, що позивач була обізнана про смерть батька 22 жовтня 2019 року. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини позивачем суду не надано. Суд враховує, що хоча пропущений позивачем строк є незначним, проте жодних доказів на підтвердження того, що у позивача були об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини після батька, які могли бути судом покладені в основу рішення, позивачем не надано. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2020 року у справі № 712/180/17-ц (провадження № 61-3св17) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що будь - яких обставин, які б могли бути визнані поважними причинами пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини позивачем не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано і позивач не довела, що була позбавлена можливості у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed