Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

13 травня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він працював у відповідача на різних посадах з 12 лютого 1973 року по 06 червня 2000 року та був звільнений згідно наказу № 861 від 06 червня 2000 року. При звільненні остаточний розрахунок з ним проведено не було. На час його звільнення з підприємства заборгованість по заробітній платі склала 2472 грн. 04 коп., посилаючись на ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати» та відповідно до п. 2 постанови КМУ від 21.02.2001 р. № 159 № Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати» просив стягнути на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 11 171, 74 грн. Позивач в судове засідання не з'явився подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача -Відкритого Акціонерного Товариства «Слов'янський керамічний комбінат» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України . Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідача ним не отримується . Згідно до вимог абз 5 ч.5 ст. 74 ЦПК України У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач - ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових правовідносинах з ВАТ Слов'янський керамічний комбінат з 12 лютого 1973 року по 06 червня 2000 року і був звільнений на підставі наказу № 861 від 06.06.2000 року (а.с. 6-7). Як вбачається з витягу арбітражного керуючого Жмайла О.І. № 1-31-03/33/41Б від 31.03.2016 року, заборгованість по заробітній платі ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» перед [PERSON] становить - 2 472,04 грн. ( а.с.3-4) Вирішуючи заявлені вимоги про наявну заборгованість по заробітній платі суд дійшов до таких висновків. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У силу ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ще за час роботи позивача на підприємстві відповідача, останній прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки, відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. В межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 2472грн. 04 коп. Між тим, як роз'яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справлення і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без урахування цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно із ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95 - ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Стаття 34 введена в дію з січня 1997 року згідно з Постановою Верховної Ради України № 49/96-ВР від 20.02.1996 року. Згідно з пунктами 2,3,4 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20 грудня 1997 р. із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692 компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць( після утримання податків та платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості та індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. У разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. 1 січня 2001 р. набув чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ Згідно ст.1 цього закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу( особи) Статтями 2,3 вказаного закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого , але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З метою реалізації Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Пунктом 2 цієї постанови встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2000 р. , проводиться відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. № 1427. Позивач звільнений 06.06.2000 року, отже компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати повинна проводитись відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2000 р. № 1427. Статтею 117 КЗпП України передбачено , що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не виключає проведення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Позивачем [PERSON] не надано доказів про розмір нарахованої , але не виплаченої йому заробітної плати за відповідний місяць( після утримання податків і платежів), у наданій довідці арбітражного керуючого, зазначена лише загальна сума заборгованості без зазначення помісячної заборгованості, що унеможливлює проведення розрахунку компенсації. Оскільки Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1427 від 20 грудня 1997 р., передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої , але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць(після утримання податків і платежів)на коефіцієнт приросту споживчих цін та у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується, відсутність належних та допустимих доказів про розмір нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) унеможливлює проведення розрахунку компенсації та є підставою для відмови у позові через його недоведеність. На підставі викладеного і

Outcome: partial