Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

14.05.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ТОВ «Зі-Зі», Державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В., [PERSON] , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В., [PERSON] , [PERSON] , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання незаконними і скасування рішень про державну реєстрацію прав. У резолютивній частині свого позову [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46425426 від 11.04.2019 року, видане державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення салону-магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,6 кв.м. за ТОВ «Зі-Зі», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1568668351101; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень - приміщення салону-магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,6 кв.м., укладений між ТОВ «Зі-Зі» та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. 17.04.2019 року та зареєстрований під №832, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1568668351101; визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46518283 від 17.04.2019 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень - приміщення салону-магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,6 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. 08.05.2019 року та зареєстрований під №896, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1568668351101; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46769894 від 08.05.2019 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення салону-магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,6 кв.м., за [PERSON] та [PERSON] рівних частках. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року за даним позовом було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2019 року до участі у справі №520/10448/19 на стороні позивача була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року у справі №520/10448/19 для спільного розгляду разом з первісним позовом був прийнятий позов третьої особи на стороні позивача - [PERSON] до ТОВ «Зі-Зі», Державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора. У резолютивній частині свого позову [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46425426 від 11.04.2019 року, видане державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення салону-магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,6 кв.м. за ТОВ «Зі-Зі», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1568668351101. 26.12.2019 року суд прийняв у [PERSON] заяву про «уточнення вимог шляхом доповнення позову додатковою вимогою», в якій позивач вимагала витребувати від [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] приміщення салону-магазину». На стадії підготовчого засідання суд отримав відзиви відповідачів на позов [PERSON] , задовольнив клопотання сторони позивача про вжиття засобів забезпечення позову і витребування доказів. До судового засідання не з`явились відповідачі: Державний реєстратор КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерова Р.В., [PERSON] , Приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу Білоусова Н.В. і [PERSON] . Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені. [PERSON] та приватні нотаріуси надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Підтримуючи вимоги про визнання незаконними і скасування договорів купівлі-продажу нерухомого майна, рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, представник позивача [PERSON] пояснив: 05.06.2018 року між [PERSON] та дочкою, [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу від 05.06.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №976, за умовами якого до [PERSON] перейшло право власності на нежитлове приміщення салону-магазину, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,6 кв.м. по [ADDRESS] . Право власності на зазначене майно було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.06.2018 року за індексним номером: 41437757.Наприкінці квітня 2019 року [PERSON] дізналась, що її майно хтось намагається продати без її відома, доручення чи згоди. Позивач з`ясувала,що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46425426 від 11.04.2019 року, прийнятого державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Р.В. було здійснено реєстрацію права власності на нежитлові приміщення салону-магазину, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,6 кв.м. по [ADDRESS] , за ТОВ «Зі-Зі». 17.04.2019 року ТОВ «Зі-Зі» здійснило відчуження спірного майна [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №832. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46518283 від 17.04.2019 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., право власності на майно було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] . Новий власник спірного майна [PERSON] здійснив його відчуження [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 08.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №896. Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46769894 від 08.05.2019 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., право власності на майно було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] рівних частках. [PERSON] доводить, що первісне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46425426 від 11.04.2019 року, видане державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Р.В. про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення салону-магазину по [ADDRESS] за ТОВ «Зі-Зі», а також усі подальші угоди щодо відчуження майна є незаконними, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.203,215 ЦК України просила визнати усі правочини щодо відчуження спірного майна недійсними, а рішення про державну реєстрацію прав на спірне майно незаконними та скасувати їх. [PERSON] , підтримуючи позовні вимоги матері, заявила позов про визнання і скасування рішення державного реєстратора Кушнерової Р.В. про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] за ТОВ «Зі-Зі» і стверджувала, що рішення державного реєстратора не відповідає вимогам ЗУ «Про іпотеку», ст.18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Представник відповідача ТОВ «Зі-Зі» і представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] позов [PERSON] і позов третьої особи - [PERSON] не визнали і стверджували, що ТОВ «Зі-Зі», а надалі [PERSON] і [PERSON] в установленому законом порядку набули права власності на спірну нерухомість, договори купівлі-продажу були оформлені належним чином і засвідчені нотаріально, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на цю нерухомість приймались на підставі належних документів і у відповідності до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив: 08.08.2006 року ТОВ «Український промисловий Банк» та [PERSON] (дочка позивача) уклали кредитний договір №126/ПК-08/06, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 57 000 доларів США строком до 07.08.2016 року. Цього ж дня в якості забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий Банк» був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, за реєстровим №2786, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . 30.06.2010 року ТОВ «Український промисловий Банк», АТ «Дельта Банк» та Національний банк України уклали Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором ТОВ «Український промисловий Банк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, серед яких і кредитний договір №126/ПК-08/06 та договір іпотеки від 08.08.2006 року. Оскільки позичальник [PERSON] досудову вимогу АТ «Дельта Банк» про погашення заборгованості за кредитним договором не виконала, Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] (поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.06.2014 року (справа №520/1194/14-ц) позов ПАТ «Дельта Банк» був задоволений і з відповідачів в солідарному порядку на користь АТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року у розмірі 532 830,57 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. 02.03.2015 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» №150. 03.03.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було здійснено оголошення про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду в ПАТ «Дельта Банк». В рамках процедури продажу активів ПАТ «Дельта Банк» 02 квітня 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на офіційному сайті розмістив оголошення про проведення 23 травня 2018 року відкритих торгів з продажу активів, що обліковуються на балансі ПАТ «Дельта Банк», в тому числі і лоту F11GL19574 - право вимоги за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, позичальник [PERSON] . Відомості про лот F11GL19574 були визначені в Публічному паспорті активу на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 22.05.2018 року ТОВ «Зі-Зі» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» уклали договір комісії №159-К, відповідно до якого комісіонер (ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал») зобов`язався за дорученням комітента (ТОВ «Зі-Зі») за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини та інші дії щодо придбання лоту на аукціоні за ціною не більше 645 000 грн., включаючи всі супутні витрати, в тому числі винагороду комерційних посередників, юридичний супровід дій, спрямованих на придбання лоту та інші витрати, в строк до 31.12.2018 року. 23.05.2018 року на сайті PROZORRO Продажі відбулися відкриті торги з реалізації лоту F11GL19574 - право вимоги за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, укладеним з [PERSON] . З Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-04-02-000383-a від 23.05.2018 року убачається, що переможцем електронних торгів з продажу права вимоги за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, укладеним з [PERSON] , було визнано ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал». 13.06.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» укладено договір №627/К купівлі-продажу майнових прав, за яким продавцем ПАТ «Дельта Банк» шляхом продажу були відступлені покупцю - ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, укладеним з ТОВ «Український промисловий Банк», право вимоги за якими перейшло до АТ «Дельта Банк». 13.06.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» укладено договір відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого на умовах договору №627/К купівлі-продажу майнових прав від 13.06.2018 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-04-02-000383-a від 23.05.2018 року, первісний іпотекодержатель передав (відступив) новому іпотекодержателю право вимоги за іпотечним договором від 08.08.2006 року, укладеним між ТОВ «Український промисловий Банк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року. 19.02.2019 року між ТОВ «Зі-Зі» та ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» на виконання договору комісії №159-К від 22.05.2018 року, акту прийому-передачі права вимоги від 13.06.2018 року було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого останнє прийняло права вимоги за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, Договором іпотеки, посвідченим 08.08.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., за реєстровим №2786. 21.02.2019 року ТОВ «Зі-Зі» направило на адресу боржника, поручителя та власника іпотечного майна повідомлення в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку». У квітні місяці 2019 року ТОВ «Зі-Зі» звернуло стягнення на предмет іпотеки, посилаючись про залишення боржником, поручителем та іпотекодавцем вимоги товариства про погашення заборгованості за кредитним договором. 11.04.2019 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації», Одеська обл., [PERSON] була здійснена державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення салону-магазину, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., за ТОВ «Зі-Зі». 17.04.2019 року між ТОВ «Зі-Зі» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень салону-магазину, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. за реєстровим №832. 08.05.2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нежитлових приміщень салону-магазину, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. за реєстровим №896. Таким чином, на момент ухвалення рішення у справі власником спірних нежитлових приміщень салону-магазину, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] рівних частках, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який міститься в матеріалах судової справи. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] і позов третьої особи - [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частинами 1,2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. У даному випадку реалізація спірних нежитлових приміщень салону-магазину, по [ADDRESS] відбулася внаслідок відкритих торгів з продажу активів ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку з невиконанням боржником [PERSON] (дочкою [PERSON] ) умов кредитного договору. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та ніші правочини. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визначений судом недійсним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст.632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Згідно ст.203 ЦК України для чинності правочину його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом, правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи зі змісту ст.ст.203,655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч.3 (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність їх внутрішній волі), ч.5 (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним). Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі. З аналізу викладених норм права випливає, що позивач, який звернувся з вимогою про визнання правочинів недійсними, має довести суду підстави для визнання оскаржених правочинів недійсним. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). При цьому, позивачкою [PERSON] в своєму позові, окрім того, що спірні правочини вчинялися поза її відомом та поза її волею, взагалі не зазначено обставин та не надано доказів, які би свідчили про недійсність нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу спірного приміщення в розумінні ст. ст.203, 215 ЦК України. Як вбачається з п.1 договору купівлі-продажу від 08.05.2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передав у власність, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у спільну часткову власність нежитлові приміщення салону-магазину, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частці кожному. Вказаний об`єкт нерухомого майна було придбано [PERSON] та [PERSON] за ціною 651 000 грн., які продавець [PERSON] отримав від покупців повністю до підписання вказаного договору у безготівковій формі. Тобто, на час підписання Договору розрахунки за спірний об`єкт нерухомості між сторонами були здійснені в повному обсязі та сторони щодо їх проведення претензій один к одному не мали. Крім того, в п.5 Договору продавець (тобто [PERSON] ) засвідчив, що він дійсно є власником нежитлових приміщень салону-магазину, не має обмежень щодо свого права розпорядження нежитловими приміщеннями салону-магазину, ні нежитлові приміщення салону-магазину, ні будь-яка інша частина на момент укладення цього договору не заставлена, не надана в іпотеку, заборона та арешт на них не накладено, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України не має, питання права власності на нежитлові приміщення салону-магазину не є предметом судового розгляду, будь-які спори щодо зазначених нежитлових приміщень салону-магазину відсутні, обов`язками щодо третіх осіб продавець не зв`язаний. Факт відсутності заборони відчуження або арешту, а також обтяження іпотекою вказаної квартири підтверджувався і даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи той факт, що правочин, за яким [PERSON] та [PERSON] набули у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, в момент вчинення договору купівлі-продажу спірні нежитлові приміщення не були обтяжені боргами, раніше нікому іншому не продані, не подаровані, не заставлені, жодних заборон та арештів щодо нього накладено не було, будь-яких прав третіх осіб на них не існувало, суд приходить до висновку щодо добросовісності [PERSON] та [PERSON] , які правомірно набули право власності на спірні нежитлові приміщення салону-магазину по [ADDRESS] . Зазначені обставини на думку суду виключають можливість визнання недійсними оскаржуваних правочинів щодо відчуження спірного майна за позовом [PERSON] . Судом встановлено, що за Договором комісії від 22.05.2018р. та Актом прийому-передачі прав вимог від 19.02.2019 року до ТОВ «Зі-Зі» перейшло право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 126/ПК-08/06 від 08 серпня 2006 року, забезпеченого заставою (іпотекою) на підставі Іпотечного договору, посвідченого Білоусовою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2786. За умовами Кредитного договору від 08.08.2006 року позичальник зобовязаний був повертати кредитні кошти і сплачувати відсотки за користування кредитом щомісяця лише в тій валюті, в якій він був наданий (п.2.5.Кредитного договору). 21.02.2019 року ТОВ «Зі-Зі» направило [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомлення про намір звернення стягнення на предмет іпотеки і запропонувало погасити заборгованість за кредитним договором протягом 30-днів з моменту отримання повідомлення. Зазаначене повідомлення було отримано 25.02.2019 року, однак ані [PERSON] , ані [PERSON] , ані [PERSON] на виконання вимог кредитора не сплатили заборгованість за кредитним договором, а тому у ТОВ «Зі-Зі» виникли підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність Предмету іпотеки. За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» (частина перша та друга статті 36 цього Закону у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності). Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» у зазначеній редакції). Судом встановлено, що договір іпотеки передбачав застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - п. 4.4.1. Іпотечного договору, посвідченого 08.08.2006 р. [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2786, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність, при цьому Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки (т.1 а.с.85-86). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» ). За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» Згідно з пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). За приписами статтей 20,27 ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент прийняття реєстратором оскаржуваного рішення) державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, поданих державному реєстраторуразом із заявою на проведення реєстраційних дій. Таким чином, для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора має звернутись належна особа-іпотекодержатель, та надати документи, які підтверджують: - наявність в договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (або окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя); - направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень; - сплин 30-денного терміну з моменту отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень; - у разі переходу прав на нерухоме майно - документ, що підтверджує перехід. Судом встановлено, що ТОВ «Зі-Зі» надало державному реєстратору Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнеровій Р.В. іпотечний договір, посвідчений 08.08.2006 р. Білоусовою Н.В. , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №2786, Листи 1-21/02, 2-21/02, 3-21/02 від 21.02.2019 року, видавник ТОВ «Зі-Зі», рекомендоване повідомлення 6502613105503 від 25.02.2019 р., видавник УКРПОШТА, відтак виконало всі визначені законом умови. Судом було досліджено опис вкладення до поштового відправлення за №6502613105503, а також повідомлення про вручення поштового відправлення за №6502613105503, відповідно до відмітки на якому вищезазначений лист ТОВ «Зі-Зі» було отримано 25.02.2019 року. Зазначені обставини додатково підтверджуються інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо руху поштового відправлення №6502613105503, відповідно до якої останнє було прийнято до відправлення 21.02.2019 року та було вручено 25.02.2019 року. Згідно довідки АТ «Укрпошта» за №08-04-1597 від 31.07.2019 року, приєднаною до матеріалів справи [PERSON] , за повідомленням Одеської дирекції «Укрпошта» поштове відправлення №6502613105503 було прийняте до пересилання 21.02.2019 року у поштовому відділенні зв`язку м. Одеса №26, що підтверджує факт надсилання зі сторони ТОВ «Зі-Зі» вищевказаного повідомлення про необхідність погашення боргу. При цьому, суд критично ставиться до наявних у матеріалах справи повідомлень від імені [PERSON] , [PERSON] , які [PERSON] уповноважувались на представництво її інтересів на підставі довіреностей, про неотримання ними поштових повідомлень, адресованих [PERSON] , в т.ч. поштового повідомлення, відправленого ТОВ «Зі-Зі» 21.02.2019 року за №6502613105503, оскільки повідомлення від імені останніх складені у простій письмовій формі, нотаріально не засвідчувалися, крім того, [PERSON] та [PERSON] як свідки до судового засідання не викликались та не допитувались, про кримінальну відповідальність не попереджалися, що не надає суду можливості вважати зазначені повідомлення від їх імені допустимими доказами у справі. Стосовно посилань позивача та третьої особи з самостійними вимогами на те, що в іпотеку було передано квартиру, а не нежитлові приміщення салону-магазину суд виходить з наступного З матеріалів справи убачається (т.1 а.с.89-93), щопозичальник, вона ж первісний іпотекодавець [PERSON] здійснила реконструкцію предмету іпотеки, та отримала Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення салону-магазину Серії [NUMBER], видане Виконкомом Одеської міської 10 жовтня 2011 року. У Свідоцтві про право власності на нежитлові приміщення салону-магазину вказується, що об`єкт в цілому складається з приміщень, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5кв.м., відображених у технічному паспорті від 13.07.2011року. Свідоцтво видане на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 09.08.2011року №ОД14211026623, замість договору купівлі-продажу від 08.08.2006 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» від 14.09.2006року, номер запису:156 в кн.: 29доп.к.-107. З вказаних документів вбачається, що ані адреса, ані площа предмету іпотеки не змінилась, змінилось лише його цільове призначення з житлового приміщення - квартири на нежитлове - нежитлові приміщення салону-магазину. Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності;нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Законом № 2478-VIII від 03.07.2018 статтю 5 Закону України «Про іпотеку» доповнено новою частиною згідно якої визначено, що у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Вказана норма на день звернення стягнення на предмет іпотеки набрала законної сили. Таким чином суд приходить до висновку, що ТОВ «Зі-Зі» мало право одержати задоволення своїх вимог за рахунок нерухомого майна - нежитлових приміщень салону-магазину тавідповідно рішення державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації», Одеська обл., [PERSON] від 11 квітня 2019 року про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення салону-магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зі-Зі» було винесено відповідно до норм закону. Що стосується доводів позивача про неотримання нею іпотечного повідомлення: вказане спростовується повідомленням про вручення поштового відправлення і відомостями, що розміщені на офіційному сайті «УКРПОШТА» (т.1 а.с.124-128). Враховуючи той факт, що Іпотекодержателем видержано процедуру, що передує зверненню стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до висновку щодо правомірності винесення рішення державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації», Одеська обл., [PERSON] від 11 квітня 2019 року про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення салону-магазину, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв. м., основною площею 17,5 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зі-Зі». Доводи позивача про порушення її права власності на спірне нерухоме майно судом сприймаються критично, виходячи з наступного. 05 червня 2018 року між [PERSON] (донька) та [PERSON] (матір) було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання набула право власності на нежитлові приміщення салону-магазину, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м. На час проведення правочину з відчуження вказаних спірних приміщень був діючий іпотечний договір укладенений між ТОВ «Український промисловий Банк» та [PERSON] , відомості про який були внесені до реєстру іпотек 08 серпня 2006 року, про що зазначено у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який міститься в матеріалах справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відчужуючи спірне майно на користь своєї матері, [PERSON] була обізнана про факт існування заборгованості перед кредитором, про дію договору іпотеки від 08 серпня 2006 року, укладеного між нею ТОВ «Український промисловий Банк», відтак відчуження спірного майна за наявності на цей час обтяжень у вигляді іпотеки та заборони відчуження було здійснено нею свідомо з метою уникнення несприятливих правових наслідків. Водночас відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, суд приходить до висновку, що з переходом права власності на предмет іпотеки до матері первісного іпотекодавця перейшов і статус іпотекодавця за іпотечним договором від 08 серпня 2006 року. Стосовно доводів Третьої особи з самостійними вимогами щодо припинення кредитного договору, та похідного від основного зобовязання - іпотечного договору суд зазначає наступне. 08 серпня 2006 року між ТОВ «Український промисловий Банк» та [PERSON] (донькою позивача) був укладений кредитний договір № 126/ПК-08/06, згідно якого [PERSON] отримала у банка кредит в розмірі 57000 доларів США під 12,5 відсотків річних строком на 240 місяців дата повернення кредиту - 07 серпня 2016 року. Судом встановлено, що сторони Кредитного договору визначили процедуру повернення кредиту, зокрема в п. 2.5. останнього зазначено, що повернення кредиту здійснюється на позичковий рахунок шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунка Позичальника (його поручителів, гарантів….) та/або шляхом внесення готівки до каси банку. Кредит повертається лише в тій валюті, в якій він був наданий. Крім того, 17 червня 2014 року в цивільній справі № 520/1194/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення боргу будо винесено рішення, яким позов був задоволений; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 126/ПК-08/06 від 08 серпня 2006 року у розмірі 532830,57 грн. (в мотивувальній частині рішення зафіксована сума заборгованості у розмірі 63882,44 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 532830,57 грн., з яких: тіло кредиту - 43900,87 доларів США, відсотки - 19981,57 доларів США, комісії - 22218,23 грн.); стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3654 грн. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року не встановлено факт припинення кредитного договору № 126/ПК-08/06 від 08 серпня 2006 року, натомість встановлено, що фактично заборгованість за кредитним договором № 126/ПК-08/06 від 08 серпня 2006 року на момент винесення рішення складала 63882,44 доларів США. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктами 1,3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що позичальником було сплачено лише частково борг, відтак кредитний договір та іпотечний договір на момент звернення стягнення були діючими. Доводи третьої особи з самостійними вимогами також спростовуються Додатком № 1 до Договору № 627/К купівлі-продажу майнових прав від 13.06.2018року, Актом прийому-передачі права вимоги від 19 лютого 2019 року до договору комісії № 159-К від 22 травня 2018 року, в яких вказується обсяг прав вимог переданих новому кредитору та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в яких містилися записи щодо обтяження іпотекою та забороною відчуження на користь кредитора. Відтак, суд відхиляє твердження третьої особи на стороні позивача - [PERSON] щодо припинення кредитних правовідносин за Кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, укладеного між нею та ТОВ «Український промисловий Банк». Крім того, судовим розглядом встановлено, що після набуття прав вимоги за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, Договором іпотеки, посвідченим 08.08.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., за реєстровим №2786, ТОВ «Зі-Зі» направило на адресу боржника [PERSON] , поручителя [PERSON] та власника іпотечного майна [PERSON] повідомлення в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» (листи ТОВ «Зі-Зі» від 21.02.2019 року за вих.№№1-21/02, 2-21/02, 3-21/02). Відповідно до п.6.2. Кредитного договору №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий Банк», банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій, та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором, а позичальник зобов`язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (а у випадку передбаченому п.4.2.5. - не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку. У визначений законодавством та повідомленням термін ані боржником, ані поручителем, ані власником іпотечного майна вимоги щодо погашення боргу за кредитним договором №126/ПК-08/06 від 08.08.2006 року виконано не було, у зв`язку з чим ТОВ «Зі-Зі» скористалось правом, наданим ст.37 Закону України «Про іпотеку» та положеннями Розділу 5 Договору іпотеки, та звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається первісний позивач [PERSON] та третя особа на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] як на підставу для задоволення позову та заяви третьої особи з самостійними вимогами, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення останніх. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати [PERSON] та [PERSON] не відшкодовуються. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2019 року за заявою [PERSON] були вжиті заходи забезпечення позову по даній справі та накладено арешт на нежитлове приміщення салон - магазин, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м. і належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46769894 від 08.05.2019 року) шляхом заборони [PERSON] та [PERSON] здійснювати будь-які дії щодо розпорядження вищенаведеним нерухомим майном, у тому числі відчужувати його, здавати в оренду (найм, лизинг), передавати у заставу (іпотеку), реконструйовувати (переобладнювати, добудовувати) із введенням об`єкту до експлуатації, у тому числі здійснювати дії щодо переведення об`єкту нерухомого майна з нежитлового у житловий фонд до вирішення судом даного спору. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.06.2020 року ухвала Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року в частині скасування забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] та [PERSON] передавати нежитлове приміщення салону-магазин, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., у заставу (іпотеку), реконструйовувати (переобладнювати, добудовувати) із введенням об`єкту до експлуатації, у тому числі здійснювати дії щодо переведення об`єкту нерухомого майна з нежитлового у житловий фонд до вирішення судом даного спору була скасована. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року в частині скасування забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] та [PERSON] здавати нежитлове приміщення салон-магазин, загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 33,6 кв.м., основною площею 17,5 кв.м., в оренду (найм, лізинг) було залишено без змін. Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.10 ст.158 ЦПК України у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Таким чином, на підставі ч.9 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2019 року за заявою [PERSON] у зв`язку з відмовою у позові [PERSON] , належить скасувати.

Outcome: dismissed