Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

14.02.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що власником будинку [ADDRESS] була її мати - [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого 28 січня 1992 року [PERSON] , в.о. старшого державного нотаріуса Першої артемівської державної нотаріальної контори, номер спадкової справи 47/92, зареєстровано в реєстрі за №458. Право власності зареєстроване в Комунальному підприємстві Артемівське бюро технічної інвентаризації» 29.08.2012 року, про що зроблено запис у реєстрову книгу №22 за №3294. Двадцять дев`ятого липня 2011 року у віці 84 років [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.07.2011 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №751. Мати позивача на день смерті була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,10 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом термін позивачка звернулася до Першої бахмутської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та надала необхідні документи. Спадкова справа була заведена. Крім позивачки, спадкоємцем майна [PERSON] є син спадкодавця [PERSON] - відповідач по цій справі. У зв`язку з тими обставинами, що спадкодавець не розпорядився своїм майном при житті, тобто не склав заповіту, вважає, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, Таким чином, право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,10 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , повинно належати їй - [PERSON] . В теперішній час у неї виникло бажання оформити своє право на спадщину. При зверненні до нотаріуса, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частину будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки за тією ж адресою, нотаріус їй відмовив. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 грудня 2019 року нотаріус вказав, що згідно Розділу 2, Глави 10 п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Виходячи з того, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, може бути здійснена тільки після подання правовстановлюючого документу про належність житлового будинку з надвірними спорудами і побудовами на земельній ділянці , які розташовані за адресою: [ADDRESS] спадкодавцю, а спадкоємець таких документів нотаріусу не надала у зв`язку з їх відсутністю. Таким чином, будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,10га за тією ж адресою не може значитися як спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Враховуючи вищевикладене, просить визнати право власності на 1/2 (одну другу) частину будинку [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10га за тією ж адресою, за нею в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Представником позивача подано на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) відповідач до судового засідання також не з`явився. Ними подано до суду лист, в якому він просить розглянути справу за його відсутності, не заперечують проти позовних вимог. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ксерокопії свідоцтва про народження [PERSON] , остання народилась 1962 року у графі батьками вказано: [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії постанови державного нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріальної контори від 06.12.2019 року, [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою [ADDRESS] , після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] відмовлено. Згідно копії довідки наданої БТІ м. Бахмут, власником будинку, який розташований у [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] , на підставі рішення виконкому Артемівської міської ради від 23.04.1997 року за № 352 є власником земельної ділянки, розташованої на території Артемівської міської ради по [ADDRESS] . Земельну ділянку передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 06.12.2019 року (а.с.6) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки відсутні правовстановлюючи документи, які підтверджують право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, тому суд вважає, що факт визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved